sou · GPB330 · 2002-01-01 00:00:00 — Mot bakgrund av den debatt som förekommit i massmedia – främst i samband med olyckor till sjöss – utgår utredningen dessutom från att de nu föreslagna reglerna kommer att tas upp till diskussion i massmedia i en eller annan form. Härigenom uppnår man ytterligare spridning av informationen om de föreslagna reglerna. Vid övervägande av det anförda kan det enligt utredningen inte råda någon tvekan om att information om de föreslagna reglerna kommer att spridas från ett ganska stort antal källor. Härigenom har man kommit en god bit på väg när det gäller att säkerställa syftet med att nykterhetsreglerna skall uppnås. Genom denna spridning av informa- tion är det utredningens förhoppning att man också uppnår en ökning av nykterheten till sjöss. Enligt direktiven skall utredaren ta ställning till om utvidgningen av straffansvaret på vägtrafikens område, s.k. nollgräns för narkotika i trafiken, bör inverka på utformningen av bestämmelsen om sjöfylleri. Utredaren skall därvid uppmärksamma de särskilda förhållanden som föranlett denna kriminalisering för vägtrafiken. Med hänsyn till att den nya lagstiftningen inom vägtrafiken trätt i kraft bör utredaren, 174 Överväganden och förslag enligt direktiven, vara försiktig med att föreslå en utvidgning av denna kriminalisering innan en utvärdering gjorts av dess verkan på vägtrafikens område. Med nuvarande reglering i 4 § sjölagen (1994:1009) finns möjlighet att ingripa mot den som till sjöss beter sig avvikande i något avseende. Härtill kommer att eget bruk av narkotika är straffbelagt i 1 § narkotikastrafflagen (1968:64). Det är utredningens uppfattning att de nya bestämmelserna i vägtrafiken varit i kraft för att några slutsatser över huvud taget skall kunna dras. Utredningen föreslår därför att man först gör en utvärdering av reglerna på vägtrafikens område innan man överväger att införa samma eller liknande regler till sjöss. Enligt direktiven är utredaren fri att också ta upp andra frågor som har betydelse för att minska risken för olyckor till följd av bruk av alkohol eller andra berusningsmedel till sjöss. förbereds () frågor som gäller obligatorisk ansvarsförsäkring för båtägare samt ett obligatoriskt fritidsbåtregister. Något egentligt utredningsarbete har ännu inte påbörjats. Det är enligt utredningens uppfattning angeläget att även dessa frågor blir föremål för ytterligare utredning. En reglering av dessa skulle sannolikt ytterligare kunna bidra till att säkerställa att syftet med nykterhetsreglerna till sjöss uppnås. Konsekvenser av utredningens förslag 175 12Konsekvenser av utredningens förslag För utredningsarbetet har gällt 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474). Enligt 14 § gäller följande. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, skall en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, skall dessa redovisas. Enligt 15 § gäller följande. Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, skall konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Regeringen har i utredningens direktiv angett att särskild vikt skall läggas vid att redovisa förslag till finansiering i de delar redovisade förslag innebär ökade kostnader eller minskade intäkter för det allmänna och vid att redovisa förslagens betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet samt för sysselsättning och service i olika delar av landet. Om Polisen och ges möjlighet att genomföra rutinmässiga alkoholutandningsprov kommer antalet kontroller till sjöss att öka. Enligt uppgifter som inhämtats från polis och kustbevak- ning kommer emellertid kostnaderna för dessa att rymmas inom gällande budgetramar genom en omfördelning av tillgängliga resurser. En annan direkt följd av utredningens förslag om rätt för kustbevakningstjänsteman att genomföra alkoholutandningsprov är kostnader för inköp av alkometrar till . 176 Konsekvenser av utredningens förslag kostar en alkometer . Enligt ryms kostnaden för inköp av ett antal sådana inom befintliga budgetramar. Om en promillereglering införs och man dessutom utökar antalet kontroller till sjöss är det sannolikt att antalet sjöfyllerimål vid våra domstolar kommer att öka. Utredningens bedömning är dock att en sådan ökning för den enskilda domstolens vidkommande är marginell. De tre största domstolarna i landet, och då främst , kommer förmodligen att vara de domstolar som berörs mest. 12.2Förslagens betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Vad gäller förslagets betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet skall här endast noteras att i princip hela uppdraget har avsett frågor som har samband med onykterhetsbrott till sjöss samt bekämpningen av denna typ av brottslighet. 12.3Förslagens betydelse för sysselsättning och service i olika delar av landet Förslaget bedöms inte ha några konsekvenser för sysselsättning och service i olika delar av landet. 13.1Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) 20 kap. 4 § Bestämmelsen behandlas i avsnitten 11.1-6. Ett nytt andra stycke införs i bestämmelsen. En promillegräns motsvarande den som finns på andra trafikområden införs för den som framför ett fartyg i kanal, sluss, allmän farled eller allmän hamn. Den nya bestämmelsen omfattar endast den som framför fartyget. Någon annan ombord på fartyget omfattas således inte av bestämmelsen. Begreppen kanal, sluss, allmän farled och allmän hamn förekommer redan i skilda författningar på sjörättens område. Någon annan innebörd än begreppen redan har i dessa författningar är inte avsedd vid tillämpningen av den föreslagna promilleregeln. När den som framför ett fartyg i nu nämnda vatten har uppnått för straffbarhet angivet värde behöver domstolen inte göra någon bedömning av den tilltalades förmåga att fullgöra sina uppgifter på ett betryggande sätt. Denna regel liksom motsvarande regler på andra trafikområden bygger på presumtionen att de nämnda värdena generellt sett indikerar att en person inte kan fullgöra sina uppgifter på ett betryggande sätt. Bestämmelsen tar endast sikte på alkoholberusning. Frågan om ansvar för en gärningsman som varit påverkad av andra medel skall även i fortsättningen bedömas efter första stycket. 13.2Förslag till lag om ändring i lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov 1 och 2 §§ Bestämmelserna behandlas i avsnitt 11.7. Ändringarna i denna lag är föranledda av att det beträffande vissa fall av onykterhetsbrott till sjöss införs gränsvärden för alkoholkoncentrationen i blodet eller utandningsluften. 13.3Förslag till lag om ändring i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.7.2. Ändringarna i denna lag är föranledda av att man inför möjlighet för kustbevakningstjänsteman att genomföra alkoholutandningsprov till sjöss. 13.4Förslag till förordning om ändring i förordningen (1983:124) om medverkan vid polisiär övervakning Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.7.2. Ändringen i denna förordning är föranledd av att man inför möjlighet för kustbevakningstjänsteman att genomföra alkoholutand- ningsprov till sjöss. Promillegräns vid enkelt sjöfylleri m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att utreda om det finns anled- ning att för hela eller någon del av sjötrafiken införa en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Utredaren skall också analysera vissa lagtek- niska frågor med anknytning till sjöfylleribrottet samt ta ställning till om den utvidgning av straffansvaret för drograttfylleri som trädde i kraft bör inverka på utformningen av bestämmelsen om sjöfylleri. I samband med att nykterhetsfrågorna behandlas skall utredaren analysera i vad mån möjligheterna att upptäcka och beivra sjöfylleri kan underlättas och, om så är fallet, lämna förslag om på vilket sätt så kan ske. Uppdraget skall redovisas . Sjötrafiken ställer stora krav på den som framför eller medverkar vid fram- förandet av ett fartyg. Detta gäller inte minst i trånga och starkt trafikerade farleder. Antalet fritidsbåtar har ökat kraftigt och det finns också fler båtar med stora fartresurser. Det är viktigt att säkerheten i våra farvatten hålls på en hög nivå. Att minska förekomsten av sjöfylleri är därvid av central betydelse. Enligt 20 kap. 4 § sjölagen (1994:1009) gäller att den som framför ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel, att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kan utföra sina uppgifter, döms för sjöfylleri till böter eller fängelse . Är sjöfylleribrottet att anse som grovt, skall enligt 20 kap. 5 § sjölagen straffet vara fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall rätten särskilt beakta -om gärningsmannen har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i blodet eller per liter i utandningsluf- ten, -om gärningsmannen annars har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, -om den uppgift som gärningsmannen haft att fullgöra varit särskilt krä- vande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter, eller -om framförandet av fartyget har inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Promilleregeln tillkom efter förslag från regeringen genom lagändring som trädde i kraft (prop. 1998/99:43, bet. 1998/99:JuU15, rskr. 1998/99:166). Behovet av en översyn Frågan om införande av en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt har övervägts (se bl.a. SOU 1953:20, SOU 1965:18, SOU 1974:95, Ds 1990:52 och SOU 1992:131). Dessa övervä- ganden har emellertid inte lett till någon lagstiftning. Som skäl härför har framför allt åberopats de svårigheter, vilka närmare skall belysas nedan, som är förenade med införandet av en sådan promilleregel. I propositionen 1998/99:43 ansåg regeringen att det saknades tillräckligt underlag för att föreslå en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Regeringen avsåg i stället att tillsätta en utredning med uppgift att bl.a. närmare överväga frågan om införandet av en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Inom ramen för en sådan utredning skulle det också fin- nas skäl att belysa t.ex. frågorna om gränsdragningsproblematiken beträf- fande rekvisiten "den som framför ett fartygsysslor av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss" liksom frågan om den utvidgning av straffansvaret för drograttfylleri som föreslogs i propositionen bör få nå- gon konsekvens för utformningen av bestämmelsen om sjöfylleri. Lagut- skottet hade tidigare i sitt betänkande 1997/98:LU13 förordat ett tillkän- nagivande att regeringen borde återkomma till med ett förslag om promilleregler i sjötrafiken. biföll utskottets hem- (rskr. 1997/98:145). uttalade i sitt yttrande till justi- tieutskottet med anledning av regeringens förslag om ändring av bestäm- melsen om grovt sjöfylleri (1997/98:LU2y) att det är angeläget att den i propositionen aviserade utredningen nu kommer till stånd utan ytterligare dröjsmål. Något formellt tillkännagivande därom från sida kunde, enligt lagutskottet, inte anses nödvändigt. delade lagutskottets bedömning (bet. 1998/99:JuU15). En naturlig utgångspunkt för överväganden om hur straffbestämmelserna om onykterhet till sjöss bör vara utformade är den reglering som gäller för andra trafiknykterhetsbrott. Den skulle åtminstone för vissa kategorier av sjöfarare innebära en strängare syn på nykterheten än den som kom- mit till uttryck i lagstiftningen. Framförandet av vissa fartyg kan naturligt- vis – särskilt i kanaler, farleder, hamnar och andra inre vatten – sägas vara väl jämförbart med förandet av motorfordon i vägtrafiken. Tillämpnings- området för sjölagens bestämmelser sträcker sig emellertid långt utöver det område som är jämförbart med vägtrafiken. Vissa svårigheter är därför förknippade med införandet av promilleregler till sjöss. Inom sjötrafiken råder särpräglade och mycket varierande förhållanden. Sjölagens regler omfattar dels allt från segelbrädor och kanoter till ocean- gående fartyg av olika slag, dels allt från åar till öppet hav. Det är vidare vanligt att människor vistas till sjöss uteslutande för rekreation och att fartyget därvid i lika stor utsträckning utgör bostad som transportmedel. Medan nykterhetskravet i vägtrafiken endast avser förare, gäller för sjöli- vet att nykterhetskravet ombord dessutom omfattar den som i övrigt full- gör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss. Det förhål- lande att berusning till sjöss under vissa omständigheter medför fara en- bart för den berusade själv är något som också måste beaktas. Det finns således betydande likheter med förhållandena i vägtrafiken, men också avgörande skillnader. Dessa skillnader måste beaktas när regel- systemet skall utformas. Kriminaliseringens omfattning och utformning måste stå i överensstämmelse med de allmänna regler för nykriminalise- ring som ställt sig bakom (jfr. 1994/95:23 s. 58 f.). Krimi- naliseringen måste utformas så att den endast träffar sådana fall som är straffvärda i egentlig mening. Med hänsyn till de mycket varierande för- hållanden som råder inom sjötrafiken ställer detta särskilda krav på analy- sen. Utredaren skall mot bakgrund av det som har redovisats analysera om det för vissa kategorier av sjöfarare, t.ex. på grund av fartygets typ, den personkategori som sjöfararen tillhör eller den typ av farvatten som det är frågan om, kan vara motiverat med en strängare syn på nykterheten än den som kommit till uttryck i lagstiftningen. Utredaren skall särskilt överväga om en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt bör införas. Tekniken med promillegränser innebär inte i sig något ställningstagande till hur stränga krav som bör uppställas på nykterhet i sjötrafiken. Promilleregler motiveras främst av att de erbjuder påtagliga processuella fördelar i förhållande till regler som kräver en be- dömning av påverkansgradens betydelse för att bemästra en uppgift i det Promillereglerna minskar bevisproblemen och öppnar för förenklade förfaranden. De kan också förbättra möjligheterna att bedriva en mer intensiv och effektiv övervakning av nykterheten i trafiken. Även om en rimlig utgångspunkt för övervägandena bör vara de promillegränser som gäller för vägtrafiken måste en eventuell promillegräns för enkelt sjöfylleri givetvis utformas efter de krav på nykterhet som kan ställas i olika situationer till sjöss. Det finns vidare anledning att analysera om det behövs särskilda an- svarsfrihetsbestämmelser som är tillämpliga vid onykterhet till sjöss. Med hänsyn till att det råder mycket varierande förhållanden inom sjötrafiken är det inte uteslutet att det, bl.a. på grund av ändrade väderleksförhållan- den, kan uppstå situationer där det kan vara nödvändigt att utföra någon syssla ombord på ett fartyg i strid med sjöfyllerilagstiftningen, även om handlandet inte skulle omfattas av bestämmelse om nöd. Det är inte alltid enkelt att avgöra om någon "framför ett fartygfullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss" i den mening som avses i sjölagen. I samband med att promillegränsfrågan för enkelt sjöfylleri analyseras skall utredaren också närmare analysera och belysa de problem som kan göra sig gällande vid tillämpning av dessa rek- visit. Här finns anledning att särskilt beakta avgränsningen i dagens lag- stiftning av den personkrets som kan drabbas av straffansvar och – om det behövs – komma med förslag till författningsändringar. Med anledning av att det för vägtrafikens del har införts en nollgräns för narkotika i trafiken, med undantag för sådana narkotikaklassade läke- medel som har intagits i enlighet med läkares ordination, skall utredaren nu ta ställning till om denna utvidgning av straffansvaret bör inverka på utformningen av bestämmelsen om sjöfylleri. Därvid skall utredaren upp- märksamma de särskilda förhållanden som föranlett denna kriminalisering för vägtrafiken. Med hänsyn till att den lagstiftningen trätt i kraft bör utredaren vara försiktig med att föreslå en utvidgning av denna krimi- nalisering innan en utvärdering gjorts av dess verkan på vägtrafikens om- råde. För att en eventuell promillegräns för enkelt sjöfylleri skall fylla någon funktion är det viktigt att förvissa sig om att det finns en reell möjlighet att kontrollera efterlevnaden. Av naturliga skäl är det svårt att övervaka hela det område där sjötrafik kan förekomma. Möjligheterna att upptäcka och beivra sjöfylleri är därför begränsade. Utredaren skall mot denna bakgrund närmare överväga hur dessa möjligheter kan underlättas. Det bör i det sammanhanget övervägas om skulle kunna hjälpa till vid övervakningen av trafiken till sjöss. Enligt 2 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov har polisen generell rätt att ta alkoholutandningsprov på förare av motordrivet fordon och förare av vissa maskindrivna fordon. Sådana alkoholutandningsprov får polisen ta endast på eller i nära anslutning till den plats där kontrollen eller polisingripandet ägt rum. Polisen får vidare bara använda sådana in- strument som kan brukas utan dröjsmål och som endast anger om eventu- ell alkoholkoncentration överstiger ett visst gränsvärde, s.k. sållningsin- strument. Först om ett sållningsprov indikerar att alkoholkoncentrationen överskrider gränsvärdet har polisen möjlighet att göra ett s.k. kvantitativt prov som kan användas som bevismedel. De kvantitativa proven kan inte tas med ett portabelt instrument. Denna bestämmelse gäller alltså inte för sjötrafikens del. För sjötrafikens del gäller i stället enligt 1 § samma lag att polisman får ta alkoholutandningsprov endast på den som är skäligen misstänkt för brott som kan leda till fängelse. Utredningen skall överväga om polisen eller någon annan, t.ex. kustbe- vakningstjänsteman, bör ges rätt att rutinmässigt ta alkoholutandningsprov på personer som omfattas av sjölagens bestämmelser om sjöfylleri, dvs. de som framför fartyg och de som i övrigt fullgör en uppgift av väsentlig be- tydelse för säkerheten till sjöss, liksom hur en sådan kontroll i så fall bör genomföras. I detta sammanhang måste även beaktas vilka tekniska möj- ligheter som finns att genomföra sållnings- respektive kvantitativa prov till sjöss. Utredaren bör studera lagstiftningen och metoder för att upptäcka och beivra sjöfylleri i några jämförbara länder. Utredaren skall lämna de förslag till lagändringar och förändringar i andra avseenden som översynen kan ge anledning till. Oavsett vilken lösning som utredaren förordar när det gäller frågorna om huruvida en promillegräns för enkelt sjöfylleri bör införas och hur en sådan bestämmelse i sådant fall kan utformas skall utredaren ge förslag på hur information kan spridas för att säkerställa att syftet med nykterhets- reglerna uppnås och för att öka nykterheten till sjöss. Utredaren är fri att också ta upp andra frågor som har betydelse för att minska risken för olyckor till följd av bruk av alkohol eller andra berus- ningsmedel till sjöss. Förslagets konsekvenser skall redovisas enligt vad som anges i 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474), varvid särskild vikt skall läggas vid att redovisa förslag till finansiering i de delar redovisade förslag inne- bär ökade kostnader eller minskade intäkter för det allmänna och vid att redovisa förslagens betydelse för brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet samt för sysselsättning och service i olika delar av landet. Uppdraget skall redovisas .