sou · GPB317 · 2002-01-01 00:00:00 — T.ex. finns i 4 kap. 1 och 2 §§ arbetsmiljölagen bemyndiganden för regeringen eller, efter regeringens bestämmande, att meddela föreskrifter om provning eller annan kontroll av tekniska anordningar eller farliga ämnen samt om tillstånd, godkännande eller annat bevis om överens- stämmelse som krav för att använda anordningarna eller ämnena. Bemyndiganden när det gäller arbetsmiljön på fartyg finns i 8 kap. fartygssäkerhetslagen. Vid tiden för lagens ikraftträdande motsvarade bestämmelserna i allt väsentligt de bemyndiganden som fanns i arbetsmiljölagen. Det som saknades var ett bemyndigande motsvarande vad som sägs i 4 kap. 7 § arbetsmiljölagen om möjligheten att meddela föreskrifter om arbetsgivares skyldigheter att föra vissa register. Även överväger likheterna. Efter ändringar i arbetsmiljölagen finns det emellertid skillnader mellan 8 kap. 2 och 3 §§ fartygssäkerhetslagen och 4 kap. 1 och 2 §§ arbetsmiljölagen som vi kommer att granska närmare i avsnitt 5.9.2. Arbetsmiljön på fartyg 143 Krav på produktsäkerhet kan gälla dels de egenskaper som krävs för att produkten inte skall vålla skador, dels hur det skall styrkas att produkten verkligen har dessa egenskaper. Hur produkternas säkerhet säkerställs och kontrolleras framgår av bestämmelserna om produktkontroll. I fartygssäkerhetslagen har dessa bestämmelser följande innehåll. Om det i fråga om fartygsarbete behövs från skyddssynpunkt, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer enligt 8 kap. 2 § fartygssäkerhetslagen föreskiva 1.att en arbetsprocess eller en arbetsmetod får användas endast efter tillstånd, 2.att en anordning som avses i 7 kap. 11 § fartygssäkerhetslagen endast efter godkännande får användas eller avlämnas för att tas i bruk, varvid särskilda villkor får uppställas som förutsättning för godkännandet, 3.att ett ämne som avses i 7 kap. 12 § fartygssäkerhetslagen får användas endast efter godkännande eller under iakttagande av särskilda villkor. Vidare sägs i paragrafen att ett tillstånd eller ett godkännande kan förenas med villkor för användningen, att krav på att monterings- och bruksanvisning skall följa med en anordning får fastställas samt att det även utan samband med en föreskrift enligt första stycket får föreskrivas om dels kontroll, provning och fortlöpande tillsyn vid användning av en anordning som avses där, dels undersökning av de arbetshygieniska förhållandena i visst slag av verksamhet. I propositionen om en ny fartygssäkerhetslag (prop. 1987/88:3 s. 85) sade föredragande statsrådet att bestämmelsen i 8 kap. 2 § första stycket 1 och andra stycket fartygssäkerhetslagen gör det möjligt att med avseende på visst slag av riskfylld verksamhet föreskriva tillståndstvång innan en arbetsprocess eller en arbetsmetod tas i bruk. Enligt första stycket 2 kan föreskrifter också meddelas om obligatorisk förprövning av tekniska anordningar. Som förutsättning för godkännan- de kan fastställas villkor som skall prövas vid officiell kontroll. En föreskrift om krav på godkännande enligt första stycket 2 kan utformas antingen som ett typgodkännandekrav eller som ett krav på godkännan- de vid individuell kontroll innan anordningen avlämnas eller tas i bruk. Syftet är att vissa produkter endast skall få användas på fartyg efter att de har typgodkänts av en kontrollerande myndighet. Detta för att undvika att produkter som kan utgöra säkerhetsrisker används på fartygen. 144 Arbetsmiljön på fartyg Ett problem med 8 kap. 2 § fartygssäkerhetslagen är att bestämmel- sen är skriven med tanke på möjligheten att meddela föreskrifter om myndighets förhandsgodkännande. Den är inte anpassad för andra former av bevis om överensstämmelse i fråga om produkter som redan är provade, godkända eller annars kontrollerade på ett visst sätt i eller i något annat land. Krav på förnyad kontroll, när en vara skall säljas eller användas i ett land till vilken den har förts in, kan utgöra handelshinder och därmed komma i konflikt med EG-regler om varors fria rörlighet. Enligt artikel 28 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) är kvantitativa importrestrik- tioner och åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna förbjudna. Som handelshinder räknas bl.a. tekniska handelshinder, t.ex. i form av krav på hur varor skall vara beskaffade och på vilket sätt de skall provas, godkännas och märkas. Medlemsstaterna får visserligen förbjuda import och export bl.a. med hänsyn till intresset av att skydda människors hälsa och liv (se artikel 30 i fördraget), men förbudet får då inte utgöra medel för godtycklig diskriminering eller innefatta förtäckta begränsningar av handeln. För att undanröja tekniska handelshinder arbetar man inom EU med att harmonisera bl.a. hur en vara skall kontrolleras i syfte att inga farliga produkter släpps ut på marknaden. Harmoniseringen av kontroller innebär ett avståndstagande från den typen av nationella myndighetskontroller som 8 kap. 2 § fartygs- säkerhetslagen avser. års EG-direktiv med bestämmelser om produktkontroll, t.ex. maskindirektivet och rådets direktiv /686/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustning3, senast ändrat genom direktivet 96/58/EG av , är utformade så att myndigheters förhandsgodkännanden är ersatta av ett förfarande med bevis om överensstämmelse som kan vara utfärdade av privata organisationer. Huvuddragen i produktdirektiven är följande. Medlemsstaterna får inte förbjuda eller hindra att produkter som överensstämmer med direktivets krav släpps ut på marknaden eller tas i bruk. I de enklare fallen räcker det att en tillverkare som utformat en produkt enligt standarden intygar detta genom en tillverkaredeklaration, dvs. ett bevis om överensstämmelse. I vissa fall skall produkten genomgå provning eller certifiering – en bedömning om överensstämmelse – som görs av ett från staten fristående och oberoende organ. Provningen sker då i enlighet med avtal mellan tillverkaren och detta organ, som skall upp- fylla vissa harmoniserade kvalitetskrav. En produkt som är i 3EGT L 399, 30.12.1989 s. 18 (Celex 31989L0686) 4EGT L 236, 18.09.1996 s. 44, (Celex 31996L0058) Arbetsmiljön på fartyg 145 överensstämmelse med den fastställda standarden skall förses med CE- märkning. Den slopade förhandskontrollen ställer krav på medlems- staterna att i stället utöva en ökad marknadskontroll. De skall ingripa mot enskilda CE-märkta produkter, som kan äventyra säkerheten, genom att avlägsna dem från marknaden, förbjuda att de släpps ut, tas i bruk eller används. Arbetsmiljölagen erhöll sin nuvarande lydelse i fråga om produktkontrollen genom lagändringar . Genom lagändringarna har 4 kap. 1 och 2 §§ arbetsmiljölagen fått en sådan utformning att svensk provning och kontroll på arbetsmiljöområdet kunnat anpassas till de krav som ställs i EG:s produktdirektiv. I 4 kap. 1 § arbetsmiljölagen sägs att regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får föreskriva om villkor för tillverkning, användning, om märkning eller annan produktinformation samt om provning eller kontroll. Paragrafen är ett grundbemyndigande om produktkontroll, produktinformation och användning av tekniska anordningar och farliga ämnen. Föreskrifterna som meddelas med stöd av paragrafen gäller dels villkor för hanteringen av produkter i de olika skeden som är avgörande för en produkts utformning och säkerhet (från tillverkning till marknadsföring och användning), dels kontroll- procedurer m.m. De föreskrifter kan meddelas om provning och kontroll som behövs för att anpassa svensk rätt till EG:s produkt- direktiv. Enligt 4 kap. 2 § arbetsmiljölagen får föreskrifter meddelas om att arbetsprocesser, arbetsmetoder eller anläggningar som är avsedda för verksamhet av ett visst slag, får användas endast efter tillstånd. Tekniska anordningar eller farliga ämnen får endast efter tillstånd, godkännande eller annat bevis om överensstämmelse med gällande krav släppas ut på marknaden, användas eller avlämnas för att tas i bruk. har med stöd av de nya bestämmelserna i 4 kap. 1 och 2 §§ arbetsmiljölagen utfärdat föreskrifter om bl.a. tryckkärl och personlig skyddsutrustning i överensstämmelse med produktdirektiven. Ändringarna i 4 kap. arbetsmiljölagen (och i andra författningar med bestämmelser om produktkontroll) visar att man successivt över- ger systemet med förhandskontroll av produkter som en myndighets- uppgift. I det nya systemet är den provning och certifiering som skall äga rum av privaträttslig karaktär och grundar sig på ett uppdrag mellan tillverkaren och det provande organet. Myndigheternas roll blir då annorlunda. Samhällets förhandskontroll ersätts med en marknads- kontroll av produkterna efter att de har släppts ut på marknaden. Marknadskontrollen blir en viktig myndighetsuppgift. I har huvudansvaret för marknadskontrollen. 146 Arbetsmiljön på fartyg gripande ansvaret för teknisk provning och mätning av produkter på marknaden har dock Styrelsen för teknisk ackreditering (SWEDAC). I 4 kap. 3 § första stycket 2 arbetsmiljölagen finns ett bemyndigande att meddela föreskrifter om skyldighet för arbetsgivare att föra expositionsregister, dvs. register över arbetstagare som utsätts för exposition för kemiska ämnen. I paragrafens fjärde stycke finns en bestämmelse om att arbetstagaren skall få ta del av uppgifter i registren som berör honom eller henne. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om expositionsregister har tillkommit i arbetsmiljölagen för att tillgodose EG-direktiv som avser användning av olika kemiska ämnen m.m. Motsvarande bemyndigan- den saknas i fartygssäkerhetslagen. 5.10Bestämmelser om minderårigas arbete I 5 kap. arbetsmiljölagen finns bestämmelser om minderåriga i arbete. Med minderårig avses den som inte har fyllt . Som huvudregel gäller att en minderårig inte får anlitas till eller utföra arbete före det år under vilket han eller hon fyller och inte innan skolplikten är fullgjord. Regeringen eller, efter regeringens bestämmande, får meddela särskilda föreskrifter bl.a. om att vissa arbeten (riskfyllda eller i övrigt skadliga arbeten) inte får utföras av minderåriga och om arbetstidens längd för de minderåriga. Bestämmelser om minderårigas arbete ombord på fartyg finns dels i sjömanslagen (1973:282), dels i fartygssäkerhetslagen. I 45 § sjömans- lagen anges att arbetstagare inte får sysselsättas i fartygsarbetet innan han fyller och inte heller innan han har fullgjort sin skolplikt, om det inte sker som ett led i skolutbilningen. Vidare sägs att den som är får användas i fartygsarbete som eldare endast om medger det. Enligt 6 kap. 10 a § fartygssäkerhetslagen skall befälhavaren se till att annan än arbetstagare inte anlitas till eller utför fartygsarbete i yrkesmässig verksamhet innan han fyller och inte heller innan han har fullgjort sin skolplikt. I andra stycket föreskrivs dock att den som fyllt och som inte är arbetstagare får anlitas till eller utföra lätt fartygsarbete inom fiskerinäringen. Föreskrifter om sådant arbete meddelas med stöd av ett bemyndigande i samma stycke. Arbetsmiljön på fartyg 147 Bestämmelserna i sjömanslagen och fartygssäkerhetslagen om minimiålder för fartygsarbete avviker alltså något från motsvarande bestämmelser i arbetsmiljölagen. Lagrummen, som i sin nuvarande lydelse trätt i kraft , är utformade för att möjliggöra ratifikation av (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. Artikel 12 i konventionen innehåller en regel om att ingen under får arbeta ombord på ett fartyg. Att den som fyllt ändå får utföra lättare arbete på fiskefartyg enligt 6 kap. 10 a § andra stycket fartygssäkerhetslagen motiveras av att konventio- nen inte är bindande för yrkesfisket. Bestämmelserna som reglerar minderårigas arbete är i övrigt i princip desamma i fartygssäkerhetslagen och i arbetsmiljölagen. I 6 kap. arbetsmiljölagen finns bestämmelser om skyddsombud och om skyddskommittéer. Bestämmelser om skyddsombud och skydds- kommittéer ombord på fartyg finns i 9 kap. fartygssäkerhetslagen. Bestämmelserna i fartygssäkerhetslagen följer i stort sett arbetsmiljö- lagen, men innehåller vissa specialregler för att bättre kunna anpassa skyddsverksamheten till sjöfartens förhållanden. Om val av skyddsombud finns bestämmelser i 6 kap. 2 § arbetsmiljölagen och 9 kap. 2 § fartygssäkerhetslagen. Enligt 6 kap. 2 § arbetsmiljölagen skall det på arbetsställen med minst fem arbetstagare utses ett eller flera skyddsombud bland arbetstagarna. Skyddsombuden utses av den lokala arbetstagarorganisationen som är eller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Finns ingen sådan organisation utses skyddsombuden av arbetstagarna. I huvudsak är förutsättningarna för val av skyddsombud desamma på fartyg. Enligt 9 kap. 2 § fartygssäkerhetslagen skall skyddsombud utses på fartyg med minst fem ombordanställda. Skyddsombudet utses av de ombord- anställda. Om medger det får ett skyddsombud utses gemensamt för flera fartyg som har samma redare. Ett skyddsombud fungerar som arbetstagarnas representant i arbetsmiljöfrågor. Enligt 6 kap. 4 § arbetsmiljölagen skall skyddsombu- det delta i planeringen av arbetsmiljön och vid upprättande av handlingsplaner samt vaka över skyddet mot ohälsa och olycksfall och över att kraven på internkontroll enligt 3 kap. 2 a § arbetsmiljölagen är uppfyllda. Motsvarande gäller för skyddsombud ombord på fartyg enligt 9 kap. 4 § fartygssäkerhetslagen, dock att det inte sägs något om kontroll av att arbetsgivaren uppfyllt kraven på internkontroll. Ett skyddsombud på fartyg skall vidare övervaka att fartyget är 148 Arbetsmiljön på fartyg Härmed avses att fartyget skall vara bemannat i överensstämmelse med tillämpligt beslut om säkerhetsbesättning (bestämmelser om säkerhetsbesättning finns i 5 kap. 5–12 §§ fartygs- säkerhetslagen). Ett skyddsombud skall få ledigt från sitt ordinarie arbete i den utsträckning som behövs för att utföra uppdraget och skall i övrigt inte gå miste om några arbetsförmåner på grund av uppdraget som skyddsombud. Arbetsgivaren skall ge skyddsombudet den information som ombudet behöver för att kunna fullgöra uppdraget. Skydds- ombudet skall också få ta del av handlingar m.m. Regleringen är i stort sett densamma i dessa delar i de båda lagarna. Finner skyddsombudet att åtgärder behövs för att upprätthålla en god arbetsmiljö, skall han eller hon enligt 6 kap. 6 a § arbetsmiljölagen anmäla detta till arbetsgivaren för att denne skall vidta rättelser. Arbetsgivaren skall därefter utan dröjsmål lämna besked i frågan. Gör han inte det eller beaktas inte begäran inom skälig tid, skall efter framställan av skyddsombudet pröva om föreläggande eller förbud enligt 7 kap. 7 § arbetsmiljölagen skall meddelas. Motsvarigheten till 6 kap. 6 a § arbetsmiljölagen finns i 6 kap. 6 § fartygssäkerhetsförordningen. Innebär ett visst arbete omedelbar och allvarlig fara för arbets- tagares liv eller hälsa eller om det, i fråga om arbete som arbetstagare utför ensam, är påkallat från skyddssynpunkt och kan rättelse inte genast uppnås, kan skyddsombud enligt 6 kap. 7 § arbetsmiljölagen bestämma att arbetet skall avbrytas i avvaktan på ställningstagande av . En motsvarande reglering för fartygsförhållanden finns i 9 kap. 7 och 8 §§ fartygssäkerhetslagen. Ett beslut av skyddsombudet gäller till dess att har tagit ställning i saken om fartyget är förtöjt eller ligger till ankars i svensk hamn. I andra fall gäller skyddsombudets beslut till dess befälhavaren har tagit ställning. Befälhavaren får beordra arbete mot skyddsombudets beslut endast om han eller hon finner att beslutet är ogrundat eller att arbetet är nödvändigt för att undanröja eller förebygga en fara som befälhavaren bedömer vara större än den risk som har föranlett skyddsombudets beslut. Innan befälhavaren beordrar arbete i strid mot skyddsombudets beslut skall han eller hon – om möjligt – höra skyddskommittén. Vid arbetsställen med 50 eller fler anställda eller om arbetstagarna begär det, skall enligt 6 kap. 8 § arbetsmiljölagen en skyddskommitté tillsättas. Enligt 9 kap. 10 § fartygssäkerhetslagen skall en skydds- kommitté tillsättas på fartyg vars besättning normalt uppgår till minst tolv personer. De närmare reglerna om tillsättande av skyddskommitté är desamma som vid val av skyddsombud. Arbetsmiljön på fartyg 149 utformandet av företagets mål och policy för arbetsmiljön samt skall på samma sätt som skyddsombudet följa upp arbetsmiljöarbetet ute i linjeorganisationen. En skyddskommitté på fartyg skall vidare övervaka att fartyget är vederbörligen bemannat. Ett skyddsombud får enligt 6 kap. 10 § arbetsmiljölagen respektive 9 kap. 12 § fartygssäkerhetslagen inte hindras från att fullgöra sina uppgifter. Enligt lagrummet i arbetsmiljölagen skall den som råder över ett arbetsställe låta skyddsombudet få tillträde dit i den omfattning som behövs för uppdraget. Någon motsvarande reglering finns inte i fråga om skyddsombud på fartyg. Av 6 kap. 10 § tredje stycket arbetsmiljölagen respektive 9 kap. 12 § andra stycket fartygssäkerhetslagen framgår att ett skyddsombud inte med anledning av uppdraget får ges försämrade arbetsförhållanden eller anställningsvillkor. Bestämmelserna ansluter nära till vad som sägs i 3 och 4 §§ lagen (1974:358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. De har ändå tagits med i arbetsmiljölagen och fartygssäkerhetslagen bl.a. därför att reglerna i de lagarna måste utformas med sikte även på arbetsställen utan facklig representation. Man har över huvud taget ansett att bestämmelser som är väsentliga för en lokala skyddsverksamheten bör skrivas in i arbetsmiljölagen och – inte minst – i fartygssäkerhetslagen. Särskilt ett oceangående fartyg är långt från de fackliga organisationernas rådgivare. Där finns inte heller omedelbar tillgång till andra författningstexter och kommentarer än de som medförs ombord. Lagtexten har därför gjorts relativt utförlig i denna del. Om någon bryter mot 6 kap. 10 § tredje stycket arbetsmiljölagen respektive 9 kap. 12 § andra stycket fartygssäkerhetslagen, skall denne ersätta skyddsombudet för skadan. I fartygssäkerhetslagen finns också en bestämmelse om att en avtalsuppsägning eller en annan sådan rättshandling som sker i strid mot vad som sägs i 9 kap. 12 § fartygssäkerhetslagen är ogiltig. Skyddsombudet skall kunna återgå till sitt arbete i avvaktan på att en sådan tvist om uppsägningens giltighet prövats slutligt, om inte en domstol på redarens yrkande beslutar annat. Arbetsmiljölagen saknar bestämmelser i ämnet, vilket hänger samman med regleringen i lagen (1982:80) om anställningsskydd. Den lagen innehåller bestämmelser angående tvist om giltigheten av uppsägning eller avskedande som gör en sådan reglering i arbetsmiljölagen onödig. Lagen om anställningsskydd kan inte tillämpas på arbetslivet till sjöss därför att anställningstryggheten på ett fartyg måste knytas till det för denna del av arbetsmarknaden karaktäristiska begreppet befattning ombord. Speciella säkerhetsaspekter som regleras i sjömanslagen gäller för en sådan befattning. Enligt 17 § sjömanslagen kan befälhavaren skilja en från hans eller hennes befattning på fartyget på grund 150 Arbetsmiljön på fartyg av sjukdom, och enligt 18 § kan sjömannen skiljas från befattningen om han eller hon är oduglig eller väsentligt har åsidosatt vissa förpliktelser i tjänsten. I 6 kap. 12 § arbetsmiljölagen och 9 kap. 15 § fartygssäkerhetslagen finns bestämmelser om tid för väckande av talan om skadestånd m.m. Ett skyddsombud på fartyg har på sig än motsvarande ombud i land att väcka talan på grund av en inträffad skada. Enligt 7 kap. 1 § arbetsmiljölagen utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen. Tillsynen av örlogsfartyg, vilka alltså omfattas av arbetsmiljölagen, utövas dock av . Vid tillsynen har tillsynsmyndigheten rätt att erhålla de upplysningar, handlingar och prov samt påkalla de undersökningar som behövs för tillsynen. Gentemot den som har skyddsansvaret på arbetsplatsen får föreläggan- den eller förbud meddelas. I samband med förbud får tillsynsmyndig- heten vidare besluta om försegling m.m. av anläggning, utrymme eller anordning. Tillsynen enligt 10 kap. fartygssäkerhetslagen omfattar alla säkerhetsaspekter som har med fartyg att göra och måste därför utformas annorlunda än bestämmelserna om tillsyn i arbetsmiljölagen. Tillsynen utövas i de flesta fall av . I frågor som avser arbetsmiljön utöver verket tillsynen i samverkan med Arbetsmiljö- verket. Det finns i sak inga större skillnader mellan reglerna om tillsynen av arbetsmiljön på fartyg och i land. Detsamma gäller rätten att på grund av brister i arbetsmiljön meddela förelägganden eller förbud gentemot de skyddsansvariga och att i samband med förbud besluta om försegling m.m. De skillnader som finns gäller skyldigheten för vissa personer att lämna upplysningar till tillsynsmyndigheten. I fartygssäkerhetslagen specificeras vem som skall lämna upplysningarna, nämligen redaren, befälhavaren och övrigt befäl ombord. Det finns inte i fartygs- säkerhetslagen någon bestämmelse om att en tillverkare, importör, överlåtare eller upplåtare skall lämna tillsynsmyndigheten upplysning- ar. Arbetsmiljölagen begränsar inte uppgiftsskyldigheten till en angiven krets, utan en tillsynsmyndighet har enligt 7 kap. 3 § arbetsmiljölagen rätt att kräva de upplysningar som behövs för tillsynen. Om tillsynsmyndigheten begär det, skall enligt 7 kap. 4 § andra stycket arbetsmiljölagen den som överlåtit eller upplåtit en teknisk anordning eller överlåtit ett farligt ämne upplysa om till vem som överlåtelsen SOU 2001:17 Arbetsmiljön på fartyg 151 eller upplåtelsen skett. Fartygssäkerhetslagen saknar motsvarande bestämmelse. Enligt 7 kap. 11 § arbetsmiljölagen kan den som har ett skydds- ansvar enligt 3 kap. 8–10 §§ arbetsmiljölagen vidare åläggas att lämna varningsinformation eller att återkalla en produkt. Bestämmelsen är ny och infördes för att bringa lagen i överensstämmelse med de krav på ökad marknadskontroll som följde av EG:s olika produktdirektiv. Enligt föredragande statsrådet (se prop. 1993/94:186 s. 40 ff) måste de medel som finns för ingripanden vara tillräckligt kraftfulla. De åtgärder som bör ingå är: –krav på varning genom märkning, –temporärt förbud mot tillhandahållande, –krav på information till personer som kan utsättas för fara, t.ex. genom publicering av lämpliga varningar, –förbud mot försäljning av en farlig produkt samt –krav på ett effektivt och tillbakadragande av farliga produkter och om nödvändigt förstörande av produkterna. Förelägganden och förbud kunde före lagändringen meddelas enligt samtliga punkter utom två. Möjligheten att ingripa med krav på in- formation till personer som kan utsättas för fara (varningsinformation) samt med krav på återkallelse tillkom genom den nya bestämmelsen. Bestämmelsen saknar motsvarighet i fartygssäkerhetslagen. I 8 kap. arbetsmiljölagen finns bestämmelser om påföljder, förverkan- den och om sanktionsavgifter. Enligt 8 kap. 1 § arbetsmiljölagen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreläggande eller förbud som har meddelats med stöd av 7 kap. 7–9 §§ arbetsmiljölagen till böter eller fängelse i högst . Samma straffskala gäller enligt 12 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen för den som bryter mot ett förbud enligt 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen eller ett föreläggande enligt 11 kap. 5 § samma lag. Enligt 12 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen döms också den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift 152 Arbetsmiljön på fartyg eller ett villkor som har meddelats med stöd av 8 kap. 2 eller 4 § fartygssäkerhetslagen till böter eller fängelse i högst . Här skiljer sig fartygssäkerhetslagen från arbetsmiljölagen. I arbetsmiljölagen är straffet för överträdelser mot föreskrifter som meddelats med stöd av 4 kap. 1–8 §§ arbetsmiljölagen numera endast böter. Enligt förarbetena beror detta på att det i praktiken inte förekommit att någon har dömts till fängelse för enbart sådana brott.