sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Lagen (1998:408) om förbud av köp av sexuella tjänster (sexköpslagen) innebär att köp av en tillfällig sexuell förbindelse är straffbart. Kommittén skall mot den bakgrunden utreda bl.a. frågan om huruvida kravet i koppleriparagrafen om att det skall vara fråga om ett flertal sexuella förbindelser skall tas bort. Kommittén skall också undersöka om bestämmelserna om koppleri även i övrigt är lämpligt utformade med hänsyn till att de omfattar tillfälliga sexuella förbindelser. Med uttrycket avses troligtvis samlag eller annat sexuellt umgänge, men inte t.ex. nakenposering och stadigvarande förbindelser. Prostitutionsutredning föreslog att koppleribestämmelserna skulle utvidgas till framställning av pornografiska bilder samt sexuell posering. Förslaget tog sikte på pornografibranschens och sexklubbs- verksamhetens huvudaktörer och syftade till att jämställa dessa med den traditionelle kopplaren. Regeringen bedömde att det inte borde ske någon sådan ändring av koppleribestämmelsen. Motiveringen till detta var att konsekvenserna för tryckfriheten och yttrandefriheten inte hade belysts tillräckligt.1 Enligt direktiven skall kommittén, med anledning av detta, utreda frågan om koppleriansvaret kan utvidgas till att omfatta det angivna syftet på något annat sätt än det som föreslog. I anslutning härtill anges att det bör vara en utgångspunkt att förslagen inte skall leda till inskränkningar i de grundlagsfästa reglerna om 1997/98:55 s. 106 f. 286 Koppleri och prostitution tryckfrihet och yttrandefrihet samt att det inte är kommitténs uppgift att föreslå ett allmänt förbud mot pornografi. Kommittén skall också utreda om det finns skäl och möjligheter att införa regler som begränsar eller försvårar för s.k. sexklubbar att rekrytera unga personer till sin verksamhet och om andra skadliga effekter av sådana klubbar kan undvikas genom lagstiftning eller på annat sätt. Slutligen skall kommittén utreda hur förbudet mot köp av sexuella tjänster skall förhålla sig till de nuvarande bestämmelserna om förförelse av ungdom och koppleri samt i samband därmed överväga var olika förbud som gäller sexuella tjänster lämpligen bör placeras. Frågan om huruvida koppleriansvaret bör utvidgas på så vis att sexklubbsbranschens och pornografibranschens huvudaktörer jämställs med den traditionella kopplaren, kommer inte att behandlas i detta kapitel, utan i särskilda kapitel (kapitel 12 respektive 13). 8.1.1Bör koppleriparagrafen vara kvar i 6 kapitlet? ikraftträdande innebar för sedlighetsbrottens del förändringar på åtskilliga punkter. I betraktades bl.a. sedlighetsbrotten som brott mot person eller i korthet brott som förövats av en person, brottslingen, mot en annan person, offret. Grundtanken att kapitlet om sedlighetsbrott endast skulle uppta brott mot person blev dock inte helt konsekvent genomförd. Koppleri- paragrafen togs nämligen upp i 6 kapitlet , trots att den inte i samma mån som de övriga paragraferna i kapitlet har utformats som ett brott mot person. Ett annat exempel på brott som inte passar så väl in i systematiken är bestämmelserna om sexuellt umgänge med avkomling och sexuellt umgänge med syskon (6 kap. 6 § BrB). Den paragrafen behandlar kommittén i kapitel 10. ändrades rubriken till 6 kapitlet från om sedlighetsbrott till om sexualbrott. Koppleriparagrafens placering i kapitlet behölls. Koppleri och prostitution 287 Om brott mot person2 Uttrycket brott mot person anknyter till vem som i mening är att betrakta som målsägande. Målsägande är den mot vilken brott blivit begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada (20 kap. 8 § fjärde stycket RB). Den som är målsägande har rätt att bl.a. föra talan om ansvar för brottet (enskild åtalsrätt) och om enskilt anspråk (t.ex. skadestånd) i samband med allmänt åtal för brott. Målsägande är alltså den som närmast träffas av sådana skadeverkningar som kriminaliseringen är avsedd att motverka. I vissa fall är det inte svårt att peka ut vem som är målsägande, vid t.ex. misshandel är det den misshandlade. Det finns dock fall där brottsbeskrivningen inte ger någon klar vägledning. Så är förhållandet vid flertalet brott mot allmänheten, t.ex. brotten mot allmän ordning i 16 kapitlet . I litteraturen har hävdats att brotten kan delas in i brott mot enskild, brott mot allmänheten och brott mot staten. Enligt denna teori avser bestämmelsens formulering – att målsäganden är den mot vilken brott blivit begånget – endast brott mot enskild. Med detta synsätt finns alltså en målsägande endast i fråga om brott som innefattar angrepp mot enskild person. Brott mot enskild person kan i sin tur delas upp i brott mot person och förmögenhetsbrott. De förstnämnda brotten avser rättskränkningar som direkt riktar sig mot en viss person, t.ex. misshandel. I litteraturen har även hävdats att man inte enbart skall uppmärksamma syftet med den aktuella straffbestämmelsen, utan även beakta de ändamål som uppbär den enskilda åtalsrätten. Dessa ändamål är bl.a. upprättelse- och kontrollfunktionerna. Om man vill beakta bestraffningens förmåga att skänka upprättelse (upprättelsefunktionen) måste, enligt den redovisade uppfattningen, åtminstone den som framför andra kan väntas känna sig kränkt genom brottet tillerkännas ställning som målsägande. Med kontrollfunktion avses här att den enskilda åtalsrätten kan ha ett värde såsom kontroll av att åklagarna fullgör sina skyldigheter i fråga om beivrande av brott. 2 Framställningen bygger i allt väsentligt på m.fl., Rättegångs- balken, t.o.m. suppl 32, , s. 20:41 f., Per , Rättegång II, 8 uppl., , s. 66 f., , Rättegången i brottmål enligt RB, 3 uppl., , s. 66 f., , Målsägande, . 288 Koppleri och prostitution Skälen till varför koppleriparagrafen finns upptagen i 6 kapitlet Koppleriparagrafen har tagits upp i 6 kapitlet , trots att den alltså inte i samma mån som de övriga paragraferna i kapitlet har utformats som ett brott mot person. Bakgrunden är följande. När bestämmelserna om koppleri skulle överföras från den då gällande strafflagen till den nya anförde bl.a. följande.3 I fråga om koppleribrottet kan väl göras gällande att främjande av sexuellt umgänge mellan andra egentligen inte innefattar något brott mot person utan närmast utgör ett brott mot allmän ordning och anständighet. Sutenörskap4 bör däremot närmast uppfattas som ett brott mot person. Med hänsyn särskilt till att de nämnda inbördes något olika gärningstyperna har ansetts kunna sammanföras i en gemensam straffbestämmelse om koppleri och då denna bestämmelse till väsentlig del är avsedd att bereda straffrättsligt skydd för enskild person mot demoralisering och förförelse, är det naturligt att ta upp bestämmelsen i kapitlet om sedlighetsbrott. I en äldre upplaga av Brottsbalkskommentaren anges att anledning- en till att koppleriparagrafen har tagits upp i 6 kapitlet , trots att den inte i samma mån som de övriga paragraferna i kapitlet har utformats som ett brott mot person, är att man ansett det mest praktiskt.5 I litteraturen har, med beaktande av uttalanden, bl.a. följande slutsatser dragits om hur målsäganderätts- frågan skall bedömas vid olika situationer av koppleri.6 I de fall brottslingen på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att annan prostituerar sig bör den senare betraktas som målsägande, dvs. det är fråga om brott mot person. Mer tveksamt är det i de fall då någon främjar annans prostitution. Främjande som består i att någon lämnar anvisningar på prostituerades adresser eller verksamt bidrar till att annan person beslutar sig för att (fortsätta att) prostituera sig genom att hyra ut lägenhet till den prostituerade, bör inte medföra någon målsäganderätt. Om däremot gärningsmannen genom mer varaktig psykisk påverkan, dvs. en påverkan som inte är av ren tillfällig art, 3SOU 1953:14 s. 228. 4En sutenör låter sig ekonomiskt underhållas av prostituerad. Den avsedda bestämmelsen motsvarar närmast den nu gällande bestämmelsen om ansvar för den som på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att annan prostituerar sig (6 kap. 8 § första stycket BrB). 5Nils , jämte förklaringar, Brotten mot person och förmögenhetsbrotten m.m., uppl. 4, , s. 279. 6Lars , s. 463 f. Koppleri och prostitution 289 bidrar till att annan person fattar ett sådant beslut synes målsäganderätt tillerkännas. De skäl som föranlett att den prostituerades nödvändiga medverkan inte medför straff för honom eller henne, kan åberopas till stöd för att han eller hon bör anses som målsäganden i vissa fall. Om den prostituerade framstår som initiativtagare till brottet är det inte uteslutet att han eller hon fälls till ansvar för anstiftan till koppleri. I sådant fall bör han eller hon inte ha åtalsrätt, dvs. den prostituerade bör inte betraktas som målsägande. Genom lagstiftning slopades vissa krav i koppleri- paragrafen i syfte att öka möjligheterna till ingripanden mot koppleri. Ändringarna motiverades i förarbetena enligt följande.7 Prostitutionsverksamheten är inte bara på flera olika sätt skadlig för många av de inblandade kvinnorna, utan även oförenlig med strävandena efter jämställdhet mellan kvinnor och män samt ägnad att negativt påverka sexualsynen i allmänhet. Prostitutionen är därmed ett samhällsont som måste bekämpas. Detta kan åstadkommas genom effektivt verkande straffbestämmelser som riktas mot koppleriverksam- het av olika slag. har utryckt det som att de gärningar som finns upptagna i koppleriparagrafen är kriminaliserade även från en annan synpunkt än som brott mot person, dvs. mot de prostituerade. Man önskar allmänt sett bekämpa prostitution som samhällsfenomen och som grogrund för brottslighet, t.ex. utpressning.8 Att ett samtycke från den prostituerade inte befriar gärningsmannen från ansvar (enligt 24 kap. 7 § BrB) beror på att koppleribrottet anses riktat även mot allmänna intressen. Den prostituerade förfogar då inte över intresset. Koppleriparagrafen bör även i fortsättningen finnas i 6 kapitlet Kommitténs bedömning: Paragrafen om koppleri bör även i fortsättningen finnas i 6 kapitlet . Av tidigare avsnitt framgår att koppleriparagrafen omfattar bestämmelser som avser att skydda såväl de prostituerade, som att tillvarata mer samhälleliga intressen. I 6 kapitlet i upptas brott som på skilda sätt har anknytning till sexuallivet.9 Även om koppleriparagrafen sålunda inte i 1983/84:105 s. 37 f. och 40 f. 8Nils Jareborg, Brotten I, 2 uppl., 1984 s. 318. 1983/84:105 s. 12. 290 Koppleri och prostitution samma mån som de övriga paragraferna i kapitlet har utformats som ett brott mot person kan placeringen i 6 kapitlet motiveras med koppleribrottets anknytning till sexuallivet, dvs. brottet avser bl.a. att skydda individ och samhälle på sexuallivets område. Enligt kommitténs mening talar övervägande skäl för att paragrafens placering i kapitlet om sexualbrott behålls. 8.1.2Den närmare innebörden av 6 kap. 8 § första stycket BrB10 Med tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning avses prostitution. Främjande eller ekonomiskt utnyttjande av andra tillfälliga sexuella förbindelser än prostitutionskontakter är inte straffbart. Den nuvarande bestämmelsen har därmed ett mer begränsat tillämpningsområde jämfört med den tidigare, som angav annans otuktiga levnadssätt. Med annans otuktiga levnadssätt avsågs nämligen vanemässiga utomäktenskapliga förbindelser av tillfällig natur. Även om man med uttrycket otuktigt levnadssätt i främsta rummet syftade till den mer eller mindre yrkesmässiga, kvinnliga eller manliga prostitutionen omfattade uttrycket mer än vad som brukar inrymmas i uttrycket prostitution. Det framgår inte av förarbetena vad som egentligen avses med uttrycket prostitution. Däremot lämnade Prostitutions- utredning en definition, enligt följande. Prostitution föreligger när minst två parter köper resp. säljer sexuella tjänster mot (vanligen) ekonomisk ersättning, som utgör en förutsättning för den sexuella tjänsten.11 Koppleri är, enligt doktrinen, inte förövat av den som främjar annans prostitution genom att vara stadigvarande kund hos den prostituerade. Ett främjande som består i att vara stadigvarande kund hos en prostituerad anses alltså falla utanför tillämpningsområdet, trots att detta inte direkt framgår av lagtexten. Bakgrunden till denna begränsning av tillämpningsområdet är troligen att syftet med koppleriparagrafen är att den skall användas i ett trepartsförhållande och kriminalisera den tredje personens, dvs. kopplarens, verksamhet. uppger vidare att stadigvarande förbindelse inte omfattas av definitionen av tillfälliga sexuella förbindelser, ens om den 10 Framställningen hänför sig i allt väsentligt på m.fl. En kommentar, t.o.m. suppl. 4, s. 6:37 f., , s. 318 f. samt prop. 1983/84:105 s. 37 f., 43 och 57 f. 11 Prostitutionen i . Bakgrund och åtgärder (SOU 1981:71) s. 33. SOU 2001:14 Koppleri och prostitution 291 stadigvarande förbindelsen tar formen av samlag inför publik på sexklubb. Den som främjar en sådan förbindelse gör sig alltså inte skyldig till koppleri. Det förefaller oklart vad egentligen menar med stadigvarande förbindelse. Viss vägledning kan erhållas av ett uttalande som gjordes av , vars betänkande ligger till grund för den nuvarande lydelsen av koppleriparagrafen. Kommittén ansåg att det av lagtexten framgår att olika former av fastare förbindelser faller utanför det straffbara området, eftersom det krävs att det skall vara fråga om tillfällig sexuell förbindelse.12 Ett uttalande i samma riktning gjordes av vid införandet av . Kommittén ansåg att den som främjar en stadigvarande fri förbindelse mellan två personer inte endast av den anledningen kunde anses ha främjat någon annans otuktiga levnadssätt, dvs. någon annans vanemässiga utomäktenskapliga förbindelser av tillfällig natur.13 Stadigvarande fri förbindelse beskrevs alltså som en motsats till lagens krav på utomäktenskapliga förbindelse av tillfällig natur. Det får med hänsyn till bl.a. dessa uttalanden anses klarlagt att koppleriansvar inte kommer ifråga då parterna i sexualhandlingen har något annat sorts förhållande än den typiska prostituerad/kund – förhållandet. Uttrycket sexuella förbindelser omfattar troligen samlag eller annat sexuellt umgänge. I litteraturen har hävdats att nakenposering inte omfattas av uttrycket. Med ersättning avses inte endast betalning med pengar, kontanter och därmed jämförlig betalning, utan även ersättning i andra former, t.ex. pälsar eller smycken. Ett främjande kan ske t.ex. genom att någon upplåter lokal att användas för prostitution eller lämnar anvisningar till prostituerades adresser. En man som upprättar en hemsida på Internet åt en kvinna, där hon erbjuder sina sexuella tjänster mot ersättning, kan anses ha främjat att annan har tillfälliga sexuella förbindelser. Även psykisk påverkan på annan varigenom denne beslutar sig för att prostituera sig eller fortsätta att prostituera sig kan utgöra ett främjande. Det är alltså straffbart att förmå eller förleda någon till prostitution. Det krävs dock att den psykiska påverkan inte är alltför obetydlig. Den måste ha verksamt ha bidragit till ett sådant beslut. Det krävs inte att gärningsmannens åtgärd i det särskilda fallet lett till att en annan person har haft prostitutionsförbindelser. 12Våldtäkt och andra sexuella övergrepp (SOU 1982:61) s. 161. 13NJA II 1962 s. 189. 292 Koppleri och prostitution tillräckligt att gärningsmannen genom sin handling har skapat möjlighet eller underlättat för den andra personen att ha tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning, t.ex. genom vakthållning eller transport. Det krävs dock att han verksamt bidragit till att någon annan person har hemfallit åt eller fortsatt med prostitution. Gärningsmannen skall genom sin handling ha berett den andra personen en möjlighet till att ha tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning som är beaktansvärt gynnsammare än de tillfällen därtill som föreligger vid vanliga levnadsförhållanden. Även en enstaka främjande handling kan vara straffbar som koppleri under förutsättning att gärningsmannen genom handlingen berett annan möjlighet till prostitution som är beaktansvärt gynnsammare än om handlingen inte hade företagits. En hyresvärd som hyr ut en lägenhet till en kvinna och vid uthyrningen vet om att kvinnan inte avser att använda lägenheten som bostad utan för tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning kan dömas för koppleri, även om hyresvärden inte betingat sig extra betalning utöver den för orten normala hyran. I rättsfallet NJA 1979 s. 602 dömdes en verkställande direktör och tillika ansvarig utgivare av en tidning för koppleri för att han låtit föra in s.k. kontaktannonser från prostituerade i vilka dessa utbjöd sina tjänster. Med uttrycket ekonomiskt utnyttjar avses att gärningsmannen på något sätt tillgodogör sig delar av den prostituerades inkomster. Kravet på att det skall vara fråga om ett otillbörligt ekonomiskt utnyttjande är i regel uppfyllt om någon på annans prostitution skaffar sig fördelar utan vederlag eller mot vederlag som står i missförhållande till vad han å sin sida presterat. Ett sådant typfall där gärningsmannen inte aktivt främjar annans prostitution men ändå utnyttjar att annan prostituerar sig är när en man, som sammanbor eller är gift med en prostituerad, låter sig underhållas av henne. I likhet med vad som gäller beträffande främjande behöver utnyttjande inte ske regelbundet. Även den som vid ett enstaka tillfälle ekonomiskt utnyttjar en prostituerad otillbörligt kan alltså göra sig skyldig till koppleri. Av uttrycket att annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning framgår, enligt förarbetena, att det skall vara fråga om mer än en tillfällig förbindelse. Det som skall främjas eller utnyttjas är, enligt , en verksamhet, att någon ett flertal gånger har tillfälliga sexuella förbindelser. Det förefaller oklart hur många tillfälliga sexuella förbindelser som krävs för att ansvar för koppleri skall inträda. Av förarbetsuttalandena att döma skulle det kunna räcka med att personen ifråga har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. är dock, som nämnts, av den uppfattningen att det skall vara fråga om så många förbindelser att man Koppleri och prostitution 293 kan tala om en verksamhet. Han hänvisar till rättsfallet NJA 1982 s. 198 (den äldre lydelsen av koppleriparagrafen). I rättsfallet ansågs en man i vinningssyfte ha främjat en kvinnas otuktiga levnadssätt. Kvinnan hade regelbundet prostituerat sig under sammanlagt , uppdelat i två perioder samma kalenderår. Brottsbalkskommentaren hänvisar, i detta sammanhang, till rättsfallet RH 1981:87 (den äldre lydelsen av koppleriparagrafen) där en kvinna hade prostituerat sig. I rättsfallet ansågs de tillfälliga förbindelser som hon därmed hade inlåtit sig på, inte uppfylla det krav på vanemässighet som innefattades i uttrycket otuktigt levnadssätt. förslag innebar att lagtexten skulle skrivas i singularis, dvs. för straffansvar skulle det räcka med att främjandet eller utnyttjandet avsåg en prostitutionsförbindelse.14 Förslaget bör ha inneburit en utvidgning av tillämpningsområdet i förhållande till den då gällande koppleriparagrafen, eftersom den ställde som krav att det skulle vara fråga om annans otuktiga levnadssätt. Med detta uttryck avsågs, som nämnts, annans vanemässiga utomäktenskapliga förbindelser av tillfällig natur.15 Vid remissbehandlingen menade vissa remissinstanser att koppleriansvaret därmed skulle omfatta en del fall som inte borde träffas av kriminaliseringen. Det gällde situationer då någon vid ett enstaka tillfälle förmedlar kontakt med en prostituerad genom att t.ex. lämna över ett telefonnummer eller då en taxichaufför på begäran av en kund kör denne till en gata där han kan få kontakt med en prostituerad. Remissinstansernas kritik beaktades och lagstiftarens avsikt med villkoret, om mer än en tillfällig förbindelse, är alltså att från kriminaliseringen undanta sådana situationer som de nu beskrivna. Något annat skäl till begränsningen redovisas inte förarbetena. En sådan förmedling är alltså visserligen att främja tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning, men inte nödvändigtvis att främja att någon har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning, eftersom det som skall främjas är att någon ett flertal gånger har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Kravet på att det skall vara fråga om mer än en tillfällig sexuell förbindelse bör innebära att också fall då någon ekonomiskt utnyttjar att annan person har haft en enda tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning faller utanför tillämpningsområdet. En sådan enstaka förmedling av prostitutionskontakt som faller utanför koppleriansvaret kan dock innebära att förmedlaren skapar möjlighet eller underlättar för annan att begå en brottslig handling, 14Våldtäkt och andra sexuella övergrepp (SOU 1982:61) s. 124 f., 159 f. 15Jfr det nämnda rättsfallet RH 1981:87. 294 Koppleri och prostitution nämligen överträdelse av sexköpslagen. Ansvar för anstiftan av eller medhjälp till brottet, enligt 23 kap. 4 § BrB, bör därför kunna komma ifråga för förmedlaren. Upprepas förfarandet bör dock ansvar för koppleri bli aktuellt. 8.1.3Ansvaret bör även fortsättningsvis vara begränsat till främjande eller utnyttjande av ett flertal förbindelser Kommitténs bedömning: Det nuvarande kravet på att det skall fråga om mer än en förbindelse som skall främjas eller ekonomiskt utnyttjas bör behållas. Koppleribestämmelsen bör alltså innehålla ett villkor om att det skall vara fråga om att främja eller ekonomiskt utnyttja att någon annan vid ett flertal tillfällen har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Enligt de nuvarande straffbestämmelserna om koppleri skall det alltså vara fråga om att främja eller ekonomiskt utnyttja att någon vid ett flertal tillfällen har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Något sådant krav finns inte såvitt avser förbudet mot köp av sexuella tjänster (se avsnitt 2.3 och 8.2). Straffansvar inträder redan vid köp av en tillfällig sexuell förbindelse. Frågan är om det finns skäl att bibehålla denna skillnad mellan de båda bestämmelserna. Bör koppleri- bestämmelsen ändras på så sätt att det räcker för straffansvar att främja eller utnyttja att annan har en enstaka prostitutionsförbindelse? Som framgått av den tidigare redovisningen har det varit lagstiftarens avsikt att undanta från kriminaliseringen vissa former av enstaka förmedling av en kontakt mellan en kund och en prostituerad, t.ex. då en taxichaufför på begäran av en kund kör denne till en gata där han kan få kontakt med en prostituerad. Eftersom det som skall främjas är att någon ett flertal gånger har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning innebär en sådan förmedling normalt att förmedlaren inte har gjort sig skyldig till ett straffbart främjande. Även fall då någon uppbär och tillgodogör sig köparens betalning för en enstaka tillfällig sexuell förbindelse bör av samma skäl falla utanför straffområdet. Begränsningen tillkom efter det att vissa remissinstanser påpekat att sådana fall inte borde träffas av kriminaliseringen. Något annat skäl till begränsningen redovisas inte i förarbetena. De handlingar som sålunda blivit undantagna från koppleribestämmelsens tillämpningsområde bör, som nämnts, numera kunna bedömas som anstiftan av eller medhjälp till brott mot sexköpslagen, med stöd av 23 kap. 4 § BrB. Koppleri och prostitution 295 Begränsningen av koppleriansvaret till att avse endast sådan förmedling som avser främjande av att annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning kan främst efter tillkomsten av sexköpslagen förefalla ologisk; eftersom redan köp av en tillfällig sexuell förbindelse anses straffvärt, bör rimligen koppleriansvaret omfatta den tredje personen som t.ex. förmått eller förlett den prostituerade till den aktuella förbindelsen. För den nu gällande ordningen talar att brottet koppleri generellt sett är av allvarligare art och har ett betydligt högre straffvärde än brottet köp av sexuella tjänster.