sou · GPB314d3 · 2002-01-01 00:00:00 — IV EKONOMISKA OCH ANDRA KONSEKVENSER 16Kostnader och andra konsekvenser av kommitténs förslag Enligt direktiven skall förslagens kostnadskonsekvenser redovisas. Om förslagen innebär ökade kostnader skall en finansiering av förslagen anvisas. Härutöver gäller allmänt för kommittén liksom för andra kommittéer att om förslagen i betänkandet har betydelse för vissa frågor, bl.a. jämställdheten mellan kvinnor och män eller brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, skall konsekvenserna anges (jfr numera 15 § kommittéförordningen). 16.1Kommitténs förslag bör kunna finansieras med befintliga medel Kommitténs bedömning: I den mån kommitténs förslag medför kostnadsökningar kan de finansieras inom befintliga medel. Kommitténs förslag innefattar i allt väsentligt författningsändringar. När det gäller den föreslagna nya reglering av sexualbrotten är det dock emellertid inte frågan om några nykriminaliseringar. I allt väsentligt är de förändringar som görs att vissa handlingar hänförs till andra bestämmelser än vad som är fallet enligt nuvarande regleringar. Några ökade kostnader med anledning härav kan alltså inte förväntas. Kommittén har vidare föreslagit att det skall införas särskilda bestämmelser om människohandel för sexuella ändamål. Det är visserligen en nykriminalisering, men också de handlingar som sålunda skulle straffbeläggas enligt de bestämmelserna är redan kriminaliserade i allt väsentligt i gällande rätt. Sålunda bör inte heller detta förslag medföra några särskilda kostnader. De nämnda förslagen till ändringar i både 4 och 6 kapitlet kan medföra en något ökad användning av fängelsestraff och de kan bli något längre än vad som är fallet . 524 Kostnader och andra konsekvenser dock inte vara frågan om en större förändring än att förslagen kan finansieras inom ramen för kriminalvårdens anslag. Vad som kan innebära ökade kostnader är kommitténs förslag att det inte skall finnas något krav på dubbel straffbarhet för vissa sexualbrott mot den som inte har fyllt eller bestämmelserna om människohandel för sexuella ändamål och om handel med barn för sexuella ändamål. Detsamma gäller förslagen i frågan om att förlänga tiden för preskription. Kommittén har dock gjort bedömningen att de eventuella kostnadsökningar som förslagen i denna del kan medföra bör kunna finansieras inom befintliga medel. När det gäller förslaget att bör ges i uppdrag att tillsammans med och Riksåklagaren anordna en fortbildning för personal inom rättsväsendet konstaterar kommittén att de berörda myndigheterna redan har i uppdrag att tillhandahålla sådan fortbildning. Kommitténs förslag bör därför kunna finansieras inom befintliga medel. 16.2Förslagens konsekvenser för det brottsförebyggande arbetet Kommitténs bedömning: Förslagen bör om de genomförs ha en brottsförebyggande verkan. Kriminaliseringen innebär för medborgarna ett allmänt hot om att förövandet av en viss gärning kommer att leda till straff eller andra påföljder. På motsvarande sätt innebär det en förväntning från lagstiftarens sida att medborgarna skall avstå från det icke önskvärda beteendet. Sålunda är det också kommitténs förväntning att de föreslagna regleringarna och straffhoten skall avskräcka medborgarna från att handla på det icke önskvärda sättet, dvs. att förslagen skall ha en allmänpreventiv effekt. Kommittén menar dock att för att få varaktig verkan för det brottsförebyggande arbetet måste många av förslagen förenas med andra åtgärder, se t.ex. härom avsnitt 14.5.4 och avsnitt 12.7.3. Kostnader och andra konsekvenser 525 16.3Förslagens konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män Kommitténs bedömning: Förslagen bör bidra till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Kommittén har haft som en genomgående ledstjärna för sina överväganden och sitt arbete att föreslå åtgärder som kan förbättra både jämställdheten mellan kvinnor och män, men också att barnens ställning skall förbättras. Kommittén gör därför inga ytterligare analyser här. Kommitténs bedömning: Övergångsbestämmelser behövs endast beträffande de nya preskriptionsbestämmelserna. De föreslagna lagändringarna jämte kommitténs övriga överväganden är ett tämligen omfattande lagstiftningsprojekt. Kommittén har i sitt författningsförslag inte angett någon dag för lagändringarnas ikraftträdande. En tidpunkt för ikraftträdande kan dock lämpligen vara . För det fall det bedöms vara särskilt angeläget bör det vara möjligt att besluta att de föreslagna ändringarna i 4 kapitlet träder i kraft . Av 2 kap. 10 § regeringsformen följer att straff eller annan brottspåföljd inte får dömas ut för gärning som inte var förenad med brottspåföljd när den förövades. Vidare sägs att inte heller svårare brottspåföljd får åläggas för gärningen än den som var föreskriven då. Detsamma gäller förverkande och annan särskild rättsverkan av brott. Bestämmelsen har sin motsvarighet i art. 7 i den europeiska konventio- nen 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna. Slutligen följer av 5 § promulgationslag att nya straffrättsliga regler inte får ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. De angivna principerna bör enligt kommitténs mening kunna tillämpas utan några särskilda övergångsbestämmelser för de föreslagna lagändringarna. När det gäller ändringen av utgångspunkten för beräkning av preskriptionstiden i 35 kap. 4 § BrB bör det av en övergångs- bestämmelse framgå att preskriptionstiden förlängs endast för de gärningar som vid ikraftträdandet av lagändringen inte är preskriberade 526 Kostnader och andra konsekvenser enligt den gamla preskriptionsbestämmelsen. En sådan bestämmelse kan utformas i enlighet med motsvarande övergångsbestämmelse till lagändring (SFS 1994:1499, jfr NJA II 1994 s. 721). 17.1Förslaget till lag om ändring i 17.1.12 kap. Om tillämpligheten av svensk lag 3 § För brott som begåtts utom riket dömes även i annat fall än som avses i 2 § efter svensk lag och vid svensk domstol, 1. om brottet förövats å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen å sådant fartyg, 7.om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet är fängelse eller däröver, 8.om brottet är människohandel för sexuella ändamål, handel med barn för sexuella ändamål eller försök till sådana brott, 9.om brottet är våldtäkt mot barn, sexuellt övergrepp mot barn, eller försök till sådana brott eller 10.om brottet har riktats mot någon som inte har fyllt och det är fråga om våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuell exploatering av ungdom enligt 6 kap. 5§ första stycket första meningen, koppleri, grovt koppleri eller försök till sådana brott. Genom ändringar i bestämmelsen har kravet på dubbel straffbarhet begränsats. De allmänna övervägandena finns i kapitel 15. Bland undantagen har i tre nya punkter, 8–10, tillagts brotten människohandel för sexuella ändamål, handel med barn för sexuella ändamål och försök till sådana brott. Vidare har tillagts brotten våldtäkt mot barn, sexuellt övergrepp mot barn och försök till sådana brott. Slutligen har beträffande sexuella övergrepp mot personer som inte har fyllt tillagts vissa brott, nämligen våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuell exploatering av ungdom som består i att gärningsmannen genomför en sexuell handling med den underårige och att denne har företagit handlingen mot ersättning, koppleri, grovt koppleri och försök till sådana brott. 17.1.24 kap. Om brott mot frihet och frid 3 § Den som, i annat fall än som avses i 1 eller 2 §, genom olaga tvång eller vilseledande, föranleder att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat sådant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kan befaras bli utsatt för förföljelse eller på annat sätt råka i nödläge, döms för försättande i nödläge till fängelse, lägst ett och högst . Är brottet mindre grovt, döms till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen i nuvarande 4 kap. 3 § föreskriver straffansvar för en person som genom olaga tvång eller vilseledande bl.a. förmår en annan person att bege sig till eller stanna på en ort utomlands där han eller hon befaras bli utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser. Bestämmelsen riktar sig i den delen framför allt mot sådan handel med kvinnor och barn som har kallats den vita slavhandeln. Brottsbeskriv- ningen täcks såvitt avser skydd mot att bli utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser nu av brottsbeskrivningarna i de nya straffbestämmelserna 3 a och 3 b §§. Avsikten är således att de nya bestämmelserna skall tillämpas i dessa situationer. 3 § har justerats i enlighet härmed. Straffet för den som förmår en annan person att bege sig till eller stanna kvar på en ort utomlands där han eller hon befaras bli utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser blir till följd av lagändringen fängelse lägst två och högst i stället för fängelse lägst ett och högst . Detta innebär dock inte någon ändrad syn på dessa gärningars straffvärde. 3 a § Den som med olaga tvång, vilseledande eller på något annat otillbörligt sätt rekryterar eller transporterar en person från det land som han eller hon vistas i till ett annat land för att han eller hon där skall bli utsatt för sexuell exploatering, eller som i ett sådant syfte på ett otillbörligt sätt inhyser eller tar emot en sådan person, döms för människohandel för sexuella ändamål. Straffet är fängelse i lägst två och högst . Om handel med någon som inte har fyllt finns en bestämmelse i 3 b §. I paragrafen regleras människohandel för sexuella ändamål med personer som har fyllt . Bestämmelsen är ny. motiveringen för införandet av den nya straffbestämmelsen finns i avsnitt 14.4. En grundläggande förutsättning för att bestämmelsen skall bli tillämplig är att handeln på något sätt skall ha varit gränsöverskridande. En person skall ha rest eller förts från ett land till ett annat land. Det är utan betydelse om personen har förts från det land i vilket han eller hon är medborgare eller från ett annat land där han eller hon uppehåller sig. Det är också utan betydelse hur länge personen har uppehållit sig i ett land liksom om han eller hon vistats där legalt eller illegalt. Det krävs vidare för straffansvar att gärningsmannen har vidtagit sina åtgärder för att den som varit föremål för handeln skall bli utsatt för sexuell exploatering Beträffande denna brottsförutsättning föreskrivs alltså ett s.k. direkt uppsåt. Det är utan betydelse huruvida syftet har förverkligats. Det krävs alltså inte för straffansvar att någon sexuell exploatering faktiskt har kommit till stånd. Således är brottet fullbordat på ett tidigt stadium. Bestämmelsen är vidare universell och är sålunda tillämplig oavsett mellan vilka länder handeln äger rum. Detta är en skillnad mot vad gäller enligt straffbestämmelsen om försättande i nödläge i 3 §. I första stycket beskrivs tre led eller moment som ingår i det straffbara förfarandet. Gärningsmannen skall sålunda ha företagit vissa åtgärder, som skall ha genomförts med ett visst tillvägagångssätt eller medel och för ett visst syfte. Samtliga dessa moment måste föreligga för att bestämmelsen skall bli tillämplig. De åtgärder som förutsätts för paragrafens tillämplighet är att gärningsmannen har rekryterat, transporterat, inhyst eller tagit emot en person. Med rekrytering avses alla åtgärder genom vilken en annan person ges tillfälle eller förmås att lämna ett land för att bege sig till ett annat. Den som för en annan person arrangerar en resa från ett land till ett annat har i paragrafens mening rekryterat denna person. Bland de beskrivna förfarandena har inte tagits upp organiserandet av handeln. Den som utan att direkt delta i rekryteringen vidtar åtgärder för sådana förfaranden kan dock anses ha medverkat som gärningsman, anstiftare eller medhjälpare. Också den som i mottagar- landet med dem som varit föremål för handeln vidtar åtgärder, t.ex. köper eller överlåter vidare sådana personer, för att främja sexuell exploatering av dem kan ha medverkat till brottsligheten. För straffansvar förutsätts att rekryteringen, transporten, inhysandet eller mottagandet har skett genom vissa medel, nämligen olaga tvång, vilseledande eller på något annat otillbörligt sätt. Bestämmelsen träffar exempelvis den som kidnappar någon eller som annars använder våld eller hot om våld mot någon i det syfte som anges i paragrafen. Samma sak gäller beträffande den som vilseleder en annan person genom att t.ex. förespegla att det är frågan om ett visst arbete, liksom den som annars vilseleder en person, t.ex. genom att falskeligen utfästa att en prostitution är förenad med vissa förmåner eller förtjänster. Genom föreskriften att de straffbara förfarandena också kan ha skett på något annat otillbörligt sätt klargörs att också användandet av andra otillbörliga medel än olaga tvång eller vilseledande kan föranleda straffansvar. Av intresse i detta sammanhang är innehållet i artikel 3 i FN:s tilläggsprotokoll om människohandel (se avsnitt 14.3.1) Där anges att abuse of power or of a position of vulnerability or of the giving or receiving of payments or benefits to achieve the consent of a person having control over another person också är medel som omfattats av definitionen. Av de s.k. tolkningsförklaringarna (interprative notes) till protokollet framgår att de angivna medlen skall tolkas så att det täcker varje situation i vilken en person inte har något verkligt eller acceptabelt alternativ annat än att underkasta sig missbruket eller utnyttjandet. Uttrycket annat otillbörligt sätt är avsett att fånga upp protokollets innehåll i denna del. Som exempel på vad som avses härmed kan anges att den som rekryterar en annan person har utnyttjat att den personen har en skuld till honom eller på något annat sätt befinner sig i ett ekonomiskt trångmål eller att gärningsmannen har missbrukat sin ställning. Att utnyttja en annan persons beroendeställning anses således som ett annat otillbörligt sätt i paragrafens mening. Andra exempel är på att utnyttja en särskild sårbarhet hos någon annan kan vara om en kvinna som har ett barn som behöver vård eller särskild omsorg har utlovats möjligheter till sådana åtgärder t.ex. under förutsättning att hon prostituerar sig i . Det kan också anses otillbörligt att utnyttja en person som har en oklar status i ett land, t.ex. om han eller hon lever som illegal immigrant. Vid bedömningen av om någon är särskilt sårbar får det göras en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Faktorer som fattigdom, förståndshandikapp och flyktingskap har betydelse för frågan om en person varit särskilt sårbar. Det är vidare av intresse av vilken orsak målsäganden lämnade sitt hemland och under vilka förhållanden han eller hon lever i mottagarlandet. En förutsättning för bestämmelsens tillämplighet är som sagts att det har skett ett slags utnyttjande av sårbarheten hos en annan person. En del av de kvinnor i prostitutionen med utländsk bakgrund som finns i har tagit sig hit själva, men kan ha fått viss hjälp att ta sig in i landet. De kan t.ex. få bo hemma hos någon de knutit kontakt med i hemlandet eller mot en viss ersättning ha fått tillstånd att uppge en person som garant här. Oavsett om detta har skett genom en helt frivillig medverkan kan det konstateras att sådana personer trots allt varit föremål för någon form av otillbörlig påverkan som kan föranleda ansvar enligt paragrafen. Kan detta inte visas är den inte tillämplig. Om det är frågan om ett främjande eller ekonomiskt utnyttjande av en annan persons prostitution kan ansvar för koppleri komma ifråga. Straffansvar enligt bestämmelsen kan också ådömas den som på ett otillbörligt sätt för sexuell exploatering inhyser eller tar emot någon som kommit från ett annat land. Som exempel på detta kan nämnas att inhysaren/mottagaren tar passet ifrån en kvinna och tillskansar sig en högre andel av de pengar hon tjänat i prostitutionen än vad som var överenskommet dem emellan, så att han därigenom inte lämnar henne annat val än att fortsätta att prostituera sig. Som framgår av definitionen av människohandel i FN:s tilläggs- protokoll (avsnitt 14.3.1) har ett samtycke till att underkasta sig en sexuell exploatering ingen verkan om det har lämnats sedan gärningsmannen förfarit på något av de i definitionen utpekade sätten. För svenskt vidkommande följer det av bestämmelsen i 24 kap 7 § BrB att ett samtycke lämnat under sådana förhållanden inte befriar gärningsmannen från ett straffrättsligt ansvar. Det mest praktiska exemplet på sexuell exploatering är prostitution. Det är utan betydelse för den straffrättsliga bedömningen av gärningen om den som varit föremål för handeln har prostituerat sig. Ett annat exempel är att någon förs till ett annat land för att bli utsatt för sexualbrott, dvs. för att hållas som en s.k. sexslav. Vidare kan syftet vara att den som varit föremål för handeln skall uppträda på sexklubb eller medverka i framställning av pornografiska alster. Sammanfattningsvis omfattar bestämmelsen följande typsituationer av handel för sexuella ändamål. 1.Någon kidnappas eller förs mot sin vilja till ett annat land i syfte att där bli sexuellt exploaterad, dvs. prostituera sig eller utföra andra sexuella tjänster. 2.Någon blir lurad, vilseledd eller på något annat sätt otillbörligt påverkad att lämna sitt hemland, dvs. den som varit föremål för handeln tror att han eller hon skall få ett vanligt arbete medan syftet är att personen skall bli utsatt för sexuell exploatering. 3.Någon arbetar eller avser att arbeta i prostitutionen eller med andra former av sexuella tjänster och söker upp en annan person för att med dennes hjälp ta sig in ett annat land för att där prostituera sig eller ägna sig åt sådan liknande verksamhet, alternativt blir kvinnor uppsökta och/eller övertalade att prostituera sig – fortsätta eller börja – iett annat land. Väl i destinationslandet far kvinnan illa genom att hennes utsatta situation hänsynslöst utnyttjas: hon blir t.ex. lurad på pengar eller hon får arbeta under orimliga villkor innefattande t.ex. att 534 Författningskommentarer SOU 2001:14 hon tvingas ha oskyddade samlag eller att hon måste arbeta betydligt mer än som var avsett. Bestämmelsen är tillämplig även om handeln bedrivs under en täckmantel, såsom ett researrangemang eller en kontaktförmedling. Den som t.ex. organiserar en kontaktförmedling och som därvid vilseleder en kvinna att hon skall ingå äktenskap med en här bosatt man men detta har skett för att hon skall utsättas för sexuella utnyttjanden kan således göra sig skyldig till människohandel för sexuella ändamål eller medhjälp därtill. Straffet är fängelse lägst två och högst . Motiven i denna del återfinns i avsnitt 14.4.6. Allmänt sett bör ett högre straff dömas ut i de fall gärningsmannen har visat en särskild hänsynslöshet eller handeln har skett i större omfattning. Bestämmelsen aktualiserar vissa konkurrensfrågor. Som kommittén har anmärkt i avsnitt 14.4.4 har kommittén begränsat sina övervägan- den i denna del främst till frågor som har samband med 6 kapitlet, dvs. de bestämmelser som omfattas närmast av kommitténs uppdrag. Här skall endast kort konstateras följande. Vanliga konkurrensregler skall tillämpas. Detta innebär normalt att när det är frågan om konkurrens mellan det nya brottet och ett annat brott som har en strängare straffskala skall domstolen döma för det sista brottet. De konkurrerande bestämmelser som här kan bli aktuella är, förutom försättande i nödläge enligt 4 kap. 3 §, t.ex. bestämmelserna om människorov enligt 4 kap. 1 § och om olaga frihetsberövande i 4 kap. 2 §. Eftersom bestämmelsen om människohandel omfattar många skilda förfarande får dock domstolen göra en prövning av omständigheterna i varje enskilt fall mot konkurrerande straffbestämmelser. Om ett förfarande uppfyller förutsättningarna för straffbarhet både enligt 3 a § och olaga tvång i 4 kap. 4 §, skall endast bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål i 3 a § tillämpas. Genom bestämmelsen i 3 a § straffbeläggs gärningar som delvis också faller under straffbestämmelsen om koppleri och grovt koppleri. Den nya bestämmelsen omfattar dock i olikhet med koppleribestäm- melsen inte endast utnyttjande och främjande av någon annans prostitution utan också andra former av sexuell exploatering. Härtill kommer att någon prostitution eller annan form av sexuell exploatering inte behöver ha kommit till stånd. Om rekvisiten för bestämmelsen är uppfyllda skall dömas enligt den nya bestämmelsen även om gärningen i och för sig också kunnat rubriceras som koppleri eller grovt koppleri. En särskild konkurrenssituation som kan aktualiseras och som bör uppmärksammas här är när någon tar emot eller annars inhyser personer enligt det beskrivna tillvägagångssättet. Den som upplåter lokal eller lägenhet eller som tar emot sådana personer i t.ex. sitt hem kan givetvis om dessa personer har prostituerat sig också anses ha främjat eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt anses ha utnyttjat att de har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Under sådana omständigheter kan denne ha gjort sig skyldig till koppleri. En uttrycklig bestämmelse om fastighetsägares ansvar finns för övrigt, nu i 6 kap. 10 § BrB. I en sådan situation får dock prövas om den som inhyst eller tagit emot de angivna personerna därvid också har utövat ett olaga tvång, vilselett dem eller annars på ett otillbörligt sätt har utnyttjat deras särskilt utsatta situation eller sårbarhet för ett visst syfte. Om han eller hon har det skall bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål tillämpas framför den om koppleri. Slutligen skall anmärkas att en gärningsman som har gjort sig skyldig till, utöver handlingar enligt 3 a §, allvarligare sexualbrott såsom våldtäkt, sexuellt tvång eller sexuellt utnyttjande gentemot den som varit föremål för handeln skall dömas också för dessa brott. Av andra stycket framgår att det finns en särskild bestämmelse för handeln med barn som inte har fyllt . 3 b § Den som rekryterar eller transporterar någon som inte har fyllt från det land som han eller hon vistas i till ett annat land för att han eller hon där skall bli utsatt för sexuell exploatering, eller som i ett sådant syfte inhyser eller tar emot en sådan person, döms för handel med barn för sexuella ändamål. Straffet är fängelse i lägst två och högst . Bestämmelsen är ny. Skälen för införandet av den samt allmänna beskrivningar av denna handel finns i avsnitt 14.4. Bestämmelsen reglerar således handel med den som inte har fyllt . Det som i övrigt skiljer 3 b § från 3 a § är att det för straffbarhet enligt 3 b § inte krävs att gärningsmannen har genomfört handeln genom något särskilt tillvägagångssätt. Utformningen av bestämmelsen hänger samman med definitionen i artikel. 3 i FN:s tilläggsprotokoll om människohandel (se avsnitt 14.3.1). Sålunda skall ett förfarande som innebär att någon rekryterar, transporterar, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon skall utsättas för sexuell exploatering alltid bedömas som handel med barn för sexuella ändamål. Det förutsätts således inte att denne har genomfört handeln med något särskilt medel. Innebörden av de olika åtgärderna eller förfarandena samt det angivna syftet med handeln är desamma här som för motsvarande uttryck i 3 a §. Vad som sagts i kommentarerna till 3 a § om dessa uttryck äger därför sin giltighet också i förhållande till 3 b §. Detsamma gäller, bortsett således från frågan om medel, även i övrigt i allt väsentligt beträffande bestämmelsernas tillämplighet. Straffet är fängelse lägst två och högst . Den allmänna motiveringen härför finns i avsnitt 14.4.6. På motsvarande sätt som beträffande 3 a § bör ett högre straff dömas ut i de fall gärningsmannen har visat en särskild hänsynslöshet eller handeln har skett i större omfattning.