sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — För det innehåll i en databas som funnits tillgängligt bara före återkallandet fortsätter naturligtvis grundlagsreglerna att vara tillämpliga. Genom att utgivningsbevis har sökts och utfärdats får den som driver verksamheten anses ha åtagit sig att se till att det finns en utgivare för verksamheten. Han får alltså anses vara skyldig att utse utgivare varför 6 kap. 2 § YGL är tillämplig även på verksamhet som avses i förevarande Underlåtenhet att vid behov anmäla ny utgivare straffsanktione- ras i 3 kap. 30 § första stycket tillämpningslagen. Stycket inleds med en definition av begreppet databas som ersatt det tidi- gare registerbegreppet (jfr prop. 2000/01:33 s. 88 ff). Kravet på att databa- ser och direktsändningsverksamhet som avses i paragrafen skall ha ett namn motiveras av att dessa måste kunna identifieras, om det är aktuellt att ingripa mot innehållet i dem. När det gäller direktsändningsverksamhet är det namn som skall anges den datoradress, t.ex. www-adress, varun- der verksamheten bedrivs. Att namnet skall innehålla databasens eller di- rektsändningsverksamhetens domännamn eller motsvarande anges i 3 kap. 18 första stycket och 19 § andra stycket tillämpningslagen. I 3 kap. 30 § andra stycket tillämpningslagen straffsanktioneras skyldigheten att anmäla namn och ändring av namn på verksamhet enligt första stycket i föreva- rande paragraf. Straffsanktionen har grundlagsstöd i sista meningen. För namn på verksamhet enligt första stycket ställs inget krav på att det inte skall vara förväxlingsbart. Anledningen till detta är främst att det inte kan förhindras att sådan verksamhet bedrivs under förväxlingsbart namn efter- som grundlagsskyddet är automatiskt. Kravet i 3 kap. 18 § första stycket tillämpningslagen på att namnet skall innehålla verksamhetens domän- namn eller motsvarande uppgift innebär emellertid att det även för verk- samhet enligt 1 kap. 9 § första stycket YGL finns en viss garanti mot för- växlingsbara namn. Det nya första stycket behandlas i avsnitt 10.4.2. Ändringen avses klargöra att utgivningstidpunkten för tekniska upptagningar, dvs. den tidpunkt då ingripanden mot upptagningen tidigast får ske, inte nås förrän i vart fall ett exemplar av upptagningen framställts och lämnats ut för spridning till andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets. Ingripanden får alltså inte ske redan när det endast föreligger beredvillighet att producera och sprida tekniska upptagningar på beställning utan det krävs att i vart fall något exemplar faktiskt framställts och lämnats ut för spridning till andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets. Ändringen avser utgivningstidpunkten och rör inte vad som krävs för att grundlagen över huvud taget skall vara tillämplig. Det är således inte tillräckligt att framställning av endast något enstaka eller ett fåtal exemp- lar sker eller avses ske för att YGL skall vara tillämplig (när spridning avses ske genom utlämnande av exemplar och inte t.ex. genom offentlig visning eller uppspelning) utan det krävs ett tillräckligt antal för att sprid- ning skall kunna ske till andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets. När så många exemplar framställts eller avses framställas kan dock ingripande mot upptagningen ske redan när en upptagning lämnats ut för spridning. Frågan om grundlagen är tillämplig avgörs alltjämt genom till- lämpning av presumtionsregeln i andra stycket. Förslaget till ändring av andra stycket behandlas i avsnitt 5.5. Punkterna 1 och 4 är oförändrade i sak. Punkten 1 tillåter alltså alltjämt de nu gällande skyldigheterna att ge utrymme i näten för program från och och från lokala kabelsändarföretag. Den tillåter också regler som avser att motverka monopolisering av inne- hållet i t.ex. kabel-TV-nät genom tillåtelse till skyldighet för nätinnehava- re att ge utrymme för ytterligare kabel-TV-bolag och andra som tillhanda- håller program (content-providers), t.ex. programföretag. Det finns allt- så möjlighet att ålägga skyldighet att ge utrymme för ytterligare leverantö- rer av innehåll. Förutsättningen är dock alltjämt att det är behövligt med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning. Punkten 2 möjliggör tillträde till nät för att öka konkurrensen beträf- fande teletjänster och skall täcka t.ex. nu gällande samtrafikregler i telela- gen och nya regler om tvingande tillträde till accessnätet. Punkten 3 ger möjlighet att tillförsäkra mottagarkretsen ett reellt infly- tande över programvalet genom att ge tillåtelse till lagregler om t.ex. skyl- dighet för en nätinnehavare att efterhöra mottagarkretsens önskemål rö- rande programvalet och regler om ingripande på grund av åsidosättande av sådan skyldighet. Det kan noteras att 3 kap. 2 § medger föreskrifter av det slag som behandlats men som gäller etersändningar. Det kan också påpekas att 3 kap. 3 § blir tillämplig på föreskrifter av detta slag såväl när dessa avser trådsändningar som när de avser etersändningar. I 3 kap. 3 § anges att vad som föreskrivs om begränsningar av grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. 12 § andra- femte styckena och 13 § RF gäller i fråga om sådana begränsningar som avses i 1 och 2 §§. Slutligen kan nämnas att regeln i 3 kap. 5 § om möjligheten att få frågor om rätt att sända radiopro- gram prövade av domstol omfattar även frågor om skyldighet att upplåta utrymme i nätet enligt andra stycket i förevarande paragraf eftersom denna skyldighet innebär en inskränkning i nätinnehavarens yttrandefrihet, som innefattar bl.a. rätten att bestämma vilka program som skall spridas i nätet (jfr Lagrådets yttrande över förslaget till YGL och anmälan av yttrandet, prop. 1990/91:64 s. 211 och 219, se även a. prop. s. 90 och 118). Även skyldighet enligt punkten 3 att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagar- kretsen inflytande över programvalet får anses röra rätten att sända radio- program, i vart fall om den förenas med möjligheter till ingripande mot åsidosättande av sådan skyldighet (jfr avsnitt 5.5.5). Ändringen beror på att paragrafen avser inte endast traditionella ljudradio- och TV-program utan även överföringar enligt databasregeln. Regler om inspelningar av radioprogram och överföringar enligt databasregeln och bevarande av sådana inspelningar finns i 5 kap. 3 § tillämpningslagen. Där föreskrivs att det för databaser inte behövs egentliga referensupptagningar utan att det är tillräckligt med t.ex. loggning. Genom ändringen av föreva- rande paragraf klargörs att denna metod är tillåten. I denna nya paragraf anges vilka uppgifter som skall sättas ut på sådana upptagningar, skrifter eller bilder som framställs genom sådan print on demand-verksamhet som avses i 1 kap. 9 § första stycket 2. Skyldigheten att sätta ut uppgifterna innebär att det blir möjligt att skilja print on demand- upptagningar, -skrifter och -bilder från sådana som faller under YGL:s eller TF:s allmänna regler om tekniska upptagningar respektive tryckta och därmed jämställda skrifter. Om t.ex. en print on demand-upptagning ges in till polis eller åklagare, skall det framgå av uppgifterna att den är en sådan upptagning, som inte omfattas av YGL:s allmänna regler om tekniska upptagningar, och att grundlagsskydd i stället gäller för den bakomliggande databasen och framställningsprocessen. Uppgifterna om databasens namn, samt när och var upptagningen fram- ställts ger då också ledning för utredningen av eventuellt yttrandefrihets- brott i databasen. Av 7 kap. 3 § framgår att YGL:s respektive om utredningsbeslag gäller för print on demand-upptagningar respektive - skrifter och -bilder när beslaget sker med anledning av yttrandefrihets- brott. Som angetts ovan under 1 kap. 9 § första stycket 2 YGL omfattas den som rent faktisk ombesörjer att en print on demand-upptagning framställs på kundens begäran, t.ex. en affärsinnehavare eller ett affärsbiträde, av grundlagsskyddet, bl.a. principen om ensamansvar. Han kan således inte ådömas ansvar för detta enligt vanlig lag för t.ex. hets mot folkgrupp, om upptagningen skulle innehålla sådant material och vara beställd av och framställd åt flera kunder i ett sammanhang så att det kan göras gällande att meddelandet har spritts på det sätt som krävs enligt brottsbalksregeln om hets mot folkgrupp. Om det t.ex. på upptagningen, skriften eller bilden anges att den utgör print on demand-exemplar eller beställexemplar får därav anses fram- gå att den är framställd på det sätt som anges i 1 kap. 9 § först stycket 2 YGL. Att uppgift om vem som är utgivare för databasen också skall anges på print on demand-exemplar framgår av den nya lydelsen av 4 kap. 1 § YGL. Skyldigheten att se till att print on demand-exemplaren förses med uppgifter ligger formellt på den som driver verksamheten, dvs. databasin- nehavaren, och inte den som faktiskt ombesörjer att exemplaret framställs (jfr dock tredje stycket). Det kan tyckas orimligt att kräva av den som dri- ver verksamheten att han ser till att upptagningarna, skrifterna eller bilder- na förses med uppgifterna eftersom det kan förefalla svårt för honom att hålla sig underrättad om när och var alla exemplar framställs. Det är emellertid möjligt för honom att förse databasen med sådana datorprogram att uppgifterna automatiskt sätts ut på exemplaren. är det omöj- ligt för den som faktiskt ombesörjer att exemplaret framställs, t.ex. i en affär, att lägga in sådana datorprogram eftersom det endast är databaser där enbart den som driver verksamheten, dvs. databasinnehavaren, kan ändra innehållet som omfattas av grundlagsskyddet för print on demand. Det får också anses rimligt att kräva att den som driver verksamheten ser till att han eller hon har pålitliga samarbetspartners och medarbetare. Det kan noteras att även den skyldighet som enligt 4 kap. 4 § YGL åvilar utgivaren till en teknisk upptagning att se till att varje exemplar av upp- tagningen har en uppgift om vem som är utgivare vilar på samma synsätt. Skyldigheten att se till att uppgifterna sätts ut bör därför åvila den som driver verksamheten och inte den som faktiskt ombesörjer att exemplaret framställs. Närmare bestämmelser om angivande av uppgifterna meddelas i 4 kap. 2 § tillämpningslagen. Detta stycke har utformats efter förebild av 3 kap. 13 § andra stycket YGL. Detta stycke har utformats efter förebild av 3 kap. 13 § tredje stycket YGL. Med den som lämnar ut en sådan teknisk upptagning, skrift eller bild som avses i 1 kap. 9 § första stycket 2 avses normalt den som faktiskt ombesörjer att exemplaret framställs på särskild begäran, t.ex. en företrä- dare för butiken. Den som ombesörjer att exemplaret framställs och läm- nar ut detta till kunden måste alltså försäkra sig om att detta är försett med de uppgifter som krävs enligt förevarande paragrafs första stycke. För an- svar krävs uppsåt eller oaktsamhet. Eftersom grundlagsskyddet när det gäller print on demand-verksamhet inte avser de framställda exemplaren utan den bakomliggande databasen och framställningsprocessen, tas bestämmelserna i det nya tredje stycket upp i förevarande paragraf och inte i 4 kap. 4 § som innehåller motsvarande regler för sådana tekniska upptagningar som, till skillnad från print on demand-upptagningar, sprids till allmänheten enligt 1 kap. 10 § YGL. Ändringarna i första stycket är en följd av tillägget av det nya tredje styck- et i 4 kap. 1 § YGL. Straffet för att bryta mot detta nya tredje stycke är detsamma som för brott mot 4 kap. 4 § YGL. Förslaget i första meningen av andra stycket behandlas i avsnitt 8.6.2. Ändringen i andra meningen i samma stycke är en följd av den nya avfatt- ningen av 1 kap. 10 §. Övervägandena bakom förslaget i tredje meningen i andra stycket finns i avsnitt 8.6.1. Om någon av de uppgifter som skall anges enligt 3 kap. 13 § YGL saknas, blir den föreslagna regeln tillämplig. Om någon uppgift är så ofullständigt angiven att den är meningslös, t.ex. om endast ett förnamn anges på den som låtit framställa upptagningen, får det anses att uppgiften saknas. Detsamma är fallet om uppgiften visserli- gen är fullständig men det står klart att den är falsk. Den nya andra meningen innebär att när en sådan upptagning, skrift eller bild som avses i 1 kap. 9 § första stycket 2, dvs. ett print on demand- exemplar, tas i utredningsbeslag i anledning av misstänkt yttrandefrihets- brott bestämmelsen om utredningsbeslag i TF är tillämplig. I övrigt är inte TF:s eller om skrifter eller tekniska upptagningar tillämpliga på sådana exemplar. Endast det skydd för innehav av informationsbärare som följer av YGL:s respektive TF:s skydd för informationsbärare hos enskilda gäller (se ovan under 1 kap. 9 § första stycket 2). Ändringen i tredje meningen innebär att vad som sägs i andra stycket blir tillämpligt även på utredningsbeslag i anledning av yttrandefrihetsbrott av en print on demand-upptagning. Beträffande print on demand-skrifter eller -bilder gäller emellertid 10 kap. 14 § TF fullt ut med dess hänvisning till 10 kap. 6 § samma grundlag. Ändringen i sjätte meningen är en följd av att ett nytt första stycke lagts till i 10 kap. 3 § TF. Förslaget behandlas i avsnitt 9.5.3. Genom förslaget öppnas möjlighet för JK att i efterhand komplettera ett beslagsbeslut med uppgift om vilka av- snitt i en teknisk upptagning som åberopas som brottsliga. Möjligheten avser de fall då det är praktiskt omöjligt att ange avsnitten i samband med beslaget på grund av att materialet är alltför omfattande. För att beslag skall få ske krävs givetvis att övriga omständigheter, t.ex. titel eller om- slag, gör att det skäligen kan antas att upptagningarna kan äga betydelse för utredning i yttrandefrihetsmål. Preciseringen av avsnitten skall ske så snart tillgängliga resurser medger. Det sagda gäller också när det är fråga om beslag av print on demand-upptagningar. I fråga om print on demand- skrifter eller -bilder finns inte samma möjlighet eftersom det vid beslag av sådana framställningar regelmässigt är möjligt att redan från början ange vilka avsnitt som är brottsliga (jfr vad som gäller för tryckta skrifter). Tillägget av ordet sådana i sista meningen skall klargöra att beslaget gäller de fysiska delar av upptagningen där de brottsliga avsnitten före- kommer och att beslaget alltså inte endast gäller de delar av innehållet, t.ex. vissa meningar eller bildsekvenser, i en fysisk upptagning där de brottsliga avsnitten förekommer. Förslaget behandlas i avsnitt 9.5.3. Genom ändringen görs klarare att JK, i de fall då skyldigheten enligt 3 kap. 13 § att lämna uppgift om vem som låtit framställa upptagningen eller skyldigheten enligt 10 kap. 3 § att ange vem som här i landet lämnat ut importerad upptagning för spridning inte fullgjorts, får dröja med att lämna uppgift om beslaget till denne till dess utredningen kommit så långt att han kan identifieras. Motsvarande ändring har gjorts i 10 kap. 8 § andra stycket TF. Den nya tredje meningen innebär att 3 kap. 13 § första- tredje styckena inte gäller för tekniska upptagningar som framställts utomlands och läm- nas ut för spridning i . För sådana upptagningar gäller i stället vad som föreskrivs i den nya 3 § i detta kapitel. Den nya fjärde meningen in- nebär att för importerade upptagningar vad som sägs i 1 kap. 10 § andra stycket och 7 kap. 1 § andra stycket sista meningen om uppgifter enligt 3 kap. 13 § i stället skall avse uppgifter enligt 3 § första stycket. Enligt den nya femte meningen skall vad som sägs i 6 kap. 2 § tredje och fjärde styckena om uppgift enligt 3 kap. 13 § första stycket om vem som låtit framställa upptagningen för importerade upptagningar i stället avse upp- gift enligt 3 § första stycket om vem som här i landet lämnar ut upptag- ningen för spridning. Den som sprider en importerad teknisk upptagning som saknar uppgift om importören kan alltså få svara för yttrandefrihets- brott i upptagningen. Reglerna behandlas i avsnitt 10.6.2. Den som här i landet lämnat ut upp- tagningarna för spridning är importören. Av avsnitt 10.6.3 framgår att be- stämmelsen är tillämplig också i det fallet att förlagan till de tekniska upptagningarna tillverkas i och de för spridning avsedda exempla- ren sedan tillverkas utomlands och importeras hit. Som redan framgått av kommentaren till 1 kap. 9 § äger förevarande bestämmelse inte tillämp- ning på print on demand-upptagningar. De närmare bestämmelser som avses i andra meningen finns i 4 kap. 2 § tillämpningslagen. Andra och tredje styckena Styckena har utformats efter förebild av 3 kap. 13 § andra och tredje styckena. Ansvaret enligt förevarande paragrafs andra stycke åvilar im- portören. Bestämmelserna i första och andra meningen behandlas i kapitel 6. Första meningen innebär dels att sådana aktörer som avses 1 kap. 9 § andra stycket YGL kan få utgivningsbevis även om överföringarna utgår från utlandet, dels att även sådana traditionella massmedieföretag som avses i 1 kap. 9 § första stycket kan få utgivningsbevis om överföringarna utgår från utlandet. Om ett traditionellt massmedieföretag bedriver verk- samhet på det sätt som avses i 1 kap. 9 § YGL och överföringarna utgår från , behövs inte utgivningsbevis för att grundlagsskydd skall fö- religga utan grundlagsskydd gäller då automatiskt enligt 1 kap. 9 § första stycket YGL. Andra meningen innebär att YGL:s allmänna regler om radioprogram och reglerna i 1 kap. 9 § gäller i samma utsträckning för verksamhet som avses i 1 kap. 9 § andra stycket YGL där överföringarna utgår från utlan- det som för likadan verksamhet där överföringarna utgår från . Frågan om överföringarna skall anses utgå från eller från ut- landet får avgöras med utgångspunkt i var den redaktionella verksamheten kan anses bedrivas och var det slutliga ställningstagandet beträffande pub- liceringen sker. Var den server som används är belägen saknar normalt betydelse. När det gäller print on demand-verksamhet är förevarande be- stämmelse tillämplig när exemplaren framställs i eller utlandet och överföringarna utgår från utlandet. Bestämmelsen i tredje meningen innebär att ett krav utöver vad som anges i 1 kap. 9 § andra stycket ställs för att utgivningsbevis skall kunna utfärdas när överföringarna utgår från utlandet. Angående skälet till detta krav kan följande sägas. Enligt 4 kap. 2 § YGL skall utgivare ha hemvist här i riket. Av 1 kap. 9 § YGL följer att detta gäller också för överföringar som avses där. Över- föringar enligt 1 kap. 9 § YGL kan emellertid utgå från utlandet och för sådan verksamhet som har utgivningsbevis har kommittén stannat för att alla skall vara tillämpliga på motsvarande sätt som för en utomlands tryckt periodisk skrift som utges här och för vilken utgivnings- bevis gäller. Detta innebär bl.a. att reglerna om ensamansvar skall gälla för sådana överföringar och inte endast reglerna om meddelar- och anskaffar- frihet och anonymitetsskydd som fallet är med andra radiosändningar som utgår från utlandet och inte vidaresänds här (jfr avsnitt 1.3.2). För att det skall vara möjligt att effektivt ingripa mot missbruk av yttrandefriheten måste det även beträffande överföringar enligt 1 kap. 9 § andra stycket YGL som utgår från utlandet krävas att utgivaren har hemvist här i riket (jfr 13 kap. 3 § och 5 kap. 2 § TF enligt vilka lagrum det krävs att utgivare till periodisk skrift som trycks utom riket och huvudsakligen är avsedd för spridning inom riket skall äga hemvist här). Enligt 6 kap. 2 § första stycket 2 YGL ligger det ansvar för yttrandefri- hetsbrott som annars skulle åvila utgivaren på den som skall utse utgivare om utgivaren var utsedd för skens skull eller uppenbarligen inte kunde utöva den befogenhet att bestämma vad som får publiceras som anges i 4 kap. 3 § YGL. Om utgivaren till en verksamhet enligt 1 kap. 9 § andra stycket YGL där överföringarna utgår från utlandet inte kan utöva den befogenheten, skulle det alltså vara den som bedriver verksamheten som ansvarar för yttrandefrihetsbrott. Eftersom denne i de fall som avses här ofta torde finnas i utlandet skulle det i ett sådant fall kunna bli så att ingen kan lagföras för ett yttrandefrihetsbrott i verksamheten. För att motverka att en sådan situation uppstår ställs det krav som framgår av denna be- stämmelse. Förslaget innebär visserligen en avvikelse från vad som gäller enligt TF. Avvikelsen är emellertid motiverad av den tekniska skillnaden mellan en överföring med hjälp av elektromagnetiska vågor och en fysisk databä- rare i form av en periodisk skrift. Avvikelsen gentemot TF består i att bristande befogenhet enligt 5 kap. 3 § TF (jfr 4 kap. 3 § YGL) hos utgiva- ren inte utgör grund för avslag på begäran om utgivningsbevis eller grund för återkallelse av sådant bevis enligt TF (5 kap. 5 och 6 §§ TF). Det finns emellertid också en skillnad i ansvarssystemen mellan TF och YGL som beror på den ovan nämnda skillnaden mellan medierna och som gör denna avvikelse från TF:s system nödvändig. Skillnaden mellan ansvarssystemen består däri att det enligt TF finns en ansvarig efter ägaren till en utomlands tryckt periodisk skrift som utges här och för vilken utgivningsbevis gäller, nämligen den som låtit utlämna skriften för spridning inom riket (13 kap. 4 § jämförd med 8 kap. 3 och 4 §§ TF). En sådan person som ansvarar subsidiärt efter den som är skyldig att utse utgivare för radioprogram finns inte enligt YGL (se 6 kap. 2 § YGL). Avsaknaden av en motsvarande sub- sidiär ansvarighet gör det motiverat att kräva tillräcklig möjlighet att utöva sådan befogenhet som avses i 4 kap. 3 § YGL för att utgivningsbevis skall kunna utfärdas. Bestämmelsen i tredje meningen sammanställd med be- stämmelsen i andra meningen, jämförda med 1 kap. 9 § andra stycket tredje meningen, innebär att utgivningsbevis för verksamhet som utgår från utlandet får återkallas bl.a. om tillräcklig möjlighet att utöva sådan befogenhet som avses i 4 kap. 3 § inte föreligger. Anledningen till detta är att det då inte föreligger förutsättningar att utfärda utgivningsbevis för sådan verksamhet. Förslaget till ändring av första stycket behandlas i avsnitt 10.7. Genom ändringen slås fast att regeln om skyndsam behandling gäller inte endast för yttrandefrihetsmål utan också för andra mål enligt YGL, t.ex. mål om ansvar enligt 3 kap. 13 § andra eller tredje stycket eller 10 kap. 3 § andra eller tredje stycket YGL. Kommitténs förslag innebär i korhet följande när det gäller kommunika- tion med hjälp av elektromagnetiska vågor. Företag för yrkesmässig fram- ställning av tryckta eller därmed enligt TF jämställda skrifter läggs till bland de massmedieföretag som får automatiskt grundlagsskydd för sådan verksamhet som anges i 1 kap. 9 § YGL. Paragrafen utvidgas till att, ut- över traditionell databasverksamhet, omfatta även direktsändningar på begäran, print on demand-verksamhet och viss användning av push-teknik. Det blir möjligt även för andra aktörer än sådana massmedieföretag som anges i 1 kap. 9 § första stycket YGL att få grundlagsskydd för sådan verksamhet som anges i paragrafen. En förutsättning för grundlagsskydd är då att utgivningsbevis gäller för verksamheten. För sådan traditionell databasverksamhet som bedrivs av massmedieföretag och som har grundlagsskydd enligt nu gällande lydelse av 1 kap. 9 § YGL innebär förslaget att en skyldighet att förse databasen med ett namn införs. (En skyldighet att anmäla sådant namn till Radio- och tas in i 3 kap. 18 § tillämpningslagen.) För databaser som finns vid ikraftträdandet inträ- der skyldigheten då. (I en övergångsbestämmelse till förslaget till ändring i tillämpningslagen ges massmedieföretag som vid ikraftträdandet har verk- samhet som faller under databasregeln en frist för sådan anmälan av namn.) Preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i tillhandahållande som avses i 1 kap. 9 § YGL, inklusive sådant tillhandahållande i traditionell databasverksamhet som omfattas av 1 kap. 9 § YGL i nu gällande lydelse, förlängs från till . Beträffande tekniska upptagningar innebär kommitténs förslag i huvud- sak följande.