sou · GPB3103d1 · 2002-01-01 00:00:00 — För båda fallen gäller samma regler för när bevisupptagning utom huvudförhand- ling är tillåten. Dessa regler återfinns i anslutning till avsnitten i RB om de olika bevismedlen. Den viktigaste paragrafen när det gäller muntlig bevisning är 36 kap. 19 § RB. Denna avser vittnen men genom hänvisningar gäller paragrafen även för parter och mål- säganden som inte för talan samt för sakkunniga. Det är rätten som beslutar om ett bevis skall tas upp utom huvudförhandling. I regel är väl det så att en part eller den som skall höras väcker frågan, men rätten kan också ta upp den själv- mant.7 m.fl. uttalar att förhör med någon bör hållas i så god 5SOU 1982:26 s. 439. 1986/87:89 s. 210. 7SOU 1938:44 s.402. tid före huvudförhandlingen att protokollet från förhöret kan före- ligga vid huvudförhandlingen.8 För tvistemålens del framgår det av 42 kap. 19 § RB att om bevis skall tas upp utom huvudförhandling skall rätten förordna om detta under förberedelsen. För brott- målens del gäller att – om det blir aktuellt med bevisupptagning utom huvudförhandling sedan åtal väckts – rätten skall, enligt 45 kap. 12 § RB, förordna om detta utan dröjsmål. När bevisupptagning blir aktuell sätter domstolen ut ett särskilt sammanträde. Parter och i brottmål även försvare skall kallas. Behöver en anhållen eller häktad person vara närvarande förordnar domstolen om hans eller hennes inställelse; se t.ex. 43 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. Uteblir en part får beviset ändå tas upp. Själva bevisupptagningen går till på samma sätt som bevisupptagning vid huvudförhandling. Några yrkanden eller pläderingar förekommer inte vid sammanträde för bevis- upptagning. Tvärtom anges i 36 kap. 19 § andra stycket RB att, annan handläggning får äga rum i anslutning till bevisupptagningen endast om det är av synnerlig vikt för utredningen. Detta innebär att bevisupptagning utom huvudförhandling i formellt hänseende måste hållas åtskild från ett sammanträde för muntlig förberedelse. händer det att en huvudförhandling måste ställas in sedan den ropats på. Om så sker får rätten ändå, enligt 43 kap. 3 § och 46 kap. 3 § RB, ta upp bevisning om det är tillåtet enligt reglerna om förhör utom huvudförhandling och den som skall höras finns tillgänglig. Man får i dessa situationer kontrollera de särskilda förutsättningarna som finns angivna under varje bevismedel och kontrollera om dessa är uppfyllda. Är det fråga om ett vittne får bevisupptagning således ske när huvudförhandlingen ställs in, om det inte är möjligt för vittnet att inställa sig vid den kommande huvudförhandlingen eller om en inställelse vid den huvudförhand- lingen skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvud- förhandlingen (36 kap. 19 § RB). Här redovisas , kategori för kategori, de olika förutsättningar- na för bevisupptagning utom huvudförhandling. 8 m.fl. s. 513 Enligt 36 kap. 19 § RB får förhör med vittne hållas utom huvud- förhandling antingen om det inte är möjligt för vittnet att infinna sig vid huvudförhandlingen eller om en inställelse vid huvud- förhandlingen skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att förhöret hålls vid huvudförhandlingen I det första fallet avses framförallt den situationen att den som skall höras som vittne är varaktigt så svårt sjuk att han eller hon inte kan infinna sig till huvudförhandlingen. Enligt det andra fallet skall rätten, enligt motivuttalande av departementschefen, göra en avvägning av å ena sidan kostnaderna – för part eller staten – och olägenheterna av ett förhör direkt vid huvudförhandling och å andra sidan vikten av att ett sådant förhör kommer till stånd. Departementschefen framhöll i propositionen att rätten alltid bör överväga möjligheterna att som ett alternativ till förhör utom huvudförhandling höra vittnet per telefon vid själva huvudförhand- lingen.9 Parter och målsägande som inte för talan Enligt 37 kap. 3 § RB skall reglerna för vittnesförhör utom huvud– förhandling tillämpas även när det gäller förhör med parter och målsägande som inte för talan. Som part enligt kapitlet avses även en tilltalad i brottmål. På grund av hänvisningen i 36 kap. 1 § fjärde stycket RB till 37 kap. 1 § RB har det ansetts att även medtilltalade och med dem jämställda kan höras utom huvudförhandling.10 Bevisupptagning genom skriftlig handling får, enligt 38 kap. 6 § RB, äga rum utom huvudförhandling antingen om handlingen inte kan företes vid huvudförhandlingen eller, om företeende vid huvudförhandlingen skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevis- upptagningen sker vid huvudförhandlingen. 1986/87:89 s. 179 f.f. 10 Fitger 37:11. Syn får, enligt 39 kap. 2 § RB hållas utom huvudförhandling antingen om syn inte kan hållas vid huvudförhandlingen eller, om syn vid huvudförhandlingen skulle medföra kostnader eller olägen- heter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att den hålls vid huvudförhandlingen. Denna bestämmelse avser såväl syn på stället av någonting och syn i rättens lokaler. I 39 kap. 5 § RB anges att det som står i bl.a. 38 kap. 6 § RB skall ha motsvarande tillämpning beträffande föremål eller skriftlig handling, som skall tillhandahållas för syn. Denna hänvisning anses inte ha någon själv- ständig betydelse i förhållande till 39 kap. 2 § RB.11 Enligt 40 kap. 11 § RB skall reglerna för vittnesförhör utom huvudförhandling tillämpas även på domstolssakkunniga. Som ett specialfall kan även nämnas att rätten, enligt 40 kap. 5 § RB, kan förordna om att part eller annan skall höras eller att annan utredning skall läggas fram, för att den sakkunnige skall ha tillräckligt material att grunda sin utsaga på. Sådana förhör skall hållas enligt reglerna om bevisupptagning utom huvudförhandling. 6.2.2Bevisupptagning för prövning av andra frågor Bevisupptagning kan också förekomma i samband med att en rätte- gångsfråga skall prövas. Som exempel på sådana kan nämnas frågor om rättegångshinder, jäv, straffprocessuella tvångsmedel och inte- rimistiska beslut i t.ex. ett vårdnadsmål.12 Som framgått är inte 36 kap. 19 § RB13 formellt tillämplig då fråga är om bevisupptagning för prövning av en rättegångsfråga om inte denna skall prövas vid en formell huvudförhandling. Utöver 35 kap. 8 § RB saknas särskilda regler härom förutom vad gäller frågor om straffprocessuella tvångsmedel. 12Se för fler exempel SOU 1982:26, jfr. m.fl. s. 165 och s. 486. Kvarstad eller annan åtgärd enligt 15 kap. RB har ansetts vara rättegångsfrågor, se prop. 1980/81:84 s. 232. 13De övriga bestämmelserna om bevisupptagning utom huvudförhandling är likalydande, se t.ex. 38 kap. 6 § RB vad beträffar skriftliga bevis. För att inte belasta texten i onödan används emellertid 36 kap. 19 § RB i exemplen. Denna paragraf kan också sägas ha störst betydelse eftersom det är den som avser muntlig bevisning. Det förutsattes vid RB:s tillkomst att frågor om rättegångs- hinder och andra processuella frågor kunde prövas utan huvudför- handling.14 Av 42 kap. 20 § första stycket RB framgår att rätte- gångsfrågor också kan prövas vid huvudförhandling. Enligt moti- ven till RB borde den utvägen anlitas när för frågans avgörande krävs mer omfattande bevisning genom vittnen eller sakkunniga eller när mer djuplodande frågor, såsom res judicata, skall prövas.15 Tas beviset inte upp vid huvudförhandling kan det tas upp vid sammanträde för muntlig förberedelse eller vid annat sammanträde som inte direkt syftar till att utreda sådana frågor som hör till målets beredande. Enligt Processlagberedningen skall beviset i sådana fall tas upp på det lämpligaste sättet.16 Vid sammanträde för prövning av straffprocessuella tvångsmedel finns, som nämnts, vissa regler härom i direkt anknytning till de allmänna bestämmelserna om tvångsmedel, t.ex. 24 kap. 14 § RB. Vid prövning av sådana frågor krävs särskilda skäl för att lägga fram muntlig bevisning. 6.2.3Särskilda fall av bevisupptagning I de nedan angivna situationerna hänvisas till regleringen om bevisupptagning utom huvudförhandling. Villkoren för sådan bevisupptagning styrs emellertid inte av reglerna om bevisning utom huvudförhandling t.ex. bestämmelserna i 36 kap. 19 § RB. Under vilka förhållande bevisupptagning får ske regleras i stället i de nedan angivna bestämmelserna. Förhör för att få fram underlag för åtalsfrågans bedömande I brottmål kan bevis under vissa förhållanden tas upp redan under förundersökningen. Vägrar någon under förhör att berätta om en omständighet som är av vikt för förundersökningen och är han, om åtal väcks, skyldig att vittna, eller är det annars av synnerlig vikt för förundersökningen att någon som är skyldig att vittna i målet hörs redan under förundersökningen, får på förundersökningsledarens 14Enligt 42 kap. 13 § RB i sin ursprungliga lydelse kunde rätten sätta ut ett särskilt samman- träde för prövning av en rättegångsfråga. I den äldre kommentaren anfördes att parterna vid prövningen av sådana frågor kunde närmare utveckla sin talan och förebringa bevisning, se m.fl. s. 596. 15Gärde m.fl. s. 598 f. 16SOU 1938:44 s. 384. begäran vittnesförhör med honom hållas inför rätten enligt regler- na för vittnesförhör utom huvudförhandling (23 kap. 13 § RB). Syftet här är inte att säkra bevisning inför en huvudförhandling utan att få fram underlag för åtalsfrågans bedömande. Om själva förhöret gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om bevis- upptagning utom huvudförhandling. Förhör i syfte att hindra att beviset går förlorat före huvudförhandlingen Finns det fara för att ett bevis som skall åberopas under huvud- förhandlingen i ett brottmål går förlorat eller då endast med svårighet kan föras får, enligt 23 kap. 15 § RB, på yrkande av undersökningsledaren eller den misstänkte rätten genast ta upp beviset. Även i detta fall gäller i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om bevis som tas upp utom huvudförhandling. Till skillnad mot regeln i 23 kap. 13 § RB är syftet här att ta upp bevisning som sedan kan användas vid en huvudförhandling. Bevisning till framtida säkerhet Även om inte någon rättegång eller ens förundersökning pågår får bevisning tas upp till framtida säkerhet. Detta gäller dock endast tvistemål. Finns det fara för att ett bevis rörande omständighet som är av betydelse för någons rätt, kan gå förlorat eller endast med svårighet kunna föras, och pågår inte någon rättegång, får, enligt 41 kap. 1 § RB, bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller skriftligt bevis tas upp inför tingsrätt till framtida säkerhet. Om så sker skall reglerna om bevisupptagning utom huvud–förhandling i huvudsak tillämpas. Bevisupptagning åt utländsk domstol Enligt lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol kan sådan domstol i visst mål eller ärende göra framställning hos svensk domstol genom om att det skall vid- tas någon åtgärd som hör till rättegången, såsom upptagande av ed, anställande av förhör med part eller upptagande av bevis genom vittne m.m. Om detta sker skall den begärda åtgärden vidtas i enlighet med lagen. I fråga om ärendets behandling vid rätten, skall, om inte annat föranleds av den nämnda lagen, bestämmelserna om svensk rättegång tillämpas. Ärendet skall anses som bevisupptagning utom huvudförhandling. När ärendet avgjorts skall rätten sända över protokoll till den utländska domstolen. Bevisupptagning åt vissa internationella organ Enligt lagen (1946:818) om bevisupptagning åt vissa internationella organ skall en framställning från domstol eller skiljedomstol, som skall avgöra tvist mellan stater, eller annat internationellt organ, som tillsatts för behandling av sådan tvist, om att vidta någon åtgärd för tvistens behandling, såsom t.ex. upptagande av bevis genom vittne prövas av regeringen. Om regeringen bifaller fram- ställningen skall åtgärden vidtas enligt lagen. I fråga om ärendets behandling vid rätten, skall bestämmelserna om svensk rättegång tillämpas. Ärendet skall anses som bevisupptagning utom huvud- förhandling. När ärendet avgjorts skall rätten sända över protokoll till den som sökt åtgärden. 6.2.4Hur skall bevis som tagits upp utom huvudförhandling läggas fram för rätten? Huvudregeln om hur man skall hantera bevis som tagits upp utom huvudförhandling finns i 35 kap. 13 § RB. Där anges att vid huvud- förhandling i tingsrätt de bevis som tagits upp utom huvudför- handling skall tas upp på nytt, om rätten finner detta vara av bety- delse i målet och det inte föreligger hinder mot att ta upp beviset. Med att t.ex. ett vittnesförhör tas upp på nytt menas helt enkelt att ett nytt förhör hålls med vittnet inför rätten. Om ett bevis inte tas upp på nytt, skall det enligt 35 kap. 13 § tredje stycket RB läggas fram på annat lämpligt sätt.17 I samband med reformer av RB uttalade departementschefen att det inte sällan, i stället för att läsa upp ett protokoll, kan vara lämpligt 17 I paragrafen angavs tidigare att om beviset inte togs upp på nytt skulle det förebringas genom protokoll eller på annat lämpligt sätt. Kravet på protokoll togs bort genom en lagändring som trädde i kraft (SFS 2000:172). I samband härmed ändrades även lagtexten i 35 kap. 13 § tredje stycket RB på så vis att det numera anges endast att bevisningen skall läggas fram på lämpligt sätt, se även prop. 1999/2000:26 s. 137. att spela upp en banduppspelning av ett förhör. Vidare sades att det ibland kan räcka med en mer summarisk återgivning av bevis- upptagningen, t.ex. beroende på att bevisningen förlorat i betydel- se.18 Genom hänvisningar i 23 kap. 13 och 15 §§, 41 kap. 3 §, 43 kap. 3 § fjärde stycket och 46 kap. 3 § fjärde stycket RB gäller bestäm- melserna i 35 kap. 13 § RB även när bevis tagits upp under för- undersökning i brottmål i syfte att få fram underlag för åtalsfrågans bedömande, i syfte att beviset skall användas som processmaterial, när rätten tagit upp bevisning för framtida säkerhet och när rätten tagit upp bevisning i samband med att en huvudförhandling har ställts in. Om däremot huvudförhandlingen påbörjats varpå någon hörts i bevissyfte och sedan förhandlingen ställs in, gäller inte 35 kap. 13 § RB men – vid ny huvudförhandling – likalydande bestämmelser i 43 kap. 13 § och 46 kap. 13 § RB vid bedömningen av frågan om förhöret skall tas om. Regeln i 35 kap. 13 § RB avser endast situationer då huvud- förhandling skall hållas. Det finns inte några särskilda regler för hur rätten skall tillgodogöra sig bevisning som tagits upp utom huvudförhandling om huvudförhandling sedan inte behövs. Eftersom förhör regelmässigt dokumenteras genom ljudinspelning torde det tekniskt gå till så att domaren spelar upp bandet på sin kammare, eller om fler domare deltar, i samband med en föredragning.19 När det gäller bevisupptagning för rättegångsfrågor m.m. avgörs i regel den fråga som beviset avser i nära samband med själva bevis- upptagningen. Några särskilda regler om hur beviset skall läggas fram i sådana situationer finns inte och torde heller inte behövas då den domare som närvarar vid bevisupptagningen och den som prövar den uppkomna frågan regelmässigt är identiska. 6.2.5Beviset tas upp vid huvudförhandling och därefter hålls ny huvudförhandling Det finns situationer då bevisupptagning kan komma att ske vid en huvudförhandling eller i samband med en sådan trots att målet inte avgörs vid den huvudförhandlingen. Eftersom reglerna för när ett 1986/87:89 s. 171. 19Förfarandesättet är som sagt ovanligt i tingsrätt. I hovrätt är det däremot inte alldeles ovanligt att det i mål som avgörs utan huvudförhandling förekommer muntlig bevisning. Rätten tillgodogör sig då denna genom avlyssning av tingsrättens ljudinspelning. bevis som tagits upp vid en sådan första huvudförhandling måste tas upp på nytt vid en eventuellt ny huvudförhandling är lika- lydande med dem som reglerar när ett förhör som tagits upp utom huvudförhandling måste tas upp på nytt, finns det skäl att behandla dessa i samma sammanhang. Enligt bestämmelserna om uppskov och avbrott i 43 kap. 11 § och 46 kap. 11 § RB, skall en huvudförhandling genomföras utan onödiga uppehåll och så långt som möjligt i ett sammanhang. Om huvudförhandlingen inte kräver , skall den genom- föras . I andra fall skall förhandlingen pågå minst . Om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets omfattning, huvudförhandlingens längd eller andra sär- skilda omständigheter, får emellertid längre uppehåll göras. Ny huvudförhandling skall hållas, om uppehåll gjorts i sådan omfatt- ning att syftet med en sammanhållen huvudförhandling väsentligen gått förlorat. Är det inte fallet kan alltså fortsatt huvudförhandling hållas även efter ett lite längre uppehåll. Om en ny huvudförhandling måste hållas finns det i 43 kap. 13 § och 46 kap. 13 § RB särskilda regler om bevisupptagningen vid denna. Enligt dessa bestämmelser skall målet enligt huvudregeln företas till fullständig handläggning. I paragrafen finns emellertid en särbestämmelse. Bevis som tagits upp vid tidigare handläggning – vanligen vid den förra huvudförhandlingen – skall tas upp på nytt, endast om rätten finner detta vara av betydelse i målet och det inte finns något hinder mot att ta upp beviset. Om ett bevis inte tas upp på nytt, skall det läggas fram på lämpligt sätt. Kriteriet för när förnyad bevisupptagning skall ske är således det samma som för när ny bevis bevisupptagning skall ske enligt de allmänna reglerna i 35 kap. 13 § RB. Det framgår inte av bestämmelserna om samma domare måste delta vid båda förhandlingarna för att ny bevisupptagning vid den nya huvudförhandlingen skall kunna underlåtas. Vissa uttalanden av Processlagberedningen tyder dock på att man vid den tid- punkten utgått från detta.20 Detta kan, enligt utredningens uppfatt- ning inte anses gälla , i vart fall inte generellt. De vanliga reglerna i 35 kap. 13 § första stycket RB om när omförhör skall hållas i händelse av att bevis tagits upp utom huvudförhandling gör inte någon uttrycklig skillnad mellan situationer då det är samma domare som varit med vid bevisupptagningen och sedan deltar i huvudförhandlingen och när detta inte är fallet. 20 SOU 1938:44 s. 452. självfallet kunna underlåtas även om inte samma domare varit med vid båda tillfällena. En annan sak är att dessa omständigheter till- sammans med tidsperspektivet ibland kan få betydelse vid bedöm- ningen av frågan om omförhör behövs.21 6.3.1Enhetligare regler för bevisupptagning som inte sker vid huvudförhandling Utredningens förslag: Gällande regler om när bevisupptagning utom huvudförhandling är tillåten mjukas upp. Reglerna ut- sträcks till att omfatta i stort sett all sådan bevisupptagning under rättegången som kan förekomma vid andra tillfällen än vid huvudförhandling. –Förhör med vittne och formellt förhör med part skall – utöver i de fall där det är tillåtet – kunna få ske utom huvudförhandling, om det kan antas att nytt förhör inte behöver hållas vid huvudförhandling eller att målet kan komma att avgöras utan sådan förhandling. Den föreslagna regeln omfattar dels sådana fall då förhöret avser en fråga om saken som senare skall prövas vid huvudförhandling, dels sådana fall då förhöret avser vissa rättegångsfrågor som inte behöver prövas i samband med huvudförhandling och dels – som direkt framgår – då huvudförhandling överhuvudtaget inte skall hållas i målet (36 kap. 19 § RB). Motsvarande regler föreslås i fråga om syn (39 kap. 2 § RB). –När rätten skall besluta i en rättegångsfråga som sedan skall prövas på nytt vid målets avgörande skall vittnesförhör och formellt förhör med part få hållas utom huvudförhandling endast om det finns synnerliga skäl eller det är tillåtet enligt särskilda bestämmelser. Motsvarande regler föreslås i fråga om syn (39 kap. 2 § RB). –Har bevis tagits upp utom huvudförhandling i ett disposi- tivt tvistemål skall beviset inte få tas upp på nytt vid huvud- 21 Här kan åter erinras om rättsfallet RÅ 1997 ref. 10. Regeringsrätten kom där fram till att om bevisupptagning skett och det sedan dröjde innan avgörandet inte vissa av de domare som avgör målet får ha varit med vid bevisupptagningen medan andra inte har varit det. förhandlingen om ingen av parterna begär det (35 kap. 13 § RB). Detsamma föreslås gälla i dispositiva tvistemål om ny huvudförhandling hålls och bevisning har tagits upp vid den föregående förhandlingen (43 kap. 13 § RB). Sedan RB:s tillkomst gäller att mål skall avgöras efter huvud- förhandling och att naturligtvis i konsekvens härmed bevisupptag- ningen skall ske vid denna. Förutsättningarna att göra en korrekt bevisvärdering anses då som störst, vilket i sin tur leder till att chanserna ökar för en riktig utgång i målet. Utredningen vill redan här förutskicka att dessa grundläggande tankar i RB i stort överensstämmer med den uppfattning utredningen har. Utredningens uppdrag i ett mer övergripande perspektiv går bl.a. ut på att undersöka i vilken mån vissa muntliga inslag kan förekomma inom ramen för handläggningen av ett mål som skall avgöras utan huvudförhandling. Vilka sorters sammanträden som kan hållas i dessa fall och vad som kan behandlas vid dem har diskuterats i kapitel 4. Frågan om muntlig bevisning togs inte upp i det sammanhanget. När man diskuterar formerna för bevisupptagning – i praktiken muntlig bevisning – måste en åtskillnad göras mellan mål som beräknas kunna avgöras utan huvudförhandling och mål som skall avgöras efter huvudförhandling. Vidare förutsätts bevisning i vissa fall kunna förekomma även för frågor som inte avser avgörandet av själva saken, såsom olika rättegångsfrågor. 6.3.1.1Mål som avgörs utan huvudförhandling Tvistemål som avgörs utan huvudförhandling omfattar i regel inte någon muntlig bevisning. Åberopas ett vittne eller skall part höras under sanningsförsäkran anses nämligen i regel huvudförhandling behövas med hänsyn till utredningen, se 42 kap. 18 § första stycket 5 RB.22 22 Brottmål får enligt gällande regler inte prövas i sak utan huvudförhandling oavsett om muntlig bevisning förekommer eller inte. Utredningen har emellertid föreslagit att vissa enklare brottmål skall kunna tillåtas få avgöras utan huvudförhandling, se avsnitt 4.5.4.1. (45 kap. 10 a § RB). Liksom vad beträffar tvistemålen får inte ett brottmål avgöras utan huvudförhandling om en sådan behövs med hänsyn till utredningen. Utrymmet för att anse att huvudförhandling inte behövs i ett brottmål, om muntlig bevisning förekommer, torde vara försvinnande lite och därför exemplifieras i detta avsnitt endast med tvistemål. Ett förhör med ett vittne eller en part skulle, enligt utredningens uppfattning, kunna tillåtas förekomma – trots att målet avgörs utan huvudförhandling – om förhöret endast avser en begränsad del av saken medan målet i övrigt är sådant att det lika bra kan avgöras utan sådan förhandling. Att avgöra ett mål genom huvud- förhandling kostar i regel alltid mer pengar – såväl för parter som för det allmänna – än att avgöra det utan huvudförhandling. Så är fallet även om man beaktar att bevisupptagning utom huvud- förhandling naturligtvis också är förenat med vissa kostnader. Dessutom går det i regel snabbare att avgöra målet, om huvud- förhandling inte behöver sättas ut. Domstolen är mer flexibel när det gäller att avsätta tid för att avgöra ett mål på handlingarna än när det gäller att planera in en huvudförhandling. Detta gäller naturligtvis särskilt om fler än en domare skall delta i avgörandet. Ett sammanträde för bevisupptagning är lättare att foga in i dom- stolens övriga verksamhet. Man kan då också i högre grad ta hän- syn till den eller de som skall höras möjligheter att inställa sig inför rätten. Enligt gällande rätt är emellertid, som framgått, förutsätt- ningarna för bevisupptagning utom huvudförhandling konstruera- de utifrån att det verkligen hålls en huvudförhandling i målet.