sou · GPB3107 · 2002-01-01 00:00:00 — Denna examen bör införas i bilaga 2 till högskoleför- ordningens examensbilaga (1993:100) med en målbeskrivning enligt förslag i bilaga 2. Skälen för mitt förslag: I mitt delbetänkande föreslog jag att yrkesteknisk examen skulle få en ny benämning, nämligen yrkeshögskoleexamen. Flera remissin- stanser anför i sina remissvar på mitt delbetänkande att de anser att en ny examen inte är nödvändig. Enligt deras mening har mitt för- slag om yrkeshögskoleexamen alltför många likheter med nuva- rande högskoleexamen. reglerar regeringen högskolans olika examina i examens- ordningen, bilaga 2 till högskoleförordningen. Det finns två typer av examina, generella examina och yrkesexamina. Generella exa- mina är tre: magisterexamen, 160-poäng, kandidat- examen, 120-poäng, samt högskoleexamen, 80-poäng. Utöver dessa tre aviserar regeringen i propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) att magisterexamen kommer att kunna ha två inriktningar, mot fördjupning respektive bredd. Yrkesexamina omfattar ett femtiotal examina. För de generella examina anger regeringen förutom utbildningarnas längd även fördjupningsnivå. För att erhålla dagens magisterexamen krävs fördjupade studier på Yrkesutbildning i högskolan: mina utgångspunkter 80-poängsnivån och för en kandidatexamen krävs fördjupade stu- dier på 60-poängsnivån. För högskoleexamen krävs fullgjorda kursfordringar om sammanlagt minst 80 poäng med viss inriktning enligt respektive högskolas närmare bestämmelser. Utbildningar som leder till yrken och som omfattas av exempel- vis legitimationsbestämmelser eller andra former av regleringar i eller internationellt, regleras vanligen genom en yrkesexa- men. Utöver bestämmelser om utbildningens längd, anges för varje examen särskilda mål. I dessa preciseras vilka kunskaper och fär- digheter studenterna skall ha efter genomgången utbildning. Yrkesteknisk examen (ursprungligen yrkesteknisk högskoleut- bildning) har funnits i högskolan . I sam- band med högskolereformen 1993 avskaffades den centralt regle- rade linjeorganisationen och examensordningen infördes. YTH re- gleras genom en yrkesexamen med benämningen yr- kesteknisk examen. 3.3.2YTH bör breddas och därför få en annan benämning – är det viktigt att bevara kopplingen till begreppet YTH De goda erfarenheter som finns från YTH är viktiga att ta tillvara och jag anser i likhet med många andra att det är viktigt att bredda denna utbildning så att den kan komma även andra grupper till- godo. Alternativet att behålla nuvarande yrkesteknisk examen och att tillföra en examen som i huvudsak riktar sig mot studenter utan den särskilda yrkeserfarenhet som YTH kräver, anser jag inte vara ett gångbart alternativ. Detta eftersom det enligt min mening skulle bli alltför svårt att skilja två så lika utbildningar åt – inte minst för studenter och arbetsgivare. En examen underlättar också en prak- tisk samordning av de bägge utbildningsinriktningarna. Den nya struktur som jag föreslår för YTH innebär att utbild- ningen till viss del får en ny inriktning. Jag tycker därför att det är viktigt att genom en ny examensbenämning markera att det till viss del rör sig om en ny utbildning. anser jag att det är viktigt att ta tillvara det goda namn och rykte som YTH har . YTH är en utbildning som funnits och som blivit ett känt begrepp som av många, inom såväl som utanför högskolan, förknippas med utbildning av hög kvalitet. Jag anser därför att det finns goda skäl Yrkesutbildning i högskolan: mina utgångspunkter att söka finna ett namn som inte helt skiljer sig från den tidigare benämningen. Vissa remissinstanser har i sina kommentarer över mitt förslag till , framfört att examensbenämningen har alltför stora likheter med kvalificerad yrkesutbildning. De me- nar därför att det kan bli svårt för studenter och arbetsgivare att skilja de olika utbildningarna åt. Jag kan till viss del instämma i att en sådan problematik skulle kunna uppstå. Jag tror dock att denna minimeras genom att hög- skolorna är fria att själva bestämma vad de vill kalla de utbildnings- program som leder till yrkeshögskoleexamen. Många utbildnings- program som formellt ger studenten en högskoleingenjörsexamen kallas sällan för högskoleingenjörsprogram. Istället får de be- nämningar som exempelvis: N Ekologisk skogsproduktion N Produktionstekniker etc.1 Liknande exempel finns också bland utbildningar som leder till kandidatexamen – exempelvis ekonomprogrammet. Det är enligt min mening troligt att högskolorna väljer att kalla även denna nya utbildning vid liknande benämningar, som kan variera beroende på vilket område utbildningarna ges inom. Flera remissinstanser har också påpekat denna möjlighet i sina remissvar till . Tekniska högsko- lan anser exempelvis att det mellanled som tidigare fanns i yrkes- teknisk examen istället tillgodoses genom att en examensbenäm- ning kompletteras med ett tillägg – med inriktning mot. Trots att den samlade benämningen innehåller ordet yrke, bör det gå att skilja från kvalificerad yrkesutbildning, då även benäm- ningen högskola ingår. 1 För fler exempel, se En ny yrkeshögskoleutbildning, SOU 2001:40, bilaga 2 Utbildningar i högskolan kortare än 120 poäng. Yrkesutbildning i högskolan: mina utgångspunkter 3.3.3Yrkeshögskoleexamen är inte detsamma som högskoleexamen Vid införandet av examensordningen, klargjorde den dåvarande re- geringen i sin proposition Frihet för kvalitet (prop. 1992/93:1) riktlinjerna för högskoleexamen. Införandet av högskoleexamen motiverades av att ett antal av de dåvarande allmänna utbildnings- linjerna samt att huvuddelen av de dåvarande lokala linjerna inte svarade mot de krav beträffande längd och /eller fördjupning som ställdes för magister- eller kandidatexamen. För många av dessa utbildningslinjer fanns heller inte skäl att inrätta en särskild yrkes- examen. Regeringen ansåg dock att även sådana studier, liksom ämnesstudier av viss omfattning, borde kunna avslutas med en ex- amen. Regeringen föreslog därför att högskoleexamen skulle an- vändas som ett samlingsbegrepp för all sådan utbildning som an- tingen inte uppfyller kraven för magister- eller kandidatexamen eller inte leder till en yrkesexamen. Flera remissinstanser anser att högskoleexamen därför borde kunna användas för sådan utbildning som jag föreslår i mitt betän- kande. De menar att det annars föreligger risk att sammanbland- ning sker. Skälen för att bevara nuvarande högskoleexamen och istället ut- veckla yrkesteknisk examen är flera. Högskoleexamen innebär en möjlighet att få examen för de studenter som väljer att studera upp till 80 poäng i högskolan. Det bör enligt min mening vara möjligt för de studenter som av olika skäl inte vill läsa fler poäng i högskolan att ändå kunna få en exa- men. Det ger också studenter som exempelvis inte vill fullfölja på- börjat program att ta ut en examen vid 80 poäng. Ett av syftena bakom förslaget med införandet av en yrkeshög- skoleexamen, är att betona utbildningens yrkesinriktade karaktär. Jag tycker därför att det är olämpligt att blanda dessa båda typer av examina. 3.3.4En flexibel struktur nödvändig Ett alternativ till mitt förslag om ny examen hade varit att föreslå ett antal nya yrkesexamina och därigenom precisera vilka utbild- ningsinriktningar som efterfrågas på arbetsmarknaden. Föresprå- kare för ett sådant förfaringssätt menar att detta leder till ett mer Yrkesutbildning i högskolan: mina utgångspunkter överskådligt utbildningsutbud som är till fördel inte minst för stu- denter och arbetsgivare. Ett sådant förslag skulle dock enligt min mening försvåra den nödvändiga flexibilitet och rörlighet som är nödvändig i sam- spelet mellan utbildning och arbetsliv. Det finns också exempel på flera utbildningskoncept där flexibilitet kombineras med ett stabilt, gott renommé – högskoleingenjörsutbildningarna och YTH är två sådana exempel. Ytterligare ett skäl till att istället finna ett mer flexibelt alternativ är att arbetslivets efterfrågan på arbetskraft kan vara mycket regio- nal. Ett regionalt behov kan ha svårt att motivera en nationell be- stämmelse. Det finns dock skäl att göra återkommande nationella analyser över vilka utbildningsbehov som finns. Jag återkommer till detta i senare avsnitt i betänkandet. 4Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Under arbetet med utredningen har frågor om behovet av och möjligheterna att definiera skillnader och likheter mellan andra eftergymnasiala utbildningar, däribland kvalificerad yrkesutbild- ning, och yrkeshögskoleutbildning aktualiserats. Detta behov på- talades även av olika remissinstanser i samband med Utbildnings- departementets remissbehandling av mitt delbetänkande En ny yr- keshögskoleutbildning (SOU 2001:40). Jag väljer därför att i ett särskilt avsnitt lyfta fram denna problematik. Gränsdragningen mellan gymnasieutbildning och eftergymnasial utbildning är i många fall svår att dra. Jag har då valt att framförallt lyfta fram utbildningsanordnare som ger utbildningar med tydlig yrkesprofil, även om det i vissa fall medför att utbildningen gränsar till gymnasieutbildning. 4.2Skillnaden mellan högskoleutbildning och annan eftergymnasial utbildning I högskolelagen (1992:1434) och högskoleförordningen (1993:100) anges ramarna för vad som är högskoleutbildningens särdrag, att högskoleutbildning ska vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet. Högskolelagen fastslår att högskolan ska bedriva såväl utbildning som forskning samt samverka med det omgivande samhället. Högskoleförordningen fastslår också att ut- bildningen vid högskolorna ska vara avgiftsfri för studenten. Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Högskolelagen och högskoleförordningen anger vidare hur de statliga högskolorna skall organiseras, den anger vilka beslutande nämnder som skall finnas och hur representationen i dessa ska se ut. Det föreskrivs även vilka kategorier av lärare som högskolan får anställa. Vidare föreskrivs att utbildningen skall bedrivas i form av kurser och att dessa kan sammanföras till program. Alla kurser skall ha en kursplan och denna skall innehålla kursens syfte och mål, kursens poängtal, huvudsakligt innehåll samt litteratur och övriga läromedel som ska användas i kursen. Dessutom skall krav på förkunskaper anges liksom formerna för hur studenternas prestationer ska be- dömas och vilka betygsgrader som gäller. Om kurser sammanförs till ett utbildningsprogram skall det finnas en utbildningsplan. I den skall anges vilka kurser utbildningen omfattar, den huvudsak- liga uppläggningen av utbildningen samt om det finns särskilda förkunskapskrav. Vidare ska studenterna ges möjlighet att värdera sin utbildning, resultatet av detta ska finnas tillgängligt. Högskolelagen fastslår också att högskoleutbildning ska ge stu- denten ett kritiskt förhållningssätt till kunskap. Den ska utveckla studenternas förmåga till självständig och kritisk bedömning, deras förmåga att självständigt lösa problem och förmåga att följa kun- skapsutvecklingen och delta i informationsutbyte på vetenskaplig nivå. I högskolans uppdrag ingår att utbilda för såväl yrkesverk- samhet i ett kunskapssamhälle som för en vetenskaplig karriär. 4.2.2Villkor för annan eftergymnasial utbildning. Kvalificerad yrkesutbildning (KY) startade som en försöksverk- samhet 1996. Utbildningen har successivt vuxit och kommit att omfatta ett allt större antal studerande och allt fler olika utbild- ningsinriktningar. har beslutat att utbildningsformen ska bli permanent . KY är eftergymnasial på så sätt att utbildningen, precis som den som ges i högskolan, ska bygga på de kunskaper de studerande får i gymnasieskolan. Utbildningen ska ha sin grund dels i den kunskap som genererats i produktionen av varor och tjänster, dels i veten- skap. Den ska ge såväl teoretiskt djup som en stark arbetslivsan- knytning. Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Som regel gäller att KY ska omfatta studier och en tredje- del av tiden ska vara arbetsplatsförlagd. Utbildningen kan ges av såväl högskolan som kommuner, landsting och enskilda fysiska eller juridiska personer. Inriktning och omfattning av KY bestäms utifrån bedömningar om den framtida efterfrågan i arbetslivet. För att behålla aktualiteten och flexibiliteten i utbildningsutbudet får en utbildning aldrig starta mer än fem gånger utan tillstånd från den nationella myndigheten. Utbildningen berättigar till studiemedel. Utbildningen står under statlig tillsyn. Medel för utbildnings- platser delas ut av Myndigheten för Kvalificerad Yrkesutbildning som inrättades . För har re- geringen föreslagit att KY ska omfatta 12 500 platser. KY erbjuds huvudsakligen inom följande områden: Ekonomi (inklusive försäkring, handel, ledning) IT (inklusive multimedia, grafisk industri, all data) Jord, skog, trädgård Transport (inklusive sjöfart) Turism (inklusive restaurang) Övrigt (inklusive TV, hantverk) Störst antal utbildningar fanns 2001 inom IT (96) och inom tek- nik/tillverkning (84). Detta motsvarar respektive av det totala antalet KY. Inom området för ekonomi erbjuds 46 ut- bildningar (12,) och inom områdena vård och turism (inkl. re- staurang) 27 utbildningar vardera, vilket motsvarar . Inom området Övrigt finns utbildningar inom exempelvis TV- och vi- deoproduktion, digital media, olika utbildningar inom musik samt hantverk. Inom komvux ges huvudsakligen gymnasial vuxenutbildning. Ut- över denna finns ett antal så kallade påbyggnadsutbildningar (PU). De är eftergymnasiala på så sätt att de ska leda till en ny nivå inom Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning yrket eller till ett nytt yrke. Utbildningarna anordnas av kommuner eller landsting och berättigar till studiemedel från och med höst- terminen det år den studerande fyller . Studenterna kan söka särskilt vuxenstudiestöd. För de flesta påbyggnadsutbildningar gäller som förkunskaps- krav fullföljd gymnasieutbildning på nationellt eller specialutformat program eller motsvarande. I vuxenutbildningsförordningen beto- nas att man för att få delta i en kurs inom gymnasial vuxenutbild- ning eller påbyggnadsutbildning dels ska sakna eller ha bristande kunskaper inom kursens ämnesområde, dels ha förutsättningar att följa undervisningen med hänsyn till tidigare studier och annan verksamhet. Påbyggnadsutbildningen ska som regel omfatta minst 800 tim- mar och som mest . För varje område utarbetas och fastställs lokalt kursplaner som ger möjlighet att nå de nationella målen för olika yrkesinriktningar. Utformningen ska ske i samråd med företrädare för arbetslivet, lokalt eller centralt. ska registrera kurserna. PU kan vara antingen riksrekryterande eller ges enbart med lokal rekrytering. Omfattningen av de riksrekryterande PU var knappt 8 500 platser. Utöver dessa räknar med cirka 3 500 platser på PU med enbart lokal rekrytering. Bland de PU som är riksrekryterande finns ett stort antal olika utbildningar. Dessa går att indela i följande områden: IT (inklusive data, programmering, multimedia) Jord/skog/trädgård Fordon (inklusive trafiklärarutbildningen) Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Störst antal platser finns inom området IT. Därefter kommer om- rådet vård och omsorg. PU inom jord/skog/trädgård är relativt omfattande och anordnas i huvudsak av landsting. Huvuddelen av utbildningsanordnarna inom området IT finns i storstadsområden (, och ). Inom kategorin Övrigt ingår exempelvis utbildning till frisör, hudvård, säkerhetsutbild- ning/handläggare, projektledare etc. deltog 45 000 personer i arbetsmarknadsutbild- ning, varav i yrkesinriktad utbildning och i förbere- dande kurser. hade någon form av gymnasieutbildning och någon form av högskoleutbildning. Yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning ges inom följande om- råden: Hälso- och sjukvård, omsorg Viss arbetsmarknadsutbildning ges inom ramen för högskolan. av 1999 hade 658 personer fått arbetsmark- nadsutbildning i högskolan, varav huvuddelen omfattade så kallad förberedande utbildning. Bland det som kan kallas mer direkt yr- kesinriktad utbildning, gavs huvuddelen inom området pedagogik. Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Folkbildningen omfattar studieförbunden och folkhögskolor, och har en lång tradition i svenskt utbildningsväsende. Statsmakterna ger bidrag till folkbildningen under relativt fria former, då man an- ser att folkbildningen ska kunna vara fri, frivillig och styras av sin egen idé. Målen med utbildningen fastställs också av respektive folkhögskola. Staten har heller ingen tillsyn över folkhögskolorna, utan har istället överlåtit denna till folkbildningens egna organisa- tioner. På folkhögskolorna ges en stor variation av utbildningar. Till en allmän kurs som ger en behörighet motsvarande den som kan fås genom det offentliga skolväsendet får i princip endast den som fyllt antas. Det finns även särskilda kurser med olika yrkesinrikt- ning. Vanligen ställs då särskilda antagningsvillkor. Flera skolor kallar till intervju och en del har inträdesprov. Enligt definition av yrkeskurser innefattas kurser på eftergymnasial/högskolenivå. Till dessa räknas bl.a. föl- jande utbildningar: Fritidsledarutbildning (1–) Datautbildning (varav de flesta bedöms vara på gymnasial nivå) Högskoleutbildning i privat regi Några privata utbildningsanordnare har genom beslut från reger- ingen fått tillstånd att utfärda särskilda högskoleexamina. Det rör sig då om större utbildningsanordnare, ofta organiserade som en högskola och med en omfattande utbildning. Flera av dessa får också statlig finansiering (, Stiftelsen , ). Andra exempel är de tre privata vårdhögskolorna i (, Sophiahemmet och ). Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Andra typer av privata utbildningsanordnare Det finns också ett stort antal privata utbildningsanordnare i som anordnar olika former av utbildningar. De allra flesta anordnar huvudsakligen kortare utbildningar som arbetsgivare kö- per för sina anställda. Det rör sig då ofta om olika typer av dataut- bildningar, ledarskapsutbildningar etc. Det finns även exempel på företag eller organisationer som riktat in sig på särskilda yrkeskun- skaper i speciella branscher. () erbjuder kompetensutveckling för tekniker i form av en mängd kortare kurser. Ett annat exempel är administration (SIPU), som ger kurser särskilt inriktade mot an- ställda i offentlig sektor. Det finns också flera privata utbildningsanordnare som säljer ar- betsmarknadsutbildningar åt AMS. Det kan då röra sig både om yrkesinriktade utbildningar eller så kallad behörighetsgivande ut- bildning. Vissa privata utbildningsbolag ger KY-utbildningar, andra ger utbildningar inom ramen för Komvux eller . Yrkesinriktad utbildning i privat regi Därutöver finns en mängd privata utbildningsanordnare som er- bjuder längre, yrkesinriktad utbildning till privatpersoner mot av- gift. Att få en heltäckande bild över omfattningen av denna utbild- ning är inte möjlig eftersom utbudet ständigt förändras och för- nyas. Nedan ges exempel på ett antal privata utbildningsanordnare. Endast utbildningsanordnare vars utbildning omfattar och som är öppen även för personer som inte har an- ställning, finns med. Ofta ställs inte några formella behörighetskrav för tillträde till utbildningarna, men i praktiken vänder sig de flesta privata utbild- ningsanordnare till vuxna personer med viss arbetslivserfarenhet och som har möjlighet att finansiera kursavgifterna. På utbildas 3 000 kursdeltagare . Utbildningsverksamheten delas in i kurser och utbild- ningar. En kort kurs ger kunskaper inom ett väl avgränsat område. En del utbildningar är längre, olika ämnen tenteras och den studerande får en examen. De erbjuder bland annat utbildningar till ekonomiassistent samt olika diplomutbildningar (redovisnings- ekonom, marknadsekonom). Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning erbjuder utbildningar inom ekonomi och marknadsföring i , och . De utbild- ningar som erbjuds är marknadsföring, ekonomi och affärskom- munikation. Samtliga är tvååriga och ges på kvällstid. Utöver dessa utbildningar ger IHM även vissa KY-utbildningar (affärsekonom, projektledare samt företagsförsäljare) och påbyggnadsutbildningar för tidigare IHM-elever eller personer med akademisk examen. Dessa ges inom områdena affärsstyrning, key account manager, , projektledning samt IHM strategic branch mana- gement. Studierna är vanligtvis en termin och kan bedrivas vid si- dan om det ordinarie arbetet. (och ) ger utbildningar inom PR, reklam och media. Det är möjligt att läsa både fristående kurser inom PR, reklam eller media. Man kan välja om man vill ha en teoretisk eller en praktisk inriktning. Berghs er- bjuder också utbildningsprogram i bland annat Media communi- cation (tidigare Art och Copy), Mediedesign, Marknadskommu- nikation samt Produktionsledning. Utbildningarna är 1–och ges huvudsakligen på heltid. För behörighet krävs vanligtvis fal- lenhet för yrket, men också gymnasiekompetens samt erfarenhet från branschen. Datahögskolan i erbjuder heltidskurser och kvällskur- ser i systemering och programmering. Eleverna får göra ett prov innan antagning, några formella behörighetskrav ställs inte. (, och ) ger utbildningar inom vad man kallar komplementär och alternativ medicin. Vanligtvis ställs inga krav på förkunskaper men de längre utbildningarna till massageterapeut, fotvårdsspecialist och basme- dicin står under tillsyn. 4.3Högskoleutbildning och annan eftergymnasial utbildning Av de eftergymnasiala utbildningar som finns är det ett be- gränsat antal där det finns en risk för sammanblandning med hög- skoleutbildning. Där sammanblandning kan ske, och ibland sker, är i huvudsak mellan KY och högre utbildning. Anledningarna till detta är flera. Till exempel ger högskolor i vissa fall KY. Annat kan vara att marknadsföringen för utbildningarna i vissa fall når samma grupper av personer och att marknadsföringen i många fall liknar Högskoleutbildning i förhållande till annan eftergymnasial utbildning Det är också så att KY på flera ställen i landet kallar sig för yrkeshögskoleutbildning och eller yrkeshögskola. 4.3.1Om relationen högskoleutbildning – kvalificerad yrkesutbildning I mitt delbetänkande En ny yrkeshögskoleutbildning (SOU 2001:40) beskriver jag högskolans yrkesutbildningar i relation till KY. Enligt regeringens proposition om kvalificerad yrkesutbild- ning (prop. 2000/01:63) ska KY ge sådana fördjupade teoretiska och praktiska kunskaper som krävs för att självständigt och i ar- betslag utföra kvalificerade uppgifter i ett modernt organiserat ar- betsliv. Utbildningen ska präglas av såväl teoretiskt djup som en stark arbetslivsanknytning. Utbildningen ska utvecklas och bedri- vas i samverkan mellan arbetsliv och utbildningsanordnare samt bidra till att bryta traditioner i fråga om könsbundna utbildnings- och yrkesval och motverka social snedrekrytering. Dessutom ut- trycker regeringen i propositionen, att utbildningen ska ha sin grund dels i kunskap som genererats i produktionen av varor och tjänster och dels i vetenskap samt utformas så att en hög kvalitet och yrkesrelevans nås. I delbetänkandet En ny yrkeshögskoleutbildning framför jag, att jag anser att den viktigaste skillnaden mellan högskolans utbild- ningar och KY har att göra med utbildningarnas olika förhållande till forskning – det vill säga utvecklandet av ny kunskap. En annan viktig skillnad mellan högskolan och KY gäller möjligheten till vi- dare studier. Högskoleutbildning och högskolepoäng ger studenten möjlighet att bygga på sin utbildning och gå vidare inom högsko- lan. Högskolepoäng är giltiga under en hel livstid. I propositionen Kvalificerad yrkesutbildning redogör regeringen för sin syn på skillnaderna mellan högskoleutbildning och kvalifice- rad yrkesutbildning.