sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I förarbetena preciseras detta som formen och innehållet av vad som publiceras och icke ...den ansvari- ge utgivarens subjektiva förhållande(jfr Axberger a.a., s 107 ff och prop. 1948:230 s 62). Instruktionen skall enligt Axberger förstås så att ett ytt- randefrihetsrättsligt skyddat syfte kan ursäkta ett mindre väl valt uttrycks- sätt (a.a. s. 214). Instruktionen får anses vara riktad till juryn (eller rätten om denna skulle komma i fråga), men även till JK. Det har förvisso diskuterats vil- ken betydelse instruktionen spelar i rättstillämpningen. Eftersom friande jurybeslut saknar domskäl är detta också svårt att utläsa. Yttrandefrihetsut- redningen antog dock att den utgjort en betydelsefull och allmänt re- spekterad länk i skyddet för tryckfriheten (SOU 1983:70 s 196). Enligt mening kan även instruktionen antas spela en skyddande roll vid bedömningen av om ett yttrande är en straffri rapport om ett hot eller ett hot. Sammanfattningsvis kan alltså sägas följande. En rapport om ett hot är inte straffbar i sig utan det krävs uppsåt att hota. Uppsåtsbedömningen vid tryck- och yttrandefrihetsbrott skall i första hand göras med ledning av yttrandets innehåll. Det torde alltid vara möjligt att utforma en rapport om ett hot på ett sådant sätt att det framgår att det är fråga om en rapport och inte ett hot som den rapporterande själv vill framföra eller ställa sig bak- om. Om man skulle misslyckas med formuleringen finns det andra meka- nismer som verkar skyddande för yttrandefrihetsintresset, nämligen JK, juryn och instruktionen. Det kan dock inte uteslutas att ett införande i brottskatalogen av de här aktuella brotten skulle inverka negativt på villig- heten att rapportera om sådana brott på grund av en ökad osäkerhet hos massmedierna angående hur rapporter om sådana brott skulle komma att bedömas. Det kan här också nämnas att svårighet att skilja en rapport om ett hot från ett hot som den rapporterande själv vill framföra eller ställa sig bak- om kan föreligga också beträffande tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp. Detta brott kan ju bestå i att någon hotar folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse. Att det redan finns brott i brottskatalogen som kan medföra svårigheter i det avseende som diskuteras är natur- ligtvis inte något skäl för att föra in ytterligare brott som kan ge sådana problem. Det visar emellertid att lagstiftaren utgått från att svårig- heterna kan bemästras inom det tryckfrihetsrättsliga systemet. Hur det egentligen förhåller sig kan kommittén inte säkert säga. slutsats av vad som anförts i detta avsnitt blir att det inte med någon högre grad av säkerhet kan sägas hur ett infö- rande i brottskatalogen av de nu aktuella brotten skulle påverka möjlighe- Skall ytterligare brott upptas.... terna för massmedierna att rapportera om sådana brott. Det kan dock inte uteslutas att det skulle medföra en viss hämsko på nyhetsrapporteringen. 11.3.7Något om förekomsten av olaga hot m.fl. brott på Internet anser att det för ställningstagande till frågan om brottskatalogen bör utökas är av intresse hur ofta de aktuella brotten, dvs. olaga hot, hot mot tjänsteman (inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), övergrepp i rättssak och brott mot medborgerlig frihet, förekommer på Internet, dvs. i medier som kan komma att omfattas av grundlagsskydd om kommitténs förslag till en utvidgad och mera teknik- oberoende YGL genomförs. Kommittén har därför försökt få fram under- lag för en sådan bedömning. Kommittén har varit i kontakt med bl.a. (Brå), , och Säkerhetspolisen (). Det synes inte finnas någon pågående eller avslutad undersökning som avser förekomsten på Internet av just de här diskuterade brotten. Brå har gett ut en rapport, IT-relaterad brottslighet, (2000:2) som inne- håller vissa uppgifter av intresse i detta sammanhang. Rapporten grundar sig på en kartläggning av den IT-relaterade brottsligheten i , sommaren och . De brott och incidenter som har en framträdande roll i undersökningen är datavirus, externa och interna da- taintrång, manipulation av data, stöld av information och bedrägerier. Det framgår att bland polisanmäld IT-relaterad brottslighet under åren 1997- 1998 finns sju fall av hot och trakasserier. Undersökningen avsåg datorbe- drägerier, dataintrång, integritetsbrott, fysiska och digitala angrepp och hot/trakasserier. Angående hotbrotten anges att det begränsade antalet po- lisanmälningar troligen förklaras av att anmälningar med aktuella brotts- koder inte samlades in av Brå och att det är högst troligt att det verkliga antalet olaga hot via e-post och Internet är större. Det anges också att an- talet anmälningar av olaga hot för uppgick till 30 248. Vidare an- ges i rapporten att en av hundra privatpersoner med Internetabonnemang har utsatts för hot eller trakasserier via e-post. Några av dessa hade blivit utsatta för upprepade hot eller trakasserier. ger ut en rapport om brottslighet kopplad till rikets inre säkerhet. Rapporten för avser den polisanmälda brottslighet som kartlagts vid . Av rapporten framgår att det förekommit olaga hot och andra hotbrott på Internet och via e-post. Det är inte möjligt att ange hur många fall det rör sig om totalt. Under brott med främlingsfientliga/rasisitiska inslag framgår att i fem pro- cent av de 436 fallen förekom hot på Internet, via e-post och genom klotter 456 Skall ytterligare brott upptas.... Under brottslighet kopplad till djurrättsaktivism anges att det förekom tre hotbrott via Internet/e-post. Även under brott med ho- mofobiska inslag, brottslighet kopplad till vit makt-världen och under öv- riga brott med politiska inslag anges att det förekom hot via Internet eller e-post. Det är inte möjligt att ange hur många fall det rör sig om men hot via Internet/e-post förefaller vara en relativt marginell företeelse i dessa sammanhang. Från har inhämtats att roteln hand- lägger 30-50 fall rörande hot, ofredanden och trakasserier på Inter- net. Vad som anförts i detta avsnitt innebär alltså att det såvitt Medie- grundlagsutredningen kunnat finna inte finns tillräckligt underlag för nå- gon säker uppfattning om hur vanligt förekommande de här aktuella brot- ten är på Internet. 11.3.8Samlat ställningstagande beträffande brotts- katalogen anser att TF:s brottskatalog skulle kunna ut- ökas med följande brott: olaga hot, hot mot tjänsteman (inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), övergrepp i rättssak och brott mot medborgerlig frihet. Huruvida så också bör ske är emellertid inte givet. Inom kommittén har yppats olika meningar i frågan om vilken tyngd som bör tillmätas skilda faktorer som påverkar bedömningen och vilket samlat ställningstagande som bedömningen bör leda till. Delvis beror meningsskillnaderna på olika uppfattningar om hur den framtida utvecklingen kan bli. Kommittén har i avsnitt 11.3.6 behandlat farhågor för att ett införande av nya hotbrott i brottskatalogen skall påverka den publicistiska verksam- heten på ett icke önskvärt sätt. Någon bestämd slutsats kan knappast dras i den delen. Av avsnitt 11.3.7 framgår att det såvitt kommittén kunnat utrö- na inte finns underlag för någon säker uppfattning om hur vanligt före- kommande de här aktuella brotten är på Internet, alltså i sådana medier som kan komma att omfattas av grundlagsskydd om kommitténs förslag till en utvidgad och mera teknikoberoende YGL genomförs. Inte heller kan det med någon större grad av säkerhet förutsägas huruvida utgången i Af- tonbladsmålet kommer att leda till att massmedier utnyttjas för att hota enskilda, även om risken kan antas bli större med den utvidgning av YGL:s tillämpningsområde som föreslår. Ett förhållande som är otillfredsställande när man överväger att föra in nya brott i brottskatalogen är att uppdrag inte omfattar en översyn av de nuvarande tryck- och yttrandefrihetsbrotten Skall ytterligare brott upptas.... Det synes vara inkonsekvent att inte anlägga samma bedömningssätt på "gamla" och nya tryck- och yttrandefrihetsbrott. Vidare finns det ett värde i att hålla den sammantagna listan över sådana brott så begränsad som möjligt. Den "försiktighetsprincip" som åberopat förut får anses tala för att man inte skall ta in nya tryck- och yttrandefri- hetsbrott i brottskatalogen, om man inte är tämligen säker på det aktuella behovet av det. Det kan vara bättre att se hur utvecklingen verkligen blir, innan man ändrar grundlagen. Å andra sidan kan det hävdas att utgången i Aftonbladsmålet i kombination med ett utvidgat tillämpningsområde för YGL skulle kunna leda till en viss avkriminalisering i praktiken, om hot- brott som kan beivras i vanlig straffprocessuell ordning inte längre kommer att kunna bli föremål för ingripanden eftersom hoten framförs i en grundlagsskyddad medieform. Kommittén vill understryka att det är fråga om en typ av brottslighet som det finns alla skäl att se allvarligt på. Vad osäkerheten gäller är i vad mån det är realistiskt att tro att brott av detta slag kommer att begås i offentlighetens ljus. Vid sin diskussion av frågan om en utvidgad brottskatalog har kom- mittén stannat för uppfattningen att det inte finns tillräckliga skäl, i vart fall , för att föreslå någon utvidgning av brottskatalogen. De inledningsvis nämnda fyra brottskategorierna bör alltså inte nu läggas till i brottskatalogen som nya tryck- och yttrandefrihetsbrott. Eftersom det också i den fortsatta behandlingen av frågan om en ut- vidgning av brottskatalogen kan finnas olika åsikter, anser Mediegrund- lagsutredningen att kommittén – för det fall brottskatalogen anses böra utvidgas – bör fullfölja med att lägga synpunkter också på den sekundära frågan om s.k. förbrott bör tas med i en utvidgad brottskatalog. I nästa avsnitt behandlar kommittén dessutom hur man bör se på frågan om en sådan utvidgning bör föranleda att man gör motsvarande undantag från ensamansvaret och meddelarfriheten. När det gäller frågan om försök, förberedelse och stämpling, s.k. för- brott, till de nu nämnda brotten också bör upptas i brottskatalogen om hu- vudbrotten upptas kan följande sägas. Det är endast om ett utgivet yttrande innefattar försök, förberedelse eller stämpling som ansvar för dessa stadier av ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott kan komma i fråga. Om yttrandet inte är utgivet kan gärningen inte beivras (jfr , Ragnemalm, grundlagar 1980, s. 439). Anledningen till detta är att förbudet mot censur innebär bl.a. att ingripande mot ett yttrande får ske först i efterhand och utgivningstidpunkten anger när ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott upp- kommer och ingripande får ske (se avsnitt 10.4 om utgivningstidpunkten enligt TF och YGL). I BrB anges att för försök, förberedelse och stämpling döms endast till ansvar i de fall särskilt stadgande därom getts (23 kap. 1 och 2 §§ BrB). 458 Skall ytterligare brott upptas.... Av den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga principen om dubbel straffbarhet följer att försök, förberedelse och stämpling inte kan straffas i vidare mån enligt TF och YGL än enligt BrB. Enligt denna balk är olaga hot inte straffbelagt på något av dessa stadier (4 kap. 10 § BrB). Detsamma gäller övergrepp i rättssak (17 kap. 16 § BrB). Hot mot tjänsteman, inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB, är straffbelagt på försöks- och förberedelsestadiet, såvida inte brottet skulle varit att anse som ringa om det fullbordats (17 kap. 16 § BrB). Brott mot medborgerlig frihet är straff- bart på försöksstadiet enligt 18 kap. 7 § BrB. Det finns enligt mening inte anledning att göra försök, förberedelse eller stämpling till de ifrågavarande brotten straffbara i mindre utsträckning enligt TF och YGL än vad som gäller enligt BrB (jfr vad som gäller de nuvarande brotten i brottskatalogen). Detta innebär att om de här ovan angivna fyra brotten skulle upptas i brottskatalogen skall även försök och förberedelse till hot mot tjänsteman tas upp, dock endast i den mån som detta brott om det fullbordats inte varit att anse som ringa. Även försök till brott mot medborgerlig frihet bör då tas upp i brottskatalogen. 11.4Frågan om undantag från ensamansvaret och meddelarfriheten En av de grundläggande principerna i TF och YGL är principen om en- samansvar. Den innebär att endast en av de oftast många personer som deltagit i tillkomsten av en grundlagsskyddad framställning bär det straffrättsliga ansvaret för innehållet i framställningen och att andra med- verkande är fria från ansvar. Denna konstruktion av ansvarssystemet är, tillsammans med bl.a. rätten till anonymitet, av grundläggande betydelse för mediernas tillgång till upplysningar och därmed för den publicistiska verksamheten över huvud taget. I 7 kap. 3 § TF och 5 kap. 3 § YGL finns emellertid vissa undantag från den viktiga principen om ensamansvar och medverkandes straffrihet. I dessa bestämmelser anges de fall då den som lämnat uppgift för publice- ring och vissa andra medverkande kan hållas straffrättsligt ansvariga, vid sidan av den ensamansvarige, för sin medverkan vid tillkomsten av en framställning i ett grundlagsskyddat medium. Det gäller bl.a. vid vissa grova brott mot rikets säkerhet. I detta avsnitt behandlas - på motsvarande sätt som i avsnitt 11.3.8 an- gående förbrott - frågan om de nya brott som enligt det föregående skulle kunna upptas i TF:s brottskatalog också borde föranleda undantag från Skall ytterligare brott upptas.... ensamansvaret enligt 7 kap. 3 § TF och 5 kap. 3 § YGL om de upptas i brottskatalogen. De brott det rör sig om är alltså olaga hot, hot mot tjänste- man (inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), övergrepp i rättssak, och brott mot medborgerlig frihet. Ansvarssystemet i TF och YGL Som ovan nämnts är principen om ensamansvar en av de grundläggande principerna i TF och YGL. Den innebär att endast en av de oftast många personer som medverkat vid tillkomsten av en framställning som skyddas av TF eller YGL kan hållas straff- eller skadeståndsrättsligt ansvarig för innehållet i framställningen och att det i dessa grundlagar anges vem den- na person är. Övriga medverkande är fria från ansvar. Vanliga straffrätts- liga regler om ansvar för medverkande tillämpas alltså inte. Tanken är att endast en person skall kunna göras ansvarig för tryck- eller yttrandefrihetsbrott och att hans ansvar är exklusivt och utesluter ansvar för andra medverkande. Axberger anför (Tryckfrihetens gränser, 1984 s. 281) att ensamansvarets rättsliga – eller rättsideologiska – grund möjligen är något oklar men att numera två motiv kan framhållas. Dels att konstruktionen underlättar beivrande av tryckfrihetsbrott; enligt det suc- cessiva ensamansvarssystemet finns det någon tillgänglig att ställa till svars. Polis och åklagare slipper en stundom kanske övermäktig uppgift att först och främst finna en misstänkt och att sedan enligt gängse bevis- och uppsåtsregler binda vederbörande vid brottet. Dels medför sys- temet att pressen i vid mening skyddas från hemsökelser av dessa myndig- heter, något som underlättar pressens verksamhet i allmänhet och möjlig- het att skydda sina källor i synnerhet. Utöver reglerna om ensamansvar för tryck- och yttrandefrihetsbrott innehåller TF och YGL också regler som uttryckligen skyddar den som medverkat vid tillkomsten av en grundlagsskyddad framställning. Be- stämmelserna om meddelarfrihet, anskaffarfrihet, rätten till anonymitet och efterforskningsförbudet är sådana regler. Termen meddelarskydd kan användas som en gemensam benämning för dessa regler. Med meddelarfrihet avses här friheten att utan straffansvar lämna med- delande för publicering i grundlagsskyddade medier och med anskaffarfri- het avses rätten att utan straffansvar anskaffa uppgifter i sådant syfte. Som redan framgått är det skydd som dessa regler ger inte fullständigt. I vissa undantagsfall kan således den som medverkat vid tillkomsten av en grundlagsskyddad framställning fällas till ansvar för detta vid sidan av den som bär det tryck- eller yttrandefrihetsrättsliga ansvaret. 460 Skall ytterligare brott upptas.... Den vidsträckta frihet som sålunda gäller den som meddelar sig med pressen eller annars med massmedier innebär en privilegierad behandling av publiceringsmeddelanden. Det är inte liktydigt med ett stort antal pub- liceringsskador. Av stor vikt här är den självsanerande verksamhet som bedrivs av och Allmänhetens pressombudsman och de etiska regler som utbildats i anslutning härtill samt motsvarande inom radion och televisionen (se avsnitt 1.5 och prop. 1975/76:204 s. Den fråga som här skall besvaras är om dessa undantagsfall, som preci- seras i det följande, borde utvidgas att gälla för något av de nya brott som anser skulle kunna upptas i brottskatalogen i TF om brotten upptas där. Principen om meddelarfrihet och anskaffarfrihet samt rätten till anonymi- tet och efterforskningsförbudet utgör tillsammans meddelarskyddet. Dessa principer hänger nära samman med principen om ensamansvar. Ensam- ansvaret kan ses som en förutsättning för att upprätthålla rätten till ano- nymitet. från meddelarens synpunkt innebär ensamansvaret och meddelar- friheten straffrihet för honom. Rätten till anonymitet och efterforsknings- förbudet skyddar honom från andra obehag; genom att inte framträda und- viker han andra sociala sanktioner än straff. från mediernas synpunkt är rätten till anonymitet och efterforskningsförbudet av grundläggande betydelse för deras möjlighet att få tillgång till uppgifter och därmed för möjligheten att bedriva publicistisk verksamhet över huvud taget. Meddelarfriheten är också ett viktigt inslag i den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen. Den innebär att det i viss utsträck- ning är straffritt att lämna normalt sekretessbelagda uppgifter för publice- ring. Den grundläggande bestämmelsen om meddelarfrihet finns i 1 kap. 1 § tredje stycket TF och 1 kap. 2 § YGL. I den förstnämnda bestämmelsen sägs att det skall stå envar fritt att, i alla de fall då annat inte föreskrivs i TF, meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offent- ligörande i tryckt skrift till författare eller annan som är att anse som upp- hovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om för skriften finns särskild redaktion, till denna eller till företag för yrkesmäs- sig förmedling av nyheter eller andra meddelanden till periodiska skrifter. Bestämmelsen i YGL har motsvarande innebörd och anger att varje svensk medborgare är tillförsäkrad rätt att till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner, nyhetsbyråer och företag för framställning Skall ytterligare brott upptas.... av tekniska upptagningar lämna uppgifter i vilket ämne som helst för of- fentliggörande i radioprogram och sådana upptagningar. Det anges också att det i denna rätt inte får göras andra begränsningar än de som följer av YGL. Meddelarfriheten innebär alltså att det skall stå envar fritt att, med en- dast de undantag som anges i TF eller YGL, meddela uppgifter i vilket ämne som helst för publicering i ett grundlagsskyddat medium. Uppgifter- na måste dock vara avsedda för offentliggörande i ett grundlagsskyddat medium och lämnas till en sådan mottagare som anges i TF eller YGL. Meddelarfriheten gäller i princip oberoende av om meddelandet publice- ras. Det är alltså tillräckligt att meddelarens syfte är att offentliggörande skall ske. Det kan här anmärkas att inte varje spridning av ett yttrande omfattas av meddelarskyddet så snart som denna även innefattat ett uppgiftsläm- nande för offentliggörande. Se HD:s dom i mål B 29-99 (angående den s.k. nazistföreläsningen vid , NJA 2000 s. 355). Domstolen uttalade där att om ett uppgiftslämnande sker på ett sätt som medför en spridning av uppgiften utöver vad som utgör ett naturligt led i den skyddade verksamheten, föreligger inte något hinder mot att fälla till ansvar enligt allmän lag för den spridningen. Domstolen angav vidare att den som vid en offentlig - eller privat - tillställning sprider uppgifter som innefattar hets mot folkgrupp kan således inte gå fri från ansvar för detta endast på den grunden att han vet att det finns en journalist närva- rande som han uppmanar eller hoppas skall publicera uppgifterna. (Rättsfallet kommenteras i Juridisk 2000-01:2 s. I 1 kap. 1 § fjärde stycket TF och 1 kap. 2 § andra meningen YGL finns regler om anskaffarfrihet. De innebär att envar har rätt att, om inte annat följer av TF eller YGL, anskaffa uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för att offentliggöra dem i ett grundlagsskyddat medium eller för att lämna ett meddelande enligt bestämmelserna om meddelarfrihet. An- skaffarfriheten gäller alltså för publicister och meddelare. Även här krävs ett publiceringssyfte för att anskaffandet skall vara tillåtet. Det måste här observeras att allmän lag enligt 1 kap. 9 § 4 TF och 1 kap. 12 § YGL är tillämplig på det sätt på vilket uppgift eller underrät- telse anskaffats. En anskaffare har således inte rätt att straffritt göra inbrott för att anskaffa viss uppgift. Om själva informationsanskaffandet omfattas av en straffbestämmelse i vanlig lag är emellertid anskaffaren skyddad mot straffansvar i alla fall utom då anskaffandehandlingen utgjorde ett sådant grövre brott mot rikets säkerhet som anges i 7 kap. 3 § TF och 5 kap. 3 § YGL, se nedan. Reglerna om rätt till anonymitet och efterforskningsförbudet är utfor- made på samma sätt i TF och YGL. De innebär i huvudsak följande: En författare eller upphovsman, den som lämnar uppgift eller bidrag för of- 462 Skall ytterligare brott upptas.... fentliggörande, en utgivare till icke periodisk skrift och den som har fram- trätt i en framställning som skyddas av YGL har rätt att vara anonym (3 kap. 1 och 2 §§ TF och 2 kap. 1 och 2 §§ YGL), och de som tar del i tillkomsten, utgivningen eller spridningen av en framställning som införts eller varit avsedd att införas i ett medium som skyddas av TF eller YGL har tystnadsplikt beträffande nyssnämnda personers identitet (3 kap. 3 § TF och 2 kap. 3 § YGL). Efterforskningsförbudet innebär att myndigheter och andra allmänna organ inte får forska efter den anonyme författaren eller upphovsmannen eller vem som utgett eller avsett att utge en fram- ställning i tryckt skrift, vem som lämnat uppgift för publicering eller vem som tillhandahållit framställning för publicering (3 kap. 4 § TF och 2 kap. 4 § YGL). Ansvar för meddelare och anskaffare m.fl. Som tidigare nämnts anges i 7 kap. 3 § TF och 5 kap. 3 § YGL de undan- tagsfall då en meddelare eller annan medverkande till en grundlagsskyd- dad framställning kan hållas straffrättsligt ansvarig för sin medverkan. Bestämmelserna avser dels den som lämnar meddelande enligt 1 kap. 1 § tredje stycket TF respektive 1 kap. 2 § YGL, dvs. den man normalt brukar beteckna som meddelare, dels den som, utan att svara enligt de särskilda ansvarighetsreglerna om ensamansvar i grundlagarna, medverkar till fram- ställning som är avsedd att införas i ett grundlagsskyddat medium som författare eller annan upphovsman eller som utgivare enligt TF eller ge- nom att framträda i radioprogram enligt YGL. Bestämmelserna innebär att de tre fall som där anges undantas från TF:s tillämpningsområde och att regler i vanlig lag i stället skall tillämpas i de nämnda situationerna. De tre situationerna räknas upp under tre olika punkter i första stycket i bestämmelserna. Punkten 1 upptar det fallet att den medverkande gör sig skyldig till högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hem- lig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott. Det är denna punkt som är av intresse i detta sammanhang. Den behandlas ytterligare i följande avsnitt. Punkten 2 upptar det fallet att den medverkande gör sig skyldig till uppsåtligt oriktigt utlämnande av allmän handling som ej är tillgänglig för envar eller tillhandahållande av sådan handling i strid med myndighets förbehåll vid dess utlämnande.