sou · GPB345d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Grunden för den nuvarande verksamheten är Rådets beslut av om att upprätta den andra etappen av gemen- skapens åtgärdsprogram för yrkesutbildning (1999/382/EG). För att uppnå programmets mål ges enligt beslutet gemenskapsstöd till s.k. kompletterande åtgärder, där- ibland det gränsöverskridande nätverket för nationella resurs- centrum för yrkesvägledning. Resurscentrum finns i alla medlemsländer och är under upp- byggnad i kandidatländerna. De flesta centrum är placerade under landets utbildningsdepartement / arbetsmarknadsdepartement eller den myndighet som ansvarar för . I exempelvis , , och utgör Resurscentrum en del av ett Nationellt råd. I ligger ansvaret på Internationella programkontoret. Generellt sett har centrumen en liten bemanning, mellan en och åtta anställda. Med få undantag är åtminstone en tjänsteman utbildad vägledare. Enligt kommissionens direktiv för verksamheten vid de nationella resurscentrumena för verksamhetsåret 2000-2001 skall dessa bl.a. bidra till uppfyllandet av Leonardo-programmets målsättning att främja livslång utveckling av färdigheter och kompetens samt stödja förnyelse av vägledning i detta syfte. Direktiven pekar särskilt på fem mål för resurscentrums verk- samhet. Dessa är i korthet följande. N Att utveckla den europeiska dimensionen i de nationella vägledningssystemen i samverkan med övriga institutioner som ansvarar för transnationell vägledningsservice. N Att främja den europeiska dimensionen i utbildningen i nära samarbete med de nationella systemen för utbildning och stu- die- och yrkesvägledning. N Att bidra till mobilitet inom utbildningsväsendet genom att tillhandahålla kvalitativt god information till målgrupperna. N Att bidra till gott informationsutbyte rörande utbildnings- och vägledningssystem i medlemsländerna. N Att främja samarbete mellan vägledningstjänster inom EU, EES och kandidatländerna vad avser nya arbetsmetoder och sprid- ning av dessa. Vidare anger direktiven vissa uppgifter för resurscentrum för att nå uppsatta mål. Verksamhetsbidrag utgår t.ex. för att stödja följande. N Att främja samarbete mellan olika aktörer, på nationell och transnationell nivå, inom vägledningsområdet. Detta omfattar även samarbete och informationsutbyte med andra europeiska nätverk och initiativ som exempelvis EURES. N Att verka för kännedom om europeiska utbildningsmöjligheter bland vägledare. N Att planera och använda adekvata metoder och verktyg för kommunikation och stödåtgärder som t.ex. dokumentation, webbsidor och nätverksseminarier. Verksamheten finansieras från kommissionen med maximalt per land och år. Bidraget förutsätter samfinansiering med medlemslandet och anvisas efter godkänd, årlig verksamhets- plan. Sedan etableringen har det svenska resurscentrumet för vägledning varit placerat vid den institution som ansvarat för EU:s utbild- ningsprogram på skolområdet. Lokaliseringen har växlat, men ligger verksamheten i samma lokaler som de flesta övriga utbildningsprogram inom EU, nämligen vid Internationella programkontoret, en myndighet under . Personalen – oftast endast en person – har varit en utbildad väg- ledare. Programkontoret har regeringens uppdrag att svara för verksam- heten i och erhåller även via budget bidrag för ändamålet. Dessutom har Programkontoret i avtal med åtagit sig att upprätthålla verksam- heten. Delfinansiering enligt gällande regler erhålls från kom- missionen efter inlämnande och godkännande av årlig aktivitets- redovisning och budgetförslag. För verksamhetsåret – har Program- kontoret i sin budgetframställning till kommissionen angivit mot- svarande totalt ca som medelsbehov. Programkontoret redovisar i sin budgetansökan till kommissionen för verksamhetsåret 2000-2001 planerna på en omorganisation för att bättre nå upp till de mål programmet har. I den egna målbeskrivningen för aktiviteter under kontraktsåret fram till ingår bl.a. att vidta åtgärder för att öka kännedomen om Resurscentrum i , utveckla samarbetet med resurscentrum i andra länder – framför allt de nordiska, samt att förbättra servicen till centrum i övriga länder. Vidare avser man att löpande utvärdera svenska vägledares erfarenheter av det svenska kontoret och upprätta ett samarbete mellan dessa båda parter. Den omorganisation som skall ske för att upp- fylla målsättningen innebär att en help desk inrättas, tre personer vid informationsenheten skall samarbeta med övrig personal vid mobilitetsprogrammen, att ett nätverk mellan myndigheter med ansvar för vägledning liksom att ett nätverk för svenska vägledare förstärks. Personalresurserna för verksamheten beräknas till en och en halv tjänst. Huvudansvaret vilar på informationschefen. I mitt utredningsuppdrag ingår att tillsammans med nationella aktörer diskutera förutsättningarna för att utveckla ett gemensamt informationssystem och överväga möjligheterna till samordning mellan ett sådant system och det resurscentrum för vägledning som inrättats inom ramen för . Vidare skall jag lämna förslag till vem som skall ansvara för drift och underhåll av ett sådant IT-baserat system. För att skapa underlag för ett förslag har jag under utredningsarbetet samrått med de huvudsakliga nationella representanterna för existerande IT-system inom väglednings- området. I detta samrådsförfarande har Internationella program- kontoret ingått. Mina slutsatser och förslag presenteras i kapitel 7. Det bedrivs vägledning i andra sammanhang än inom skolans och arbetsförmedlingens område. Även om mycket av den offentliga vägledningen finns beskriven i lagar och policydokument är det flera offentliga områden som inte omfattas av den gemensamma policyn. KY, de fristående skolorna, folkhögskolor och studieför- bund är exempel på sådana utbildningsområden. Här bör det finnas utrymme för en nationell samsyn kring vägledningen. Vägledning som område aktualiseras i alltfler internationella sammanhang. Ett av de stora projekten inom arbetsområde är att öka mobiliteten. I ett sådant arbete finner jag det naturligt och nödvändigt att se vägledningen i ett globalt per- spektiv. 2.5.1Olika former av samverkan i vägledningen Samverkan inom dagens skolväsende bygger på en lång tradition inte bara mellan de olika stadierna inom det obligatoriska skol- väsendet utan också mellan olika skolformer och mellan skola – arbetsliv. I Lpo 94 betonas att Samarbetsformer mellan förskoleklass, skola och fritidshem skall utvecklas för att berika varje elevs mångsidiga utveckling och lärande. För att stödja elevernas utveckling och lärande i ett långsiktigt perspektiv skall skolan också sträva efter att nå ett förtroendefullt samarbete med förskolan samt med de gymnasiala utbildningar som eleverna fortsätter till. Beträffande den obligatoriska skolans samverkan med omvärlden stadgas att eleverna skall få en utbildning av hög kvalitet i skolan. De skall också få underlag för att välja fortsatt utbildning. Detta förutsätter att den obligatoriska skolan nära samverkar med de gymnasiala utbildningar som eleverna fortsätter till. Det förutsätter också en samverkan med arbetslivet och närsamhället i övrigt. Inom de frivilliga skolformerna, Lpf 94, markeras också behovet att utveckla samarbete med omvärlden. De frivilliga skolformerna skall nära samverka med den obligatoriska skolan, med arbetslivet, med universiteten och högskolorna och med samhället i övrigt. Detta krävs för att eleverna skall få en utbildning av hög kvalitet och få underlag för val av kurser på den utbildning eleven går, vidare studier eller yrkesverksamhet. Det är särskilt viktigt att skolan samarbetar med arbetslivet om den yrkesförberedande utbild- ningen. Genom att arbetslivet fortlöpande förändras när det gäller behovet av kompetens och rekrytering av arbetskraft inom olika områden har studie- och yrkesvägledning i vid mening stor betydelse. Universitet och högskolor, arbetsförmedlingar, näringsliv samt arbetsmarknadens parter och branschorganisationer har därför viktiga roller i informatio- nen till skolorna och deras elever. Även inom arbetsmarknadspolitikens område betonas vikten av samverkan. Den arbetsmarknadspolitiska verksamheten23 skall bedrivas i sam- verkan med andra aktörer på arbetsmarknaden, såsom arbetsmark- nadens parter, den allmänna , myndigheter, kommu- ner, enskilda företag och organisationer. Jag har i detta avsnitt som beskriver vägledningen och i kom- mande avsnitt om förslag till organisatoriska förändringar valt att begränsa mig till att behandla samverkansaspekten i förhållande till begreppet vägledning. Beträffande samverkan skola – arbetsliv, i sig 23 Förordning (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, 19 §. en viktig komponent inom vägledningen, har detta område ingå- ende behandlats i en av Utbildningsdepartementet24 presenterad departementspromemoria. Den syn på samverkan och de förslag som utvecklas där sammanfaller väl med de förslag jag lägger avseende vägledningens framtida roll och funktion. Jag kan liksom arbetsgrupp konstatera att har en lång tradition av samverkan mellan samhället och arbetsmarknadens parter, inte bara i fråga om utbildningar utan också inom arbetslivsorientering och kunskapsutveckling i stort. Också mellan olika samhällsorganisationer har många samverkans- projekt bedrivits. Det synes mig dock som om alla goda sam- verkansformer sällan får ordentligt genomslag på lång sikt i den ordinarie verksamheten. stannar samverkans- projekten vid att inte bli mer än ett projekt med bristande för- ankring i de samverkande parternas ordinarie verksamhet. Den samverkan kring vägledning som äger rum mellan olika myndigheter och organisationer sker främst på lokal och regional nivå. Detta innebär att sättet att organisera och bedriva vägledning i samverkan kan se olika ut och att det inte finns en nationell enhet- lig struktur. I bilaga 2 visar jag flera exempel på regionala och lokala modeller för samverkan. började många kommuner och arbetsförmed- lingar att utveckla nya tankar över ansvaret för helheten och objek- tiviteten kring information och vägledning inom den mångfald av utbildning som vuxit fram. Vägledning/information om olika utbildningsformer fanns utspridda hos olika skolorganisationer och det var svårt för män- niskor att få en övergripande objektiv uppfattning om utbudet och därmed även att se möjligheter till flexibla lösningar, t.ex. bland- ningar av olika utbildningsformer och metoder. 24 Samverkan mellan skola och arbetsliv – om möjligheterna med lärande i arbete, , Ds 2000:62. I flera kommuner började man diskutera om inte vägledning och information borde samlas på ett och samma ställe och att en sam- verkan mellan vägledare från kommun och arbetsförmedling skulle kunna ge betydande synergieffekter. Ett exempel på detta är Infoteket som startade i . har ett stort antal infotek öppnats runt om i landet. Många bygger på samverkan mellan kommun och arbetsförmedling och på högskoleorter ingår ofta även högskolan och CSN som samarbetspartner. Infoteken i samverkar även nationellt i form av ett nätverk och arrangerar gemensamma fortbildnings- insatser och konferenser. Mellan arbetsförmedlingar och gymnasieskolor i sju kommuner i pågår ett treårigt skolprojekt. Projektet som pågår är ett samarbete mellan skola och arbetsförmedling kring elevernas studie- och yrkesval. I projektet samarbetar lärare och studie- och yrkesvägledare i gymnasie- skolorna med yrkesvägledare på arbetsförmedlingarna. Syftet är att utveckla metoder till gagn för elevernas studie- och yrkesval och att hitta synergieffekter för vägledare. De flesta av kommunerna önskar att innehållet i projektet skall utgå från elevernas önskemål och behov. För att ta reda på behoven har man gått tillväga på olika sätt. Några kommuner har elever med i styrgruppen och andra kommuner har använt sig av enkäter. I en delrapport från projektet25 har en utvärderings gjorts utifrån enkät- svar från elever, skolledare och vägledare. Samarbetet mellan skolan och arbetsförmedlingen, som tidigare nästan enbart innebar information till avgångsklasserna, har genom projektet ökat på ett positivt sätt. Eleverna uppger att de fått bättre kunskaper om framför allt arbetsmarknaden. Studie- och yrkes- vägledare tycker att eleverna redan fått upp intresset för dessa frågor och att flera frågar efter yrkesinformation . Eleverna har börjat reflektera över arbetsliv och yrken. Vidare har eleverna kommit i kontakt med arbetsförmedlingens tjänster på ett tidigare stadium genom besök på förmedlingen eller genom att yrkesväg- ledare deltagit i undervisning, studiebesök eller gruppvägledning. 25 Delrapport från , 2001. Detta har lett till, säger yrkesvägledare, att eleverna troligen har fått större kunskap om den aktuella arbetsmarknaden. I anslutning till projektet har också tagits fram en specialstudie kring utvecklingssamtalens betydelse för elevens framtida val. I studien konstateras att utvecklingssamtalen är viktiga och att de liksom skolprojektet i stort bidrar till att elevernas studie- och yrkesvalsprocess startar . En närmare beskrivning av skolpro- jektet finns i bilaga 2. På uppdrag av regeringen26 har regionala kompetensråd bildats på länsnivå. Länsarbetsnämnderna är ansvariga för bildandet. Syftet med råden är att på regional nivå skapa en plattform där i första hand utbildningsanordnare och arbetsmarknadens parter träffas. Råden har till uppgift att ge förslag på kort- och långsiktiga åtgär- der utgående från arbetslivets behov avseende bl.a. kompetens- utveckling av befintlig personal, rekryteringsåtgärder och anpass- ningar av utbildningsutbudet. Råden skall också sprida information och ge kunskap om förändringsprocesser, arbetsorganisations- och ledarskapsfrågor anpassade till de regionala och lokala förutsätt- ningarna. AMS har i uppdrag att utvärdera verksamheten. På regional nivå har på ett par ställen i landet också bildats väg- ledningsråd. Exempel på arbetsuppgifter är att upprätthålla och utveckla vägledningen inom skolan och arbetsförmedlingen i länet, stödja nätverk och organisationer som arbetar med studie- och yrkesvägledning samt samordning av utbildnings- och kompetens- utveckling.27 Samverkan mellan skola och arbetsliv har, som nämnts ovan, ingå- ende belysts i promemoria (Ds 2000:62), vilken även lägger fram ett antal förslag till åtgärder för vidareutveckling av samarbetet. Jag kan, i likhet med vad som konstaterats i promemorian, dra slutsatsen att kommunledningens 26Regeringsproposition 1997/98:62 om Regional tillväxt – för arbete och välfärd. 27Regionala vägledningsrådet i . engagemang är av yttersta vikt för ett fruktbart samarbete. Detta gäller även i ett vidare perspektiv. Generellt sett gäller således att i kommuner där samverkan fungerar väl finns ett engagemang från den högsta politiska led- ningen. I denna samverkan tas aktivt olika initiativ där man för- söker hitta vägar att fördjupa de olika parternas delaktighet. Gymnasieskolans och vuxenutbildningens utveckling och skola- arbetslivsfrågorna ses som strategiska i en regionalpolitik där utbildning och kompetens är nyckelfrågor för tillväxt och utveck- ling. Under mitt utredningsarbete har jag tagit del av erfarenheterna från ett antal olika lokala och regionala samverkansinitiativ. Före- komsten av samverkan förefaller vara för lite utvecklad inom riket, men där den finns etablerad har den enligt min mening varit fram- gångsrik. Behovet av vägledning, och samverkan mellan olika väg- ledningsansvariga i en region, blir uppenbart ju mer det utvecklas. Samverkan kring vägledningsfrågor leder till effekter som exempel- vis en bättre utveckling av den lokal arbetsmarknaden med ökat antal unga som stannar i regionen. Vägen till framgångsrik samverkan kan dock kantas av svårig- heter. Utvärderingar pekar på att det finns stora strukturella problem att övervinna innan ett samarbete kan komma till stånd. En rapport från försök med samverkan inom rehabiliterings- området28 visar att det offentliga belöningssystemet inte upp- muntrar ett samarbete. I samverkansprojektet ingår bl.a. Social- styrelsen, AMS, Arbetarskyddsstyrelsen och Riksförsäkrings- verket. Hindret för samverkan är främst att varje myndighet mäter resultaten för sig och belönar dem som når de egna målen och håller den egna budgeten. Jag gör dock bedömningen att ökad tillgång på vägledning i öppnare former, som exempelvis vid olika vägledningscentrum, ger individen fler möjligheter att välja den vägledare och den vägled- ningsform som lämpar sig bäst i det enskilda fallet. Detta i sin tur torde ge ett bättre underlag för egna ställningstaganden och utfor- mandet av den enskildes studiesituation eller val av yrkesinriktning. 28 Frisam, Lönsam samverkan för individ och samhälle, Lägesrapport . 3.1.1Från modernt till postmodernt Nittonhundratalet kännetecknades av en uppbyggnad av det moderna samhället, det rationellt administrerade industrisamhället. I detta samhälle fick skolan en central uppgift. Den bärande tanken var ett välorganiserat utbildningssystem, dimensionerat efter arbetsmarknadens krav och förväntningar på skolan och ung- domarna. Ett bestämt kunskapsstoff skulle förmedlas till eleverna via kate- derundervisning, läxor och prov. Skolan lade tyngdpunkten vid det jämförbara snarare än det unika i elevernas prestationer. Betygen var ett instrument som för rättvisans skull starkt bidrog till standardisering. Skolans schema och ämnesuppdelning var också en följd av detta tänkande. En stor del av eleverna förväntades att gå direkt ut i förvärvslivet efter avslutad skolgång. Detta samhälle gav sina särskilda förutsättningar för studie- och yrkesvägledningen. Dess organisation var ett exempel på ambitio- nen att rationellt styra utifrån förändringar på arbetsmarknaden och i samhället i övrigt. Samhällets syn på kvalifikation, utbildning och kunskap samt relationen däremellan håller på att förändras radikalt. Det direkta sambandet mellan utbildning och produktion är inte längre lika tydligt. Tillgången till nya verktyg och nya kunskaper har radikalt förändrats liksom sättet att organisera undervisningen. Informa- tionstekniken och den ökade användningen av Internet öppnar nya möjligheter på utbildningsområdet. Detta ökar kraven på förändring i såväl det offentliga utbildningssystemet som på den privata utbildningsmarknaden och inom arbetsmarknadsförbere- dande åtgärder. Det gäller både innehållet i och formerna för hur utbildning och kompetensutveckling bedrivs och utformas. Den postmoderna diskursen1 betonar vikten av att individen själv i högre grad bidrar till att utforma och ta ansvar för sin till- varo. Redan i den s.k. Sysselsättningspropositionen2 betonades att den enskilde individens behov, intressen och förutsättningar skulle vara styrande och prägla utbildningens form och innehåll samt att vägledning är ett viktigt verktyg i denna process. Individperspekti- vet återkommer i skolväsendets läroplaner och andra nationella styrdokument för det offentliga skolväsendet. I dagens postmoderna samhälle går företag, institutioner och organisationer i allt högre grad från regelstyrning till mål- och resultatstyrning. Det gäller såväl inom den privata som inom den gemensamma samhällssektorn. Inom områdena skola och arbets- marknad har uppdragen därmed förändrats. Individuella lösningar blir alltmer betydelsefulla. Det nya synsättet tar fasta på individens möjligheter i stället för att utgå från ett problemorienterat arbets- sätt. En annan viktig förändring är att inom många professioner behövs en bredare bakgrund och kompetens . Det gäller inte minst inom skolväsendet och . Det påbjuds en ökad valfrihet och självservice inom alla områ- den. Det finns en förväntan att man får och skall välja. Mångfalden av utbildningar och utbildningsanordnare ökar i snabb takt och utbildningsmarknaden växer inom både grundutbildning och kompetensutveckling. Från att välja från ett fast utbud av kurser och program handlar det alltmer om att inventera de egna behoven och göra en personligt profilerad beställning. Detta bör leda till att individen blir bättre förberedd på omställningar under livet och bättre att möta utmaningar. Valfriheten inom olika områden som ses som en möjlighet för många kan dock uppfattas som en börda för andra samhällsmedborgare. Behovet av en väl utbyggd infrastruktur för information, vägled- ning, kvalitetssäkring av utbildning och för validering av faktiska kunskaper är tydlig. Den framtida vägledningen kommer således att vara verksam i en helt ny miljö. 1Begreppet diskurs används för att beskriva hur man talar om ett ämne, vilka begrepp som används, såväl de vetenskapliga som de vardagliga. Diskurs = talet om 2Sysselsättningspropositionen 1995/96: 222. Individperspektivet har en central ställning i flertalet av regeringens senaste propositioner inom utbildnings- och arbetsmarkandsområ- det. Motorn i det livslånga lärandet är den enskilda människan och hennes lust att tillägna sig ny kunskap och bildning. Ett livslångt lärande innebär att avslutad formell utbildning följs av vidare kunskapsutveckling och att ansvaret för denna kunskapsutveckling vilar både på den enskilde individen och arbetsgivaren. En bred kunskapsbas ökar individens möjligheter att påverka, att göra sin röst hörd och ta ställning i viktiga frågor. Utbildning är ett mycket viktigt redskap för att försvara och utveckla det demokratiska syste- met. Det största hotet mot en fungerande demokrati är medborgare som inte kan eller finner det mödan värt att engagera sig i viktiga sam- hällsfrågor.3 Värdegrunden handlar om det kulturarv som är gemensamt för oss alla – det som gör det möjligt för oss att få vara olika och att få utveckla vår egen identitet. Att få bli bedömd och bemött utifrån sina möjligheter är allas vår rättighet. Bemötande handlar om ett förhållningssätt till medmänniskor. Utbildning utgör en betydelsefull faktor för den allmänna ekonomiska utvecklingen. En viktigt del i denna utveckling är det livslånga lärandet där alla medborgare, oavsett förutsättningar och omständigheter, förutsätts delta. skall konkurrera med kunskap och kompetens – inte med låga löner. Detta förutsätter att är en ledande kunskapsnation.4 Ett livslångt lärande är , och kommer i ännu större utsträckning att vara betydelsefullt för den enskilde samhällsmed- borgaren. Stat och kommun har gemensamt ett övergripande ansvar för att tillhandahålla en infrastruktur för livslångt lärande som tillgodoser människors behov av nya kunskaper och personlig utveckling. Den samlade vuxenutbildningen är på väg att bli en reguljär verksamhet med en långsiktig framförhållning. 3Rs 98/99:121. 4Rs 98/99:121. ningen för vuxna behöver utvecklas så att: N steget in i studier underlättas genom uppsökande verksamhet, vägledning och validering av tidigare kunskaper och erfaren- heter N tillgängligheten till studier och rum genom dag- och kvällskurser, distansutbildning m.m. utökas N arbetssätt och arbetsformer anpassas efter varje individs behov, erfarenheter och förutsättningar, bl.a. för att öka funktions- hindrades möjlighet att delta i utbildningen N innehållet i utbildningen förnyas för att bättre svara mot indivi- dens och arbetslivets nya behov N en lokal och regional infrastruktur för vuxnas lärande skapas som en motor för tillväxt och utveckling.5 kan kommunernas vuxenutbildning komma att utvecklas från att bygga upp egna utbildningsinstitutioner till att tillhanda- hålla och samordna en infrastruktur för vuxnas lärande. Ansvaret för ett livslångt lärande delas mellan individen, näringslivet och samhället. Kommunerna har ett ansvar för att skapa en infrastruktur för lärande där alla berörda parter tillsam- mans formar en utbildning som tillgodoser de olika behoven. Infrastruktur handlar bl.a. om studiefinansiering, information, uppsökande verksamhet, vägledning och validering av kunskaper. Infrastruktur innebär dessutom att utbildningsutbudet anpassas till både individens och arbetslivets efterfrågan. Detta innebär en vidare syn på utbildning och utbildningsinstitutioner än vad vi van- ligtvis har .