sou · GPB356 · 2002-01-01 00:00:00 — Antalet observationer kan egentligen sägas vara i minsta laget för en analys av detta slag, något som gör att det krävs mycket kraftiga förändringar för att erhålla en statistisk signifikant inter- aktionseffekt. Trots detta visar det sig att denna multivariata analys anger en påtaglig, och statistisk signifikant, förändring för dem med psykiska besvär.7 I Figur 3.1 har vi åskådliggjort denna förändring på så vis att oddset för den övriga befolkningen 16–att tillhöra denna grupp 1988–89 är satt till ett. Som framgår hade gruppen med långvariga psykiska besvär ungefär en överrisk på dryga . har denna överrisk mer än fördubblats trots att vi här tar hänsyn till skillnader i sammansättning efter ålder, kön, utbildningsnivå, familjetyp och födelseland. Förändrade skillnader i risken att ha övrig syssel- sättningsstatus (ej förvärsarbetande, ej studerande, ej arbetssökan- de, ej pensionär/sjukbidrag) mellan dem med långvariga psykiska besvär och den övriga befolkningen. Åldersgruppen 16–. Standardiserat för ålder, kön, utbildningsnivå, familjetyp och födelseland. De utan långvariga psykiska besvär 1988–89 är refe- renskategori vars odds är satt till 1 7 Som framgår av tabellen har också överrisken förändrats för den sammansatta gruppen av funktionshindrade. Detta är dock i all huvudsak beroende av utvecklingen för gruppen med psykiska besvär. har olika former av tillfälliga anställningar blivit allt vanligare. Sålunda gäller enligt ULF-undersökningarna att bland de anställda ökade andelen med tidsbegränsad anställning från drygt 10 till mellan de båda tidpunkter vi studerar här. Tidsbegränsad anställning har tidigare visat sig vara vanligare bland kvinnor än män, och bland utrikes födda, men denna har också en mycket ovanlig klassprofil genom att vara vanligast bland högre tjänstemän och bland arbetare i okvalificerade yrken (se 2000). Det senare visar att tids- begränsade anställningar inte är något enhetligt fenomen utan det förekommer en mängd olika typer av tidsbegränsade anställningar som sannolikt har mycket olika välfärdsimplikationer.8 Vi har konstaterat att personer med funktionshinder är syssel- satta i betydligt lägre utsträckning än befolkningen i stort. Bland dem som har en anställning har andelen med tidsbegränsad anställ- ning ökat i minst lika hög takt som bland övriga befolkningen. Vi tycks med andra ord finna en utveckling vars grunddrag är desamma som för befolkningen i stort. Andelen med tidsbegränsad anställning är dock något lägre bland personer med funktions- hinder. Av analyser (ej presenterade) framgår dock att när vi kontrollerar för andra faktorer är dock denna skillnad inte signi- fikant. Liknande resultat har erhållits också i andra studier (se t.ex. SCB 1999, Tabell 17). har det i en rad svenska studier visats att arbetslivet i många avseenden blivit mer påfrestande under 1990- talet. Framförallt förefaller arbetets mer mentala eller psykosociala villkor ha blivit allt hårdare. Det finns skäl att uppmärksamma såväl psykosociala aspekter som mer fysiska aspekter av arbetslivet. I tidigare analyser har det också framkommit att andelen jäktiga arbeten ökat väsentligt , en ökning som främst berört den kvinnliga delen av arbetsstyrkan, medan exempelvis andelen enformiga arbeten är ungefär lika stor vid slutet av 1990- talet som vid decenniets inledning (2000). 8 , (2000) visar t.ex. att de som har den tidsbegränsade anställningsformen behovsanställning har betydligt sämre arbetsvillkor jämfört med exem- pelvis projektanställda. Analyser (ej redovisade) visar att det inte finns några signifikanta skillnader mellan personer med funktionshinder och befolkningen i stort beträffande förekomsten av jäktigt arbete. Också bland per- soner med något funktionshinder är det vanligare med jäktiga arbeten bland kvinnor än bland män. Personer med rörelsehinder är den enda av de grupper av funktionshindrade vi undersökt där det finns en tendens till att jäktiga arbeten är mindre frekvent. Inte heller finner vi någon skillnad mellan funktionshindrade och övriga vad gäller förändringar . Om skillnaderna vad gäller jäkt i arbetet är små är det däremot en större andel av grupperna av funktionshindrade som har en- formiga arbeten.9 I Tabell 3.4 redovisas resultat från analyser där risken för att ha ett enformigt arbete studeras. Dessa skillnader minskar visserligen något när vi tar hänsyn till andra faktorer men förblir klart signifikanta. Som framgår har dock alla dessa skillnader förändrats med undantag för överrisken för personer med psykiska besvär (se kolumnen längst till höger). 9 Definitionen av såväl enformiga som jäktiga arbeten bygger på en enkel fråga där den intervjuade svarat Ja eller Nej på frågan: Är ditt arbete jäktigt (enformigt)?. Relativa skillnader (odds) för en- formigt arbete för olika grupper av funktionshindrade, 1988–89 och 1998–99. Förvärvsarbetande i åldersgruppen 16–(n=14 844). De utan respektive funktionshinder är referens- kategori, vars odds är satt till 1. (P-värde kursivt och inom parentes) (0,000) (0,007) (0,003) (0,025) (0,000) (0,006) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) Modell A = enbart kontrollerat för ålder (10 års-grupper), och undersökningsår. Modell B = A + kön + utbildningsnivå + födelseland + hushållstyp. E S = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Interaktion mellan undersökningsår och respektive funktionshinder är testat på modell B. Nedsatt rörlighet i armar/händer avser åren 1988–89 och 1996–97. På motsvarande sätt som tidigare uttrycker vi dessa förändringar i Figur 3.2. Här redovisas sålunda hur oddsen för att ha ett en- formigt arbete har förändrats för såväl personer med nedsatt hörsel som grupperna med olika former av rörelsenedsättningar och den sammansatta gruppen av funktionshindrade i jämförelse med de förändringar som gäller för den övriga befolkningen.10 10 De skattade förändringarna kommer egentligen från olika modeller där alltså även oddsen för dem utan det specifika funktionshindret kan variera. Emedan denna variation i stort sett är obefintlig har vi endast angett ett referensgruppsvärde för respektive mättidpunkt med undantag för jämförelsen mellan personer med nedsatt rörlighet i armar eller händer där jämförelsen görs mellan 1988–89 och 1996–97. Förändrade skillnader i risken för enformigt arbete mellan personer med olika former av funktionsnedsättningar och den övriga befolkningen. Förvärvsarbetande i åldersgruppen 16–. Åren 1988–89 respektive 1998–99. Standardiserat för ålder, kön, utbildningsnivå, familjetyp, födelseland. De utan funk- tionsnedsättning 1988–89 är referenskategori vars odds är satt till 1 i armar/händer Nedsatt rörlighet i armar/händer avser och 1996-97. Som framgår av figuren har skillnaderna utjämnats betydligt. Medan såväl hörselskadade som de båda grupperna med rörelse- nedsättningar hade en betydande överrisk för att ha ett enformigt arbete 1988–89 – nära 50 procents respektive fördubblad – är skillnaderna i stort sett utraderade . Dessa ändringar gäller trots att vi här kontrollerar för alla övriga variabler i ana- lyserna. Vidare analyser visar att denna förändring i huvudsak beror på att enformiga arbeten blivit mindre vanligt bland kvinnor med funktionshinder. Tidigare studier har, kanske inte så oväntat, visat att risken för att ha ett enformigt arbete är starkt relaterat till klasstrukturen. Resultatet i Figur 3.2 reser frågan om förvärvs- arbetande personer med funktionshinder har en annan klass- sammansättning vid de två mättidpunkterna, och att detta skulle kunna ligga bakom förändringen. Med andra ord har de (färre) personer med funktionshinder, som har ett arbete i högre utsträckning tjänstemannajobb på högre eller mellannivå jämfört ? I själva verket visar sig i datamaterialet istället en närmast mot- satt utveckling av fördelningen efter klassposition. Medan andelen förvärvsarbetande som är högre tjänstemän eller tjänstemän på mellannivå ökar påtagligt finner vi en minskning av motsvarande andel bland personer med rörelsehinder. Dessa har i stort sett identisk andel tjänstemän som övriga förvärvsarbetande , men en klart lägre andel vid slutet av decenniet. För dem med nedsatt hörsel är de relativa föränd- ringarna av klasspositioner mindre tydliga men tendensen är densamma. Följaktligen visar det sig också att om man i de multi- variata modeller som Figur 3.2 bygger på (se Tabell 3.4) också inkluderar klass (enligt den gängse socio-ekonomiska indelningen) så blir de relativa förbättringar vi redovisat i figuren för dem med rörelsenedsättningar och dem med nedsatt hörsel än mer markanta. I Tabell 3.5 redovisas resultaten från en serie regressioner där risken för att ha ett fysiskt olämpligt arbete analyserats. Indikatorn bygger på två frågor där den ena gäller olämpliga arbetsställningar och den andra frågan rör arbetsrörelsernas ensidighet.11 Vi särskiljer de arbeten där båda dessa villkor är uppfyllda vilka vi benämner fysiskt olämpligt arbete. Som framgår av tabellen är också sådana arbeten mer vanliga bland de funktionshindrade. Detta gäller både dem med nedsatt hörsel och dem med långvariga psykiska besvär. Det finns också en motsvarande tendens bland dem med rörelse- hinder även om skillnaden här inte är signifikant. Den största över- risken finner vi dock för personer med nedsatt rörlighet i armar eller händer. Det faktum att personer med funktionshinder tenderar att till viss del ha en mer fysiskt påfrestande arbetsmiljö väcker fler frågor. Innebär funktionshindret att en viss arbetssituation upplevs som mer negativ för den funktionshindrade än för andra? Mot detta talar kanske, att också personer med nedsatt hörsel liksom de med psykiska besvär uppger att de har obekväma arbetsställningar och ensidiga rörelser i arbetet. Den grupp som har högst överrisk, 11 Frågorna lydelse är: Innebär ditt arbete mycket upprepade och ensidiga arbetsrörelser? respektive Är ditt arbete sådant att du tvingas till krokiga, vridna eller på annat sätt olämpliga arbetsställningar? personer med nedsatt rörlighet i armar eller händer, kan förvisso tänkas uppleva arbetsställningar som mer olämpliga men det kan inte heller uteslutas att arbetet i sig är orsaken till funktions- nedsättningen. Oavsett vilket, är det utifrån individens väl- färdsperspektiv självfallet negativt att man bedömer att ens arbete innehåller såväl ensidiga som olämpliga arbetsställningar. Att funk- tionshindrade betydligt oftare har fysiskt olämpliga arbeten är på så vis ett negativt välfärdsutfall oberoende av vilka orsaker som ligger bakom detta observandum. Fysiskt olämpligt arbete. Relativa skillnader (odds) för risken att ha ett fysiskt olämpligt arbete (arbetet innebär både upprepade och ensidiga arbetsrörelser och olämpliga arbets- ställningar) för olika grupper av funktionshindrade, 1988–89 och 1998–99. Förvärvsarbetande i åldersgruppen 16–(n=14 841). De utan respektive funktionshinder är referenskategori, vars odds är satt till 1. (P-värde kursivt och inom parentes) (0,000) (0,000) (0,068) (E S) [1,34] (0,013) (0,035) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) Modell A = enbart kontrollerat för ålder (10 års-grupper), och undersökningsår. Modell B = A + kön + utbildningsnivå + födelseland + hushållstyp. E S = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Interaktion mellan undersökningsår och respektive funktionshinder är testat på modell B. Nedsatt rörlighet i armar/händer avser åren 1988–89 och 1996–97. Som framgår av Tabell 3.5 har en av skillnaderna (den mellan personer med nedsatt hörsel och övriga) förändrats signifikant. I likhet med tidigare anger vi denna förändring grafiskt i Figur 3.3. Här framgår att den överrisk för en fysiskt sett mer krävande och olämplig arbetsmiljö som de hörselskadade hade vid ingången av decenniet påtagligt har minskat. Överrisken, i termer av odds- kvoter, har minskat från dryga till (dessa tal får man fram om man delar de tal som staplarna och grupp representerar i figuren). Förändrade skillnader i risken för fysiskt olämpligt arbete mellan dem med nedsatt hörsel och den övriga befolkningen. Förvärvsarbetande i åldersgruppen 16–. Standardiserat för ålder, kön, utbildningsnivå, familjetyp och födelseland. De utan nedsatt hörsel 1988-89 är referenskategori, vars odds är satt till 1 Sammantaget har vi i flera avseenden kunnat se att förändringarna i arbetsvillkor har gått i riktning mot mindre skillnader mellan funktionshindrade personer och andra. Till viss del är detta ett utslag av att de personer med funktionshinder som för- värvsarbetar har förbättrade arbetsförhållanden jämfört med mot- svarande grupp och därmed i allt mindre grad avviker från den övriga befolkningen. Denna utjämning av arbetsvillkoren sker dock som andelen sysselsatta minskar påtagligt. Detta gäller visserligen för alla grupper, inklusive dem utan funk- tionshinder, men nivåerna är olika. 3.3Arbete och sysselsättning – en sammanfattning Andelen förvärvsarbetande har sjunkit tydligt och bland dem med anställning har tidsbegränsade sådana blivit allt vanligare. Dessa övergripande trender är i grova drag desamma för befolkningen i stort och för grupperna av funktionshindrade. Kanske är det beträffande sysselsättningsutvecklingen viktigast att konstatera vad vi inte har funnit: det finns inga tecken på att relationen till arbetsmarknaden skulle ha blivit svagare för personer med funktionshinder än för andra grupper. Sysselsättningsnedgången är i stora drag av samma dignitet och arbetslöshetsökningen likaså. Däremot föreligger klara nivåskillna- der vad gäller arbetsmarknadsförankring. Detta innebär med andra ord att andelen förvärvsarbetande är lägre bland personer med funktionshinder och att detta gäller såväl som . Undantaget här är personer med nedsatt hörsel som, framförallt män, har sysselsättningsnivåer som är i paritet med befolkningen i stort. Skillnaderna i sysselsättningsnivå förklaras till stor del av förmågan att arbeta, men framförallt för personer med långvariga psykiska besvär återstår betydande skillnader också när vi tar hänsyn till denna faktor. Andelen för- värvsarbetande bland männen i denna grupp har också minskat mycket kraftigt. Allra mest oroande är kanske den kraftiga ökningen inom i gruppen med långvariga psykiska besvär som enligt data varken förvärvsarbetar, studerar, är arbetssökande eller uppbär pension. Beträffande arbetsvillkoren finner vi i många fall att dessa är sämre för de undersökta grupperna av funktionshindrade än för genomsnittet i befolkningen. Personer med funktionshinder tende- rar i högre grad att ha enformiga och fysiskt olämpliga arbeten. finner vi dock här påtagliga förändringar på så vis att många av dessa skillnader mellan funktionshindrade och den övriga befolkningen minskat. Framförallt har vi kunnat notera att skillnaderna i risken för att ha ett enformigt arbete i stort sett har utraderats, vilket främst är en avspegling av en minskad risk bland förvärvsarbetande kvinnor med funktionshinder. För grup- pen hörselskadade kan man vidare säga att , till skillnad från vad som gällde tidigare, har dessa personer arbetsvillkor som inte alls avviker från befolkningen i stort. I alla fall inte rörande de dimensioner av arbetet vi här har belyst. Det är dock viktigt att komma ihåg att dessa i huvudsak positiva förändringar sker som andelen som har ett arbete över- huvudtaget har minskat. Detta gäller visserligen för alla grupper, inklusive dem utan funktionshinder, men nivåerna är olika. Det går inte att komma ifrån tanken att förvärvsarbetande personer med funktionshinder är en slags elit av funk- tionshindrade i högre grad än vad som var fallet . Då var en betydligt större andel av funktionshindrade personer i arbete, men arbetsvillkoren bland dessa tycks i flera avseenden ha varit sämre. I detta kapitel skall vi inledningsvis redovisa hur de genomsnittliga inkomstskillnaderna ser ut och har förändrats, när vi jämför hus- hållsinkomster för personer med funktionshinder med befolk- ningen i stort. Därefter kommer vårt fokus att övergå till inkomst- fördelningens nedre skikt. Här kommer vi att studera hur riskerna för att ha mycket låga disponibla inkomster, avgränsade såsom understigande av befolkningens medianinkomst, varie- rar mellan grupper och hur dessa risker har förändrats. Vårt angreppssätt, dvs. vilka grupper vi urskiljer och vilka analyser som utförs, kommer i huvudsak att vara detsamma som . I kapitlets andra hälft kommer vi istället att mer direkt söka mäta och analysera bristande ekonomiska resurser. Detta görs genom att studera om personer med funktionshinder i högre omfattning än andra intervjuade i ULF-undersökningarna uppger att de har en knapp ekonomisk situation enligt ett par olika konkreta frågor. Vi menar att en av de stora fördelarna med dessa indikatorer är att de mer direkt fångar de ekonomiska levnadsvillkoren jämfört med inkomstdata. En av anledningarna till detta är att det är relativt vanligt att inkomsterna varierar mycket mellan olika år. I den mån ett hushåll exempelvis har ett stort ekonomiskt kapital behöver en låg inkomst ett specifikt år inte innebära stora ekonomiska pro- blem. Inkomstens mer indirekta karaktär kan också ge en miss- visande bild om det är så utgifterna är större för vissa individer eller grupper än för andra för att uppnå likvärdig levnadsnivå. Det är just en sådan social olikhet i transformeringen av inkomster och varor till levnadsförhållanden som Sen (t.ex. 1992:102 ff.) ser som ett av de stora problemen med att enbart fokusera på inkomster i studier av fattigdom. Personer med funktionshinder utgör här ett tänkbart exempel på just denna problematik. Det har tidigare påpekats att olika funktionshinder gör att man får specifika merkostnader, som inte alltid ger rätt till samhälleligt ekonomiskt stöd (se t.ex. 1999; 2000c; SOU 2000:91). Om så är fallet, borde vi finna att grupperna med funktionshinder har en sämre ekonomisk situation när vi fokuserar de direkta indika- torerna på ekonomiska problem jämfört med vad som framkommer i en inkomstanalys. I kapitlets avslutande del skall vi också göra en grov redovisning av de ekonomiska resurserna för en grupp som vi annars inte belyser i denna skrift. Genom att avgränsa en grupp familjer utifrån om de erhållit s.k. vårdbidrag skall vi ge en bild av den ekonomiska situationen för familjer med barn som har funktionshinder. Det finns skäl att tro att personer med funktionshinder har lägre inkomster än vad som gäller för befolkningen i stort. Inte minst därför att funktionshindret i sig kan medföra svårigheter att få ett arbete, men också genom att vissa arbeten kanske ej kan utföras p.g.a. funktionshindret. Som vi också såg i kapitel 3 föreligger tydliga skillnader i sysselsättningsnivå mellan personer med funk- tionshinder och den övriga befolkningen men också mellan olika grupper av funktionshindrade. Vi har här valt att studera disponibla inkomster på hushållsnivå, vilket gör att också många andra in- komstslag och faktorer, såsom t.ex. make/makas inkomster och olika transfereringssystem, kommer att påverka den mätbara in- komsten. Att vi väljer att centrera analysen på disponibla inkomster beror på att detta inkomstmått kan sägas komma närmast vilken inkomststandard, eller ekonomisk välfärd, man lever under (se t.ex. 1991 för en utförlig diskussion). Vi tar här hänsyn både till transfereringar och skatter, och mäter i princip det hushållen har kvar för konsumtion eller sparande. För att på ett godtagbart sätt kunna jämföra olika slags hushåll, måste man dock justera in- komsten eftersom försörjningsbördorna varierar framförallt be- roende på hur många som skall dela på inkomsten. Detta görs som brukligt med hjälp av en så kallad ekvivalensskala. Syftet med ekvivalensskalan är alltså att korrigera inkomsten för att ta hänsyn till hur många personer som skall dela på den och ta hänsyn till att det föreligger en mängd skalfördelar när flera personer bor tillsammans, dvs. två personer behöver inte dubbelt så stor sammanlagd inkomst som en person för att uppnå samma levnadsstandard. Vi kommer i denna studie att använda oss av en skala som föreslagits inom SCB (för en utförlig diskussion och moti- vering, se 1998; 2000). Skalan sätter vikten 1,0 för den första vuxna personen i ett hushåll; om familjen består av två vuxna sätts vikten till 1,55 och därutöver adderas vikten 0,47 för varje barn som ingår i hushållet. Ett exempel kan måhända åskådliggöra skalans inneboende egenskaper. Om vi tänker oss att en ensam- stående person har en disponibel inkomst på , be- höver en ensamstående med ett barn ha en disponibel inkomst på för att erhålla samma ekvivalerade disponibla in- komst, medan motsvarigheten för ett sammanboende par med två barn blir . I Tabell 4.1 redovisas hur de på detta sätt ekvivalerade disponibla inkomsterna i genomsnitt såg ut och 1998-99 dels för befolkningen i stort, dels för de olika grupperna av funktionshind- rade.1 (Undantaget här är personer med nedsatt rörlighet i armar eller händer där vi i likhet med övriga analyser kontrasterar situa- tionen och 1996-97.) För att undvika att enstaka observationer får för stort inflytande har vi valt att utgå från medianinkomsten för respektive grupp istället för medelinkomsten. Inkomsterna är också justerade för inflation med hjälp av konsu- mentprisindex och anges prisnivå. Innan vi studerar för- ändringarna finns det skäl att uppmärksamma ett mättek- niskt problem. Mellan våra mättidpunkter sker skattereformen. Utöver dess eventuella verkliga effekter innebar denna, att vissa inkomster som inte var synliga i inkomststatistiken nu kom att bli föremål för taxering. Detta leder till att vi underskattar inkomsternas nivåer 1988-89 och att de förändringar vi redovisar är mer positiva än vad som annars vore fallet. Det finns därför skäl att inte lägga för stor vikt vid de absoluta förändringarna utan snarare fokusera på relativa förändringar för olika grupper. De senare torde åtminstone vara mindre påverkade av dessa mättekniska problem. På gruppnivå efter inkomst är underskattningen störst bland höginkomsttagare. 1 Inkomstuppgifterna kommer inte från själva intervjusituationen utan som brukligt är har uppgifterna inhämtats från olika administrativa register. Ekvivalerade disponibla hushållsinkomster. Median- värden bland personer med funktionshinder och för samtliga i åldersgrupperna 16–64 (n=16 849) och 65–(n=4 827). Ungdomar 16–bosatta i föräldrahemmet exkluderade, 1000- tal ekvivalerade kronor 1988–89 och 1998–99, prisnivå 16–64 år 65–84 år Använd ekvivalensskala: 1 för första vuxen, 0,55 för annan vuxen, 0,47 för varje barn. Nedsatt rörlighet i armar/händer avser åren 1988–89 och 1996–97. Av Tabell 4.1 framgår att personer med funktionshinder har något lägre disponibla familjeinkomster, med undantag för dem med nedsatt hörsel. Skillnaderna är dock relativt måttliga.2 Att skill- nader trots allt finns även bland de äldre, vars inkomster i all huvudsak består av pensioner och kapitalinkomster, kan bero på två möjliga processer. För det första kan de äldre på grund av sitt funktionshinder, under förutsättning att detta funnits , ha haft sämre möjligheter på arbetsmarknaden och därför ha intjänat lägre pensionspoäng. För det andra kan det vara så att olika former av funktionshinder i högre grad uppkommer i de sociala skikt som har lägre pensions- och kapitalinkomster. Det är fullt möjligt att båda dessa mekanismer är verksamma. När vi studerar förändringarna , finner vi inte att inkomstsituationen för personer med funktionshinder skulle ha försämrats generellt sett jämfört med befolkningen i stort. 2 Resultat från internationell forskning tyder på betydligt större skillnader i andra länder (Bardasi, 2000). I en jämförande studie mellan och rapporteras också om betydligt större skillnader i mellan personer med funktionshinder och andra vad gäller förvärvsfrekvens och individuella löner (1997).