sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Därefter redogör vi för de särskilda regler som gäller för länsstyrel- sernas upplåtelser av rätt till jakt och fiske på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen samt för de olika uppfattningar som finns om vem som har jakt- och fiskerätten på sådan mark (6.9.3). Vi redogör också för upplåtelser av jakt och fiske och jakt och fiske- rätten på övrig statlig mark inom renskötselområdet (6.9.4). Slutligen redogör vi för våra överväganden och förslag (6.9.5). Samernas rätt att jaga och fiska är en del av renskötselrätten som vilar på urminnes hävd. När samernas rätt att bruka marken inom rensköt- selområdet lagfästes renbeteslag reglerades de renskötande samernas rätt att jaga och fiska som binäringar till ren- skötseln. Den rätt andra samer hade att jaga och fiska reglerades inte i lagen. Enligt renbeteslag hade samer rätt till jakt och fiske på för dem avsatta land och sådana områden i och läns lappmarker som för dem bibehållas, dels på annan utmark inom lappmarkerna de äga att på sådan utmark uppehålla sig med sina renar (21§ renbeteslag). Den nuvarande regleringen av samebymedlems jakt- och fiskerätt överensstämmer i allt väsentligt med regleringen i den första renbe- teslagen. I rennäringslagen 25 § anges att medlem i sameby har rätt att jaga och fiska på utmark inom de delar av samebyns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna när renskötsel är tillåten där 298 Förhållandet mellan samebyarnas och... (1 st). Samebymedlem som tillfälligt uppehåller sig inom annan bys betesområde för renarnas skötsel har också rätt att jaga och fiska där, men bara för sitt eget uppehälle (2 st). Efter tillstånd får samebymed- lem också jaga vissa rovdjur inom annan samebys område (3 st). På vissa fjällmarker i och kräver husbehovs- fiske liksom rovdjursjakt särskilt tillstånd (4 st). Vad som avses med begreppet utmark har ibland ansetts oklart. Innebörden av utmarksbegreppet diskuterades bl.a. av Rennäringssak- kunniga (SOU 1968:16). Där ansåg man att utmark var mark som inte var inäga, dvs. all mark som inte är åker och äng eller trädgård. Någon annan uppfattning framgår inte av övriga förarbeten till den nu gällande rennäringslagen. Sedan tillkomsten av renbeteslag anges i lagen att bara den som är medlem i sameby får utöva de rättigheter som ingår i renskötsel- rätten, alltså bl.a. jakt- och fiskerätt. De samer som inte är medlemmar i sameby kan liksom andra få rätt att jaga och fiska efter upplåtelse från . Inom de områden där samerna har rätt till jakt och fiske gäller rätten på såväl privatägd som statligt och kommunalt ägd mark och innefattar både jakt och fiske för husbehov och för försäljning. Förhållandet mellan samebymedlemmars och andras rätt till jakt och fiske Det finns inga bestämmelser i rennäringslagen som anger hur sameby- medlems jakt- och fiskerätt förhåller sig till markägares jakt- och fiske- rätt när båda har rätt att jaga och fiska på samma mark. Av förarbetena till renbeteslag framgår endast att samernas jakt- och fiskerätt, liksom betesrätten, ansågs vila på det bruk av mar- ken som samerna av ålder hade utövat i de trakter där de vistats med sina renar. Man konstaterade att samerna jagade och fiskade på enskilt ägd mark utan att det hade påtalats av markägarna. Det intrång samernas jakt- och fiske innebar för enskilda fastighetsägare angavs inte vara större än att det med fog betingas af hans ställning såsom innehafare av områden, dem en gång Lapparna ensamme tillgodogjort sig. Någon närmare beskrivning av hur omfattande samernas jakt- och fiskerätt var i förhållande till markägarens jakt- och fiskerätt på enskild mark gavs inte, varken i lagtexten eller i förarbetena till lagen. Förhållandet mellan samebyarnas och... Upplåtelser av jakt- och fiskerätt Sameby eller medlem i sameby får som huvudregel inte upplåta sin jakt- eller fiskerätt till utomstående, 31 § rennäringslagen. Sameby får dock åt den som har varit medlem i byn upplåta rätt att utan avgift till sitt husbehov jaga eller fiska inom byns betesområde. Förbudet att upplåta rätt till jakt och fiske och renbete till utomstå- ende tillkom genom renbeteslag. hade det förekom- mit att enskilda samer upplåtit sådana rättigheter. Detta ansågs ha lett till att andra samers rätt hade blivit lidande. Av detta skäl och eftersom de då nybildade lappbyarna inte ansågs klara av att sköta sådana upp- låtelser till medlemmarnas gemensamma bästa, ansåg kommittén att samerna borde förbjudas att upplåta de rättigheter som ingick i deras nyttjanderätt. Staten borde i stället ansvara för sådana upplåtelser (kommittébetänkande). I utskottsbetänkandet (Särskilda utskottets Utlåtande N:o 1) angavs ett annat skäl för att samerna inte hade rätt att förfoga över de nyttig- heter – bete, slåtter, jakt och fiske – som de inte själva hade behov av. Myndigheterna ansågs bäst kunna bedöma hur stort samernas behov av dessa nyttigheter var. Den del av nyttigheterna som samerna inte be- hövde kunde myndigheterna upplåta till utomstående. I utskottsbetän- kandet uttrycktes detta på följande sätt, Ehuru lapparnes befogenhet att till underhåll för sig och sina renar betjena sig af land och vatten å de trakter där de ega vistas, är grundad på deras naturliga rätt till de för deras existens nödiga förutsättningar, så är med afseende å dessas be- skaffenhet denna rätt likväl icke ens inom de för lapparne afsatta land att anse som en eganderätt. Den är endast en nyttjanderätt till det om- fång som bestämmes af vilkoren för renskötselns bedrifvande. Hvad dertill icke erfordras bör således falla utom gränsen för denna rätt. Det bör derför icke ligga i lapparnes fria skön att på sätt i vissa trakter af egt rum, upplåta betes- eller slåtterlägenheter å skatte- fjellen åt bofaste, hvilket gifit anledning till inrättande af fäbodar och dermed följaktlig skogsförödelse. Om å något område finnes större till- gång till bete och slåtter än som för de till området hörande lappar be- höfves så bör det vara den myndighet hvilken har högsta tillsynen över lappväsendet inom länet och är i tillfälle att mera stort öfverskåda lapparnes behof som skall förfoga öfver den öfverskjutande tillgång- en. (utskottsbetänkandet s. 31 f.). Förbudet för samer att upplåta sin jakt- och fiskerätt gällde enligt lag på de för lapparna afsatta land. På annan mark, exem- pelvis enskilt ägd mark, diskuterades aldrig någon rätt eller något för- bud för samer att upplåta sin jakt eller fiskerätt. är förbudet för samebyar och medlemmar i samebyar att upplåta jakt, och fiske och 300 Förhållandet mellan samebyarnas och... andra rättigheter som ingår i renskötselrätten formulerat på ett sådant sätt att det klart omfattar all mark där samerna har renskötselrätt, såväl ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen som nedanför dessa om- råden. 6.9.2Markägares jakt- och fiskerätt Enligt gällande jaktlag har markägare (fastighetsägare) jakträtt på sin mark, 10 § jaktlagen (1987:259). I samma paragraf hänvisas till att det finns särskilda bestämmelser om samernas rätt att jaga. Markägare har också fiskerätt på sin mark 9 § fiskelagen (1993:787). Liksom i jaktlagen hänvisas i 3 § fiskelagen till att det finns särskilda bestämmelser om samernas rätt till fiske. Av övergångs- bestämmelserna till såväl jakt- som fiskelagen framgår att dessa lagar inte inskränker rätt till jakt och fiske som gäller på grund av urminnes hävd (övergångsbestämmelserna till jaktlagen p. 4 och övergångsbe- stämmelserna till fiskelagen p. Förhållandet mellan markägares och samebymedlemmars rätt till jakt och fiske Det finns inga bestämmelser i jakt- eller fiskelagen som anger hur markägares och samernas jakt- och fiskerätt förhåller sig till varandra eller som anger hur de olika rättigheterna skall kunna utövas i de geo- grafiska områden där såväl markägare som samer har jakt- och fiske- rätt. I förarbetena till jaktlagen finns vissa rekommendationer om hur jakträtten skall fördelas mellan samebymedlemmar och markägare när det gäller tillämpningen av de regler som gäller för älgjakten (prop.1986/87:58 s. 45 ff.). Rekommendationerna rör förhållandena inom samebyarnas året-runt-marker som i förarbetena anges vara de marker som i första hand är av intresse för älgjakt. I förarbetena påpekas att varken samebyar eller privata markägare (eller de som får älgjakt upplåten av ) har ensam jakträtt inom samebyarnas året-runt-marker. Det talas om att det föreligger en dubbel jakträtt för samerna och markägarna. För att få jaga älg krävs licens av (33 § jaktlagen). Licensen omfattar rätt att jaga älg i ett geografiskt område som länssty- relsen har registrerat, s.k. licensområde. Förhållandet mellan samebyarnas och... beslut om hur många älgar som får skjutas inom varje licensområde, s.k. älgtilldelning. I förarbetena till jaktlagen föreslås att hela året-runt-marken i en sameby bör registreras som licensområde för älgjakt. Inom detta större licensområde registreras särskilda licensområden omfattande de privata markägarnas mark. Följden blir s.k. dubbelregistrering av licensområ- den för älgjakt för samebyar och privata markägare inom samebyarnas året-runt-marker. När det gäller älgtilldelningen inom de dubbelregistrerade områdena anges att varken samebyar eller privata markägare, till följd av att det finns dubbel jakträtt, kan påräkna lika stor tilldelning av älg som om de varit ensamma jakträttsinnehavare i sina licensområden. Hur stor till- delning som är motiverad mot bakgrund av omfattningen av samebyar- nas, respektive markägarnas jakträtt klargörs inte. Det anges att läns- styrelsen är hänvisad till en skälighetsbedömning. De faktorer som bör vägas in i skälighetsbedömningen är, enligt förarbetena, bl.a. jaktens totala omfattning inom betesområdet och antalet medlemmar i same- byn. I förarbetena kommenteras också hur jakten bör bedrivas inom dub- belregistrerade områden. En lösning anges vara att göra en geografisk uppdelning av marken så att samebymedlemmar och markägare inte jagar på samma mark. En annan kan vara att dela upp jakten . Upplåtelser av jakt- och fiskerätt Markägare har rätt att upplåta jakt- och fiskerätten på sin fastighet till utomstående. Den som är delägare i samfällighet får inte utan överenskommelse med övriga delägare upplåta sin andel av jakten (13 § jaktlagen). Det finns ingen motsvarande regel om att markägare innan han/hon upplåter sin rätt till jakt och fiske skall samråda med eller träffa över- enskommelse med den sameby vars medlemmar jakt- och fiskerätt på samma mark. 302 Förhållandet mellan samebyarnas och... 6.9.3Jakt- och fiskerätt på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen Upplåtelser av jakt- och fiskerätt I 32–34§§ rennäringslagen finns särskilda regler om villkor för upplå- telser av nyttjanderätter på sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och på renbetesfjällen. Reglerna kompletteras av föreskrifter i 2–8 §§ rennäringsförordningen. Av dessa bestämmelser framgår att upplåter nyttjande- rätter, t.ex. rätt till jakt och fiske, på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen (32 och 33 §§ rennäringslagen och 2 § rennä- ringsförordningen). Upplåtelser av rätt till jakt och fiske sker som huvudregel mot en avgift som tillfaller den sameby som berörs av upplåtelsen och Same- fonden (34 § rennäringslagen och 6 § rennäringsförordningen). Som villkor för upplåtelser av jakt och fiske på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen gäller att upplåtelserna kan ske utan avsevärd olägenhet för renskötseln eller besvärande intrång i samernas rätt till jakt eller fiske ( 32 § rennäringslagen). Som beskrivits ovan tillkom reglerna om rätt för att upplåta nyttjanderätter (jakt och fiske m.m.) genom renbe- teslag. Enligt bestämmelse var skyddet för samernas rätt att nyttja kronomarken (de för lapparne afsatta land) starkare än enligt den nu gällande bestämmelsen i 32 § rennäringslagen. Upplåtelser till utomstående fick bara ske om samerna inte själva hade behov av hela betet, slåttern jakten eller fisket och om det kunde ske utan intrång eller skada för samerna. Berörda samer skulle höras innan upplåtelse med- gavs. Avgifterna för upplåtelserna skulle användas till förmån för samerna (22 § renbeteslag). Länsstyrelsernas upplåtelser av rätt att jaga och fiska, enligt 32 § rennäringslagen, kan delas in i upplåtelser av rätt till jakt på småvilt och handredskapsfiske samt upplåtelse av annan jakt (exempelvis äl- gjakt). För all upplåtelse av jakt och fiske gäller allmänna regler om vilt- vård och fiskevård. För älgjakt måste jägare förutom upplåtelse från enligt 32 § rennäringslagen också ha licens för älgjakt från en- ligt reglerna i 33 § jaktlagen. Förhållandet mellan samebyarnas och... I förarbetena till jaktlagen anges att lantbruksnämnden (numera ) efter det att licensområden för samebyarnas och de pri- vata markägarnas älgjakt registrerats skall fatta beslut om vilka områ- den inom kronomarken som skall upplåtas för älgjakt och det antal älgar som får skjutas inom dessa områden (se beskrivningen ovan an- gående tillämpningen av dessa regler). Upplåtelse av rätt till jakt på småvilt och handredskapsfiske regleras förutom i rennäringslagen 32 § också i rennäringsförordningen 3 §. Där anges att rätt till småviltjakt och handredskapsfiske skall upplåtas om olägenhet av betydelse inte uppkommer för rennäringen och om det inte möter något hinder enligt bestämmelserna i 32 § rennäringslagen. Föreskriften om att småviltjakt och handredskapsfiske skall upplåtas tillkom i syfte att väsentligt öka upplåtelserna av småviltjakt och fiske på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. fanns ingen skyldighet för att upplåta sådan jakt och fiske. För att öka möjligheterna att få upplåtelser av rätt till små- viltjakt och fiske ansåg statsmakterna att betydligt större områden ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen kunde upplåtas för jakt och fiske. Detta ansågs kunna ske utan att samernas renskötsel eller rätt till jakt och fiske träddes för när. som länsstyrelsernas upplåtelser ökade väsentligt angavs att den möjlighet som dittills hade funnits för bl.a. sammanslutningar av samebymedlemmar att med tillstånd upplåta småvilt- jakt och fiske (s.k. underupplåtelser) i huvudsak borde avvecklas. Skä- let var att systemet med underupplåtelser hade försvårat en samlad och effektiv marknadsföring av jakten och ofta fördyrat jakten i onödan (prop. 1992/93:32, s. 133 ff.). På regeringens uppdrag redovisade och en utvärdering av det nya upplåtelsesystemet. Regeringen beslutade då att utvecklingen av det nya upplåtelsesystemet borde följas för att det säkrare skall kunna avgöras vilken påverkan det kunde ha på renskötselrätten, viltvården, fiskevården och naturvården. lämnade Statens jordbruks- verk, och en ny utvärdering. fick ett uppdrag att komplettera utvärderingarna inför det slut- liga ställningstagandet. lämnade ett förslag till förändringar av upplåtelsesystemet. 304 Förhållandet mellan samebyarnas och... Rätten till jakt- och fiske på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen är omtvistad. Enligt en uppfattning har staten i egenskap av ägare till kronomarken jakt- och fiskerätt tillsammans med samebymedlemmar på denna mark. Enligt en annan uppfattning har samerna på grundval av urminnes hävd ensamrätt till jakt- och fiske på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Som stöd för uppfattningen att staten tillsammans med sameby- medlemmarna har jakt- och fiskerätt på kronomark ovanför odlings- gränsen och på renbetesfjällen anförs att markägare enligt jaktlagen och fiskelagen har jakt- respektive fiskerätt på sin egen mark. Eftersom staten är ägare till kronomarken ovanför odlingsgränsen och på renbe- tesfjällen har staten enligt denna uppfattning också den jakt- och fiske- rätt som följer med äganderätten till marken. En annan omständighet som anförs till stöd för att staten har jakt- och fiskerätt är att staten genom länsstyrelserna upplåter rätt till jakt och fiske på denna mark i enlighet med bestämmelserna i 32 § rennä- ringslagen Bestämmelsen om statens rätt att upplåta jakt och fiske och andra nyttjanderätter inom området ovanför odlingsgränsen och på renbetes- fjällen tillkom genom lag. I förarbetena till bestämmelsen om statens rätt att upplåta nyttjande- rätter finns vissa uttalanden som kan åberopas som stöd för att staten har jakt- och fiskerätt tillsammans med samerna. I utskottsbetänkandet angavs att samernas nyttjanderätt till bl.a. jakt och fiske är begränsad till det de behövde för renskötselns bedrivande. Den myndighet som hade tillsynen över lappväsendet, och därmed ansågs kunna bedöma samernas behov av bl.a. jakt och fiske, skulle förfoga över överskottet. Till stöd för att staten har jakträtt på kronomark åberopas också äldre jaktlagstiftning. Enligt jaktstadga lät staten, i egenskap av in- nehavare av jakträtt, envar man jaga på kronan vid avvittringen i de norra länen tillfallen överloppsmark, dock inte älg (4 § jakt- stadga). Enligt denna uppfattning kunde staten inte ge envar man rätt att jaga om staten inte haft egen jakt- och fiskerätt. Det faktum att en- skilda som fick mark avvittrad från kronomark fick jakt- och fiskerätt på sin enskilda mark efter avvittringen åberopas också som stöd för statens jakt- och fiskerätt. Till stöd för den andra uppfattningen, att samerna på grund av ur- minnes hävd har ensamrätt till jakten och fisket på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen, åberopas att såväl äldre som nu- Förhållandet mellan samebyarnas och... varande jakt- och fiskelagstiftning gör undantag för jakträtt och fiske- rätt som vilar på urminnes hävd. jaktstadga angavs att det som där stadgas om statens jakt- rätt gäller om det inte genom urminnes hävd är annorledes bestämt om jakträtten ( 5 § ). jaktlag – som skrevs efter tillkomsten av renbeteslagen – framgår att lagen ( dvs. även bestämmelsen om envar mans rätt att jaga) inte gäller på mark som blivit till lapparnas uteslu- tande begagnande anvisad. Även den nu gällande jaktlagen och fiskela- gen innehåller övergångsbestämmelser som innebär att äldre rättigheter grundade på urminnes hävd inte inskränks genom den nya lagstiftning- en. Undantaget i jakt- och fiskelagstiftningen för vad som gäller på grund av urminnes hävd innebär, enligt denna uppfattning, att staten inte har någon jakt- och fiskerätt om samerna på grund av urminnes hävd har ensamrätt till jakten och fisket. Till stöd för att samernas på urminnes hävd grundade jakt- och fiskerätt innebär en ensamrätt till jakt och fiske på kronomark ovan- för odlingsgränsen och på renbetesfjällen åberopas Högsta domstolens dom i det s.k. skattefjällsmålet. I domen behandlas de historiska för- hållanden som gällt på renbetesfjällen. I domen anges att det finns skriftliga dokument där det framgår att samerna sedan gammalt och fram till, , haft ensamrätt till fisket på skattefjällen och inom lappmarkerna (s. 235). Av domen framgår också att samerna själva upplät rätt till fiske och slåtter till utomstående. En annan omständighet som åberopas till stöd för att samer har en- samrätt till jakt och fiske på kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen är att staten länge betraktade denna mark som särskilt avsedd för samernas bruk för bl.a. renbete jakt och fiske. I den första renbeteslagen betecknades den kronomark som de för lapparne afsatta land och renbeteslag markerades markens särställ- ning genom benämningen de områden som bifvit till lapparnes ute- slutande begagnande anvisade (31 § renbeteslag). Detta åbe- ropas som stöd för att samerna hade ensamrätt till jakten och fisket inom området. Enligt den uppfattningen är det därmed samernas jakt- och fiskerätt som länsstyrelserna förfogar över när de upplåter rätt till jakt och fiske och andra nyttjanderätter inom kronomarken ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Som ytterligare stöd för denna uppfattning åbe- ropas de skäl som angavs då bestämmelsen tillkom i samband med lag. Då angavs att lappbyarna inte själva kunde klara att sköta upplåtelser av jakt, fiske, slåtter m.m. till utomstående. Skälen formule- rades på följande sätt i förarbetena; Betänker man, huru föga egnadt ett lappsamfund är att förhandla till gemensamt beslut och ingå aftal samt till samfäldt gagn använda inflytande medel, så torde finnas 306 Förhållandet mellan samebyarnas och... lämpligast att åt Konungens Befallningshafvande uppdraga ärenden av dylik art (Förslag till förordning angående de svenska Lapparne och de bofaste i , s. 106). Regeln i 34 § rennäringslagen som anger att de avgifter som tas ut för upplåtelser av jakt och fiske inom området ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen skall tillfalla samerna (samebyn och Samefonden), ses också som ett stöd för att det är samernas, och inte statens, jakt- och fiskerätt som länsstyrelserna upplåter på kronomark ovanför odlings- gränsen och på renbetesfjällen. Till stöd för uppfattningen att samerna på grund av urminnes hävd har ensamrätt till jakten och fisket på kronomark ovanför odlingsgrän- sen och på renbetesfjällen åberopas också att staten själv tidigare givit uttryck för en sådan uppfattning. I ett rättsfall från (NJA 1942 s. 336) som behandlade privata markägares anspråk på jakträtt på kronomark ovan odlingsgränsen angav staten att samerna hade ensamrätt till renbete ovanför odlingsgränsen och att man hade fullt skäl att anse att även rätten till jakt och fiske ovanför odlingsgrän- sen tillkom samerna ensamma. Först på senare åt i förarbetena till den nuvarande jaktlagen (prop. 1986/87:58) och i samband med förändringen av reglerna om upplåtel- ser av småviltjakt och fiske , förs resonemang som bygger på uppfattningen att staten skulle ha en egen jakt- och fiskerätt vid sidan av samernas rätt på marken ovanför odlingsgränsen och på renbetes- fjällen. 6.9.4Jakt- och fiskerätt på övrig statlig mark Upplåtelser av jakt- och fiskerätt På mark som staten förvaltar nedanför odlingsgränsen och utanför ren- betesfjällen upplåts nyttjanderätter av den som har ansvar för förvalt- ningen. Det kan röra sig om , , försvaret, m.fl. På sådan kronomark gäller inte de villkor för upplåtelser som anges i 32 §. Avgifterna för jakt- och fiskeupplåtelser tillfaller staten och inte som enligt 34 § rennäringslagen, berörd sameby och Samefonden. Från statens sida hävdar man jakt- och fiskerätt på all statlig mark. På statlig mark ovanför lappmarksgränsen och på renbetesfjällen där samebymedlem har jakt- och fiskerätt enligt 25 § rennäringslagen Förhållandet mellan samebyarnas och... hävdar man att det föreligger en dubbel rätt till jakt- och fiske, för staten som markägare och för samebymedlem på grund av urminnes hävd. Från samisk sida hävdas ensamrätt till jakt och fiske på all året-runt- mark som förvaltas av staten, dvs. såväl året-runt-mark på renbetes- fjällen och ovanför som nedanför odlingsgränsen. Endast mindre delar av året-runt-marken nedanför odlingsgränsen är fortfarande statlig mark. ägs merparten av denna mark av . På statlig mark mellan odlingsgränsen och lappmarksgränsen som är vinterbetesmark är det oklart hur jakt- och fiskerätten fördelas mellan staten och samebymedlemmar, på samma sätt som det är oklart på pri- vatägd mark. 6.9.5Våra förslag och överväganden En särskild utredare skall tillsättas med uppdrag att så långt det är möjligt klarlägga hur omfattande samebymedlemmars, markägares och statens rätt till jakt och fiske är inom olika delar av rensköt- selområdet. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt förhållandena inom den mark som renbeteslag betecknades som avsatt för samernas bruk. De oklarheter som finns om jakt- och fiskerätten inom renskötselområ- det har lett till olika uppfattningar om hur regler om rätt till jakt och fiske och upplåtelser av småviltjakt, älgjakt och upplåtelser av rätt till fiske skall tolkas och tillämpas.