sou · GPB311d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Dessutom kan man konstatera att skillnaden mellan ut- och inlåningsräntor är fortsatt stor inom EMU-blocket. Det framgår av den sammanställning som den , ECB regelbundet presenterar i sin månadsrapport över tillståndet i EMU-länderna. Skillnaden har dock minskat men den uppgick i genomsnitt till . Det innebär att skillnaden mellan ut- och inlåningsräntor var t.o.m. något högre i Euroland än i . Uppgifterna avser affärsbankernas räntor till företagen för lån och placeringar med löptid . Siffrorna ger en föraning om den situation som skulle gälla i efter ett inträde i EMU. Skillnad mellan bankernas in- och utlåningsräntor till företag i EMU-blocket Källa: Affärsbankernas räntor, tabell 3.4 i Europeiska Månads- Det finns skillnader i spreaden för EMU-länderna men den är förhållandevis liten. I kan riktigt stora kunder låna till 4,12 procents ränta och inlåningsräntan för större belopp () uppgår till . Det innebär att här uppgår spreaden till . För medelstora företag sker, enligt den irländska , upplåningen till en ränta på mellan (s.k. AA-lån). Den irländska central- banken bekräftar att de riktigt stora företagen kan förhandla ner skillnaden mellan ut- och inlåningsränta med kanske så mycket som 50–100 räntepunkter. Att nå längre än så, bedöms dock som mycket ovanligt och osannolikt, men i exceptionella fall vill man från sida inte helt utesluta att det skulle kunna ske.3 Man lyfter dock fram de negativa effekterna för den utlånande bankens balansräkning och dess allmänt ökande finansierings- kostnader i takt med att balansräkningen blåses upp. Kontakter med ratinginstituten bekräftar denna bild. För att bedöma risken för ränteavdragsarbitrage måste man också utvärdera hur den svenska företagsskattesatsen ligger till i förhållande till andra länders. Generellt är det självfallet så att företag i det land med högst formell företagsskattesats har en konkurrensfördel i just detta avseende. Företagen i dessa länder kan helt enkelt bjuda över företag från länder med lägre företags- skattesats och de kommer därmed att i första hand kamma hem eventuella arbitragevinster. Även sett från denna utgångspunkt, är det svårt att se att skulle ha en konkurrensfördel med tanke på den förhållandevis låga formella företagsskattesatsen. Därför är problematiken med eventuella arbitragevinster mindre i än i många andra länder. Ett alternativ för företaget till att använda sig av inlåning skulle kunna vara att placera i statsskuldväxlar. I statistik finns även ränteskillnaden mellan företagens upplåningskostnader och placeringar i statsskuldväxlar med. Statistiken visar att mellan 1993 och tredje kvartalet 1999 har skillnaden i genomsnitt varit . Det kan nämnas att var skillnaden som lägst . Det följdes emellertid av en skillnad på redan påföljande år. Att det kan ske en sådan uppgång från till ett annat innebär i sig en betydande risk för de företag som ens skulle fundera på att ge sig in i ett räntearbitrage. I själva verket är det en faktor som investerarna kommer att kräva ersättning för och därmed pressas avkastningskravet för företaget upp. Den avkast- ning som då kommer att krävas är väsentligt högre. Många svenska företag och banker arbetar med ett avkastningskrav på efter skatt. Statsskuldväxlar ger betydligt lägre avkastning och så 3 Uppgifterna är baserade på offentlig statistik publicerad av , samt kompletterande information given av på . kommer det att förbli så länge som prisstabilitet eftersträvas. Hur som helst, även om man räknar på detta sätt skulle det alltså behövas en direkt subvention i utlandet för att ett räntearbitrage skall uppstå. Behovet av kompenserande lagstiftning finns inte för att eliminera effekter av ränteavdragsarbitrage eftersom skillnaden mellan ut- och inlåningsräntor är alldeles för stor. Det finns ingen anledning att räkna med att denna skillnad drastiskt kommer att reduceras inom överskådlig tid. För små- och medelstora företag kan den t.o.m. komma att öka eftersom det är i detta kundsegment som bankerna kan ta ut högst marginaler. Med tanke på att företags- skattesatsen dessutom kommer att sänkas ytterligare, i linje med vad som sker i omvärlden, kan jag inte se att en situation uppstår där räntearbitrage blir möjliga heller. Det är viktigt att dessa förhållanden beaktas i det arbete som sker inom ramen för översynen av företagsskattesystemet. Effekter av att avskaffa beskattningen av utdelningar och kapitalvinster på portföljandelar Det faktum att bolagsskatt tas ut i flera led är ett relativt outforskat fenomen. Bakgrunden till att vinster i bolagssektorn kedjebeskattas på detta sätt är en föreställning om att alla inkomster skall beskattas lika i det enskilda företaget. Kedjebeskattningen, som innebär en skatt på finansiellt sparande i bolagssektorn, torde även spegla statsmaktens tidigare ambition att aktivt premiera real- investeringar genom en överbeskattning av finansiella placeringar i bolagssektorn. skattereform innebar dock en radikal omsvängning i synen på bolagsbeskattningen. Den nuvarande inställningen är att investeringar skall göras på basis av sin egen lönsamhet och inte på grund av att de är skattemässigt fördelaktiga. Portföljandelars betydelse för realinvesteringar Vid en första anblick kan finansiella placeringar tyckas vara improduktiva eftersom de inte direkt resulterar i någon reell verksamhet. Om ett företag genomför en finansiell placering, t.ex. köper en aktiepost på andrahandsmarknaden, i stället för att investera i realkapital kan det tillsynes försämra realkapitalbild- ningen. Detta är dock ej nödvändigtvis fallet då säljaren av aktieposten antingen gör en ny finansiell placering eller väljer att genomföra en realinvestering. Vid en för övrigt given nivå på sparandet i ekonomin kommer den finansiella placeringen slutligen frigöra medel som investeras i realkapital. Finansiella placeringar fungerar därmed som en länk mellan placerare som temporärt eller saknar lönsamma realinvesteringsprojekt och investerare med lönsamma projekt. Samhällsekonomiska effekter av kedjebeskattning Den samhällsekonomiska effekten av att bolagsvinster beskattas i varje led är oklar. Om man utgår från en enkel modell utan osäkerhet och anpassningskostnader etc., resulterar kedjebeskatt- ningen i att företag inte borde genomföra portföljplaceringar. För att visa detta utgår jag från ett stiliserat exempel där brutto- avkastningen på en krona investerad i ett företag är r. Företagen kan således genomföra investeringsprojekt som generar en avkast- ning om r %, vilket innebär att deras investeringsefterfrågekurva är horisontell. Avkastningen beskattas med . Jag bortser från beskattningen på individnivå i och med att den är densamma oavsett hur investeringen kanaliseras i bolagssektorn. Netto- behållningen på en direktinvestering blir därmed r(1- ). Ett alternativ till att direktinvestera är att köpa aktier i ett annat företag som genomför direktinvesteringen. Nettoavkastningen i detta bolag är också r(1- ). Genom att denna avkastning även bolagsbeskattas i nästa led blir den slutliga nettoavkastningen r(1- )2. I och med att avkastningen från portföljinvesteringar kedjebeskattas är det lönsammare att direktinvestera än att investera via ett existerande företag. Avkastningen på en portföljinvestering måste vara minst r/(1- ) före skatt för att den skall vara ekvivalent med en direktinvestering som avkastar r. Om detta skulle vara fallet skulle dock direkta portföljinvesteringar driva upp marknadsvärdet på dessa aktier så att den förväntade avkastningen reducerades till r och nettoavkastningen på portföjandelarna skulle därmed endast uppgå till r(1- )2, vilket inte uppfyller marknadens avkastningskrav. Antag att företagens investeringsefterfrågekurva inte är horisontell utan, på grund av anpassningskostnader har negativ lutning. Detta innebär att företagen inte har ett oändligt antal investeringsprojekt som uppfyller marknadens avkastningskrav. I figuren nedan visas investeringsefterfrågan (ID) för ett enskilt företag. Endast I* investeringar genererar minst r i avkastning. Antag vidare att ett företag som har uttömt alla real- investeringsprojekt som uppfyller avkastningskravet r har över- skott på kapital. Detta företag väljer att antingen genomföra real- investeringar som genererar en bruttoavkastning mindre än r eller att investera i portföljandelar. r(1- ) I* I** Om företaget väljer att göra en portföljinvestering innebär det att bruttoavkastningen blir r(1- ) vilket i sig inte medför några samhällsekonomiska förluster. Resultatet av ytterligare investe- ringar är att det investerande företaget får lägre nettoavkastning. Om företaget fortsätter att genomföra realinvesteringar med bruttoavkastning lägre än r på grund av att nettoavkastningen är högre än vid portföljinvesteringar innebär det att samhälls- ekonomiskt olönsamma projekt initieras. Investeringar i regionen I* till I** i figur 1 illustrerar investeringar som är företagseko- nomiskt lönsamma men inte samhällsekonomiskt lönsamma. För att bedöma de samhällsekonomiska effekterna av kedjebe- skattningen måste man analysera varför ett företag skulle välja att genomföra en portföljinvestering trots att nettoavkastningen är lägre än vid en direktinvestering. En förklaring kan vara att port- följinvesteringar är en del i företagens kassaförvaltning. Då det temporärt saknas lönsamma investeringsprojekt kan portfölj- andelar ge högre avkastning än banksparande. Om så är fallet skulle man kunna argumentera för att portföljinvesteringar skiljer sig från realinvesteringar i den bemärkelsen att de är flexiblare. Portföljinvesteringar är reversibla vilket realinvesteringar inte alltid är. Då en realinvestering genomförs förfaller optionen att göra investeringen . Även om man med denna typ av argumentation kan hävda att realinvesteringar och portföljinvesteringar inte är ekvivalenta kvarstår det faktum att en portföljinvestering är en intermediär till en realinvestering. Och om det till följd av kedjebeskattningen görs realinvesteringar som inte uppfyller avkastningskravet, medför detta att samhällsekonomiskt olönsamma investeringar genomförs. Skillnad mellan portfölj- och näringsbetingade andelar Ett företags aktieinnehav i ett annat företag definieras som näringsbetingat om det sammanlagda röstetalet för ägar- företagets andelar uppgår till eller mer av röstetalet för samtliga andelar. Alternativt skall aktieinnehavet vara reellt näringsbetingat. Företags aktieinnehav i ett annat företag som understiger av röstetalet och som inte är reellt betingat definieras som ett portföljinnehav. I och med att ett närings- betingat innehav ofta är mer omfattande än ett portföljinnehav är det i allmänhet mindre flexibelt och kräver ett större engagemang. Generellt kan en näringsandel karakteriseras som ett mellanting mellan en real- och en portföljinvestering. En realinvestering kan ses som näst intill irreversibel på grund av att investeringen är kostsamt att dra sig ur. Värdet av att kunna dra sig ur ett investeringsprojekt kan beskrivas i optionstermer. Då en investering i näringsandelar är flexiblare än en realinvestering kan den beskrivas som en realinvestering plus en option att dra sig ur projektet. På samma sätt kan man beskriva en portföljinvestering även om den större flexibiliteten gör att värdet av optionen att dra sig ur är högre. Ett avskaffande av kedjebeskattningen av inkomster från före- tagens portföljandelar skulle förbättra investeringsklimatet för finansiella placeringar. Frågor som aktualiserats är vilken effekt detta skulle få på soliditeten i det svenska näringslivet, och om det skulle kunna ge upphov till otillbörliga skatteförmåner. I analysen av denna fråga utgår jag från att sparandet är givet och att portföljinvesteringar i slutändan genererar realinvesteringar. Vid ett avskaffande av kedjebeskattningen kan företag låne- finansiera portföljinvesteringar och erhålla ränteavdrag mot in- täkter från den ordinarie näringsverksamheten som avkastningen är skattefri. Det företag som lånefinansierar portfölj- investeringen minskar sin skatt med r . Det företag som genomför realinvesteringen kommer att öka sin beskattningsbara inkomst med r jämfört med om företaget självt hade lånefinansierat investeringen. Detta medför att den minskade skatten det företag som innehar portföljandelarna uppvägs av en lika stor skatteökning i det bolag som genomför realinvesteringen. Sammanfattningsvis ger detta arrangemang inte något annat resultat än om det realinvesterande företaget hade tagit upp lånet. Räntan som betalas till den bank som finansierar portfölj- andelarna utgör skattepliktig inkomst för denna bank. Om lånet tas upp i en utländsk bank tillfaller skatteintäkterna den stat där banken hör hemma. En farhåga som framförts är att skatte- intäkterna skulle kunna urholkas genom att företag kan ta upp lån utomlands och erhålla ränteavdrag som intäkterna från portföljandelarna är skattefria. Skillnaden gentemot dagens system är att ett annat företag kan fungera som länk utan att ett extra beskattningsled uppstår. I framställningen ovan har det förutsatts att investeringar ger en given avkastning om r. I praktiken råder det en betydande osäker- het om vilken avkastning en investering kommer att generera. I de fall då förväntningar om framtida vinster avspeglas i aktiernas marknadsvärde kan kapitalvinster realiseras utan att direkt vara bolagsbeskattade. Mot detta argument kan hänföras att den fram- tida bolagsskatten är diskonterad i aktiens marknadsvärde. En akties marknadsvärde kan teoretiskt beräknas som nuvärdet av alla framtida utdelningar. I och med att endast beskattade vinstmedel får delas ut till aktieägarna kommer den framtida bolagsskatten att avspeglas i marknadsvärdet. Eventuella effektivitetsvinster och statsfinansiella kostnader som ett borttagande av kedjebeskattningen skulle kunna medföra är av naturliga skäl svåra att kvantifiera. Enligt den totalräknade taxeringsstatistiken uppgick utdelningarna på företagens portföljandelar till . Datamaterialet är bristfälligt så till vida att utdelningar registrerade som portföljan- delsutdelningar (under posten övriga) skattemässigt kan definieras som näringsbetingade och därför inte beskattas. Beloppet indikerar dock att skattebortfallet av att avskaffa kedjebeskattningen skulle bli betydande. En positiv effekt av att avskaffa kedjebeskattningen är att symmetrin i skattesystemet ökar, vilket kan leda till en bättre resursallokering. Lån kan förläggas i företag där ränteavdragen kan göras direkt och dessa företag kan via nyemissioner finansiera realinvesteringar i företag med en lönsamhet som inte tillåter att ränteavdragen utnyttjas direkt. I denna bilaga visar jag visar hur en schablonintäktsbeskattning skulle kunna utformas för att eliminera den så kallade spar- bösseeffekt som uppkommer om kapitalvinster på företags port- följandelar görs skattefria. Jag behandlar inte nivån på existerande schablonintäkter och tillhörande skattesatser utan dessa tas som givna. kedjebeskattas avkastningen från portfölj- andelar, vilket är ett avsteg från principen om dubbelbeskattning av inkomster från bolagssektorn. En analys av ett system som upp- rätthåller dubbelbeskattningen men eliminerar vidare kedjebeskatt- ning är därför önskvärd. I och med att utredningen om vissa företagsskattefrågor föreslår att kapitalvinstbeskattningen av näringsandelar avskaffas har frågan om karaktärsbyten aktualiserats. Ett sätt att komma ifrån problemet med fiktiva anskaffningsvärden i samband med karaktärsbyten är att även avskaffa skatten på kapitalvinster på företags portföljandelar. En avskaffad skatt på kapitalvinster i bolagssektorn skapar möjlighet för individer att kanalisera sitt privata sparande till aktie- bolag och därigenom få möjlighet att balansera om aktieinnehav utan att det kapitalvinstbeskattas. Ett kanaliserade av sparandet till aktiebolag medför förvisso vissa administrativa kostnader, vilket knappast gör att det är ett attraktivt alternativ för småsparare. För individer med större sparande kan det dock vara attraktivt. För att neutralisera denna sparbösseeffekt kan en schablonskatt införas. En parallell kan här dras till den skatt som tas ut på schablonintäkten i investmentbolag. Om investmentbolags- modellen skulle tillämpas på rörelsedrivande bolag skulle erhållen utdelning vara skattepliktig. Den skattepliktiga inkomsten skulle dock reduceras med lämnad utdelning. Schablonintäkten kan således reduceras genom att kapitalvinster delas ut. att beskattningen vid vidare utdelning flyttas till ägaren av aktien och neutralitet i förhållande till direktägande av aktier erhålls. Rörelsedrivande bolag som innehar portföljandelar skiljer sig dock från investmentbolag. Portföljinvesteringar via ett rörelsedrivande bolag ger en lägre riskspridning än vad som kan erhållas vid direktinvestering av aktieägaren. Anledningen till detta är att det kapital som investeras i portföljandelar står som säkerhet för rörelsen övriga åtaganden. Detta innebär att det kapital som investerats i portföljandelar kan komma att täcka förluster i rörelsen. Om i stället kapitalet delas ut och investeras direkt av aktieägaren minskar risken genom aktieägarens begränsade ansvar. Aktieplaceringarna smittas då inte av den risk som rörelsen i bolaget medför. Denna smittoeffekt åskådliggörs enklast med ett stiliserat exempel.1 Antag att ett rörelsedrivande företag A gör en portfölj- investering med ackumulerade vinstmedel i företag B. Det samlade värdet (V I ), inklusive värdet av portföljandelarna, i företag B är verksamhet: max[( + ),0],0} betecknar utfallet av den stokastiska nettovinsten värdet av kapitalet i respektive företag vid utgången av symboliserar den andel av företag B som utgör portfölj- Ovanstående uttryck visar att om verksamheten i A genererar en förlust som är större än värdet av kapitalet i A ( Kt 1 ) kommer denna förlust att täckas av de tillgångar som investerats i företag B, ( t + Kt 1 ) . Om i stället de ackumulerade vinstmedlen delas ut och investeras direkt av aktieägaren är värdet av aktieportföljen (V D ), innehållande aktier både i företag A och B verksamhet: V = max( t + Kt 1 ,0+) max( +t Kt 1 ,0) Om verksamheten i A genererar en förlust som är större än värdet av dess kapital ( Kt 1 ) kommer det att gå i konkurs. I och med att aktieägarna har begränsat ansvar för åtagandena i företag A kommer ej tillgångarna i B att tas i anspråk. Detta reducerar risken jämfört med om aktieägaren investerat i företag B via ett rörelse- drivande bolag. 1 I detta exempel bort ser jag från beskattningen på individnivå. Bortsett från denna ökade risk bör dock det existerande regel- verket för investmentbolag kunna appliceras direkt på vanliga rörelsedrivande bolag (icke fåmansbolag). Ett alternativ är att göra utdelningar skattefria som en högre schablonintäkt påförs. Schablonbeskattning av fåmansbolags portföljandelar kräver en alternativ nivå för att skatteplaneringsmöjligheterna skall be- gränsas. En aktiv ägare kan avstå från lön och placera det sparade beloppet i portföljandelar. Om inte annat framgår förutsätts att fåmansbolags portföljplaceringar görs med kapital som i ett vanligt bolag hade betalats ut som lön, och att kapitalet plus avkastning slutligen betalas ut som överutdelning. Då en fåmansföretagare sparar lön i bolaget går staten miste om socialavgifter och inkomstskatt. Inkomstskatt tas emellertid ut när den sparade lönen tas ut som överutdelning. (Utdelning utöver det belopp som definieras i 3:12-reglerna betecknas som överutdel- ning.) Det sparade beloppet ökar dock företagets vinst vilket medför högre bolagsskatt. Resultatet blir att socialavgifter mot- svarande av lönen (socialavgifterna som andel av lön inklusive avgifter) ersätts med bolagsskatt, vilken uppgår till av samma belopp. Schablonintäkten skall därför kalibreras med hänsyn till denna skillnad samt till den kapitalinkomstskatt som tas ut vid direktägande av aktier. Ett annat problem är hur utdelningar från portföljandelar i få- mansbolag skall hanteras. Om utdelningarna skulle göras av- dragsgilla skulle fåmansbolag kunna minska utdelningen från den ordinarie verksamheten och ersätta denna med vidareutdelade utdelningar från portföljandelar. Utdelningar från portföljandelar skulle därigenom indirekt kunna återinvesteras utan avskattning, vilket skulle medföra en icke önskvärd sparbösseeffekt. För att undvika detta kan man låta schablonbeskattningen ersätta kapital- vinstskatten och låta utdelningar beskattas med normal bolagskatt. Ett alternativ är att låta schablonbeskattningen ersätta skatten både på utdelningar och kapitalvinster. Om utdelningar och kapital- vinster behandlas skattemässigt lika elimineras incitamenten att omvandla utdelningar till kapitalvinster. Kalibrering av schablonintäkten i fåmansbolag För att bestämma nivån på schablonintäkten analyseras hur nettoförmögenheten i fåmansbolag påverkas av skatterna. socialavgiftssats, inklusive beräknad schablonintäkt per investerad krona förväntad värdeökning på portföljandelar förväntad direktavkastning på portföljandelar pförväntad totalavkastning på portföljandelar (p=r+d) andel av portföljandelarna som är I det följande beaktar vi en situation där det i företaget finns en krona före skatt som antingen tas ut som lön eller sparas i bolaget. Om företagsägaren tar ut kapitalet som lön blir nettobehållningen (1 s )(1 l ) kronor. Antag att tillväxttakten är r på port- följandelar. Utdelningar från portföljandelar bolagsbeskattas. Nettoförmögenheten, enligt gällande regler, på direktinvesteringar i aktier är därmed (1 s )(1 l )[(1+ r) ((+ 1 r) 1) k ] Om kedjebeskattningen av kapitalvinster avskaffas och ersätts med en schablonintäkt samt att beloppet sparas i företaget och investeras i portföljandelar blir nettoförmögenheten (1 )[1+ r s ] (1 l ) Om schablonintäkten endast skall ersätta kapitalvinst- beskattningen skall schablonintäkten (s) kalibreras så att uttryck (4) är lika med uttryck (3). Nettoavkastningen blir därmed densamma som om nettolönen hade direktinvesterats. Vilken schablonintäkt som krävs beror på portföljandelarnas innehavstid och värdetillväxten. Nedan redovisas den schablonintäkt som likställer placeringar via ett fåmansbolag med direktägande. De genomsnittliga innehavstiderna antas vara 5, 7 och och totalavkastningen dvs. värdestegring plus utdelning, . Utdelningarna antas uppgå till av portföljvärdet vid årets ingång. Kalibrering av schablonintäkt som ersätter kapitalvinst- beskattning -2,0 Av ovanstående figur framgår att innehavstiden så väl som den genomsnittliga avkastningen har betydelse för vilken nivå schablonintäkten skall sättas till. Vid en låg avkastning och kort innehavstid är direktinvesteringar fördelaktigare än investeringar kanaliserade via ett bolag även utan schablonbeskattning. Detta beror på att bolagsskattesatsen är högre än socialavgiftssatsen och avspelas i de negativa schablonintäkter som vid låg avkastning likställer investeringsalternativen. I figur 1 framgår även att schablonintäkternas inbördes förhållande, vid olika innehavstider, förändras med avkastningen. En förklaring till detta är att betydelsen av kapitalvinstbeskattningen och skillnaden mellan bolagsskattesatsen och socialavgiftssatsen minskar med innehavs- tiden. Om en direktinvestering har en genomsnittlig innehavstid och totalavkastningen är varav delas ut, skall schablonintäkten sättas till för att neutralitet skall erhållas. Schablonintäktsbeskattning som ersätter utdelning och kapital- vinstbeskattning Ett alternativ till att enbart låta schablonintäkten balansera den borttagna kapitalvinstskatten är att låta den ersätta både skatten på utdelningar och kapitalvinster. Detta har fördelen att incitamenten att omvandla utdelningar till kapitalvinster elimineras. Brutto- förmögenheten i en direktinvesterad portfölj växer enligt uttrycket (1 s )(1 l )(1+ p k d ) . Därvid förutsätts att hela det utdelade beloppet efter skatt återinvesteras.