sou · GPB342 · 2002-01-01 00:00:00 — En sådan ordning har också förutsatts när det gäller de mer preciserade krav som bör ställas på förebyggande åtgärder från ägarens och innehavarens sida (jfr prop. 1985/86:170 s. 48 f och 84). Med hänsyn till den särskilda och uppenbara brandförebyggande betydelse som rengöringen och brandskyddsbesiktningen får anses ha bör emellertid dessa åtgärder uttryckligen anges i RäL. Den föreslagna reformeringen av sotningsväsendet kräver flera ändringar och kompletteringar i RäF och i föreskrifter som meddelas av och kommunen. Det gäller bl.a. i fråga om de krav som bör ställas på den som utför rengöring av eldstäder m.m. och utför brandskyddsbesiktning, frister för sådan besiktning och dokumentation av utförda åtgärder. Erforderliga bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter och att överlåta åt en förvaltningsmyndighet eller åt kommunen att meddela föreskrifter finns som har framgått i 61 § RäL. Bestämmelserna i 41 § stadgar bl.a. att ägare eller innehavare av byggnader eller andra anläggningar skall hålla viss utrustning för bl.a. brandsläckning och i övrigt företa brandförebyggande åtgärder. Begreppet ägare eller innehavare har visat sig ge upphov till oklarheter vid tillämpningen av bestämmelserna när det gäller vem av ägaren eller innehavaren som i det enskilda fallet har ansvaret för brandskyddet. Åtskilliga exempel finns på att varken ägaren eller innehavaren har ansett sig ha detta. Ägaren och innehavaren bör ha ett gemensamt ansvar. Förslaget innehåller en ändring i detta hänseende. Förslaget innebär ett bemyndigande för kommunerna att meddela föreskrifter om avgifter för förelägganden och tillsynsbesök som föranleds av bestämmelserna i 41 § om rengöring och brandskyddsbesiktning. Med den nuvarande ordningen tas avgifter för sådana åtgärder ut inom ramen för avgifter som kommunfullmäktige kan besluta om enligt 18 § RäL. 14.3Förslaget till förordning om ändring i räddningstjänstförordningen 16, 20-30 och 31 samt 31 a §§ Den nuvarande regleringen av sotningsväsendet riktas i huvudsak till kommunerna och innebär en statlig styrning av kommunernas genomförandeansvar för sotningsväsendet. Det gäller bl.a. de rubricerade bestämmelserna i , som därför skall ändras såvitt de rör sotning eller upphävas. Det nuvarande undantaget från regelbunden brandsyn i 16 § tredje stycket RäF har sin grund i behovet av att precisera arbetsfördelningen mellan brandsyn- och sotningsförrättarna i en ordning där kommunen har ansvar för att såväl brandsyn som sotning utförs. Genom den föreslagna ordningen behövs inte längre av arbetsfördelningsskäl undantagsbestämmelsen i tredje stycket. Innebörden av att undantagsbestämmelsen tas bort blir att regelbunden brandsyn kommer att omfatta även vad som skall kontrolleras vid en brandskyddsbesiktning enligt förslaget till ändring i 41 § RäL. I praktiken torde den regelbundna brandsynen därvid i första hand komma att innebära en kontroll av det protokollförda resultatet från en utförd brandskyddsbesiktning. 74 a och b §§ Bestämmelserna reglerar kraven på att den som utför yrkesmässig rengöring respektive brandskyddsbesiktning skall vara antingen certifierad för uppgiften eller vara ett organ som har ackrediterats för denna. bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om vilka krav som skall ställas för ackreditering eller certifiering. Bestämmelsen innehåller bemyndigande för att meddela föreskrifter om vad brandskyddsbesiktningen skall omfatta, hur den skall utföras och hur ofta besiktningen skall göras. Bestämmelsen innehåller även bemyndigande för kommunen att meddela föreskrifter eller besluta om frister för besiktningen. Bestämmelsen innehåller föreskrifter för ägaren och innehavaren av byggnader eller andra anläggningar att föra dokumentation över utförd rengöring och brandskyddsbesiktning som kan företes för en tillsynsmyndighet. Bestämmelsen innehåller föreskrifter för den som utför brandskyddsbesiktning att föra protokoll över åtgärden och att lämna protokollet till den som har begärt besiktningen. Allvarliga fel eller brister som upptäcks vid besiktningen skall anmälas till kommunen. Vidare skall den som utför besiktningen ställa samman och till kommunen överlämna en sammanställning över besiktigade objekt och statistik över besiktningsresultaten. Som har framhållits ovan under avsnitt 12 behöver ett ackrediterings- eller certifieringsförfarande för att få utföra rengörings- och besiktningstjänster bl.a. av praktiska skäl införas successivt efter det att den föreslagna regleringen har trätt i kraft. Kommunen, genom en sådan nämnd som avses i 10 § RäL, bemyndigas därför att besluta om behörighet att utföra yrkesmässig rengöring och brandskyddsbesiktning inom kommunen. Bilaga 1 Arbetsgruppens rapport Till statsrådet och chefen för Chefen för , statsrådet , beslutade att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att analysera hur en reformering av sotningsväsendet skall kunna åstadkommas. I arbetsgruppen har ingått följande personer: -skorstensfejarmästaren , , -departementssekreteraren , Försvarsdepartementet -ingenjören , , -skorstensfejardirektören , , -f.d. överdirektören , samt -avdelningsrådet , . har varit ordförande i arbetsgruppen. Sekreterare i arbetsgruppen har varit . Arbetsgruppen har haft löpande samarbete och samråd med den särskilde utredaren för översynen av räddningstjänstlagen, . Därutöver har under arbetets gång synpunkter på arbetsgruppens förslag inhämtats från en rad myndigheter och organisationer. Arbetsgruppen representant för , , har anmält att han inte delar arbetsgruppens bedömningar och förslag om ansvarsför- delningen mellan det offentliga och den enskilde, om fristerna för brandskyddsbesiktningar, om hanteringen av avtalen mellan kommunerna och skorstensfejarmästarna, samt bedömningarna om förslagens kostnader och brandskyddseffekter. Han förordar därför en modifiering av nuvarande sotningssystem enligt alternativ för modifierat sotningsväsende. Uppdraget är härmed slutfört. 1.2Tidigare utredningar och förslag 1.2.1RRV:s promemoria till regeringen 1.4Fortsatt hantering av sotningsfrågorna 2.Uppdraget och dess innebörd 2.2Arbetsgruppens tolkning av uppdraget 3.1Allmän systembeskrivning av sotningsverksamheten 3.3För- och nackdelar i nuvarande sotningsväsende 3.4Andra kontrollsystem i samhället 3.5Andra utredningar och arbeten Arbetsgruppens överväganden och principiella 4.2Allmänt om behov av sotning och kontroll 4.3Former för sotning och brandskyddsbesiktning av eldstäder och imkanaler 4.3.1Sotningen (rengöringen) 4.4Ansvar för sotning och besiktning 4.5Kompetensfrågor och möjligheter att sota egen anläggning 4.7Kommunens ansvar och uppgifter 4.8Statens ansvar och uppgifter 5.2System för certifiering, godkännande och etablering 5.2.2Godkännande för lokal behörighet 5.5Hantering av nuvarande avtal 5.6Tidplan för beslut och genomförande 6.Värdering av effekter och kostnader 7.1Förslag till lag om ändring i räddningstjänstlagen (1986:1102) 7.2Förslag till förordning om ändring i räddningstjänst- förordningen (1986:1107) Bilaga 1: Beslut och inriktning Bilaga 2: Kostnadsberäkningar Arbetsgruppen har haft till uppgift att analysera och lämna ett konkret förslag till reformerat sotningsväsende, hur detta skall införas samt en tidsplan för genomförandet. Reformen skall leda till ökad valfrihet, flexibilitet samt ett ökat ansvar för ägare och innehavare och därutöver möjliggöra en ökad konkurrens. Nuvarande system för sotning och brandskyddskontroll är kommunen enligt räddningstjänstlagen skyldig att svara för att sotning utförs regelbundet – det s.k. sotningsmonopolet. Sotningen skall genomföras av den skorstensfejarmästare, som kommunen beslutat utse i respektive sotningsdistrikt, eller av en skorstensfejare som biträder mästaren. I samband med sotningen genomförs en rengöring av eldstäder, rökkanaler och imkanaler samt en brandskyddskontroll av anläggningen. meddelar sotningsfrister, dvs. hur ofta det skall sotas i olika typer av objekt. Kommunfullmäktige beslutar om de avgifter som fastighetsägarna skall betala för sotningen. Arbetsgruppen anser att sotning i form av rengöring har en brandförebyggande effekt och skall utföras med behovsanpassad regelbundenhet för eldstäder och vissa andra objekt med tydliga brandrisker. Imkanaler i bostadskök och liknande utrymmen utgör inte sådana objekt, och det lagfästa kravet på sotning och kontroll av dessa kan därför tas bort. Nuvarande reglering av sotningsväsendet utgår från en samtidig rengöring och brandskyddskontroll. Ett reformerat system föreslås innehålla två separata aktiviteter: sotning (rengöring) respektive brandskyddsbesiktning av eldstäder och vissa imkanaler. Sotningen (rengöringen) bör ske med behovsanpassad regelbundenhet medan brandskyddsbesikt- ningen skall utföras med föreskrivna intervaller. Kompetensbehoven är olika vid utförande av sotningen respektive besiktningen. Sotningen i form av rengöring bör inte regleras i föreskrivna sotningsfrister. I stället bör större hänsyn tas till de faktiska förhållandena, såsom anläggningens status, användningsgrad m.m., och rengöringen behovsanpassas härtill. Brandskydds- kontrollen i form av besiktningar av eldningsanläggningen bör emellertid regleras genom föreskrivna kontrollfrister. Krav på installationsbesiktning vid ny- eller ombyggnad av eld- ningsanläggning bör införas inom ramen för bygglagstiftningen. De återkommande brandskyddsbesiktningarna, med samma krav på kompetens hos besiktningsmannen som vid installations- besiktning, bör regleras i räddningstjänstlagstiftningen. Fristerna för sådana återkommande besiktningar bör vara väsentligt längre än nuvarande sotningsfrister. Förslaget om särskilda och mer ingående brandskyddskontroller genom nämnda besiktningar bedöms leda till ett bättre brandskydd och därmed färre eldstadsrelaterade bränder. Ett stärkt brandskydd utgår från ett tydligt ansvar för och en aktiv medverkan från den som äger och hanterar en brandrisk. I ett reformerat sotningsväsende bör därför objektsinnehavaren ges huvudansvaret för att sotning och brandskyddsbesiktning av eldstäder och vissa imkanaler utförs. Dokumentation skall föras över objektens sotning och besiktning. Samhället bör stödja objektsinnehavarnas ansvarstagande med utbildning och information. Ansvarsfrågan är en nyckelfråga i utformningen av framtida sotningssystem. Ytterst handlar det om vilket förtroende samhället har för den enskildes vilja och förmåga att ta ansvar för sitt eget handlande. Om inte detta förtroende finns måste myndigheterna utföra såväl åtgärder som kontroll. Och i det senare fallet blir möjligheterna att skapa valfrihet, flexibilitet, konkurrens och inflytande av självklara skäl mycket begränsade. Ansvarsfrågan är därmed en strategisk vägvalsfråga. Ett bibehållande av det kommunala sotningsmonopolet skulle omöjliggöra en reformering mot ökad valfrihet, delaktighet, flexibilitet och konkurrens. En överföring av ansvaret för sotning och besiktning till den enskilde ägaren och innehavaren ligger också i linje med de ansvarsprinciper som tillämpas inom de flesta områden där risker för hälsa, miljö och säkerhet hanteras. De som utför sotningen (rengöringen) respektive brandskyddsbesiktningen skall ha erforderlig kompetens för dessa uppgifter. Yrkesmässig sotning skall utföras av certifierad person eller för uppgiften ackrediterat företag enligt lagen om teknisk kontroll. Brandskyddsbesiktningen skall utföras av certifierad person eller för uppgiften ackrediterat företag som uppfyller författningsmässigt reglerade kompetenskrav. Möjligheter skall finnas för enskild person att själv få utföra sotning av egen anläggning. Ett borttagande av det kommunala sotningsmonopolet, och införande av certifierings- och ackrediteringssystem för utövarna av sotningen (rengöringen) respektive brandskyddsbesiktningen, ger möjligheter till fri etablering och öppen konkurrens på båda dessa områden. Konsumenten kan fritt välja bland behöriga leverantörer. Fri prisbildning skall gälla. Nuvarande krav på anställning för att få genomgå kompetensutbildning tas bort. Kommunen skall ha tillsyn över att ägare och innehavare fullgör sina skyldigheter vad avser brandskyddet, inklusive sotningen (rengöringen) och brandskyddsbesiktningen. Inom ramen för tillsynen skall kommunen utöva stöd till ägare och innehavare. Kommunen skall kunna kräva in dokumentation rörande sotning och brandskyddsbesiktning. Kommunen skall vidare vid behov kunna genomföra tillsynsbesök och kunna förelägga vite och besluta om användningsförbud. I kommunens tillsynsansvar ingår att övervaka att sotningen och brandskyddsbesiktningen fungerar. Arbetsgruppen har särskilt övervägt och beaktat de problem som kan uppstå i glesbygd. Det är ett starkt samhälleligt intresse att sotnings- och besiktningsverksamheten fungerar även i glesbygdsområden. Kommunen bör därför ges det yttersta ansvaret för att det finns resurser tillgängliga för sotning och besiktning i de fall marknadens utbud av dessa tjänster skulle vika. Staten är normgivande för brandskyddet inklusive sotning och brandskyddsbesiktning. Staten har också ett tillsynsansvar på regional och central nivå. Staten skall föreskriva om vilka eldstäder och imkanaler som skall brandskyddsbesiktigas och med vilka intervaller besiktningarna skall ske. Vidare skall föreskrivas vilken kompetens som minst krävs för behörighet till brandskyddsbesiktningen samt vad innehållet i brandskyddsbesiktningarna skall vara. Staten skall också säkerställa att yrkesutbildning finns tillgänglig. Utvecklings- och informationsinsatser är viktiga, särskilt i anslutning till genomförandet av ansvarsförändringen. Arbetsgruppens förslag överensstämmer med de principer som ligger till grund för (SOU 1998:24) huvudförslag. För genomförandet av reformen krävs minst ett verksamhetsår efter beslut för att planera och genomföra erforderliga förberedelser inför en övergång till nytt system. Det gäller det statliga arbetet med förordning, föreskrifter och allmänna råd samt övrigt underlag som behöver utarbetas. Även kommunerna och de verksamma sotningsföretagen kan bedömas behöva för förberedelser och anpassning innan en förändring träder i kraft. Utifrån förutsättningen att ett riksdagsbeslut om lagändring kan tas /2002 bedöms en reformerat regelverk kunna träda i kraft tidigast . Förslagen till ändrade principer bildar en sammanhängande helhet. Ett samlat genomförande underlättar också de omfattande informationsinsatser som behövs i samband med övergången. En fråga som dock kan särskiljas från reformeringen i övrigt är förslaget om ett borttagande av den författningsmässigt reglerade sotningen och kontrollen av imkanaler i bostadskök m.m. Rent tekniskt finns inget som hindrar att denna fråga bryts ut och hanteras tidigare genom en enkel ändring i nuvarande räddningstjänstlagstiftning med åtföljande ändring i gällande föreskrifter. En sådan separat ändring bedöms kunna genomföras och träda i kraft . En omreglering av sotningsväsendet kan övergångsvis medföra vissa omställningsproblem. Inledningsvis kan det förväntas att bristen på konkurrens lokalt kan ge höjda styckpriser för sotnings- och besiktningstjänster. Det stora flertalet innehavare av eldstäder bedöms dock få lägre totalkostnader. kan konkurrensen utvecklas och medverka till dels lägre styckpriser, dels högre kvalitet i tjänsteutbudet. Grunden för nuvarande avtal mellan kommuner och skorstensfejarmästare kommer att falla bort om ansvaret för sotning och besiktning överförs från kommunen till ägarna och innehavarna. När beslut tas om ändring av lagen i detta avseende kan kommunerna säga upp avtalen med denna motivering. Skorstensfejarmästarna och deras företag bedöms ha goda förutsättningar att fortsätta och utveckla sin verksamhet i det reformerade systemet. Avtalen bör därför inte utgöra något hinder för förslagens genomförande. Förslagen till en reformerad sotningsverksamhet bedöms medföra ett totalt sett bättre brandskydd till totalt lägre kostnader. Sotningens främsta syfte har uppfattats vara att förebygga brand. Framväxten av sotningsväsendet har en lång historia. förekomst av tät trähusbebyggelse och fastbränsleeldning medförde stora risker för branduppkomst och omfattande skador vid bränder i tätortsbebyggelse. systematisk reglering av sotningsväsendet växte därför fram med början i städerna. Det var först i och med brandlagstiftning som enhetliga bestämmelser för sotning antogs för hela landet. Redan tidigare gällde dock att kommunen innehade ett monopol på sotningsverksamheten. Varje kommun skulle indelas i ett eller flera distrikt och i varje distrikt skulle utses en skorstensfejarmästare med ensamrätt på de föreskrivna sotningsuppdragen. Denna ansvarsfördelning är fortfarande gällande inom den räddningstjänstlagstiftning som infördes . Sotningsväsendet har varit starkt reglerat och haft myndighetskaraktär, även om verksamheten huvudsakligen har bedrivits i entrepenadform genom avtal mellan skorstensfejarmästare och berörd kommun. har monopolsituationen, kombinationen av myndighetsutövning och privat företagande, bristen på konkurrens och den starka regleringen inom sotningsväsendet ifrågasatts, bl.a. i ett antal riksdagsmotioner. Frågorna har övervägts i flera utredningar. En översikt av hanteringen framgår av följande avsnitt. 1.2 utredningar och förslag 1.2.1 RRV:s promemoria till regeringen Som ett led i bevakning av tillämpningen av begränsningskungörelsen upprättades en promemoria om den statliga regleringen och tillsynen av sotningsväsendet (RRV dnr 1985:357). Promemorian tillställdes regeringen. RRV föreslår att sotningsfristerna ses över, att det då föreslagna bör få en mer samordnande funktion vad gäller normgivning och tillsyn för sotningsfrågor, att sammanblandning av obligatoriska och frivilliga uppgifter bör undvikas samt att det bör utredas om verksamheten kan bedrivas i konkurrens mellan företag som auktoriserats efter särskild kompetensprövning. , , anmälde i remissvar till regeringen att RRV:s promemoria innehöll en rad brister och felaktigheter samt var ofullständig. En särskild utredare tillkallades 1993 av regeringen för att se över formerna för den kommunala räddningstjänsten. Bland annat ingick i uppdraget att pröva om en avreglering av sotningsväsendet var möjlig för att öka konkurrensen. Utredningens förslag framgår av betänkandet i samverkan och på entreprenad (SOU 1994:67). I korthet innebar förslagen att ·sotningsmonopolet avskaffas, och ansvaret för sotning (rengöring) övergår till fastighetsägaren och kan inordnas under det ansvar för förebyggande åtgärder mot brand som regleras i räddningstjänstlagens 41 §, ·brandrisken i imkanaler och oljeeldade anläggningar är så liten att sotningen av dessa inte behöver regleras av samhället, ·genomförandet av sotningen(rengöringen) beställs av fastighetsägaren och kan utföras av företag i fri konkurrens, ·en regelbunden tillsyn av fastbränsleeldade anläggningar bör ske från samhällets sida genom särskild Ansvaret för kontrollen bör åläggas kommunen. Utredningens förslag remissbehandlades. Ett antal synpunkter framfördes med innebörden att sotningsfrågorna inte penetrerats tillräckligt. Bl.a. framhölls från flera remissinstanser att ansvarsförhållandena, brandskyddsaspekterna, de praktiska frågorna och konsekvenserna för de olika intressenterna inte var tillräckligt utredda. Utredningens förslag föranledde ingen direkt åtgärd från statsmakternas sida. I stället utsågs en ny utredning (se avsnitt 1.2.3). En särskild utredare utsågs av regeringen med uppdrag att föreslå förändringar som, utan att negativt påverka brandskyddet, befrämjar en ökad konkurrens och utvecklar fastighetsägarens inflytande över sotningen av den egna fastigheten. I uppdraget ingick att utreda två principiellt olika alternativ. Det ena alternativet avsåg en förändring av sotningsverksamheten inom ramen för befintliga ansvars- förhållanden. Det andra alternativet avsåg en regelrätt avveckling av sotningsmonopolet så att fastighetsägaren själv väljer sotningsentrepenör, i enlighet med förslag. redovisade sitt betänkande : Sotning (SOU 1998:24). Det av utredningen förordade förslaget innebar i korthet att: ·Sotningsmonopolet tas bort och ansvaret för sotning och kontroll återförs till fastighetsägaren, och att denne själv kan anlita någon som är kompetent och certifierad att utföra åtgärderna. ·Sotning skall utföras i samtliga ved- och oljeeldade anläggningar i samtliga fastigheter. I småhus med enfamiljshushåll kan rengöringen ske av fastighetsägaren eller av annan. Valet åligger ägaren själv. I andra bostäder och byggnader där det föreligger risk även för att tredje man kan drabbas skall sotning utföras av en för ändamålet kompetent person. skall föreskriva om kraven på utbildning m.m. av utövaren samt genom råd och anvisningar informera om hur ofta det bör sotas. ·Kontroll från brandskyddssynpunkt skall ske av samtliga ved-, olje- och gaseldade anläggningar i samtliga fastigheter. Kontrollen skall göras av en för ändamålet certifierad person, som utses av fastighetsägaren. För att höja brandskyddsnivån skall denna kontroll vara mer utförlig och grundlig än dagens kontroll i samband med sotning, och kontrollen skall protokollföras. skall meddela närmare föreskrifter om vad kontrollen skall innehålla samt om hur ofta kontrollen skall utföras. ·Kontrollanterna skall vara certifierade enligt lagen om teknisk kontroll. skall genom föreskrift ange de närmare kraven på kompetens och lämplighet, samt meddela föreskrifter om utbildningen. Vidare skall verket säkra tillgången till sådan utbildning. ·Kommunen skall ha tillsynsansvar och, efter bl.a. anmälningar från kontrollant, kunna ingripa med myndighetsbeslut om åtgärder visavi fastighetsägare. regional och central nivå skall och ha fortsatt tillsynsansvar. I enlighet med direktiven har utredningen redovisat ett alternativ som utgår från dagens ansvarsförhållanden. Förslagen till förändringar, jämfört med dagens system, är att anbudsupphandling tillämpas vid kommunens tillsättning av skorstensfejarmästare; att kortare avtalsperioder tillämpas; att den undantagsmöjlighet som föreligger att kunna sota sin egen anläggning i enfamiljshus tillämpas mer generellt; att fastighetsägare ges möjligheten att välja skorstensfejarmästare från annat distrikt; samt att anställningskravet för intagning till yrkesutbildningen inom sotningsväsendet tas bort. I båda de av utredningen redovisade alternativen föreslås att regleringen av sotning och brandskyddskontroll för imkanaler tas bort. Utredningen anser att brandrisken som är knuten till imkanaler i hemmet inte motiverar en regelbunden kontroll. För imkanaler i flerbostadshus sker en kontroll enligt den obligatoriska ventilationskontrollen, OVK. För imkanaler i restaurangkök m.m. är det lämpligt att brandskyddskontrollen av imkanaler sker i samband med brandsyn. Utredningen konstaterar att det är svårt att inom ramen för dagens system inte bara öka konkurrensen utan även ägarens inflytande. förordar sitt huvudalternativ, dvs. alternativet där sotningsmonopolet tas bort och sotning och kontroll utgår från fastighetsägarens ansvar och sker i öppen konkurrens. I utredningens betänkande har redovisats två särskilda yttranden: 1)Experten representerande anser att utredningens förordade förslag inte har utretts tillräckligt. Konsekvenserna för brandskyddet, kompetensfrågorna samt kostnaderna vid en förändring har inte belysts mer än i övergripande termer. Effekterna för glesbygden är inte närmare analyserade. Vidare pekas på den komplikation som nuvarande avtal mellan kommunerna och respektive skorstensfejarmästare utgör. I yttrandet förordas därför att eventuella förändringar sker inom ramen för de ansvarsförhållanden som i stort gäller . 2)Experten från anser i sitt särskilda yttrande att den avgörande avtalsfrågan inte behandlats tillräckligt. Ansvarsfrågan vid eventuell skadeståndsersättning är inte utklarad.