sou · GPB353d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Men även om ekonomin är en central dimension av arbetet så fångar den inte allt. Anställningens karaktär och sociala position är annan aspekt som också är viktig för levnadsförhållandena. Vi har här mätt andelarna som har ohälsosamma arbeten15, som är över- kvalificerade för sina arbetsuppgifter16 samt de intervjuades 15Ohälsosamma arbeten är sådana där man utsätts för gas, damm eller rök, alternativt har kontakt med giftiga ämnen, frätande syror eller explosiva ämnen. 16Respondentens utbildningsnivå har här kodats så att eller mindre (endast grundskola) fått värdet 0, tio men inte tolv (2-årigt gymnasium) fått värde 1, tolv men inte femton (3- och 4-årigt gymnasium) värde 2, femton men inte nitton (grundläggande universitetsutbildning) värde 4, och nitton och därutöver (högre universitetsutbildning) värde 5. Arbetets utbildningskrav har kodats på motsvarande sätt och de vars utbildningsnivå överstiger arbetets krav har ansetts som överkvalificerade. I Tabell 5a ser vi att de ohälsosamma arbetena generellt sett tycks ha minskat men att med undantag för de deltidsarbetslösa har arbetslösa i större utsträckning ohälsosamma arbeten än ej arbetslösa både 1991 och 2000. I Tabell 5b och bilagans Tabell A2 ser vi att det i stort sett inte heller är någon skillnad mellan gruppernas utveckling. Arbetslösa är också, både 1991 och 2000, i större utsträckning överkvalificerade för sina arbetsuppgifter. Men andelarna överkvali- ficerade för sina arbetsuppgifter tycks, med undantag för de deltidsarbetslösa, minska (Tabell 5a). Regressions- analyserna indikerar emellertid att överkvalifikation blivit relativt sett vanligare bland samtliga grupper arbetslösa. Även om det endast är de med deltidsarbetslöshet som signifikant skiljer sig från de ej arbetslösa (Tabell 5b och appendix Tabell A2) så är sanno- likheten att arbetslösa som grupp skall ha haft en utveckling mot- svarande den bland de ej arbetslösa endast 0,06. Skillnaderna mellan de olika grupperna arbetslösa är dessutom bara signifikant i ett fall, så tendensen att de arbetslösa har fått sämre möjligheter att utnyttja sina kvalifikationer verkar vara generell. 17 Med socioekonomisk position avses här den s.k. socioekonomiska indelningen som är en rangordning av positioner på arbetsmarknaden. Vi har här arbetat med en version av skalan där ej facklärda arbetare haft värdet 10, facklärda arbetare värdet 20, lägre tjänstemän värdet 30, tjänstemän på mellannivå värdet 40 och högre tjänstemän och akademiker värdet 50. Eftersom detta är en ordinal rangordning har vi i regressionsanalysen använt oss av ordinal logistisk regression. Det kan diskuteras om det är korrekt att behandla facklärda arbetare som befinnande sig på en lägre position än lägre tjänstemän. En analys där dessa båda grupper slagits samman ger emellertid samma resultat som den som presenteras i Tabell 5b, dvs. de olika grupperna med lång och varaktigt arbetslöshet har släpat efter de ej arbetslösa och dem med kort arbetslöshet. Anställningsförhållanden per arbetslöshetskategori och år. Medelvärden (socioekonomisk position) och procent (övrigt). Lång hel/deltids- Relativ förändring av anställningsförhållanden –2000. Olika grupper av arbetslösa i förhållande till personer utan arbetslöshet (0,22) (0,30) (0,20) -0,74*** (0,39) (0,46) (0,21) -0,66** (0,22) (0,48) (0,30) -0,72** (0,47) (0,56) (0,34) Lång hel/deltids- 1,86** -0,37** (0,26) (0,48) (0,19) 2,06* 2,51*** -0,53** (0,85) (0,89) (0,27) * p = 0,1 ** p = 0,05 *** p = 0,01 Not: Beroende variabel i analyserna är värdet . Socioekonomisk position är analyserad med ordinal logistisk regression, övriga med binär logistisk regression. För de binära logistiska regressionerna redovisas odds-kvoter, annars regressionskoefficienter. Utöver de redovisade variablerna ingick även variablerna kön, ålder, utländsk bakgrund, bostadsort, socioekonomisk position samt den beroende variabeln mätt 1991 i analyserna. Standardfel inom parentes. Precis som i de tidigare måtten är de arbetslösas socioekonomiska position lägre än för dem som inte var arbetslösa. 18 Även här gäller det för båda åren. Av Tabell 5a ser vi också att det för alla grupper sker något slags karriär som innebär att deras positioner blivit högre . Trots detta visar analysen av den relativa förändringen i socio- ekonomisk ställning på de långtidsarbetslösas försämrade position. Jämfört med ej arbetslösa (och även jämfört med dem som endast upplevt kort arbetslöshet) så har samtliga grupper med lång arbets- löshet upplevt en relativ eftersläpning. De relativa positionerna på 18 I Tabell 5a anger vi medelvärdet för gruppernas socioekonomiska position. Då SEI-skalan endast anger rangordning hade kanske modalvärdet varit ett mer korrekt mått. Detta fångar emellertid inte de små förändringar som skett, och som vi ser spår av i regressionsanalysen, varför vi valt att presentera medelvärden. arbetsmarknaden har m.a.o. försämrats, dvs. arbetslösa som har fått nya jobb har halkat efter. Detta verkar dock inte gått så långt att de i ännu högre grad än 1991 fått hälsovådliga arbeten. Trots detta kan arbetslösheten påverka hälsan, många studier har visat att arbetslöshet har ett sam- band med en försämrad fysisk och psykisk hälsa. Vi har här två mått på hälsan. Det första gäller det allmänna hälsotillståndet19 och det andra baserar sig på en fråga om man varit deprimerad20. Det mest uppseendeväckande med våra resultat är nog att för de här studerade individerna har hälsoläget försämras för samtliga grupper. Eftersom vi analyserar en panel som blir äldre kanske vi egentligen registrerar den ökande sjukligheten som naturligt följer med stigande ålder. Vi har därför kontrollerat detta genom att jäm- föra grupper i samma åldersintervall 1991 och 2000. Resultatet visar att det faktiskt skett en viss försämring av hälsoläget om än inte lika stark som Tabell 6a pekar på. Vid båda intervjutillfällena är det bara de med lång åtgärds- arbetslöshet och de varaktigt arbetslösa som tycks ha ett sämre all- mänt hälsotillstånd än de som inte blev arbetslösa. Oavsett hur det förhåller sig med detta är det av intresse att i Tabell 6b och bilagan Tabell A3 se om det är några skillnader mellan utvecklingen för grupperna. Resultaten visar att den kraftiga försämringen för dem med lång åtgärdsarbetslöshet är den enda statistiskt säkerställda skillnaden mellan grupperna. Som grupp betraktat har dock de arbetslösa haft en entydigt sämre hälsoutveckling än de som inte varit arbetslösa (sannolikheten att de arbetslösa som grupp skall ha haft en utveckling motsvarande den bland de ej arbetslösa är även här bara 0,06). Även depressioner tycks öka i den del av befolkningen vi följer (Tabell 6a). Resultaten påminner om dem för det allmänna hälsotillståndet. är det främst de som kommer att bli varaktigt arbetslösa som i större utsträckning än andra lider av depression. Arbetslöshetserfarenheterna gör att de med lång åtgärdsarbetslöshet främst försämrar sin psykiska hälsa, vilket också framgår av Tabell 6b och bilagans Tabell A3. Men även här är 19Baserat på frågan: Är ditt allmänna hälsotillstånd gott, dåligt, eller något däremellan? De som svarade dåligt eller något däremellan har ansetts ha dålig hälsa. 20Individerna är klassificerade utifrån svaren på en fråga om subjektivt hälsa och inte utifrån någon klinisk definition av depression. Frågans formulering lyder: Har du haft depression, djup nedstämdhet? De som svarat ja, lätt eller ja, svår har här betraktats som personer som har varit deprimerade. det så att arbetslösa som grupp betraktat har haft en otvetydigt sämre hälsoutveckling än de som inte varit arbetslösa. (Sanno- likheten att de arbetslösa som grupp skall ha haft en utveckling motsvarande den bland de ej arbetslösa är här mindre än 0,01). Ohälsa per arbetslöshetskategori och år. Grupp- storlek i kursivt Lång hel/deltids- Relativ förändring i ohälsa –2000. Olika grupper av arbetslösa i förhållande till personer utan arbets- löshet (0,19) (0,36) (0,31) (0,42) 2,10* 2,84* (0,49) (0,78) (0,36) (0,43) Lång hel/deltids- (0,26) (0,29) (0,34) (0,31) * p = 0,1 ** p = 0,05 ***p = 0,01 Not: Beroende variabel i analyserna är värdet . Samtliga analyser genomförda med binär logistisk regression, för vilka odds-kvoter redovisas. Utöver de redovisade variablerna ingick även variablerna kön, ålder, utländsk bakgrund, bostadsort, socioekonomisk position samt den beroende variabeln mätt 1991 i analyserna. Standardfel inom parentes. Ekonomin och anställningsförhållandena har alltså blivit sämre för arbetslösa, hälsan likaså. Vad kan detta tänkas betyda på ett sam- hälleligt plan? Diskussionen kring massarbetslöshetens betydelse och den eventuella uppkomsten av ett tvåtredjedelssamhälle handlar om skillnader mellan olika samhällsgrupper i graden av samhällelig organisering, politiskt engagemang och politiska atti- tyder. Vi har här tagit med ett antal indikatorer som mäter politiska resurser: fackligt medlemskap, valdeltagande och aktiv menings- yttring. Vi har också med indikatorer som mäter subjektiv klasstill- hörighet samt inställning till ojämlikhet. Dessa indikatorer kan kanske ses som minimimått på sina respektive områden. Fack- föreningsanslutning speglar naturligtvis inte bara att man vill att ens intressen som anställd skall tas tillvara, en annan viktig aspekt är förmodligen kopplingen mellan arbetslöshetskassan och medlemskapet i fackföreningen. På samma sätt finns det ju stora skillnader i politisk aktivitet som inte fångas upp av en fråga om röstning, men de flesta av dem som inte röstar är nog inte heller aktiva på annat sätt. Vi börjar med att analysera indikatorerna på politiska resurser. Av Tabell 7a framgår att andelen fackligt anslutna var lägre i alla grupper som blev arbetslösa med undantag för de varaktigt deltidsarbetslösa, där var anslutna. Utvecklingen leder sedan till en något splittrad bild. Generellt minskar den fackliga anslutningen något i befolkningen. Men bland de arbetslösa är det bara i grupperna med kort arbetslöshet och med lång åtgärdsarbetslöshet som anslutningen i någon mån minskar medan den bland andra tycks öka. Andelen anslutna bland de varaktigt deltidsarbetslösa ligger 2000 på vilket är i särklass den högsta anslutningsgraden. När vi i Tabell 7b granskar utvecklingen med hjälp av regres- sionsanalys visar det sig emellertid att skillnaderna mellan de olika gruppernas förändringar är tämligen osäkra. Det är egentligen bara bland de korttidsarbetslösa och de med lång åtgärdsarbetslöshet som andelen medlemmar i fackföreningar kan sägas ha minskat något mer än bland dem som inte varit arbetslösa. Valdeltagandet är överlag ganska högt (Tabell 7a). Även här finns det en viss skillnad så att de arbetslösa grupperna både har ett något lägre valdeltagande än de som inte varit arbetslösa. Vi ser också att varaktigt arbetslösa har det lägsta valdel- tagandet även om det tycks öka en del mellan valen. Av regres- sionsanalysen i Tabell 7b framgår att det inte finns någon statistiskt säkerställd skillnad mellan de olika gruppernas förändringar av val- deltagandet. Politiska resurser per arbetslöshetskategori och år. Lång hel/deltids- Relativ förändring av politiska resurser –2000. Olika grupper av arbetslösa i förhållande till personer utan arbetslöshet 0,60** (0,13) (0,46) (0,13) (0,29) (0,30) (0,18) 0,62* (0,17) (0,39) (0,17) (0,53) (0,29) (0,26) Lång hel/deltids- (0,25) (0,19) (0,18) 1,84* (0,73) (1,37) (0,56) * p = 0,1 ** p = 0,05 ***p = 0,01 Not: Beroende variabel i analyserna är värdet . Samtliga analyser är genomförda med binär logistisk regression, för vilka odds-kvoter redovisas. Utöver de redovisade variablerna ingår även variablerna kön, ålder, utländsk bakgrund, bostadsort, socioekonomisk position samt den beroende variabeln mätt 1991 i analyserna. Standardfel inom parentes. Fackligt medlemskap och att rösta i allmänna val kan ses som grundläggande former för samhälleligt engagemang, men det är också intressant att veta hur många och vilka som mer aktivt uttrycker sina åsikter. Aktiv meningsyttring anger här om man deltagit i en offentlig demonstration eller personligen sökt påverka ett beslut i en samhällsfråga genom att kontakta en person i ansvarig ställning. Även här har arbetslösa i allmänhet lägre värden än de som inte varit arbetslösa. Ett undantag är de deltidsarbetslösa som har samma aktivitetsgrad som de som inte var arbetslösa. För alla grupper har andelen som varit aktiva ökat och av regressionsanalysen i Tabell 7b och bilagan Tabell A4 framgår att det inte finns någon större skillnad mellan gruppernas ökningar. Slutligen riktar vi intresset mot några politiskt relevanta subjek- tiva mått, nämligen identifikation med arbetarklassen och syn på inkomstjämlikhet. Arbetslöshetens effekter på attityder kan tänkas gå i olika riktningar. Dels kan de arbetslösa radikaliseras vilket i det här fallet skulle innebära att man känner sig stå närmar arbetar- klassen och förespråkar ett jämlikare samhälle. Men det är också möjligt att man istället menar att vi behöver ett ojämlikare sam- hälle. har ju t.ex. ökade inkomstskillnader ofta förespråkats som en lösning på den ekonomiska krisen och en för- utsättning för att vi skall få ned arbetslösheten. I den första frågan har respondenterna fått svara på i vilken utsträckning man känner samhörighet med olika sociala klasser. 21 Vi redovisar i Tabell 8a andelarna som känner samhörighet med arbetarklassen. I hela befolkningen var det som 1991 kände samhörighet med arbetarklassen. Bland dem med kort arbetslöshet, lång öppen arbetslöshet och lång hel/deltidsarbets- löshet kände något färre eller samhörighet med arbetar- klassen. Bland varaktigt arbetslösa låg nivån på . För samtliga grupper har andelarna som känner samhörighet med arbetarklassen ökat ekonomiska kris. I Tabell 8b ser vi att ökningen varit starkast bland varaktigt arbetslösa och bland varaktigt deltidsarbetslösa. Av bilagans Tabell A5 framgår det vidare att dessa grupper vidare har haft en starkare förändring än flera av de andra arbetslösa grupperna. Tar man samtliga grupper arbetslösa som en helhet verkar samhörigheten med arbetarklassen ha ökat mer än bland ej arbetslösa, sannolikheten att utvecklingen skall ha varit densamma är här 0,08. 21 Frågan lyder: Man talar ju ibland om att det finns olika sociala grupper eller samhällsklasser, t.ex. arbetarklass, medelklass och övre medelklass. Känner du någon samhörighet med A. Arbetarklassen, B. Medelklassen, C. Vi har slagit samman alternativen mycket stor samhörighet och ganska stor samhörighet och redovisar svaren som gäller arbetarklassen. Klassidentifikation och syn på inkomstskillnader per arbetslöshetskategori och år. Lång hel/deltids- Relativ förändring av klassidentifikation och syn på inkomstskillnader –2000. Olika grupper av arbetslösa i förhållande till personer utan arbetslöshet 1,39** (0,16) (0,23) 1,99*** (0,24) (0,43) 1,86*** (0,20) (0,44) 2,06** 1,61* (0,62) (0,40) Lång hel/deltids- 1,44* (0,23) (0,28) 2,29** (0,90) (0,47) * p = 0,1 **p =0,05 ***p = 0,01 Not: Beroende variabel i analyserna är värdet . Samtliga analyser är genomförda med binär logistisk regression, för vilka odds-kvoter redovisas. Utöver de redovisade variablerna ingår även variablerna kön, ålder, utländsk bakgrund, bostadsort, socioekonomisk position samt den beroende variabeln mätt 1991 i analyserna. Standardfel inom parentes. I Tabell 8a återges svaren på frågan om hur man ställer sig till att satsa på ett samhälle där inkomstskillnaderna är små. verkar de flesta av dem som sedan skulle bli arbetslösa vara något positivare eller lika positiva till små inkomstskillnader som dem som inte kom att bli arbetslösa. Nittiotalet innebar sedan en polarisering så att andelen positiva till små inkomstskillnader minskar bland dem som inte varit arbetslösa och tvärtom ökar bland dem med arbetslöshetserfarenhet. Regressionsanalysen i Tabell 8b visar att de som är positiva till låga inkomstskillnader har blivit fler i samtliga grupper av arbetslösa relativt de ej arbetslösa. Resultaten i bilagans Tabell A5 indikerar också att det egentligen inte är några stora skillnader inom gruppen arbetslösa. Slutsatsen blir att arbetslösheten i det här avseendet radikaliserat de arbetslösa men att det är svårt att se skillnader mellan olika kategorier arbets- lösa. 2.7Massarbetslöshetens omfattning och effekter Nittiotalet kommer att bli ihågkommet som ett omvälvande decen- nium. Efterkrigstidens långa period av full sysselsättning bröts av en allvarlig ekonomisk kris som skulle komma att kasta ut stora delar av befolkningen i arbetslöshet. av dem som befann sig i arbetsför ålder skulle komma att direkt drabbas av nittiotalets massarbetslöshet, vilket motsvarar ungefär 1 800 000 personer i befolkningen. Arbetslösheten fördelades inte lika mellan de drabbade. För ungefär en tredjedel av de arbetslösa blev det bara en enstaka period , men för skulle heltidsarbets- löshet bli en återkommande upplevelse som för en del kunde vara . Drygt var fjärde var deltidsarbetslös och ofta . Tre av fyra arbetslösa tog endast i begränsad utsträckning del i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, medan var fjärde arbetslös kan sägas ha pendlat mellan åtgärder och arbetslöshet. Männen domi- nerade bland de heltidsarbetslösa medan nio av tio av dem som under långa perioder fastnade i deltidsarbetslöshet var kvinnor. De som stod längst ned på den sociala skalan drabbades värst. Bland dem som pendlade mellan öppen arbetslöshet och åtgärder var mer än var tredje arbetare utan fackutbildning men var högre tjänstemän. Arbetslösa invandrare hade stora problem att finna ett nytt arbete. Var tredje av de varaktigt arbets- lösa var av utländsk härkomst jämfört bland de som lyckades undvika arbetslösheten. Arbetslösheten försämrade den ekonomiska tryggheten för dem som redan från början hade det sämst ställt. Vid inledningen hade de som senare skulle bli arbetslösa lägre löner, saknade oftare kontantmarginaler och hade oftare hushållseko- nomiska problem än dem som skulle komma att undvika arbets- lösheten. Massarbetslösheten vidgade sedan de ekonomiska klyftorna. Reallönerna släpade efter för dem som upplevt arbetslös- heten, den sociala karriären bromsades upp och relativt fler fick ekonomiska problem. Samma mönster upprepade sig för arbetsförhållandena. De som hade sämst arbetsförhållanden blev i första hand arbetslösa och även om ohälsosamma arbeten minskade i hela befolkningen bestod skillnaderna . Många studier har visat att de med sämst hälsa har en större risk att bli arbetslösa och att hälsan sedan blir än sämre på grund av arbetslösheten. Vi får samma resultat. De med den längsta arbets- löshetserfarenheten hade sämst hälsa både 1991 och 2000. Hälsan försämrades också för de arbetslösa och mest för dem med lång arbetslöshet. Många arbetslösa kan naturligtvis känna sig svikna av samhället. Man berövas möjligheten att genom arbete skapa sin försörjning. Besvikelsen kan leda till att man vill engagera sig i ekonomiska och politiska frågor men den kan också leda till att man drar sig undan samhällslivet och känner sig främmande inför utvecklingen. Arbetslösheten kan också påverka attityderna till de sociala för- hållandena. debatt om arbetslösheten var det många som hävdade att en för stor jämlikhet, till exempel små löne- skillnader, var en del av problemet, att en ökad ojämlikhet skulle öka incitamenten att söka arbete. En del menade att fler låglöne- arbeten kunde leda till att arbetslösa fick jobb. Sådana tankegångar kan naturligtvis också finnas bland dem som upplevt arbetslöshet. Men man kan också tänka sig att de som upplevt arbetslösheten vill ha ett jämlikare samhälle. Vi har ju sett att arbetslösheten främst drabbade dem med den lägsta levnadsstandarden. De politiska resurserna mätta som fackligt medlemskap, valdel- tagande och aktiva meningsyttringar är överlag höga i . Åtta av tio som inte skulle bli arbetslösa var 1991 fackligt anslutna. De arbetslösa grupperna låg, med undantag för de varaktigt deltids- arbetslösa, på lägre nivåer. Även om några grupper av arbetslösa avviker, så är det svårt att se någon generell tendens i utvecklingen av fackligt medlemskap inom olika grupper. Utvecklingen är unge- fär likadan för valdeltagandet . De kvinno- dominerade grupperna av deltidsarbetslösa sticker dock av med en stor andel medlemmar i facket och likaså ett ganska högt valdel- tagande. Om de mer traditionella och grundläggande sätten att engagera sig minskar eller ligger stilla förhåller det sig tvärtom med aktiva meningsyttringar i demonstrationer och direkta kontakter med beslutsfattare. Här är det istället en tydlig ökning för alla grupper. De arbetslösa grupperna ligger dock på en lägre nivå än de som Det är möjligt att det skett en viss förskjut- ning från ett traditionellt engagemang till mer spontana former av meningsyttring. Men man bör också beakta att organisationsgraden och valdeltagandet ligger på mycket höga nivåer och att det därför finns mindre utrymme för märkbara ökningar. När det gäller aktiva meningsyttringar finns det mycket mera utrymme för förändringar. Utvecklingen tycks ha lett till att en ökande andel av befolkningen kommit att känna en större samhörighet med arbetarklassen. Förändringen har varit särskilt stark bland dem med lång arbetslöshet. När det gäller attityder till inkomst- skillnader håller det på att uppstå en tydlig spricka i befolkningen. De arbetslösa har blivit mer positiva till låga inkomstskillnader medan det förhåller sig tvärtom för dem som inte förlorade sina jobb. De arbetslösa har inte blivit passiviserade och de har politiskt radikaliserats. I den intensiva amerikanska och europeiska debatten har farhågor väckts att långtidsarbetslösheten kan komma att åtföljas av uppkomsten av en socialt och politiskt passiviserad underklass. Våra resultat indikerar att detta i alla fall inte har hänt i . Nittiotalet har sammanfattningsvis inneburit att mycket stora delar av befolkningen direkt drabbats av arbetslöshet. Mellan av de arbetslösa har varit utan jobb och dessa grupper riskerar att bli långvarigt socialt marginali- serade. Arbetslösheten har främst drabbat de redan sämst ställda och den har på flera områden vidgat sociala skillnader. De sociala förändringarna har inte lett till politisk likgiltighet och passivitet. Tvärtom ser vi ett stabilt och i viss mån ökande politiskt engage- mang parallellt med en radikalisering av attityderna bland de arbets- lösa. Bland dem som slapp undan arbetslösheten ser det ut att vara en attitydförskjutning i motsatt riktning. Om nittiotalets utveck- ling fortsätter riskerar vi allt större sociala skillnader och en poli- tisk polarisering där arbetslösheten utgör en avgörande skiljelinje. Abrahamson, P. Social Exclusion in Europe: in New Bottles?, Druzboslovne Razprave, 11: 119–136. Ackum Agell, S., A. . Harkman, 1995. Unemploy- ment Insurance, Labour Market Programmes and Repeated Unemployment in , , 2: 101–128. Akerlof, G. G. , 1980. Unemployment Spells and Unemployment Experience, , 70: 885–893. Akerlof, G. G. , 1981. An Experience-weighted Measure of Employment and Unemployment Durations, , 71: 1003–1011. , S. 2001. The Resurgence of . Studies on Social Consequences of Joblessness in in the 1990s. AMS, 2000. Definitioner inom AMV:s statistik. Kort historik över ett urval av våra begrepp. : Arbetsmarknads- styrelsen. H. Summers, 1979. : a Reconsideration, Brookings Papers on Economic Activity, 1: 13–60. & O. , 1993. Ett förlorat eller förlovat årtionde? Gonäs, L. Industriomvandling i välfärdsstaten. Forsknings- rapport 62, Arbetslivcentrum. Why is the Unemployment Rate so High at Full Employment?, Brookings Papers on Economic Activity, 3: 369– 402. Turnover in the Labor Force, Brookings Papers on Economic Activity, 3: 709–756. Jahoda, M., P. F. Lazarsfeld & H. , 1971. Marienthal: the Sociography of an Unemployed Community. : , Atherton. , S. 1979. Mot en teori för social rapportering. Korpi, T. Is Utility Related to Employment Status?