sou · GPB382 · 2002-01-01 00:00:00 — De som fiskar med stöd av det fria handredskapsfisket är så många att den totala fångsten hos denna grupp inte blir oväsentlig i jämförelse med exempelvis yrkesfiskets och husbehovsfisket fångster i området. lag om ändring i lagen (1981:533) om fiskevårdsområden Härigenom föreskrivs att 1, 8, 24, 30 och 31 §§ lagen om fiske- vårdsområden skall ha följande lydelse. I syfte att samordna fiskets I syfte att samordna fiskets bedrivande och fiskevården och bedrivande och fiskevården kan enligt denna lag fiske som till- hör eller utgör två eller flera denna lag fiske som tillhör eller fastigheter sammanföras till ett utgör två eller flera fastigheter sammanföras till ett fiskevårds- rättshavare inom detta bilda en inom detta bilda en fiskevårds- omfatta fiske som enligt fiske- lagen (1993:787) får bedrivas i enskilt vatten utan stöd av en- (1993:787) får bedrivas i enskilt vatten utan stöd av enskild fis- Om det finns särskilda skäl, får ett fiskevårdsområde bildas av fiske som tillhör endast en fastighet, om fastigheten har flera ägare. Vad nu sagts gäller också fiske som utgör en fastighet. 1 Senaste lydelse 1993:788. En fiskevårdsområdesförening får inte bedriva verksamhet som är främmande för det ändamål som fiskevårdsområdet skall till- godose. En fiskevårdsområdesförening får besluta om upplåtelse av fiske inom fiskevårdsområdet. För beslut om upplåtelse av en medlems hela fiske eller av fiske som han innehar med ensamrätt fordras hans samtycke, om inte fisket saknar betydelse för hans försörj- ning. kan besluta att en fiskevårdsområdesförening skall upplösas. Sådant beslut får meddelas om ägarna av fisket mera allmänt motsätter sig en fortsatt samverkan eller om ändrade förhållanden inträtt som väsentligt inverkar på föreningens verksamhet. Beslut om upplösning på den Beslut om upplösning på den förstnämnda grunden får inte förflutit från det beslutet om förflutit från det beslutet om vann laga kraft. vann laga kraft. Bryter den som har rätt att Bryter den som har rätt att fiska inom ett fiskevårdsområde fiska inom ett fiskevårdsområde mot de regler som enligt stad- mot de regler som enligt stad- garna eller fiskestämmans beslut garna eller fiskestämmans beslut gäller för fisket inom området gäller för fisket inom området döms till böter, om inte gär- och som, efter anmälan till den ningen är belagd med straff i myndighet regeringen föreskriver, annan lag eller författning. döms till böter, om inte gärningen är belagd med straff i annan lag eller författning. Sådant brott får åtalas av åklagare endast efter angivelse av mål- sägande. Som målsägande anses även fiskevårdsområdesföreningen och medlem i föreningen. Anser en medlem vars rätt Den vars rätt berörs av beslut berörs av beslut på fiskestämma på fiskestämma eller beslut av eller beslut av fiskevårdsområ- desföreningens styrelse att be- styrelse får överklaga beslutet slutet inte har tillkommit i be- hos om beslutet gått hörig ordning eller att det stri- honom eller henne emot. der mot denna lag eller annan eller kränker hans enskilda rätt, får han överklaga beslutet hos Överklagandet skall ha kom- mit in till inom I fråga om besvär mot I fråga om överklagande av styrelsens beslut räknas dock besvärstiden från den dag kla- tidsfristen från den dag klagan- ganden fick del av beslutet. den fick del av beslutet. Fiskestämmans eller styrelsens beslut skall gälla utan hinder av att det har överklagats, om inte förordnar annat. 1.Denna lag träder i kraft den 2.Den nya lydelsen av 24 § tillämpas endast i fråga om fiske- vårdsområdesföreningar som bildats efter det att lagen trätt i kraft. lag om ändring i fiskelagen (1993:787) Härigenom föreskrivs i fråga om fiskelagen (1993:787) dels att 8, 9 och 39 §§ och rubriken närmast 19 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 19 a och 20 a §§ av följande lydelse. Varje svensk medborgare får Varje svensk medborgare får fiska i allmänt vatten. fiska i allmänt vatten. fiska i havet vid sådana stränder, fiska i havet vid sådana stränder, ägdes av staten och ägdes av staten och som då inte hörde till något som då inte hörde till något hemman eller innehades på sär- hemman eller innehades på sär- skilda villkor och under de för- utsättningar som följer av före- skrifter som meddelas med stöd av 19 a §. Fisket i enskilda vatten tillhör Fisket i enskilda vatten tillhör medborgare har dock rätt att medborgare har dock rätt att fiska i sådana vatten i den om- fiska i sådana vatten i den om- fattning och på det sätt som an- fattning och på det sätt som an- ges i bilagan till denna lag. ges i bilagan till denna lag och under de förutsättningar som föl- jer av föreskrifter som meddelas med stöd av 19 a §. Strandlinjer och vattendjup skall vid tillämpningen av bestäm- melserna i bilagan bestämmas, om inte annat särskilt anges, enligt 8 § lagen (1955:595) om gräns mot allmänt vattenområde samt i med utgångspunkt i ett vattenstånd av över västra slusströskeln vid i . Föreskrifter om fisket m.m. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter för fiskevården som förbjuder eller begränsar 1.fisket med avseende på vilken fisk som får fångas, 2.användningen av fiskefartyg, fiskemetoder eller fiskeredskap, 3.fiske inom vissa områden eller för vissa ändamål, 4.användningen av redskap, agn, båtar eller annat som kan sprida kräftpest eller någon annan sjukdom. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter för fiskevården som avser förbud mot att be- hålla fisk som fångats, bearbeta fisk ombord, förvara fisk i sump eller att omlasta, föra i land, föra in i landet eller saluhålla fisk. Regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer får meddela föreskrifter för att främja fiskevården om skyldighet för den som fiskar att betala en avgift (fiskevårdsavgift). Avgifter som avses i första stycket skall bilda en fond (fiske- vårdsfonden) som efter regering- ens bestämmande får användas för angivna ändamål. Regeringen eller den myndig- het regeringen bestämmer får av hänsyn till fiskevården eller naturvården meddela föreskrifter om att det skall göras en anmälan för samråd i fråga om särskilda slag av verksamheter som har avseende på sådant fiske som är fritt för var och en. Till böter döms den som med Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bry- uppsåt eller av oaktsamhet bry- ter mot 25 § andra – fjärde ter mot en föreskrift som med- styckena eller 26 §. delats med stöd av 19 a §, 20 a §, 25 § andra – fjärde styckena eller 26 §. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. förordning om ändring i förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen dels att 6 kap. 7 § skall ha följande lydelse, dels att det i 2 kap. skall införas en ny paragraf, 12 a och 12 b §§, samt närmast före 12 a och 12 b §§ två nya rubriker av följande lydelse, dels att det i 6 kap. skall införas sex nya paragrafer, 7 a, 7 b, 7 c, 7 d, 7 e och 7 f §§, samt närmast före 7 a § en ny rubrik av följande lydelse. Fångstbegränsningar vid hand- redskapsfiske Den som utan stöd av enskild fiskerätt fiskar med handredskap i enskilt vatten vid kusten i Öst- kommun i län, , , , län, eller eller i , , , eller Stor- sjön i får fiska totalt fyra fiskar . Begräns- ningen gäller arterna gädda, gös, ål, öring, lax, och sik. om anmälningsskyl- dighet för samråd Den som bedriver närings- verksamhet i form av tillhanda- hållande av tjänster som främjar sådant fritidsfiske som är fritt för var och en, är skyldig att skriftli- gen anmäla verksam- heten till för samråd. Anmälan skall göras senast verksamheten påbörjas. får med- dela ytterligare föreskrifter om vad en samrådsanmälan skall innehålla. Skyldigheten enligt första stycket gäller dock inte den som innehar fiskerätten eller den som genom skriftligt avtal med inne- havaren har dennes samtycke till verksamheten. skall föra register över sina beslut enligt lagen (1981:533) om fiskevårds- områden. Ytterligare föreskrif- ter om verkställigheten av lagen om fiskevårdsområden får med- delas av . skall föra register över sina beslut enligt lagen (1981:533) om fiskevårds- områden och i sin författnings- samling publicera föreskrifter som fiskevårdsområdesföreningen an- mält enligt 30 § samma lag. Yt- terligare föreskrifter om verk- ställigheten av lagen om fiske- vårdsområden får meddelas av . Den som fiskar är fr.o.m. det år han eller hon fyller skyl- dig att betala fiskevårdsavgift. Avgiften är och gäller . Fiskevårdsfonden förvaltas av . Medel ur fiskevårdsfonden an- vänds för bidrag till åtgärder som avses i förordningen (1998:1343) om stöd till fiskevården. Skyldigheten enligt första stycket gäller dock inte vid fiske –inom områden där fisket förvaltas av samfällighetsförening eller har en enda ägare –inom fiskevårdsområden. Undantaget i tredje stycket förutsätter dock att fisket utövas med stöd av enskild fiskerätt. Fiskevårdsavgiften betalas in till postgiro- eller bankgirokonto som disponeras av . skall bokföra in- flutna fiskevårdsavgifter på fiske- vårdsfonden och med hjälp av automatiserad databehandling föra register över vilka personer som har betalat fiskevårdsavgift. Blanketter för betalning av fis- kevårdsavgift tillhandahålls gen- om försorg. Den som fiskar och inte om- fattas av undantaget i 7 a § tredje och fjärde styckena skall vid fisket medföra bevis på att fiskevårds- avgiften är betald med uppgift om fiskandens namn, personnummer och adress. Den som fiskar och omfattas av undantaget i 7 a § tredje och fjärde styckena skall i stället medföra bevis på sin rätt att fiska utan att ha erlagt fiske- vårdsavgift. Bevis enligt första eller andra stycket skall på uppmaning visas för polisman, fisketillsynsman eller tjänsteman vid Kustbevak- ningen och den som har fiske- rätten. skall ha till ändamål att redovisa vilka som har betalat fiskevårdsavgift. Registret får användas för att underlätta information från stat- liga myndigheter till registrerade fiskare. Bestämmelserna i personupp- giftslagen (1998:204) om rättelse och skadestånd gäller vid be- handling av personuppgifter enligt 7 b och 7 e §§. förordning om ändring i förordningen (1998:1343) om stöd till fiskevården Härigenom föreskrivs att 3 § förordningen (1998:1343) om stöd till fiskevården skall ha följande lydelse. 3 § Bidrag får lämnas till kostnader för 1.bildande eller ombildande av fiskevårdsområden, 3.utsättning av fisk, 4.insatser för att bevara hotade fiskarter och -stammar, biotop- vård och annat främjande av den biologiska mångfalden. 5.information om och utvär- dering av fiskevårdsåtgärder. Bidrag enligt första stycket 1 får avse arvode till förrättningsman, kostnader för fiskerättsförteckning, kungörelsekostnader och andra kallelsekostnader. Om det finns särskilda skäl får bidrag också lämnas för andra kostnader. Den lagstiftning och de synsätt som på olika sätt präglar reg- lerna för fisket i vårt land härstammar . Fisket var då ett yrkes- och husbehovsfiske. Begreppen fritidsfiske och sport- fiskare var inte etablerade eller använda i lagstiftningssammanhang. Genom två nya lagar – Lag om gräns mot allmänt vattenområde och Lag om rätt till fiske – som trädde i kraft , gjordes fisket med rörliga redskap fritt längs hela (från finska gränsen till kommun). Enda undantaget var fisket efter lax. Också på södra och östra kuster blev fisket med rörliga redskap fritt. Vad gäller innebar den nya lagstift- ningen att allt fiske blev fritt, med undantag av ostronfisket, som förbehölls fiskerättsinnehavaren intill från fastland eller från ö av minst 100 meters längd. Också på , kring Gotlands kuster och i de fem medgavs enligt lagstift- ningen ett visst frifiske med rörliga redskap, men fiskerätten blev här långt mer begränsad. På medförde den s.k. kilometerregeln (allt vatten som inte hade en förbindelse med öppet hav räknades som enskilt vatten) att ett fritt fiske inom skärgårdsområdena i huvudsak kunde bedrivas först utanför de yttersta öarna. Kring Gotlands kuster tilläts enligt lagen inget fritt handredskapsfiske, men däremot ett frifiske med vissa yrkesbetonade redskap. I de fem tilläts fritt fiske endast i deras centrala delar. Frågan om en fiskevårdsavgift har varit föremål för diskussion och utredning . Frågan väcktes genom den s.k. fiskevattenutredningen. I sitt betänkande (SOU 1939:28) Ett ändamålsenligt utnyttjande av Kronans fiske- vatten framhöll utredningen önskvärdheten av en allmän fiske- vårdsavgift. Någon sådan avgift infördes inte, men olika institu- tioner inom fisket tog därefter upp frågan med jämna mellanrum. fick regeringens uppdrag att utreda möjligheten att införa lokala fiskevårdsavgifter. Styrelsen anhöll om att få vidga uppdraget till att även gälla en allmän fiskevårdsavgift, men fick avslag på denna begäran. Ett förslag till lokala fiskevårdsavgifter presenterades 1959. Förslaget innebar att regeringen skulle förordna om att fiske inom vissa vattenområden i havet och de fem endast fick bedrivas om en fiskevårdsavgift betalats. Regeringen avvisade förslaget 1963 och det överlämnades aldrig till . Den s.k. tillsattes med chef som ordförande. I betänkandet (SOU 1968:13) Fritidsfisket föreslogs en allmän fiskevårdsavgift på . Flertalet remissinstanser avstyrkte förslaget. Inte heller regeringen biträdde förslaget. beslutade att tillåta fritt handredskapsfiske vid , längs och Blekinges kuster samt i de (prop. 1984/85:107, JoU1984/85:26, rskr. 1984/85:190). Genom lagen (1985:139) om ersättning för intrång i enskild fiskerätt kunde innehavare av sådan rätt tillerkännas ersätt- ning av staten om de nya bestämmelserna medförde ett inkomst- bortfall. Handredskapsfisket regleras i fiskelagen (1993:787). Det fria handredskapsfisket har utretts . Natur- vårdsverket utredde effekterna av ökat fisketryck på de viktigaste kustfiskearterna och det eventuella slitaget på naturen och störningarna på fågellivet. Det fria handredskapsfisket har vidare behandlats i skärgårdsutredning . intensifierades debatten om en allmän fiskevårdsavgift. Ett motiv var att de minskande statliga anslagen för fiskevård var otillräckliga för att tillgodose behovet av medel för fiskevård. Regeringen beslutade om en utredning med uppgift att utreda förutsättningarna för införandet av en allmän fiskevårdsavgift. Utredningen som presenterades blev inte föremål för någon remissbehandling och be- slutade att någon allmän fiskevårdsavgift inte skulle införas. Mot bakgrund av jordbruksutskottets betänkande (bet. 1990/91:JoU22) gav regeringen i uppdrag att utreda det fria handredskapsfisket. redovisning (Konse- kvenserna av det fria handredskapsfisket, 1992) gav vid handen att det fria handredskapsfisket i stort sett hade fungerat bra. För sportfisket och turismen hade reformen varit positiv och enligt fångststatistiken tydde ingenting på att detta fiske hade påverkat bestånden negativt. pekade emellertid på att det finns exempel på att det fria handredskapsfisket i vissa fall kan ha fått negativa effekter. I rapporten sägs bl.a. att det kan inte uteslutas att de skador på och förstörelse av ett antal yrkesfiskares redskap som har uppkommit har ett samband med det fria handredskapsfisket. Fångsterna i det yrkesmässiga kustfisket har förmodligen minskat i vissa områden till följd av det fria handredskapsfisket. Det är emellertid troligt att det ökade sportfisket bidragit till en optimering av uttaget i andra områden, vilket resulterat i en ökad total avkastning. Det finns också indikationer på att det fria handredskapsfisket har resulterat i minskade resurser och minskat engagemang för fiskevårdsåtgärder längs kusten. Det skulle i så fall främst bero på förlusten av intäkter från fiskekortsförsäljning. Frågan om en allmän fiskevårdsavgift behandlades bl.a. av utred- ningen om fiskerinäringens utvecklingsmöjligheter. I slutbetän- kandet (SOU 1993:103) Svenskt fiske framhölls att utredningen inte såg någon annan möjlighet att finansiera nödvändiga fiske- vårdsåtgärder än genom en allmän fiskevårdsavgift. Betänkandet föranledde regeringen att uttala att den inte var beredd att ändra sin inställning till en allmän fiskevårdsavgift men att frågan om fiskevårdens långsiktiga finansiering borde bli före- mål för fortsatta överväganden (prop. 1993/94:158). beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 1993/94:JoU24, rskr. 1993/94:274). Regeringen gav (dir. 1994:58) en särskild utredare i uppdrag att utreda konsekvenserna av det fria handredskapsfisket, bl.a. genom en uppdatering av nämnda rapport. Regeringsskiftet medförde att utredningen inte genomfördes. Regeringen beslutade därefter att uppdra åt generaldirektören för att lämna förslag till en allmän fiskevårdsavgift. Förslaget redovisades i rapporten av en allmän fiskevårdsavgift. Rapporten remiss- behandlades och resulterade i regeringens proposition (prop. 1994/95:231) om allmän fiskevårdsavgift mm. Propositionen drogs emellertid tillbaka. Miljö- och jordbruksutskottet behandlade i sitt betänkande (bet. 1999/2000:MJU8) bl.a. det fria handredskapsfisket. utskottet beslutade att det fria handredskapsfisket bör bli föremål för en kartläggning och översyn (rskr. 1999/2000:161). Fiskerätten i alla insjövatten följer markägandet och är enskild förutom i de , , , , och i . För samordning av den enskilda fiske- rätten spelar fiskevårdsområdesföreningar en betydelsefull roll. Ett fiskevårdsområde är en organisation bildad för att samordna och besluta om åtgärder som t ex fiskevård och försäljning av fiskekort. Den splittrade ägostrukturen och låga priser på fiskekort har inte alltid stimulerat till en ökad satsning på utveckling av fritidsfisket eller fisketurismen. Bland många fiskerättsägare och fiskevårdsområden kan noteras ett bristande engagemang för att upplåta och utveckla fisket. För- klaringarna till detta kan vara flera. I vissa fall anses intäkterna vara så små att det inte kompenserar intrång, störningar och besvär. I andra fall ackumuleras intäkterna i fiskevårdsområdet och delas inte ut till delägarna. Fiskevårdsområdena har i många fall stadgar som anger att behållningen skall användas till fiskevårdsinsatser och att utdelning inte skall ske. I en enkätundersökning, om intresse för fisketuristisk utveck- ling, som genomförts av med stöd av visar dock att inte av de fiske- vårdsområden som besvarat enkäten redan var engagerade i eller var villiga att medverka i en turistisk utveckling av fisket. 2 EU:s gemensamma fiskeripolitik Den gemensamma fiskeripolitiken är Europeiska unionens instru- ment för förvaltning av fiske och vattenbruk. Den skapades för att förvalta en gemensam resurs och för att fullgöra de skyldigheter som fastställts i de ursprungliga gemenskapsfördragen. Eftersom fisk är en naturlig och vandrande resurs betraktas den som gemen- sam egendom. Dessutom anges i de fördrag genom vilka gemen- skapen instiftade, att det skulle finnas en gemensam politik på detta område, det vill säga gemensamma bestämmelser antagna på gemenskapsnivå och tillämpade i alla medlemsstater. 2.1De första gemensamma åtgärderna De första gemensamma åtgärderna inom fiskesektorn härrör . I dessa fastställdes bestämmelser för tillträde till fiskevatten, marknader och strukturer. Man enades om att gemenskapens fiskare i princip skulle ha lika tillträde till medlemsstaternas vatten. I syfte att säkerställa att mindre fartyg skulle kunna fortsätta att fiska i närheten av sina hemmahamnar, reserverades emellertid ett kustbälte för lokala fiskare som traditionellt har fiskat i dessa om- råden. Åtgärder antogs också för en gemensam marknad för fiskeriprodukter. En strukturpolitik skapades för att samordna moderniseringen av fiskefartygen och av anläggningar på land. Följderna av dessa åtgärder blev mer påtagliga när medlems- staterna 1976 följde den internationella tendensen och kom överens om att utsträcka sina rättigheter till havsresurserna från 12 från kusterna. Medlemsstaterna beslutade också att gemenskapen var bäst skickad att förvalta fisket i de vatten som stod under deras jurisdiktion och att försvara deras intressen i internationella förhandlingar. av svåra förhandlingar föddes den gemensamma fiskeripolitiken . 2.21983 års gemensamma fiskeripolitik Den gemensamma fiskeripolitiken måste ta hänsyn till fiskets bio- logiska, ekonomiska och sociala dimensioner. Den kan delas in i fyra huvudområden som omfattar bevarande av fiskbestånd, struk- turer (såsom fartyg, hamnar och beredningsanläggningar), den gemensamma organisationen av marknaden och en extern fiske- politik som inkluderar fiskeavtal med tredje länder och förhand- lingar i internationella organisationer. Fiskbestånden måste kunna förnya sig eftersom fisk dör både på grund av naturliga orsaker och genom fiske. För att det skall finnas tillräckligt med fullgången fisk för att bestånden skall kunna för- nyas måste småfisk lämnas kvar att växa så att de kan bidra till beståndens återväxt. I den gemensamma fiskeripolitiken fastställs de maximala kvantiteter fisk som får fångas . Med stöd av vetenskapliga studier av de största bestånden beslutar ministerrådet hur mycket fisk som EU:s fiskare tillåts fånga under näst- kommande år. Dessa maximala kvantiteter som kallas totala tillåtna fångstmängder (Total Allowable Catches, TAC) delas upp mellan medlemsstaterna. Varje stats andel kallas en nationell kvot. För att begränsa fångsten av småfisk, har ett antal tekniska bestämmelser antagits av EU. Minsta maskstorlekar kan fastställas. Vissa områden kan stängas för att skydda fiskbestånd. Vissa typer av fiskeredskap kan förbjudas och användning av mer selektiva tek- niker som släpper igenom ungfisk och begränsar fångsten av andra arter, kan göras obligatoriska. Fartygens befälhavare måste föra särskilda loggböcker och där registrera fångster och landningar. EU:s strukturpolitik underlättar för fiskesektorn att anpassa sig till dagens behov. Finansiering finns tillgänglig för projekt inom alla grenar av fiske- och vattenbruksnäringarna och för marknads- och utvecklingsforskning. Det finns möjlighet att erhålla stöd för modernisering av fiskeflottorna liksom för att eliminera över- skottskapacitet. För varje medlemsstat planeras omstruktureringen av flottan inom fleråriga utvecklingsprogram i vilka fastställs mål och de medel som krävs för att nå dessa mål. visat att försöken att med dessa åtgärder reducera fiskeflottorna har misslyckats (, Den gemensamma fiskepolitiken, Europeiska kommissionen 2001). Den gemensamma organisationen av marknaden Denna politik utgjorde en del av de första gemensamma åtgärderna. Syftet var att skapa en gemensam marknad inom gemenskapen och att anpassa produktionen till efterfrågan vilket skulle gynna såväl producenter som konsumenter. Dessa ursprungliga mål har kompletterats genom skapandet av den inre marknaden och den gradvisa liberaliseringen av världshandeln. Medlemsstaternas myndigheter måste se till att den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser följs. Gemenskapen har också en inspektionstjänst som består av 24 inspektörer. Deras roll är att se till att alla nationella kontrollmyndigheter tillämpar samma normer när det gäller kvalitet och rättvisa under utövandet av sin kontroll- verksamhet. 2.3Översynen av den gemensamma fiskeripolitiken Den första översynen av den gemensamma fiskeripolitiken som gjordes visade att om det finns för många fartyg i förhål- lande till de tillgängliga resurserna går det inte att förhindra över- fiske endast genom tekniska åtgärder och kontroll. Fiskets omfatt- ning måste också regleras. För att göra den gemensamma fiskeri- politiken mer effektiv förstärktes sambandet mellan dess olika beståndsdelar. Kontrollåtgärder utvecklades också för att se till att bestämmelserna följs inom hela näringen. Ny teknik används för att överföra uppgifter till myndigheterna och för att övervaka större fartyg har ett satellitbaserat övervakningssystem introduce- rats.