sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Särskilt uppmärksam- mas effekten av gäldenärens fullgörelsekrav och av att gäldenären annars tillgodogör sig en prestation som tillhandahålls under företagsrekon- struktionen. Under 4.6 behandlas om en gäldenär, som inte krävt fullgörelse, skall kunna helt befria sig från ett betungande avtal som försvårar rekon- struktionen, så att motparten, eventuellt efter en viss uppsägningstid, inte ens har en oprioriterad fordran vid ett ackord eller vid annan fortsättning efter avslutad företagsrekonstruktion. Under 4.7 diskuteras huruvida en gäldenär till undvikande av hävning skall ha rätt att kräva fullgörelse endast för en begränsad framtid eller begränsad framtida mängd. Beträffande resten av de återstående presta- tionerna skulle motpartens rätt vara densamma som om gäldenären inte hade krävt fullgörelse, dvs. utgöra en vanlig ackordfordran. Gäldenärens rätt blir i så fall densamma som om han efter fullföljdskravet genom en uppsägning för framtiden kunde återföra motparten till ackordsfordrans- planet, även om fullföljdskrav annars leder till ett ansvar som är privile- gierat. Slutligen tas under 4.8 upp huruvida anställningsavtal och avräk- ningsavtal rörande finansiella instrument skall undantas från de allmän- na reglerna om gäldenärens avtal vid företagsrekonstruktion. 4.2Gäldenärens samrådsskyldighet och verkställighetsförbudet Förslag: Gäldenären skall samråda med rekonstruktören inte bara angående betalningar utan också beträffande fullgörelse av andra för- pliktelser. Gäldenärens motpart skall kunna återta egendom som han innehar med äganderätt om gäldenären inte bestämmer att avtalet skall fullföljas. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 131 I avsnitt 2.2.1 har noterats att gäldenären enligt 2 kap. 15 § FRekL är förbjuden att utan rekonstruktörens samtycke betala skulder som upp- kommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller ställa säkerhet för sådana skulder, medan han förbjuds att åta sig nya förpliktelser. En tolkning av ordalydelsen ger till resultat att fullgörelseförbudet omfattar endast penningskulder (jfr NJA 1950 s. 417), medan avtalsför- budet omfattar såväl penningförpliktelser som naturaförpliktelser. Skillnaden skulle kunna vara avsedd, därför att det vore mer angelä- get att slå vakt om gäldenärens likvida medel än om hans övriga till- gångar under en företagsrekonstruktion. Företagsrekonstruktion kan ju – åtminstone i teorin – äga rum utan att gäldenären är insolvent och där- med konkursmässig. Förarbetena ger emellertid inte stöd för denna tolk- ning. Användningen av orden betala och betalning i 2 kap. 15 § FRekL i relation till orden skulder och förpliktelser förefaller inte vara närmare övervägd (se prop. 1995/96 s. 190 f). Tvärtom måste syf- tet med bestämmelsen vara att ge borgenärerna förtroende för att deras inbördes ställning enligt förmånsrättslagen inte rubbas under det rekon- struktionsförsök som skall företas till undvikande av en överhängande konkurs. Enligt 2 kap. 10 a § KL utgör företagsrekonstruktion inget hin- der mot konkurs, ifall det finns särskild anledning att befara att gäldenä- ren kommer att vidta en åtgärd som sätter sökandens rätt i fara. En så- dan åtgärd skulle kunna vara fullgörelse av en naturaförpliktelse, när egendomen vid en konkurs delvis hade gått till betalning av andra likabe- rättigade borgenärer. Vid ett ackord och i en efterföljande konkurs kan åtgärder som missgynnat en borgenär återvinnas enligt 4 kap. 5 § KL, oavsett om den missgynnande åtgärden inneburit fullgörelse av en betal- ningsförpliktelse eller av en naturaförpliktelse. Härtill kommer att natu- raförpliktelser redan enligt gällande rätt torde omfattas av ackord (se ovan 2.2.1 och 2.6.1). Uppfattningen är emellertid inte obestridd, och den nuvarande formuleringen av 2 kap. 15 § FRekL ger visst stöd för den åsikten att naturaförpliktelser inte omfattas av ett ackord trots att de skulle vara oprioriterade vid en alternativ konkurs. Av nu angivna skäl bör det av 2 kap. 15 § FRekL uttryckligen fram- gå att gäldenären inte utan rekonstruktörens samtycke får fullgöra för- pliktelser som uppkommit före beslutet om företagsrekonstruktion eller ställa säkerhet för sådana förpliktelser. Det är självklart att 2 kap. 15 § FRekL omfattar ensidiga förpliktel- ser, dvs. förpliktelser där motparten fullgjort sin del av avtalet. Här bör gäldenären i princip aldrig fullgöra. Även en förpliktelse enligt ett ömse- sidigt ofullgjort avtal, dvs. avtal där inte heller motparten fullgjort (hela) sin prestation, faller emellertid under ordalydelsen. Här finns det skäl för 132 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion gäldenären att fullgöra, när motpartens prestation är lika mycket eller mer värd. Bedömningen av denna fråga bör dock ske i samråd med re- konstruktören. Bestämmelsen bör således täcka även dessa fall, oavsett om gäldenären enligt 2 kap. 20 § FRekL är skyldig att inhämta rekon- struktörens samtycke för att undanröja en hävningsgrund när också en sådan är aktuell. Till uttalandena i propositionen (prop. 1994/95:5 s. 92 f) rörande betalning av löneskulder återkommer kommittén i avsnitt 4.8 om anställ- ningsavtal. Att motpartens fordran har förmånsrätt dispenserar inte gäldenären från att söka rekonstruktörens samtycke, eftersom det kan vara svårt att bedöma om rekonstruktionen kommer att lyckas och om den förmånsbe- rättigade fordringen annars får full utdelning i konkurs. Särskilt gäller detta allmänna förmånsrätter. Däremot kan det diskuteras vad 2 kap. 15 § FRekL innebär eller bör innebära i fråga om prestationer till vilka motparten har sakrättsligt skydd. Som exempel kan nämnas att motparten har lånat ut ett föremål, vilket han har rätt att när som helst kräva tillbaka. Motpar- ten kan också ha köpt lösöre med registrering enligt lösöreköpslagen an- tingen för lösörets egen skull (omsättningsköp) eller som säkerhet för en försträckning (säkerhetsköp). Motparten kan vidare ha en sakrättsligt skyddad hävningsrätt, som uppkommit genom att han hävt ett avtal an- tingen före rekonstruktionens inledande eller under rekonstruktionen där- för att gäldenären ej krävt fullföljd eller försummat sin fullgörelse. Här är det angeläget att gäldenären samråder med rekonstruktören i de fall där gäldenären genom egen fullgörelse har en möjlighet att mot- sätta sig utlämnandet, dvs. där motpartens rätt är villkorad av att gälde- nären inte presterar. Exempelvis bör gäldenären inte utan rekonstruktö- rens samtycke lämna tillbaka avbetalningsgods eller leasinggods, där kontraktet kunnat räddas genom betalning (se 2 kap. 20 § FRekL). Han bör inte heller utan samtycke lämna ut lösöre som registrerats enligt lö- söreköpslagen, när utlämnandet är betingat av att en skuld inte betalas (säkerhetsköp). Om motparten däremot kräver att få tillbaka utlånat lö- söre sedan lånetiden gått ut eller att få ut lösöre som köpts för dess egen skull och köpet registrerats enligt lösöreköpslagen (omsättningsköp), och motparten erbjuder den utlovade köpeskillingen, finns inget val civil- rättsligt sett. Även i ett sådant fall kan det emellertid vara svårt för gäl- denären att bedöma rättsläget utan rekonstruktörens hjälp. Det är således oftast önskvärt att gäldenären samråder även innan han uppfyller en omedelbar sakrättslig förpliktelse, vare sig han kunnat undgå uppfyllelsen genom att i stället betala en skuld eller han saknat denna valmöjlighet. I de allra flesta fall kommer ett sådant samråd också att framstå som naturligt och äga rum (jfr 2 kap. 14 § FRekL). Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 133 nande av egendom till vilken motparten har en individuellt bestämd sak- rätt innebär emellertid inte något grundskott mot rekonstruktionsmöjlig- heten och utgör ingen kränkning av övriga borgenärers rätt. Det finns dock inte tillräckliga skäl för att undanta denna situation från bestäm- melsens tillämpningsområde, särskilt som ett underlåtet samråd inte kommer att leda till någon reaktion från rekonstruktören. I nära sammanhang med gäldenärens rådighet enligt 2 kap. 15 § FRekL står verkställighetsförbudet i 2 kap. 17 § FRekL. Denna bestämmelse skall garantera att likabehandlingsprincipen upprätthålls men också onö- diggöra att gäldenären försätts konkurs för att enskilda utmätningar skall kunna neutraliseras genom återvinning. Detta innebär att be- talningsinställelsen kan göras effektiv. Bestämmelsen går emellertid längre, eftersom verkställighet för sepa- ration av utlånad egendom, av avbetalningsgods och leasad egendom samt av lösöre köpt och registrerat enligt lösöreköpslagen är omöjlig un- der en företagsrekonstruktion, fastän motparten skulle åtnjuta separa- tionsrätt vid konkurs. Tanken bakom denna utsträckning av verkställighetsförbudet synes vara att gäldenären och rekonstruktören skall få ett generellt moratorium och arbetsro. Ett annat syfte torde vara att viktig produktionsutrustning inte skall undandras gäldenären under företagsrekonstruktionen. Om motpartens rätt i ett enskilt fall skulle vara i fara, genom att gäldenären vidtar eller underlåter att vidta en viss åtgärd (vilken dock knappast kan vara det frivilliga utlämnandet i sig), kan motparten få verkställighet en- ligt undantagsbestämmelsen i 18 §. Skulle detta inte räcka, t.ex. därför att leasinggods hastigt går ner i värde, återstår det för motparten att hota gäldenären med konkurs enligt 2 kap. 10 a § KL och därmed söka åstad- komma ett frivilligt utlämnande. Emellertid är det ovisst hur en prövning enligt 2 kap. 18 § FRekL och 2 kap. 10 a § KL kommer att falla ut i ett enskilt fall. En separatist kan inte lita på att denna väg få ut egendom, även om han lider skada genom gäldenärens innehållande. Det är inte heller klart att motparten för gäl- denärens nyttjande har rätt till en ersättning som dessutom faller utom ett ackord. I NJA 1993 s. 120 ansågs en uppskjuten försäljning i konkurs av en tomträtt inte berättiga panthavaren till kompensation (jfr NJA 1982 s. 900), och såsom framgår av bl.a. NJA 1966 s. 241 och 1989 s. 185 medför inte ett kontraktsbrott i sig att skadeståndsfordringen skall anses ha uppkommit vid kontraktsbrottet. Även om motpartens skadestånds- fordran skall anses ha uppkommit vid det civilrättsligt oberättigade inne- 134 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion hållandet eller nyttjandet och därför vara skyddad mot ett ackord (för vilket goda skäl talar), kan fordringen vara värdelös om gäldenären går i konkurs, eftersom fordringen inte är förenad med någon förmånsrätt; förmånsrätt enligt 10 § 4 p. FRL kräver nämligen avtal med rekonstruktörens samtycke.1 Slutligen framstår det som en märklig kon- struktion, att en gäldenär, som haft möjlighet att omintetgöra motpartens hävning och separationsrätt genom en begäran om fullföljd, varvid vissa i lagen noga utmejslade rättsverkningar uppkommer till motpartens skydd, men som avböjt att begära fullföljd, skulle vara skyddad mot ett exekutivt återtagande fastän de utmejslade rättsverkningarna till mot- partens skydd uteblir. Kommittén anser därför att 2 kap. 17 § FRekL bör justeras så att verkställighet inte hindras, när motparten begär att med stöd av ägande- rätt få ut egendom, sedan gäldenärens rätt till egendomen upphört. Det bör observeras att motpartens separationsrätt inte aktualiseras, om gäl- denären genom ett fullföljdskrav vidmakthåller sin obligationsrätt till egendomen. Vad härefter gäller sakrättsligt skyddad säkerhetsrätt, innebär 2 kap. 17 § FRekL att motparten kan få utmätning och exekutiv försälj- ning av en handpant och av kvarhållen (retinerad) egendom, medan han inte kan få verkställighet när säkerhetsunderlaget typiskt sett finns i gäl- denärens besittning och används av gäldenären i rörelsen (hypotekarisk panträtt). Till den senare kategorin hör panträtt i fastighet och företags- , och detsamma bör gälla vid säkerhetsöverlåtelse av lösöre i gäldenärens besittning. Syftet med bestämmelsen är att gäldenären under hela företagsrekonstruktionen skall kunna utreda möjligheterna att få fram medel för att till fullo betala sina prioriterade skulder utan att drif- ten skall störas av att hypotekariska säkerheter tas i anspråk. Dessa reg- ler bör bestå. Möjligheten att få utmätning i retinerad egendom kan dock sättas i fråga, såvitt gäller en äkta retentionsrätt, dvs. en innehållanderätt där fordringshavaren inte har egen försäljningsrätt utan är hänvisad till utmätning av den retinerade egendomen. Här borde gäldenären ej tvingas mobilisera likvida medel under företagsrekonstruktionen för att hindra att egendomen utmäts. Även avbetalningsgods, till vilket gäller ett sakrättsligt giltigt återta- gande- eller äganderättsförbehåll, och godset vid finansiell leasing utgör egentligen hypotekariska säkerheter, eftersom gäldenärens primära för- pliktelse är att betala och gäldenären står risken för värdet på godset. Detta talar för att sådan egendom borde behandlas som andra hypoteka- riska panter, dvs. inte kunna återtas under företagsrekonstruktion. Så- dant är också rättsläget genom förbudet mot utmätning respektive 1 Kommittén föreslår ändring på denna punkt. Se avsnitt 4.5.3. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 135 handräckning enligt utsökningsbalken och enligt lagen om avbetalnings- köp mellan näringsidkare m.fl. I dessa fall påverkas emellertid säkerhe- tens värde ofta i så hög grad av gäldenärens bruk och av värdeföränd- ringar på marknaden (ny teknik) att det inte framstår som godtagbart att motparten utan att få någon betalning till nedbringande av fordringen under rekonstruktionen skall vara underkastad verkställighetsförbudet. Av denna anledning föreslås vid behandlingen av gäldenärens rätt till fullföljd (nedan 4.4.1) att sådan egendom skall kunna återtas (separeras med s.k. äganderätt) om gäldenären inte betalar de poster som förfaller till betalning under rekonstruktionen. Verkställighetshindret bör modifie- ras i samma mån. 4.3Företagsrekonstruktionens inverkan på ömsesidigt ofullgjorda avtal. Motpartens rätt att häva kontra gäldenärens rätt till fullgörelse Förslag: Gäldenären kan, oberoende av vad som avtalats mellan parterna, hindra motparten från att häva ett avtal på grund av gälde- närens dröjsmål före företagsrekonstruktionen. Motparten har alltid rätt att begära besked om avtalet skall fullföljas. Om gäldenären inte kräver fullföljd får motparten häva avtalet. 4.3.1Vidgning av hävningsbegränsningen i 2 kap. 20 § FRekL Som framgår av avsnitt 2.4 inverkar ett beslut om företagsrekonstruk- tion inte på gäldenärens ömsesidigt helt eller delvis ofullgjorda avtal på annat sätt än att gäldenären enligt 2 kap. 15 § FRekL tills vidare för- bjuds fullgöra utan rekonstruktörens samtycke och att motparten enligt 2 kap. 17 § FRekL saknar rätt till verkställighet utom i in- nehavd pant. Gäldenären får således ett moratorium. Ingångna avtal be- står dock med sina ursprungliga villkor. När rekonstruktionen upphör, kan motparten kräva gäldenären på fullgörelse eller skadestånd, eventu- ellt sedan hans fordran satts ned genom ett ackord. FRekL innehåller emellertid ytterligare en bestämmelse som påverkar ingångna avtal. Enligt 2 kap. 20 § får motparten efter beslutet om före- tagsrekonstruktion inte häva avtalet på grund av ett dröjsmål som givit sådan hävningsrätt redan före beslutet om företagsrekonstruktion, ifall 136 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion gäldenären med rekonstruktörens samtycke inom skälig tid efter mot- partens förfrågan begär att avtalet skall fullföljas. Fullföljd innebär att motparten skall fullgöra sina återstående prestationer och att gäldenären skall utge sina motsvarande prestationer, dvs. vederlaget för motpartens fortsatta fullgörelse. Motparten får då alltid rätt att begära säkerhet när han fullgör sina återstående prestationer, om inte gäldenären utger vederlaget, och han har dessutom rätt till säkerhet för vederlaget till sin framtida fullgörelse i den mån det av särskild anledning är nöd- vändigt för att skydda honom mot förlust. Bestämmelsen är tvingande, dvs. den gäller även om parterna har avtalat att en uppkommen häv- ningsrätt inte hindras av att företagsrekonstruktion inletts. Syftet med bestämmelsen är att underlätta företagsrekonstruktion utan att motparten skall behöva ta nya insolvensrisker (prop. 1995/96:5 s. 89 f och 199). Enligt kommitténs uppfattning bör hävningsbegränsningen vidgas i två avseenden. För det första kan en motpart enligt gällande rätt häva ett avtal på grund av ett uppkommet dröjsmål, om han avger hävningsförklaringen efter det att ansökan ingivits men före beslutet om företagsrekonstruk- tion. Saken har inte stor praktisk betydelse, eftersom beslutet ofta kom- mer strax efter ansökans ingivande. Luckan bör emellertid helt täppas till, så att motparterna inte frestas att efter ansökans ingivande genast utnyttja uppkomna hävningsgrunder för att få en bättre förhandlingspo- sition under företagsrekonstruktionen. Ett sålunda utvidgat hävningshinder kan ha en överraskande effekt, om motparten gjort hävningen i god tro om ansökan (som inte kungörs) och beslutet samt inrättat sig efter hävningen. I anslutning till bestäm- melsen i 3 kap. 2 § KL, innebärande att uppsägning och annan liknande rättshandling som företas mot en konkursgäldenär är giltig om den rätts- handlande var i god tro och det skulle vara uppenbart oskäligt att rätts- handlingen blev ogiltig mot konkursboet, bör det därför i bestämmelsen om hävningshinder i FRekL införas ett undantag av motsvarande slag. För det andra finns ingen regel om effekten av en avtalsklausul, att en ansökan eller ett beslut om företagsrekonstruktion i sig (ipso fac- to) ger motparten rätt att häva avtalet (se ovan avsnitt 2.4.1). Enligt all- män kontraktsrätt skulle en sådan klausul vara giltig, eftersom parterna har avtalsfrihet och motparten inte betingar sig förmånsrätt till gäldenä- rens egendom. De ändamål som ligger bakom den tvingande hävningsbe- gränsningen i 2 kap. 20 § FRekL, nämligen att underlätta företagsrekon- struktion utan att någon motpart skall behöva ta en ny insolvensrisk och att i samband därmed hindra att motparter utnyttjar en faktisk monopol- situation till att tilltvinga sig full betalning för oprioriterade fordringar, talar emellertid entydigt för att också en ipso facto-klausul bör vara Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 137 Kommittén – som noterar att en rekonstruktionsgäldenärs och ett konkursbos fullföljdsrätt i alla undersökta främmande rättssystem är tvingande – föreslår därför en omformulering av bestämmelsen som gör reglerna tvingande så att även det nu diskuterade fallet kommer att täck- as. Hävningsbegränsningen i 2 kap. 20 § FRekL kan naturligtvis medfö- ra att motparter, som känner till att gäldenären har ekonomiska svårig- heter, utnyttjar första tillfälle som bjuds att häva avtalet, för att få en bättre förhandlingsposition än den som 2 kap. 20 § FRekL ger med sin regel om partiell fullföljd. På detta sätt kan hävningshindret komma att motverka sitt syfte och försvåra rekonstruktion. Vid en samlad bedöm- ning synes hävningshindret dock främja företagsrekonstruktioner. 4.3.2Interpellationsrätt även för icke hävningsberättigad motpart När gäldenären inte gjort sig skyldig till hävningsgrundande dröjsmål före rekonstruktionen, är 2 kap. 20 § FRekL inte tillämplig. Det betyder att motparten inte har rätt till besked från gäldenären huruvida avtalet skall fullföljas, med den rättsföljden att gäldenären måste ställa säkerhet på visst sätt för att inte råka ut för hävning. Enligt 2 kap. 20 § FRekL måste den gäldenär som kommit i hävningsgrundande dröjsmål före re- konstruktionsförfarandet som nämnts alltid utge sin motsvarande presta- tion som motparten fullgör eller, om anstånd givits i avtalet, ställa säkerhet för sin motsvarande prestation. Huruvida andra rekon- struktionsgäldenärer blir skyldiga att ställa säkerhet även om de har an- stånd enligt avtalet beror på om det finns starka skäl att anta att de inte kommer att uppfylla en väsentlig del av sina förpliktelser (se 61 § köpla- gen som är analogt tillämplig i många andra sammanhang, NJA 1986 s. 136). Saken torde få bedömas konkret. Enligt 2 kap. 20 § FRekL måste den gäldenär som före rekonstruktionen givit grund för hävning alltid ställa säkerhet också för vederlaget för motpartens framtida fullgö- relse, i den mån det av särskild anledning är nödvändigt för att skydda denne mot förlust. I propositionen (prop. 1995/96:5 s. 200 f) anges detta vara fallet när det föreligger en uppenbar risk att gäldenären inte skall kunna fullgöra sina återstående prestationer och motparten inte har till- räcklig säkerhet i sin egen prestation. Andra rekonstruktionsgäldenärer behöver dock inte ställa säkerhet för vederlaget till motpartens framtida fullgörelse med mindre det står klart att det kommer att bli ett hävnings- grundande avtalsbrott (se 62 § köplagen). Här måste motparten således göra sig beredd att prestera vid äventyr av fullt kontraktuellt ansvar trots att gäldenären, när fullgörelsetiden är inne, utan förvarning kan meddela 138 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion att han inte tänker utge vederlaget, varvid motparten endast har en oprio- riterad fordran. Den omständigheten, att gäldenären gjort ett hävningsgrundande kontraktsbrott före rekonstruktionen, motiverar inte denna skillnad mel- lan de två fallen. Man kan jämföra med att motparten vid gäldenärens konkurs alltid kan begära att konkursboet inträder i avtalet med samma skyldighet att ställa säkerhet som finns i 2 kap. 20 § FRekL och dessut- om med massaansvar för vederlaget (se 63 § köplagen). Kommittén fö- reslår därför att motparter i ömsesidigt ofullgjorda avtal alltid skall kun- na begära att gäldenären kräver fullföljd, med de därtill knutna rätts- verkningarna, om han vill undvika hävning. Terminologiskt kan anmärkas att ett konkursbo kan avkrävas inträde, medan en rekonstruktionsgäldenär enligt FRekL skall ge besked om fullföljd. Det beror naturligtvis på att rekonstruktionsgäldenären redan är part i sina avtal och skyldig att fullgöra dem, låt vara på ackordspla- net. Fullföljd innebär att motparten skall fullgöra återstående prestatio- ner mot vederlag för dessa. Gäldenären kan således kräva fullföljd eller kräva att motparten fullgör mot vederlag. Fullföljd ger inträdesliknande rättsverkningar. Kommittén föreslår att rättsföljderna blir i stort sett identiska. Vi återkommer nedan under avsnitt 4.5 till frågan om veder- lagsfordringen för motpartens fortsatta fullgörelse skall omfattas av ett ackord och om den skall ha förmånsrätt i en efterföljande konkurs. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 139 4.4För vilka prestationer från motparten måste gäldenären utge vederlag eller ställa säkerhet för att undvika hävning? Kvittning sedan gäldenären fullgjort Förslag: Gäldenären skall ha rätt till fullföljd mot att han utger ve- derlag för motpartens prestationer under företagsrekonstruktionen. Om gäldenärens vederlag inte kan uppdelas utan betydande olägenhet för motparten skall gäldenären dock utge hela vederlaget. Gäldenä- rens vederlag kan jämkas i vissa fall. Vid avbetalningsköp och finansiell leasing skall motparten låta överlämnad egendom kvarbli i gäldenärens besittning, och gäldenären skall erlägga poster som förfaller till betalning efter beslutet om fö- retagsrekonstruktion. Gäldenärens motpart kan inte kvitta en skuld för prestationer som gäldenären fullgjort under företagsrekonstruktionen mot en fordran som uppkommit före företagsrekonstruktionen. 4.4.1Gäldenären skall utge pengar. Betydelsen av sakrättsligt skydd När motparten skall fullfölja ett avtal på gäldenärens begäran trots in- ledd företagsrekonstruktion, skall motparten enligt 2 kap. 20 § FRekL fullgöra sina återstående2 prestationer, och gäldenären skall på mot- partens begäran fullgöra motsvarande prestationer.