sou · GPB355d2 · 2002-01-01 00:00:00 — form av ordinarie arbetstid och utökas till om den normala övertiden tas med i beräkningen.7 När den dagliga restiden läggs till denna blir tiden . Detta är en skattning av den tid som förvärvsarbetet tar totalt sett. Om vi sedan adderar tiden som mödrar använder till hushållsarbete blir summan . Fäder förvärvsarbetar, som sagt, än mödrar. Utgångspunkten för män blir . De gör dock mindre hushållsarbete än mödrar- na vilket resulterar i att den totala arbetstiden blir i stort sett densamma för båda könen, dvs. För att få en bild av spridningen i arbetstider har den tiondel av mödrarna som har den längsta förvärvsarbetstiden, respektive den tiondel som har den kortaste förvärvsarbetstiden, urskiljts. Medel- värdet för arbetstiden bland dem som ingår i den högsta respektive den lägsta decilen visas. Detsamma har gjorts för fäderna. De mödrar som förvärvsarbetar i högst utsträckning arbetar, inklusive övertid, och de fäder som förvärvsarbetar längst tid gör det . Skillnaden mellan dessa och dem med de kortaste förvärvsarbetstiderna är . Skillnaden kvarstår i stort sett även då hushållsarbetstiden adderas. Skillnaden mellan kvinnor och män i respektive grupp utjämnas dock när tid för hushållsarbete tas i beaktande. Inte bara arbetstidens längd utan även dess förläggning har betydelse för föräldrars tillgänglighet för barn. Det är dock oklart vilka konsekvenserna blir då de i hög grad är beroende av andra omständigheter. Att en ensamstående förälder arbetar och nätter kan ställa till problem då tiderna vid förskola och fri- tidshem i hög grad är organiserade kring dagtidsarbete. kan skiftarbete hos båda föräldrarna ingå i ett fastlagt tidspussel i familjen där tiden utan någon förälder i hushållet blir kort eller obefintlig. Förvärvsarbetstiderna tenderar också i genomsnitt att vara något kortare för föräldrar som arbetar obekväma tider (se Tabell 4:4). Den totala tiden för ensamstående föräldrar ser inte ut att vara längre än för föräldrar i allmänhet. Ensamstående mödrar verkar dock ägna något mindre tid åt hushållsarbete (58 42=16 timmar) än mödrar generellt sett (60 41=19 timmar). För ensamstående fäder gäller det omvända. Deras tid i hushållsarbete är något längre (58 44=14 timmar) än för fäder i allmänhet (59 48=11 timmar). 7 För egna företagare ingår dock övertiden redan i kolumn ett i tabellen då ingen sepa- ration mellan ordinarie arbetstid och övertid görs för dessa. Föräldrars tid och arbete Arbetstiderna kan tänkas påverka barn genom trötthet hos för- äldern. De mödrar som arbetar mycket långa tider är också oftare psykiskt utmattade vid hemkomsten () i jämförelse med dem som arbetar korta tider (). Mödrar som arbetar obekväma tider är istället i högre grad fysiskt utmattade. En för- höjd risk föreligger också för ensamstående mödrar, speciellt när det gäller psykisk trötthet. Obekväma arbetstider verkar vara belastande även för fäderna vilket inte verkar gälla för långa arbets- tider. Föräldrars arbetstider och utmattning vid hemkomsten från arbetet bland barn 10 . Tabellen inkluderar enbart biologiska föräldrar (eller adoptivföräldrar) som bor i hushållet och förvärvsarbetar (minst ). Vikta- de, avrundade procent och medelvärden. (Nmödrar=506, Nfäder=499) 4.4Föräldrars tillgänglighet och tid De aspekter av föräldrars tillgänglighet för barn som studerats pekar på att majoriteten av barnen skulle kunna besöka sina för- äldrar på arbetsplatsen. I vilken grad barn verkligen utnyttjar föräldrars tillgänglighet är en annan fråga. Den är emellertid mindre Föräldrars tid och arbete viktig än det faktum att det är möjligt. Nyttan av resurser är så att säga inte avhängig deras utnyttjandegrad. Just att det är möjligt innebär att föräldrar kan utgöra en resurs vid behov. De kan utgöra en resurs med vars hjälp barn kan kontrollera och medvetet styra sina liv (jfr definitionen av levnadsnivå i Kapitel 1). Här har vi dock enbart tittat på några av de hinder eller möjligheter som finns i själva arbetsvillkoren. Huruvida man i praktiken kan besöka sina föräldrar eller ej hänger förstås ihop med en mängd andra för- hållanden, t.ex. med andra arbetsvillkor som att föräldern ofta är upptagen av möten eller reser i jobbet. Även om de flesta föräldrar har relativt korta restider behöver inte resvägen vara det och i de fall även resvägen är kort kan det finns speciella hinder längs den vägen. Det kan även finnas en mängd andra hinder eller oanade möjligheter som inte låter sig fångas i termer av arbetsvillkor, res- tider och resvägar. Det är relativt vanligt att både vuxna och äldre barn äger mobiltelefoner vilket kan ha ökat kontakt- möjligheterna. I det följande ska vi se på i vilken grad barnen själva menar att de kan kontakta sina föräldrar under arbetstid om behovet skulle uppstå. Tabell 4:5 visar att de flesta barn kan kontakta sina föräldrar medan de är på arbetet.8 av barnen kan ringa sin mamma under arbetstid och detsamma gäller fäderna. Hälften av alla barn kan också komma till mammas arbete medan en lägre andel, , kan komma till sina pappor. Att kunna nå för- äldern är i hög grad åldersberoende och svårare ju yngre barnet är. Även bland de yngsta, 10 , är det dock relativt vanligt att kunna nå sina föräldrar. De kan lättast nås via telefon. Trots att mödrar har mer begränsande arbetsvillkor ser det på det hela taget lättare ut att komma till modern än till fadern. Det kan delvis bero på det faktum att mödrar oftare har huvudansvaret för barnen vilket torde öka sannolikheten för att de informerats om möjliga tillvägagångssätt. Det kan också vara så att sådana möjlig- heter ändå existerar i relativt hög utsträckning på kvinnodomi- nerade arbetsplatser där bekymmer med att samordna barn och arbete kan antas vara vanligt förekommande. När det gäller pappor- na ökar barnets möjligheter att komma till sin pappa om han är företagare. Detta stämmer överens med att företagares arbets- 8 Frågan löd: Kan du komma i kontakt med din mamma på jobbet om det är något du vill fråga eller prata om?. Svarsalternativen var Ja, både ringa och komma, Ja, ringa men inte komma, Ja, komma men inte ringa, Nej och Vet inte. Barnen kunde också svara att deras mamma respektive pappa inte arbetar och dessa barn har exkluderats ur analyserna. Föräldrars tid och arbete villkor är friare och att arbetsplatsen tenderar att ligga närmare hemmet. Av betydelse för det enskilda barnet är förstås huruvida någon förälder finns att tillgå, dvs. att kunna kontakta antingen sin mam- ma eller pappa vid behov. Det var få barn som var helt utan sådana möjligheter, som varken kunde ringa till eller komma till mamma eller pappa, (resultaten visas ej). Föräldrars tillgänglighet för barn. Andelen barn, , som kan nå sina föräldrar på arbetet genom att ringa respektive komma. Tabellen inkluderar enbart barnets biologiska föräldrar (eller adoptivföräldrar) som bor i hushållet och förvärvsarbetar (minst ). Viktade, avrundade procent. (Nmödrar=966, Nfäder=950) 10-12 (ref.) 51*** 67*** 42*** Pojkar (ref.) Högre tj.man (ref.) Tj.man, medel/lägre Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1%-nivån; ** = 5%-nivån; * = 10%-nivån. I Tabell 4:6 redovisas svaren på frågan Hur mycket tid tycker du att din mamma (respektive pappa) har för dig?. Svarsalternativen var För mycket tid, Lagom med tid och För lite tid. Andelen barn som tycker att mamma har för lite tid för barnet i fråga är . Att pappa har för lite tid anser . Ett mindre antal barn tycker också att mamma eller pappa har för mycket tid. Föräldrars tid och arbete Denna andel uppgår till två . Om vi ser till kombi- nationen av föräldrar inom samma familj är de flesta barn nöjda med tiden med båda föräldrarna () och det näst van- ligaste är att modern har lagom med tid medan fadern har för lite (resultaten visas ej). Att båda föräldrarna har för lite tid anger bara tre procent.9 I Tabell 4:6 visas också procentandelarna för olika grupper av barn. Värt att notera är att åsikterna om föräldrars tid inte skiljer sig nämnvärt mellan barn i olika åldrar. Det är ungefär lika vanligt att de äldre som de yngre tycker att föräldern har för mycket respektive för lite tid. Det är dock vanligare för barn i ombildade familjer att tycka att modern har för lite tid.10 Andelen barn, 10 , som säger att föräldern har för mycket tid eller för lite tid. Tabellen inkluderar enbart barnets biologiska föräldrar (eller adoptivför- äldrar) som bor i hushållet och förvärvsarbetar (minst ) ingår. Viktade, avrundade procent. (Nmödrar=966, Nfäder=950) 10-12 (ref.) Pojkar (ref.) Högre tj.man (ref.) Tj.man, medel/lägre Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1%-nivån; ** = 5%-nivån; * = 10%-nivån. 9Dessa resultat gäller för barn med förvärvsarbetande föräldrar och i relation till biologiska eller adoptivföräldrar som också bor i samma hushåll som barnet. För resultat som gäller alla grupper barn se Kapitel 2. 10Resultat angående fäder i ombildade familjer redovisas ej här då gruppen är liten som andra selektioner (t.ex. föräldern ska vara biologisk eller adoptivförälder och förvärvs- arbeta) redan är i kraft. Detsamma gäller för mödrar i företagaryrken vilket också är en liten grupp. Föräldrars tid och arbete På det hela taget framstår barns kontaktmöjligheter och till- fredsställelse med den tid de har med föräldrarna variera i långt mindre utsträckning än de reella arbetstiderna och arbetsvillkoren. De aspekter av föräldrars arbete som studerats måste dock sägas vara mycket grova indikatorer på reella möjligheter. Avslutningsvis kommer vi att undersöka huruvida det finns ett samband mellan, å ena sidan, dessa arbetsvillkor och arbetstider och, å den andra sidan, barns kontaktmöjligheter och synpunkter . Frågan prövas med hjälp av multivariat analysteknik (logistisk regressionsanalys) för att resultaten ska kunna standardiseras för ålder och kön. Värdena i tabellerna är oddskvoter och kan tolkas som den aktuella gruppens avvikelse från referenskategorin (referenskategorin har värdet 1,00). I Tabell 4:7 analyseras barns möjligheter att ringa respektive komma till föräldern och hur dessa möjligheter samvarierar med några av de arbetsvillkor som kan tänkas vara av betydelse. För möjligheten att ringa sina föräldrar verkar arbetets öppenhet vara av vikt. Det är vanligare att barnet kan ringa sin mamma om arbetsplatsen karaktäriseras av öppenhet (oddskvoten är 3,90). Här studeras även barnets innehav av mobiltelefon vilket också verkar ha viss betydelse, åtminstone för kontakten med fäderna. För möj- ligheterna att komma till arbetsplatsen verkar både arbetets öppen- het, arbetstidens förläggning och restiden vara relevanta. Således framstår olika aspekter av vuxnas arbetsvillkor vara av betydelse för barns kontaktmöjligheter. I en motsvarande analys studerades huruvida flexibilitet i tiderna, utmattning efter arbetet och arbetstidens längd hade betydelse för om barnet tycker att föräldern har för lite tid för barnet i fråga. I stort sett kan vi konstatera att dessa aspekter av arbetet inte verkar ha några större effekter på huruvida tiden, från barnets sida sett, är för kort (resultaten redovisas ej). Bland annat verkar barnets åsik- ter om föräldrarnas tid inte alls sammanhänga med de faktiska arbetstiderna. Varken förälderns tid i förvärvsarbete, då denne i de flesta fall är frånvarande från hemmet, eller den sammanlagda tiden av förvärvs- och hushållsarbete, verkar ha något direkt samband med barns syn . I linje med dessa resultat har det visats att barn (10-åringar) vars mödrar arbetar eller studerar, lika ofta som barn vars mödrar inte arbetar eller studerar tycker att de har för lite tid med mamma. Motsvarande resultat gällde för fäderna (BO och SCB 1998). Föräldrars tid och arbete Huruvida tiden är för kort, för lång eller lagom kanske snarare hänger ihop med andra aspekter än den arbetsfria tidens längd. Bristen på samband kan bero på att barn i hög grad anpassar sina anspråk på tid med föräldrarna till de rådande omständigheterna, dvs. till den tid som brukar finnas. Bristen på samband kan också bero på att den arbetsfria tidens längd i liten utsträckning bestäm- mer tiden för samvaro. I den mån den senare tolkningen är riktig verkar det som om föräldrar i allmänhet lyckas med att skapa tid för samvaro oavsett arbetsvillkor och arbetstider. Resultaten kan på så sätt ge stöd för att förälderns strategier är av stor betydelse när det gäller arbetets avfärgning på familjelivet. Därmed inte sagt att all avfärgning eller alla inflytelser från arbetslivet kan kompenseras. Skillnader i föräldrars tillgänglighet för barn efter arbetsvillkor. Analysen inkluderar enbart barnets biologiska föräld- rar (eller adoptivföräldrar) som bor i hushållet och förvärvsarbetar (minst ). Oddskvoter från logistisk regressionsanalys standardiserat för ålder och kön. Refe- rensgrupp=1,00. (Nmödrar=506, Nfäder=499) 3,90*** 2,93** 1,97** 3,44*** 2,47*** Lång (>15 min.) 4,51** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1%-nivån; ** = 5%-nivån; * = 10%-nivån. När föräldrars arbetstider och arbetsvillkor ses i termer av resurser och restriktioner för barn framstår skillnaderna som stora i barn- populationen. Villkoren i arbetaryrken karaktäriseras i lägre grad av flexibilitet i tiderna. De karaktäriseras också i lägre grad av öppen- Föräldrars tid och arbete het, dvs. att arbetsplatsen tillåter besök under arbetstid och att den kan lämnas utan tillstånd från överordnad. Föräldrar i arbetar- yrken är oftare fysiskt utmattade vid hemkomsten från arbetet. I högre tjänstemannayrken är, å andra sidan, arbetstiderna längre och mödrar i dessa yrken är oftare psykiskt utmattade när de kommer hem från arbetet. Mödrar har, när det gäller de aspekter som studerats här, mer begränsande arbetsvillkor än fäder. För mödrar är det också relativt vanligt att känna sig psykiskt respektive fysiskt utmattad vid hemkomsten från arbetet. Detta gäller i ännu högre grad ensam- stående mödrar. Det gäller också i hög grad för mödrar som är utrikesfödda. Att mödrarnas arbeten är mer begränsande i förhållande till barn och familj än fäders märks dock inte hos barnen. De har lättare att komma till sin mamma på jobbet än till sin pappa. De flesta barn kan också ringa sina föräldrar, både till sin mamma och till sin pappa. Barnens kontaktmöjligheter påverkas dock av arbetsvill- koren. Såväl arbetets öppenhet, restiden som arbetstidens för- läggning är faktorer av betydelse för barns möjligheter att kunna komma respektive ringa till sina föräldrar. Föräldrars arbetstider uppvisar stora variationer. Bland den tiondel av mödrar som har de längsta förvärvsarbetstiderna är den genomsnittliga tiden . Bland dem med den kortaste tiden uppgår antalet timmar till 20. För fädernas del är den längsta genomsnittliga tiden och den kortaste 30 tim- mar. När tiden för hushållsarbete adderas försvinner skillnaden mellan mödrar och fäder. Barnen uttryckte varierande åsikter om hur mycket tid för- äldrarna hade för dem. Ungefär två tyckte att mamma respektive pappa hade för mycket tid. Omkring 11 menade att de hade för lite tid. Att föräldern har för lite tid enligt barnet verkar vara orelaterat till förälderns faktiska arbetstider. 5 Boende, närmiljö och trygghet Barn och ungdomars välfärd är i hög grad relaterad till var och hur de bor och därmed också till statlig bostadspolitik, stadsplanering, planering av bostadsområden och trafiklösningar. Bostaden och närmiljön kan antas vara viktigare för barn än för vuxna eftersom barn oftast tillbringar en större del av sin tid där. Boendet, i bred bemärkelse, innefattar en mängd dimensioner, allt från ren tekno- logi – t.ex. hushållsapparater och transportmedel – till platser som skänker djupa känsloupplevelser. Enligt studier av vuxnas minnes- bilder är starka barndomsminnen ofta förknippade med platser utomhus. Förutom platser som kan relateras till naturupplevelser, harmoni, frihet och att överskrida gränser rör det platser som för- medlar en känsla av tillhörighet (1998; se även t.ex. 1996). En sådan tillhörighet är nära förknippad med förankring och trygghet. Detta kapitel skall behandla barns och ungdomars bostads- förhållanden och närmiljö. Speciellt kommer vi att studera bostads- områdets trygghet, under antagandet att detta är en central väl- färdsdimension för yngre – tidigare studier, bl.a. av och (1979), visar att ett av de största problem fr.a. yngre barn upplever är rädsla för okända och ohanterbara saker i när- omgivningen. 5.2Barns bostadsstandard under 30 år Moderniseringen av bostadsbeståndet i framställs ofta som en skräckhistoria, där romantiska landsbygdsmiljöer under några hektiska decennier förvandlades till anonyma betongförorter. Som vi har sett i Kapitel 2 är dock den starka urbaniseringen som skett inte huvudsakligen en flytt från landet till storstaden; de flesta Boende, närmiljö och trygghet svenska barn växer upp på mindre orter och i små och mellanstora städer. Flykten från landsbygden, som uppfattades som ett stort problem , har inte bara betingats av arbetsmark- nadsskäl utan till stor del också varit en frivillig flyttning till miljöer som upplevts som mer stimulerande; och, är det viktigt att påpeka, till miljöer som framstått som mer bekväma. Modernise- ringen har verkligen en framsida, allt från rinnande vatten till tvätt- maskiner och centralvärme. Figur 5:1 visar utvecklingen av boendestandarden för barn och ungdomar () – då bostadsstandarden redan förbättrats avsevärt – . bodde av de yngre i omoderna bostäder, dvs. sådana som saknade en eller flera av följande bekvämligheter: rinnande varmt och kallt vatten, avlopp, dusch eller bad, WC, centralvärme, modern spis, eller kylskåp. Vart femte hushåll saknade tvättmaskin, hade diskmaskin och hade inte varmt vatten i sin bostad. Bostäderna har snabbt blivit moderna till den grad att den skala vi använt för att mäta bekvämlighet inte längre tjänstgör som annat än ett historiskt riktmärke: som vi kan se är det mindre än en procent av barnen som växer upp i en bostad som i någon mening är omodern. Barns och ungdomars boendestandard 1968 2000. An- del 0 16-åringar som bor i omodern bostad, trångbott, samt i villa/radhus Boende, närmiljö och trygghet Vid sidan av utrustningsstandard är utrymmesstandard den vik- tigaste aspekten av en bostads bekvämlighet. Trångboddhet är en klassisk ofärdsindikator. Vad är då trångboddhet? Det finns ett antal olika definitioner på detta (se t.ex. 1984), men över en längre tidsperiod visar de alla en klar förbättring – till den grad att själva måtten på trångboddhet blir allt mer förlegade. Den tidigare ofta använda norm 2, som definierar hushåll med fler än två personer per rum (kök och vardagsrum oräknade) som trång- bodda, visar att av hushållen i är trång- bodda (och 2000). Den defini- tionen gör att det, i en familj med två föräldrar, är först när tre barn delar rum i en trerumslägenhet som hushållet blir trångbott – i en fyrarumslägenhet är det den sjunde personen som introducerar trångboddheten. Även om vi aldrig kan finna en absolut eller his- toriskt oberoende definition av trångboddhet är norm 2 knappast en lämplig definition för barn och ungdomar av . Det är i alla fall troligt att barn i skolåldern som inte har eget rum löper risk att vara relativt resurssvaga – som framgår i Kapitel 7 uppger faktiskt inte av 10 18-åringarna att de har eget rum. Vi har istället valt att använda en definition av trångboddhet som utgår från detta faktum. Som trångbodda räknar vi därför de hus- håll där det finns mer än ett barn per rum, vardagsrum och ett föräldrarum samt kök oräknade. För att ta hänsyn till att det inte är så problematiskt för mindre barn att dela rum, har vi halverat antalet 0 6-åringar – dvs. om det finns två barn som är yngre än är hushållet inte trångbott om de får dela rum, däremot om ett barn är yngre än sju och det andra äldre. Som vi kan se av Figur 5:1 genererar vår definition en ganska hög andel trångbodda, vilket understryker att vi sätter kravet på ut- rymme högt. Knappast i något annat land i världen är trångbodd- heten så låg som i och ändå är ungefär vart femte barn i vår mening trångbott . Det är sannerligen inga siffror på basis av vilka man kan slå larm – det intressanta är snarare ut- vecklingen och skillnaden mellan olika grupper. I Figur 5:1 kan vi se att det är en kraftig förbättring av bostadsutrymmet . Förändringen mellan 1991 och går dock åt andra hållet, trångboddheten blir något vanligare.1 Skill- 1 En intressant fråga, som vi inte haft möjlighet att för detta betänkande utreda vidare, är varför av 10 18-åringarna har eget rum, men av 0 16-åringarna. Dessa procenttal rör olika åldersgrupper, men när vi gör trångboddhetsberäkningen för gruppen 7 16-åringar är det som har eget rum. Denna skattning är förstås indirekt och det kan finnas flera skäl till att nivåerna är olika. Ett är att 17 18-åringarna i hög Boende, närmiljö och trygghet naderna mellan 1981, 1991 och 2000 är dock relativt små och den rimliga slutsatsen är att trångboddheten varit ungefär densamma . Den lilla försämringen är, kan vi alla fall notera, fullt i linje med utvecklingen på vår tredje indikator på bostadsstandard, nämligen boende i eget hus. Andelen barn i denna boendeform ökade kraftigt , ligger i stort sett stilla till 1991 och går därefter ner något. En möjlig tolkning av utvecklingen, på basis av Figur 5:1 och på för- ändringen i hushållsinkomster som refererades i Kapitel 3, är att barnfamiljernas ekonomi har försämrats vilket försenat (eller för vissa, kanske omöjliggjort) flytt från lägenheter till ett mer rymligt boende i eget hus. I Tabell 5:1 visar vi hur boendestandardens fördelning har förändrats. Det finns klara skillnader i den sociala strukturen – boendet är naturligtvis starkt beroende av hushållsekonomin. Hus- ägande är betydligt vanligare bland högre tjänstemän än bland arbetare och trångboddheten klart lägre. Däremot har utvecklingen för utrustningsstandarden gått så långt att vi inte längre finner några skillnader mellan grupper. I stort sett alla barn bor i moderna bostäder. Ensamstående har dock sällan möjlighet att bo i hus och barn till ensamboende föräldrar är dubbelt så ofta trångbodda som andra barn. I linje med resultaten för hushållsekonomins utveckling (men till skillnad från förändringen i kontantmarginal och mate- riella tillgångar) ser vi också i Tabell 5:1 att barn i enförälders- hushåll erfarit en påtaglig försämring av sin utrymmesstandard . När det gäller ensamföräldrarnas trångboddhet måste vi betona igen, att varje definition av trångboddhet är god- tycklig och de flesta mått som används har någon nackdel. En nackdel med vårt mått är att det inte gör skillnad på en- och två- föräldershushåll, det är barnen som är i fokus. Ändå är det förstås så att vara exempelvis ett av två barn till en ensam förälder i en trerumslägenhet ger mer utrymme än att vara det till två föräldrar. grad har eget rum medan 7-9-åringarna inte har det. Ett annat möjligt skäl, vilket är en intressant hypotes, är att föräldrarna låter de äldre barnen få eget rum på bekostnad av att de själva får ha de yngre barnen i sitt eget sovrum. Boende, närmiljö och trygghet Boendestandard bland barn och ungdomar . Andelen 0–16-åringar som bor i omodern bostad, trång- bott samt i ägt hus, efter familjetyp och samhällsklass (två valda klasser). Viktade, avrundade procent Båda föräldrarna (ref.) 85*** 22*** 66*** 13*** 43*** 24*** 33*** 24*** 44*** 18*** (valda kategorier) Högre tjänsteman (ref.) 16*** 73*** 30*** 6*** 53*** 38*** 36*** 47*** 29*** 51*** 34*** 48*** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån; ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån För barn är en trygg närmiljö både en resurs och en rättighet. Det gäller hemmet, skolan, och platser där barnet är på sin fritid, det vill säga både privata och offentliga rum.