sou · GPB349d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Omväxlande arbetsuppgifter är den faktor som studenterna anser vara viktigast vid val av tjänstgöring efter AT. Bostadsorten är också viktig liksom att arbetet värderas högt av patienten och att man själv skall kunna styra sitt vardagliga arbete. Att arbeta tillsammans med kollegor anser var tredje vara mycket viktigt och menar att lönenivån är av stor betydelse. Tabell 5.4 Vad är mindre viktigt för ditt val av tjänstgöring efter avslutad AT-tjänstgöring? Möjligheter till forskning Möjlighet att arbeta utomlands som volontär Möjlighet att bli privat entreprenör Karriärmöjligheter Anm. I tabellen upptas de faktorer som fått högst andelar. anser att möjligheter till forskning är av liten betydelse vid deras val av tjänst efter AT-tjänstgöringen. Ungefär lika många anser inte att möjligheten att arbeta som volontär utomlands är betydelsefullt för deras val. Möjligheten att bli privat entreprenör anser hälften vara av liten betydelse (anger så många som att den möjligheten i hög grad är viktig vid deras val av tjänstgöring efter AT). För drygt hälften är karriärmöjlig- heterna av liten betydelse vid valet av tjänstgöring efter AT. Vilken är attityden till allmänläkaryrket inom läkarutbildningen? I enkäten ingick också en fråga om hur den allmänna inställningen till allmänläkaryrket är bland lärare/handledare och bland kurs- kamraterna. Läkarstuderandes attityder till allmänläkaryrket Figur 5.2 Hur uppfattar du att den allmänna inställningen till allmänläkaryrket är bland dina lärare/handledare? Påfallande många av studenterna uppfattar att det finns en negativ attityd till allmänläkaryrket bland lärare och handledare. Figur 5.3 Hur uppfattar du att den allmänna inställningen bland dina kurskamrater är till allmänläkaryrket? Hälften () av studenterna uppfattar att inställningen till allmänläkaryrket bland kurskamraterna är negativ och något färre () anser den positiv. Läkarstuderandes attityder till allmänläkaryrket Figur 5.4 Anser du att man i läkarutbildningen mer uppmuntrar till att bli annan specialist än allmänläkare? I mycket hög grad I ganska hög grad I ganska liten grad I mycket liten grad En stor majoritet av studenterna uppfattar att det finns en stark tendens till att man i läkarutbildningen allmänt uppmuntrar till val av annan inriktning än allmänläkaryrket. Bara drygt en av tio anser att det inte alls finns en sådan påverkan. De förhållningssätt som måste övervinnas illustreras av att mer än hälften av studenterna anser att man i läkarutbildningen i hög grad uppmuntrar mer dem att välja en annan inriktning än allmänläkare. Hur har praktiktjänstgöringen påverkat inställningen till allmänläkaryrket? Läkarutbildningen innefattar både teoretiska moment och praktik- tjänstgöring. Självfallet formar båda dessa delar av utbildningen studenternas attityder till det framtida arbetet. I en fråga har studenterna fått ange hur de uppfattat sin praktiktjänstgöring inom allmänmedicin. Läkarstuderandes attityder till allmänläkaryrket Figur 5.5 Hur har din inställning till allmänläkaryrket påverkats av den praktiktjänstgöring du gjort under utbildningen? Det framgår tydligt att studenterna uppfattat att den negativa bilden i den teoretiska delen av utbildningen inte överensstämmer med den bild de själva fått i den praktiktjänstgöring som de fullgjort inom allmänmedicin. Var tredje student anser att deras inställning till allmänläkaryrket påverkats mycket positivt vid deras praktiktjänstgöring inom allmänmedicin. Bara en av fem anser att praktiktjänstgöringen påverkat den egna inställningen negativt. Vilka förändringar bör genomföras för att förbättra rekryteringen? Studenterna ombads ange vilka tre förändringar som de anser bör genomföras för att förbättra rekryteringen till allmänläkaryrket. En stor majoritet har besvarat frågan och det är påfallande att det finns förhållandevis klara uppfattningar om vilka åtgärder som bör vidtas. De svar som dominerar är att arbetsförhållandena generellt sett måste förbättras. Man avser i första hand rimliga arbets- förhållanden med mindre arbetsbelastning och stress. Att få mer tid för patienterna så att idén om helhetstänkande och uppföljning lyfts fram. Man anger att det behövs mer resurser till primärvården. Andra krav är att organisationen bör förändras och att möjlig- heterna till privatägda vårdcentraler ökas. Läkarstuderandes attityder till allmänläkaryrket Många framhåller att bättre lön är en viktig faktor för att för- bättra rekryteringen. Ensamarbete och upplevelsen av isolering måste minska och många menar att allmänläkarna kan avlastas genom ett bättre samarbete med sjukhus och andra vårdgivare. Vidare lyfts fram att andra yrkeskategorier bör knytas till vårdcentralerna. En önskvärd förändring är också ökade möjligheter för läkarna att styra sin tid t.ex. genom att påverka patientbokningarna mer. En stor del av de svarande – – anser att det måste finnas större möjlighet till fördjupning och/eller forskning och det framförs att det bör ges möjligheter till subspecialisering även inom allmänläkaryrket. Mer tid för att sätta sig in i yrket efter- frågas. En stor grupp var mycket nöjda med sina vårdcentrals- placeringar och med de kurser som getts inom allmänmedicin. Man anser att kursen dock varit för kort med tanke på att allmänmedicin är ett stort område. Dessutom efterfrågas mer kontakter med allmänmedicinare som t.ex. handledare. När det gäller yrkets status framhålls ett ökat behov av att marknadsföra allmänmedicin som en specialitet både gentemot allmänhet och andra specialistläkare. Några anger att ett ökat samarbete mellan primärvård och sjukhus kanske kan förändra inställningen. Hur benämns tjänstgöringen i allmänmedicin? För att ge en belysning av om studenterna uppfattar att allmän- medicinen har entydig benämning ställdes en fråga om vad allmän- medicin kallas under AT. Läkarstuderandes attityder till allmänläkaryrket Figur 5.6 Vad kallar du och dina kurskamrater de sex månaders AT- tjänstgöring som fullgörs i primärvården? Endast var fjärde student anger att placeringen kallats vid ett namn som anknyter till allmänläkaryrket. Svaren kan anses illustrera den brist på enhetlig identitet som karakteriserar allmänläkaryrket. Studenter på samma studieort använder inte samma benämning utan i stort sett är variationerna lika stora inom varje studieort som mellan dem. Undersökningen har lagts upp för att kunna spegla skillnader mellan de fyra studieorterna. De flesta av svaren fördelar sig i huvudsak på samma sätt inom studieorterna men det finns några intressanta skillnader. En sådan skillnad gäller den andel som angivit att de är inställda på att bli allmänläkare. har här en betydligt högre andel () än övriga studieorter. har lägst andel , i är andelen och i . Anmärkningsvärt är att det i var som var inställda på allmänläkaryrket när man började utbildningen och i . På dessa studieorter har alltså andelen som kan tänka sig att bli allmänläkare ökat kraftigt . En tydlig skillnad är att studenterna i och uppfattar attityden till allmänläkaryrket bland lärare/handledare som mer negativ än studenterna i och . Läkarstuderandes attityder till allmänläkaryrket uppfattar studenterna på dessa studieorter att man i mycket hög grad uppmuntrar dem till att bli annan specialist än allmänläkare. Särskilt påtagligt är detta i . intar också en särställning när det gäller om den egna inställningen till allmänmedicin har påverkats av praktiktjänst- göringen. Här anger så många som att den påverkats mycket positivt och ganska positivt. Studenterna i och säger sig möta en mer positiv bild av allmänmedicin än vad studenterna i och gör. Synen att arbetsbelastningen är hög är i huvudsak den samma i alla studieorterna. Problembilden är dock något mindre uttalad i och är på de två övriga orterna. När det gäller faktorer som styr valet av tjänst efter AT- tjänstgöring har lönen klart större betydelse i än i övriga orter. Likaså är möjligheten att arbeta som volontär viktigare i än i övriga orter. Även möjligheten att bli privat entreprenör värderas högre i . Av dem som svarat på enkäten var kvinnor och män. skiljer här ut sig kvinnor medan övriga studieorter har lägre andel kvinnor. Kvinnorna är i högre grad än männen inställda på att bli allmänläkare efter avslutad AT-tjänstgöring. av kvinnorna anger att de i hög grad är inställda på detta och bland männen anger att de i hög grad är inställda på att bli allmänläkare. Kvinnorna uppfattar i högre grad än männen att det finns en negativ attityd/lägre värdering av allmänläkaryrket både bland handledare/lärare, andra läkare, annan vårdpersonal, patienter och kurskamrater. Det är mer än dubbelt så hög andel bland kvinnorna som har uppfattningen att inställningen till allmänläkaryrket påverkats mycket positivt av praktiktjänstgöringen. Kvinnorna anger i betydligt högra grad än männen att deltids- arbete för att hinna med annat än läkaryrket är en faktor som har betydelse vid val av tjänst efter avslutad AT-tjänstgöring. 6Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna Som ett led i utredningsarbetet har utredaren inbjudit olika yrkesföreningar inom primärvården att delta i arbetet genom en särskild referensgrupp (se bilaga 3). Med syfte att skapa underlag för övervägandena om inriktning och utformning av det familjemedicinska institutet har organisationerna givits tillfälle att ge både allmänna synpunkter och att kommentera det familje- medicinska institutet. I kapitlet redovisas de synpunkter och kommentarer som framförts. Referensgruppens medlemmar står för de synpunkter och kommentarer som redovisas. I en skrivelse till (dnr S 2000/2988/HS) har () föreslagit att ett allmänmedicinskt institut skall byggas upp för att ge stöd till specialistutbildning, fortbildning, forskning och utveckling inom allmänmedicinen. Skrivelsen utgör en viktig grund för regeringens förslag om inrättande av ett familjemedicinskt institut. Skrivelsen sammanfattas i avsnittet. för Distriktssköterskor har i en skrivelse till utredningen lämnat synpunkter på den nationella handlingsplanen och om ett nationellt allmänmedicinskt institut. Synpunkterna har inarbetats i avsnittet. En av de personalkategorier som finns i primärvården men som inte har inbjudits att ingå i referensgruppen är de biomedicinska analytikerna. Det främsta skälet till detta är att dessa bör få huvuddelen av sitt kunskapsbehov tillgodosett genom kliniker (motsvarande) inom den specialiserade medicinska service- verksamheten. Även om teamen i primärvården kan vara en viktig del av labbpersonalens kunskapsbas så är de specialiserade Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna laborationsverksamheterna sannolikt än mer viktiga samverkans- parter vad gäller kunskap och kunskapsspridning. Barnsjuksköterskorna är en stor personalgrupp inom den svenska primärvården. De arbetar praktiskt taget uteslutande med barnhälsovård. Beroende av hur verksamheten är organiserad lokalt kan distriktssköterskor svara för dessa uppgifter. Mot den bak- grunden har det bedömts att de synpunkter som framförs av distriktssköterskorna även täcker de insatser som utförs av barn- sjuksköterskorna. Huvudproblemet inom svensk sjukvård är att allmän- medicinen sviktar över hela landet, framför allt på grund av bristen på allmänläkare. Det leder till en orimligt hög arbetsbelastning för dem som stannar kvar hos sina patienter men också till inskränkningar av det allmänmedicinska uppdraget genom t.ex. valet att tjänstgöra på tillfälliga vikariat. Det finns risk att tillgången till allmänläkare ytterligare kommer att minska om inte reella möjligheter finns att leda, utveckla och ta ansvar för det egna arbetet utifrån det allmänmedicinska uppdraget. För allmänläkaren som arbetar inom ett ungt specialistområde krävs en särskilt hög potential för reflektion, analys, diskussion och utveckling av disciplinens uppgifter och innehåll. Därför krävs det också att den enskilde allmänläkaren bottnar i sin professionalitet. Alltför många allmänläkare saknar möjligheter till och stöd för professionell utveckling. Fortbildning, kompetensutveckling m.m. För att allmänläkaren skall kunna arbeta allmänmedicinskt måste det skapas förutsättningar för kontinuerlig professionell utveck- ling. Denna individuella fortbildning och utveckling måste byggas upp, styras och organiseras av engagerade allmänläkare. Att vara allmänläkare är ett omfattande uppdrag och kräver att uppdrags- givaren ställer erforderliga resurser till förfogande. Föreningen vet att det hos majoriteten av allmänläkare finns en stark efterfrågan på fortbildning. Fortbildning för den enskilde Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna läkaren kommer, om inget annat alternativ ges, att liksom till stor del domineras av läkemedelsindustrin som därmed kan fortsätta att utöva inflytande på enskilda och grupper av allmänläkare utifrån företagens intressen. Goda möjligheter till professionell utveckling kan i ett läge med allmänläkarbrist vara rekryteringsbefrämjande. Genom att särskilt satsa på professionell utveckling inom allmänmedicin skapas en positiv bild av primärvården, vilket är viktigt för de läkare som fullgör grund- och vidareutbildning, för de specialister i allmän- medicin som just nu inte arbetar som allmänläkare samt för sjukhusspecialister samt invandrande läkare som överväger att vidareutbilda sig till allmänläkare. –1998 samt 2000–2001 har SFAM erhållit ekonomiskt stöd för fortbildning och kvalitetsutveckling. Grund- tankarna i programmet har varit att de för allmänläkarna relevanta kunskaperna i första hand genereras i vardagsarbetet och att det är den enskilde allmänläkaren som själv måste välja fortbildnings- metod om verksamheten ska vara effektiv. Exempel på fortbildnings och kvalitetsarbete som kommit till stånd är: 230 lokala FQ-grupper där nästan hälften av alla allmänläkare deltar. Åtta studiebrev med kunskaps- och arbetsmaterial som stöd för FQ-gruppernas arbete. Ett råd för läkemedelsterapi. som har utarbetat en policy och förankrat kvalitetsfrågorna samt skapat användbara metoder för att mäta kvalitet på ett relevant sätt inom allmänmedicin. 200 allmänläkarkonsulter som bidrar till att samverkan med sjukhusläkare utvecklas. Metoder och instrument för kollegial granskning och värdering av de egna kliniska färdigheterna. Olika fortbildningsaktiviteter har granskats, värderats och certifierats inom ramen för kompetensutvecklingsrådet. Föreningens hemsida har utvecklats med lättillgänglig information, studiebrev m.m. En ny primärvårdsklassifikation (diagnosregister) har arbetats fram av informatikrådet. En 5-poängskurs i pedagogik m.m. har hållits för att utveckla kompetensen i att planera och genomföra utbildningar. En frivillig specialistexamen har utvecklats och ca 300 allmän- läkare har examinerats. Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna Olika former av stöd till de studierektorer som lokalt ansvarar för specialistutbildningen i allmänmedicin, bl.a. återkommande nationella möten för att dela erfarenheter. Inspektörer som granskar utbildningsvärdet på vårdcentralerna. Olika nätverk för arbetet med bl.a. diabetes, riskbruk av alkohol, transkulturella frågor, palliativ medicin, hemsjukvård m.fl. har skapats. De olika insatser som genomförts vilar på många olika händer och det finns behov av att det tillskapas en tydlig stödorganisation för professionell utveckling. SFAM har på angivet sätt tagit sin del av ansvaret för att utveckla svensk allmänmedicin. Men det har varit ett arbete i uppförsbacke då uppdragsgivaren, lands- tingen, inte varit inställd på en utbyggnad av svensk allmänmedicin. Vad skall det familjemedicinska institutet arbeta med? Mot den bakgrund som beskrivits har SFAM föreslagit att det inrättas ett allmänmedicinskt institut och i det följande redovisas huvuddragen i förslaget. Syftet med det allmänmedicinska institutet bör enligt SFAM vara att svensk allmänmedicin skall ha tillgång till en fortbildnings- miljö där positiva erfarenheter, modeller och idéer utvecklas och erbjuds, som dåliga fortbildningsformer utmönstras. Institutet skall ge varje allmänläkare i ökade möjligheter att vara delaktig i utvecklingen av svensk allmänmedicin, skall innebära tillgång till fungerande fortbildning och FQ-grupper och möjlighet att få stöd till att genomföra lokala fortbildningsinsatser. Institutet skall fungera som resurscentrum för att få enkel tillgång till information om olika sjukdomsgrupper, läkemedelsfrågor, fortbildning, kvalitetsutveckling etc. Den egna kompetensen skall kunna valideras och personliga fortbildnings- och utvecklingsplaner skall kunna tas fram utifrån resultatet. Institutet skall stödja småskaliga, patientnära kvalitets- och forskningsarbeten. Ett mycket stort antal allmänläkare är engagerade i grupper, nätverk m.m. inom ramen för det fortbildnings- och kvalitetsarbete som beskrivs ovan. Arbetet bedrivs med stöd av SFAM och är huvudsakligen ideellt. En av institutets huvudsakliga uppgifter bör enligt SFAM vara att konsolidera detta redan etablerade nätverk och ge det en tydlighet och en ekonomisk plattform. Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna huvuduppgift bör vara att marknadsföra allmänmedicin i samhället och inom sjukvården. SFAM föreslår vidare att två fonder för allmänmedicin inrättas. En för att stödja den patientnära forskningen. En för allmän- medicinsk professionell utveckling. En tredje huvuduppgift som föreslås för institutet är att administrera dessa fonder. för distriktssköterskor pekar på åldersfördelningen bland distriktssköterskor som ett allvarligt potentiellt problem- område. Varannan distriktssköterska är och är . skiljer sig distriktssköterske- karriären från många andra yrkesgruppers eftersom det är vanligt att yrkesvalet görs så sent som i 40–– efter det att man arbetat som sjuksköterska inom annat område. Det är fortfarande relativt attraktivt att bli distriktssköterska men om utbildningarna inte byggs ut riskerar vi att få en bristsituation till följd av de stora pensionsavgångarna. Vid flertalet högskolor är det 3 – 4 sökande till varje utbildnings- plats på specialistutbildningarna till distriktssköterska. Detta är en betydligt mer gynnsam situation än för flertalet andra specialist- utbildningar för sjuksköterskor. Reglerna för antagning till distriktssköterskeutbildningen är ett särskilt problem i sammanhanget. och högskolor kräver särskild behörighet i omvårdnad/vårdvetenskap för antagning till utbildningen. Många sjuksköterskor saknar denna behörighet. De som gick sin grundutbildning eller sedan kan också sakna allmän behörighet att söka till universitet och högskola eftersom det då inte krävdes treårigt gymnasium för att utbilda sig till sjuksköterska. Ett annat problem är att vissa arbetsgivare till följd av svårig- heterna att bemanna verksamheterna inte är särskilt benägna att ge tjänstledighet för vidareutbildning till distriktssköterska. Av samma skäl är det också ofta svårt att få ledighet till annan fort- eller vidareutbildning. Det finns en tydlig skillnad i attraktivitet mellan och kommunernas primärvård. Många distriktssköterskor uppfattar det Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna som mer lockande att tjänstgöra i primärvård där arbetsuppgifterna är mer omväxlande. I jämförelse med kom- munernas hemsjukvård upplevs också arbetsbelastningen som bättre anpassad i primärvård. Framför allt upplever många som är verksamma inom kommunerna att de inte får den förståelse för sitt arbete som de behöver för att kunna utveckla en bra vård. Bakgrunden till detta kan vara att kommunerna inte ser hälso- och sjukvård som en primär uppgift i sin verksamhet vilket kan försvåra för distriktssköterskan/sjuksköterskan i vårdkedjan. Det har inte tillräckligt uppmärksammats att utvecklingen mot vård i eget boende ställer särskilda krav på ökad medicinsk kompetens, helhetssyn och förmåga att samordna insatserna med hänsyn till den enskilde patientens och de anhörigas situation. Hemsjukvården är ett kompetensområde som distriktssköterskan ofta kan tillgodose bättre än andra grupper av sjuksköterskor. Även om många av de kommunalt anställda sjuksköterskorna är erfarna distriktssköterskor är det alltför vanligt med nyutbildade sjuk- sköterskor som saknar erfarenhet vilket bidrar till att arbets- belastningen blir hög. Det delade huvudmannaskapet gör att team- tillhörigheten ofta inte är tydlig och att sådan ibland t.o.m. saknas. Situationen är dock mycket olika på olika håll i landet. På en del håll fungerar det utmärkt medan det på andra håll finns stora problem. En viktig målsättning är att få mer likartade förhållanden över landet. Särskilt viktigt är att den medicinska kompetensen höjs inom kommunernas hälso- och sjukvård bl.a. genom att de som saknar specialistutbildning erbjuds sådan. Distriktssköterskans arbete måste uppvärderas inte bara genom löneökningar utan också genom en bättre arbetsmiljö. Teamarbetet behöver utvecklas inte bara för att hitta alternativa sätt att arbeta som kan innebära att allmänläkarna kan avlastas uppgifter nu när det är brist på läkare utan också för att förbättra vårdkedjan och samarbetet mellan olika vårdnivåer. Fortbildning, kompetensutveckling m.m. Behovet av fortbildning av distriktssköterskor är relativt väl till- godosett. Universitet och högskolor svarar för huvuddelen av fortbildningen. har ett särskilt utbildningsinstitut. Lokalt i landet anordnas fortbildningsdagar och kurser inom olika specialområden. Det förekommer FQ-grupper. Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna Omvårdnadshandledningen är en del av fortbildningen. De FoU- centrum som finns i vissa landsting bidrar och ett system för mentorskap har etablerats på en del håll. Primärvårdens Utveckling Nationell Kvalitet – PUNK – är en kvalitetshandbok för distriktssköterskeverksamhet som utvecklats gemensamt av riksföreningen, och . Den syftar bl.a. till att öka samarbetet över yrkesgränser, mellan vårdnivåer och mellan de olika huvudmännen. Till exempel inne- håller den instrument för egengranskning av barnhälsovård, mottagnings- och hembesöksverksamhet samt enkätformulär för kartläggning av patienternas upplevelser av vården. I anslutning till handboken har också utvecklats en primärvårdsbaserad modell för dokumentation av omvårdnad i patientjournalen – primärvårds- VIPS. För vissa stora sjukdomsgrupper har kvalitetsindikatorer tagits fram, bl.a. för hypertoni, smärta, inkontinens och demens. Kompetensstegen är en modell för distriktssköterskornas kompetensutveckling som skapats av riksföreningen. Stegen skall ge möjlighet till utveckling – karriär – utan att man behöver lämna det kliniska arbetet vid den egna arbetsplatsen. Andra syften med kompetensstegen är att förbättra omvårdnaden genom att ansvar och befogenheter bättre kopplas till kompetens samt att skapa förutsättningar för ökad arbetstillfredställelse genom möjlighet till personlig utveckling. Stegen innebär också att planeringen av fort- bildningen tillsammans med ledningen underlättas. Det största problemet vad gäller fortbildning är svårigheterna att frigöra sig från det ordinarie arbetet. Många tvingas att ta sin fritid i anspråk för att få möjlighet att delta. Det förekommer att ekonomiska resurser som avsatts till utbildning och utvecklings- arbete inte kan tas i anspråk på grund av det saknas möjlighet att sätta in vikarier eller motsvarande. har lämnat förslag på områden som särskilt bör uppmärksammas i kompetensutvecklingen för distriktssköterskor. Pedagogik är ett område som fått allt för litet utrymme. Information om hälsofrämjande åtgärder, undervisning om sjuk- domar för patienter, närstående och omgivning är viktiga delar av yrkesområdet och pedagogisk fortbildning är angelägen för att utveckla insatserna. Handledning för medarbetare både i den egna verksamheten och hos vårdgrannar är också viktig i distrikts- sköterskans arbete och kan utvecklas genom utbildning i pedagogiska metoder. Synpunkter och kommentarer från yrkesföreningarna