sou · GPB314d3 · 2002-01-01 00:00:00 — har dock bedömt ett fall där en man ett flertal gånger gnidit sitt könsorgan mot ett barns bakdel eller lår och vid flera av dessa tillfällen fått utlösning som sexuellt umgänge, trots att både gärningsmannen och barnet haft kläder på sig (NJA 1996 s. 461). Om handlingen inte bedöms som sexuellt umgänge, t.ex. för att den består av endast en flyktig beröring av den andres könsdelar, kan ansvar för sexuellt ofredande komma i fråga (6 kap. 7 §). Sexuellt ofredande omfattar tre typer av gärningar. Den första omfattar att sexuellt beröra ett barn eller att förmå barnet att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd. Det kan t.ex. vara fråga om att förmå barnet att delta i sexuell posering eller i framställandet av en pornografisk bild. Den andra omfattar att genom tvång, förledande eller annan otillbörlig påverkan förmå den som fyllt 15 men inte att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd, om handlingen är ett led i sexuell posering eller i framställandet av pornografisk bild. Den tredje omfattar att blotta sig för en annan person på ett sätt som är ägnat att väcka allmän anstöt eller att genom ord eller handling på ett uppenbart sedlighetssårande sätt uppträda anstötligt mot annan. Straffet är böter eller fängelse i högst . Samlag med avkomling eller syskon Enligt 6 kap. 6 § är det vidare straffbart att ha samlag med eget barn eller dess avkomling eller med helsyskon. Straffet är fängelse i högst två respektive . Koppleri och köp av sexuella tjänster Straffbestämmelsen om koppleri i 6 kap. 8 § omfattar dels att främja att en annan person har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning, dels att på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttja att annan har sådana sexuella förbindelser. Främjandet kan t.ex. bestå i att upplåta en lokal som används för prostitution, att lämna anvisning på adresser till prostituerade, att psykiskt påverka en person att prostituera sig eller att underlätta för någon att prostituera sig, t.ex. genom att hålla vakt eller sköta transporter. Därutöver finns en särskild bestämmelse som tar sikte på fastighetsägare och andra som upplåter en lägenhet som används för prostitution. Om upplåtaren inte gör tillräckligt för att få upplåtelsen att upphöra sedan han fått veta att den används för prostitution kan även denne dömas för koppleri. Vidare är det förbjudet att ekonomiskt dra nytta av att en person ägnar sig åt prostitution, men det krävs att utnyttjandet på något sätt är otillbörligt. Typfallet är att bo tillsammans med en prostituerad och låta sig försörjas av denna. Straffskalan för koppleri är fängelse i högst och för grovt koppleri fängelse lägst två och högst . Enligt 6 kap. 10 § är det vidare straffbart som förförelse av ungdom att genom att utlova eller ge ersättning skaffa eller försöka skaffa sexuellt umgänge med den som är . Straffet är böter eller fängelse . har beslutat att det genom införandet av en särskild lag om förbud mot köp av sexuella tjänster skall vara förbjudet att mot ersättning skaffa sig en tillfällig sexuell förbindelse, om inte gärningen är belagd med straff enligt . Även försök är straffbart. Straffskalan är böter eller fängelse . Förbudet träder i kraft (prop. 1997/98:55, bet. 1997/98:JuU13, rskr. 1997/98:250). Förslaget grundas Prostitutionsutrednings betänkande Könshandeln (SOU 1995:15). Enligt 6 kap. 11 § gäller att det inte krävs att gärningsmannen insett att den andra personen inte har uppnått en viss ålder, om detta är en förut- sättning för brottet, utan det räcker för ansvar att gärningsmannen hade skälig anledning anta att den andra personen inte uppnått denna ålder. Försök, förberedelse, stämpling och underlåtenhet att anmäla Försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjande av underårig, koppleri och grovt koppleri är straffbart. Vidare är förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri straffbart. Regeringen har i den tidigare nämnda prop. 1997/98:55 föreslagit att även underlåtenhet att avslöja brotten skall vara straffbart. Ändringen föreslås träda i kraft . Enligt en särskild åtalsregel i 6 kap. 13 § kan åklagaren underlåta att väcka åtal för vissa sexualbrott om skillnaden i ålder och utveckling är liten mellan de inblandade Enligt en särskild bestämmelse i 35 kap. 4 § börjar preskriptionstiden för de grövre sexualbrotten, 6 kap. 1–4 och 6 §§, mot barn löpa först när barnet fyllt eller skulle ha fyllt . Detta innebär ett avsteg från huvudprincipen att preskriptionstiden börjar löpa när brottet begås och medför alltså att preskriptionstiden för sådana brott blir längre än för andra brott med samma straffskala. Materiellt innehåll, systematik och lagteknik Genom det flertal ändringar som gjorts sedan 1984 års översyn har systematiken och sambanden mellan olika bestämmelser i kapitlet om sexualbrott delvis gått förlorad. Straffskalorna för de olika brotten korresponderar inte på ett naturligt sätt med varandra och relationen och gränsdragningen mellan olika brott framstår i vissa fall som oklar. Bland annat har ett flertal uppmärksammade domar som behandlar våldtäkt och sexuellt utnyttjande av unga kvinnor meddelats som väcker frågor om bl.a. gränsdragningen mellan de olika sexualbrotten. Synen på sexualbrotten förändras dessutom ständigt mot en allt strängare syn på dessa brott. Det är angeläget att skyddet för den sexuella integriteten, såsom den kommer till uttryck i straffbestämmel- serna om sexualbrott, är så heltäckande som möjligt. har i sitt huvudbetänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) föreslagit betydande förändringar i sexualbrottskapitlet. Någon fullständig översyn av bestämmelserna om sexualbrott gjordes emellertid inte av kommissionen. Kommissionens förslag i denna del fick ett blandat mottagande av remissinstanserna, och flera remissinstanser ansåg att en översyn av sexualbrotten var nödvändig. Regeringen har i propositionen 1997/98:55 valt att endast lägga fram ett fåtal av de förslag till ändringar i som kommissio- nen föreslagit. Ändringarna i 6 kap. innebär att våldstäkts- brottet utvidgas, att det är straffbart att underlåta att anmäla eller annars avslöja vissa grövre sexualbrott som är å färde samt att språket i de centrala bestämmelserna gjorts könsneutralt. Vidare har, på grundval av Prostitutionsutrednings betänkande Könshandeln (SOU 1995:15), köp av sexuella tjänster gjorts straffbart genom införandet av en särskild lag. Det finns mot bakgrund av det anförda ett behov av en total översyn av sexualbrotten avseende såväl det materiella innehållet som de systematiska och lagtekniska lösningarna. Det är viktigt att i lagtexten använda ord och uttryck som på ett riktigt sätt beskriver vad som skett. Uttrycket sexuellt umgänge förekommer i flera bestämmelser i 6 kap. . föreslog att uttrycket sexuellt umgänge skulle bytas ut till sexuellt utnyttjar, eftersom uttrycket umgänge för tankarna till en frivillig och ömsesidig sexualakt mellan två personer. Det föreslagna uttrycket sexuellt utnyttjar skulle enligt kommissionen avse samma handlingar som avses med sexuellt umgänge och någon ändring i sak var alltså inte avsedd. Regeringen har i prop. 1997/98:55 anfört att uttrycket umgänge visserligen kan leda tankarna till en frivillig och ömsesidig akt men har trots det inte föreslagit någon ändring av bestämmelsen bl.a för att det kunde uppfattas som en utvidgning av det straffbara området, vilket inte varit kommissionens avsikt. Regeringen aviserade i stället att en språklig översyn lämpligen kunde göras inom ramen för kommande översyn av sexualbrotten. föreslog också att ordet vanmakt skulle bytas ut till medvetslöshet. Även i denna fråga hänvisade regeringen till den kommande översynen. Det finns även ett behov att modernisera språket i andra avseenden. T.ex. framstår inte brottsrubriceringen förförelse av ungdom i 6 kap. 10 § som en adekvat benämning på det förfarande som bestämmelsen kriminaliserar (se även SOU 1997:116 s. 433). Domstolarnas straffmätning och bedömning av straffvärde i mål om sexualbrott I huvudbetänkande redogörs för den undersökning av de grövre våldsbrotten som, på regeringens uppdrag, utförts av docenten . Undersökningen, som gjordes mot bakgrund av reform av hur straffet skall bestämmas, omfatta- de samtliga tingsrättsdomar och i viss utsträckning hovrättsdomar –1992 där huvudbrottet var ett grovt våldsbrott. Som jämförelsematerial har motsvarande domar –1988 använts. I undersökningen analyseras bl.a. domstolarnas straffmätning och vilka straffvärderesonemang som har använts. Kommissionen redogör för ett antal domar där den menar att domstolarna inte bedömt straffvärdet på ett riktigt sätt. T.ex. synes argumentet att parterna haft en nära relation ha använts för att se mildare på de straffbara gärningarna. Vidare anser kommissionen att undersökningen visar att s.k. gruppvåldtäkter och våldtäkter där kniv har använts ofta inte bedöms som grov våldtäkt, något som kommissionen anser anmärk- ningsvärt. Att en gruppvåldtäkt inte anses som ett grovt brott motsägs enligt kommissionen av förarbetsuttalanden vid reform av sexualbrotten (se prop. 1983/84:105 s. 39). Kommissionen anser att en liknande undersökning bör genomföras även beträffande de våldsbrott som inte tillhör de allra grövsta. Kommissionen anser vidare att undersökning visar att det finns en bristande förståelse i domstolarna för den s.k. normaliseringsprocessen och dess effekter. Normaliserings- processen är en process i vilken våldet och vidmakthållandet av våldet gradvis blir ett normalt inslag i vardagen i de relationer där det förekommer. I den processen är många mekanismer verksamma, mekanismer som var för sig och särskilt i kombination med varandra gör misshandeln till en process med djupgående konsekvenser för båda parter i relationen. anser det angeläget att domstolarna får kunskap om denna process. Det kan tilläggas att det nya s.k. kvinnofridsbrottet (se prop 1997/98:55) tar sikte på denna process och avser att höja straffvärdet på sådana upprepade, var för sig relativt lindriga handlingar, som kan leda till en betydande kränkning av den utsatta personen. Regeringen delar kvinnovåldskommissionens bedömning att det finns ett behov av kompletterande undersökning av domstolarnas praxis, bl.a. för att skapa underlag för översynen av sexualbrotten. Det finns dessutom ett behov att undersöka domstolarnas bevisvärdering i mål om sexualbrott, särskilt när det gäller sexualbrott mot barn. Det bör tilläggas att regeringen har anslagit för fortbildning av bl.a. rättsväsendets personal i frågor om våld mot Av dessa medel skall användas till utbildning av domare och information till nämndemän. Kommittén skall mot bakgrund av det anförda göra en total översyn av bestämmelserna om sexualbrott. Översynen skall avse såväl det materiella innehållet som systematiska och lagtekniska frågor. Skyddet för den sexuella integriteten skall göras så heltäckande som möjligt. Systematiken och sambanden mellan de olika bestämmelserna, liksom gränsdragningen mellan de olika sexualbrotten, skall vara tydlig. Vidare skall de särskilda frågor som beskrivs närmare nedan ingå i översynen. Översynen skall, när det gäller sexualbrott med barn, utgå från krav i dessa avseenden. Kommittén skall göra en språklig översyn av bestämmelserna om sexualbrott. Kommittén skall därvid överväga vilka uttryck som lämpligen kan användas i stället för sexuellt umgänge. Kommittén skall även föreslå ändringar av andra mindre lämpliga ord och uttryck ur lagtexten, såsom förförelse av ungdom i 6 kap. 10 § . Kommittén skall även överväga om ordet vanmakt bör bytas ut till något språkligt modernare uttryck. Det bör dock beaktas att detta uttryck även förekommer i andra kapitel i , se t.ex. bestämmelsen om misshandel i 3 kap. 5 §. Kommittén skall vidare, som ett led i den praxisgenomgång som bör ske inom ramen för utredningen, genomföra en undersökning av straff- mätning och bedömning av straffvärde när det gäller sexualbrotten. Undersökningen skall ta särskild hänsyn till om sexualbrott mot män respektive kvinnor bedöms på olika sätt. Undersökningen skall således göras ur ett jämställdhetsperspektiv och även beakta den s.k. normalise- ringsprocessen. Om kommittén kommer fram till att domstolarnas straffmätning och straffvärderesonemang inte är tillfredsställande skall utredningen presentera de åtgärder den anser nödvändiga. Praxis- genomgången skall också, i den utsträckning det är möjligt, innefatta en undersökning om domstolarnas bevisvärdering med sikte på att ta reda på om det finns brister i denna och, om det bedöms vara fallet, ange åtgärder för att komma tillrätta med dessa. Följande särskilda frågor skall omfattas av utredningen. Bör våldtäktsbrottet fokusera på tvång eller samtycke? För ansvar för våldtäkt enligt 6 kap. 1 § krävs tvång (våld eller hot som för den hotade framstår som trängande fara). Det är enligt förarbetena till bestämmelsen (prop. 1983/84: 105 s. 19) tillräckligt med ett outtalat hot, dvs. att hotet hänger i luften. Med våld jämställs att försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Är tvånget lindrigare kan ansvar för sexuellt tvång (6 kap. 2 §) komma i fråga. Att den andra parten inte har gett sitt samtycke till sexualhandlingen är således i och för sig inte tillräckligt för ansvar för våldtäkt. Förekommer inget tvång kan det istället bli fråga om något annat sexualbrott, t.ex. sexuellt utnyttjande. Frågan om samtycke är trots våldtäktsbestämmelsens fokusering på tvång en central fråga i många mål om våldtäkt och andra sexualbrottsmål, eftersom den tilltalade ofta invänder att den andra personen var med på sexualhandlingen. I den allmänna debatten har det ibland ställts krav på att det för våldtäkt inte bör krävas något tvång utan att det skall räcka med att den utsatta personen inte ger sitt samtycke. Det har hävdats att många kvinnor medvetet väljer att underkasta sig mannens krav som en strategi för att överleva övergreppet. Viss brottsofferforskning har också bekräftat att kvinnor kan reagera så vid en våldtäktssituation. I utländsk rätt finns exempel på att straffbestämmelser om våldtäkt är utformade med samtycket som utgångspunkt. I engelsk rätt kan ansvar för våldtäkt utkrävas av en man för våldtäkt av en kvinna eller en annan man, om den andra personen inte samtycker till handlingen och gärningsmannen antingen vet att den andra personen inte samtycker eller är likgiltig (reckless) till om personen samtycker (se Section 1 (2) of the Criminal and Public Order Act 1994). Kommittén skall analysera och redovisa skäl för och emot att bristen på samtycke skall vara avgörande för ansvar för våldtäkt istället för våld eller hot, och i förekommande fall lämna förslag till reglering. Om kommittén finner att våldtäktsbrottet bör ändras i angiven riktning skall den överväga om begreppet samtycke bör definieras. Om kommittén kommer fram till att det inte är lämpligt att ta bort kravet på tvång för våldtäkt skall den utreda vilken grad av tvång som bör krävas för de olika sexualbrotten. Kravet på våld eller hot för ansvar för våldtäkt har medfört särskilda svårigheter när det gäller gärningar som riktas mot små barn. har varit föremål för flera avgöranden i . I rättsfallet NJA 1993 s. 310 dömdes t.ex. en 60-årig man som haft samlag med en åttaårig flicka för grov våldtäkt. Våldet bestod i att mannen legat ovanpå flickan och hållit hennes händer över huvudet. I rättsfallet NJA 1993 s. 616 använde mannen ett förhållandevis lindrigt våld mot en tioårig flicka. Mannen dömdes för grov våldtäkt. föreslog vissa ändringar i ansvars- bestämmelserna för våldtäkt för att komma till rätta med det problem som kravet på tvång inneburit i rättstillämpningen. Förslagen mötte dock allvarlig kritik under remissbehandlingen och förslagen har i denna del inte lett till lagstiftning. Utövande av våld som förutsättning för ansvar för våldtäkt kan emellertid ge otillfredsställande resultat vid den straffrättsliga bedöm- ningen när gärningen riktar sig mot ett litet barn. Det kan i många fall vara stötande att ett sexuellt övergrepp mot ett barn inte kan betecknas som våldtäkt när barnet är så litet att något våld i våldtäktsparagrafens mening inte krävs för att utföra gärningen. har också uttalat att bestämmelserna om våldtäkt mot barn bör ses över i syfte att få till stånd en ordning där fler fall av övergrepp mot barn som i övrigt uppfyller förutsättningarna för våldtäkt också kommer attt bedömas som sådant brott (bet. 1994/95:JuU24 s. 7). Utgångspunkten för över- synen i denna del bör vara att sexuella övergrepp mot små barn skall kunna rubriceras som våldtäkt även om något sådant våld inte förekommit. Kommittén skall pröva om detta lämpligen kan ske genom att våldtäkt mot barn bedöms enligt särskilda bestämmelser. Koppleri och köp av sexuella tjänster Enligt de nuvarande straffbestämmelserna om koppleri krävs det att gärningsmannen främjar eller på ett otillbörligt sätt utnyttjar att en annan person har tillfälliga sexuella förbindelser. Det skall vara fråga om att främja en verksamhet, dvs. att främja att någon ett flertal gånger har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Främjandet kan t.ex. bestå i att upplåta en lokal som används för prostitution, att lämna anvisning på adresser till prostituerade, att psykiskt påverka en person att prostituera sig eller att underlätta för någon att prostituera sig, t.ex. genom att hålla vakt eller sköta transporter. Det har beslutats att köp av en tillfällig sexuell förbindelse skall vara straffbart. Kommittén skall mot bakgrund av detta utreda om koppleribrottet är adekvat utformat. Särskilt bör utredas om kravet på att främjandet skall avse ett flertal sexuella förbindelser skall tas bort. Kommittén skall också undersöka om bestämmelserna mot koppleri även i övrigt är lämpligt utformade med hänsyn till att de omfattar tillfälliga sexuella förbindelser. Med uttrycket torde avses samlag eller annat sexuellt umgänge. Enligt doktrinen omfattas inte nakenpose- ring. Stadigvarande förbindelser omfattas inte heller, även om de tar formen av samlag inför publik på en sexklubb (Jareborg, Brotten I, 2 uppl. s. 319). föreslog att koppleribestämmelserna skulle utvidgas till framställning av pornografiska bilder. Enligt gällande rätt omfattas inte den som betalar en person för att medverka i porno- grafiska filmer av koppleriansvaret, trots att hans drivkraft ofta är ekonomisk . Enligt förslaget skulle även den som främjar eller på ett otillbörligt sätt bereder sig av att någon annan, i samband med framställning av pornografiska bilder eller filmer, mot ersättning har tillfällig sexuell förbindelse som innefattar samlag eller har grovt kränkande karaktär kunna straffas för koppleri. Enligt förslaget skulle även sexuell posering omfattas av det utvidgade ansvaret. Förslaget tog sikte på pornografibranschen och sexklubbverksamhetens huvudaktörer och syftade till att jämställa dessa med den traditionella kopplaren. Regeringen har i prop. 1997/98:55 bedömt att det inte bör ske någon ändring av koppleribestämmelsen med motiveringen att konsekvenserna för tryckfriheten och yttrandefriheten inte belysts tillräckligt. Kommittén skall med anledning av detta utreda frågan om koppleriansvaret kan utvidgas till att omfatta det angivna syftet på något annat sätt än det som prostitutionsutredningen har föreslagit. En utgångspunkt bör vara att förslagen inte skall leda till inskränkningar i de grundlagsfästa reglerna om tryckfrihet och yttrandefrihet. Det är inte kommitténs uppgift att föreslå ett allmänt förbud mot pornografi. Kommittén skall vidare utreda om det finns skäl och möjligheter att införa regler som begränsar eller försvårar för s.k. sexklubbar att rekrytera unga personer till sin verksamhet och om andra skadliga effekter av sådana klubbar kan undvikas genom lagstiftning eller på annat sätt. Vidare skall kommittén utreda hur det föreslagna förbudet mot köp av sexuella tjänster skall förhålla sig till de nuvarande bestämmelserna om förförelse av ungdom och koppleri samt i samband därmed överväga var olika förbud som gäller sexuella tjänster lämpligen bör placeras. Kravet på dubbel straffbarhet För att kunna lagföra ett brott i som har begåtts utomlands krävs normalt att gärningen är straffbar även där den begicks (kravet på dubbel straffbarhet). Härifrån görs vissa undantag, bl.a. vad avser mycket grova brott och brott som genom internationella åtaganden har förbundit sig att lagföra oavsett var de begåtts (se 2 kap. 2 och 3 §§ ). Av sexualbrotten är det endast grov våldtäkt som har ett lägsta straff som är så högt att det enligt angivna bestämmelser inte krävs att gärningen är straffbar där den begicks. I den allmänna debatten har det framförts att kravet på dubbel straffbarhet bör tas bort när det gäller sexualbrott mot barn. har också i sitt huvudbetänkande (SOU 1997:116) föreslagit att detta krav tas bort men inte lämnat något förslag på hur detta skall lösas lagtekniskt. Enligt en gemensam åtgärd av om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn (EGT L 63/2, 4.3.97, 97/154/RIF) inom EU:s tredje pelare har de medlemsstater som har ett krav på dubbel straffbarhet åtagit sig att fortlöpande granska sin lagstiftning i syfte att säkerställa att detta krav inte utgör hinder för effektiva åtgärder mot dess egna medborgare och andra som stadigvarande vistas i landet och som misstänks för att sexuellt utnyttja eller missbruka barn eller att bedriva handel med barn i syfte att utnyttja eller missbruka dem sexuellt. har även föreslagit att kravet på dubbel straffbarhet för könsstympning tas bort. Kommittén skall utreda om kravet på dubbel straffbarhet hindrar en effektiv lagföring av sexualbrott, köp av sexuella tjänster av barn och handel med barn som begåtts utanför . Frågan om kravet på dubbel straffbarhet för könsstympning bör tas bort bereds för närvaran- de inom och omfattas därför inte av uppdraget. Om kommittén bedömer att kravet bör tas bort skall kommittén föreslå ändringar i lagstiftningen. Därvid skall särskilt beaktas vilken avgräns- ning som bör gälla för undantaget från kravet på dubbel straffbarhet. Användande av ungdomar vid sexuell posering och framställning av pornografiska bilder Enligt 6 kap. 7 § är det straffbart som sexuellt ofredande att sexuellt beröra barn eller att förmå barnet att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd. Det kan t.ex. vara fråga om att förmå barnet att delta i sexuell posering eller i framställandet av en Enligt samma bestämmelse är det också straffbart att genom tvång, förledande eller annan otillbörlig påverkan förmå den som fyllt 15 men inte att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd, om handlingen är ett led i sexuell posering eller i framställandet av pornografisk bild. Helt frivillig medverkan faller därmed utanför bestämmelsens tillämpningsområde. Vid bedömningen av frivillighet skall barnets mognadsnivå, förhållandet till gärnings- mannen och liknande omständigheter beaktas. Om betalning har utlovats torde rekvisitet att barnet skall ha förmåtts att medverka normalt vara uppfyllt (prop. 1994/95:2, s. 33). har i sitt huvudbetänkande föreslagit att 15–18- åringar skall få samma straffrättsliga skydd som finns för barn mot att utnyttjas i framställning av pornografiskt material eller i sexuell posering. har som skäl för sitt förslag bl.a. anfört att unga människors medverkan i framställning av sådana bilder och posering regelmässigt innehåller inslag av utnyttjande och att ungdomar ofta inte själva kan överblicka och bedöma de långsiktiga konsekvenserna av sitt handlande. har dock ansett att bestämmelsen bör ses över i samband med översynen av sexualbrotten.