sou · GPB368 · 2002-01-01 00:00:00 — Det ändrade mönstret behöver inte väsentligen skilja sig från det ursprungliga mönstret även om identiteten är förändrad (som illustration till detta kan t.ex. nämnas m. ans nr 87–1596 och m ans nr 90–0115). Som påpekats tidigare råder bl.a. inom förvaltningen i inte samma offentlighet som i . Inkomna mönsteransök- ningar får där lämnas ut endast om sökanden medger det. Såvitt utredningen erfarit har detta inte medfört några problem från tredjemanssynpunkt. Sammantaget finns det enligt utredningens mening skäl för att låta sekretess automatiskt råda för ansökningar om mönsterskydd. Härigenom undviker man rättsförlust för formgivare som inte har kunskap om att sekretess måste begäras redan i ansökan om regi- strering. Sökanden kan givetvis när som helst medge att sekretessen hävs. Detta leder sedan över till frågan om hur länge de handlingar som visar mönstret skall kunna hållas hemliga. Av vad som sagts framstår av i vissa fall som otillräcklig. Till detta kommer en opåkallad skillnad mellan nationella ansökningar och sådana som kan komma att ske vid OHIM eller, vid ett eventuellt svenskt tillträde till Haag-överenskommelsen, hos internationella byrån vid . Enligt förslaget till förordning om ett gemenskapformskydd kan på sökandens begäran en publicering av formgivningen skjutas upp , räknat från ansökningsdagen eller, om prioritet begärs, från prioritetsdagen. Detsamma gäller som huvudregel enligt Haag-överenskommelsen (i den utformning överenskom- melsen har enligt Genève-avtal). Det skall dock påpekas att denna regel i avtalet inte är tvingande. Det är upp till den stat som avser att ansluta sig till avtalet att bestämma den tid en ansö- kan kan hållas hemlig. Att möjligheten till sekretess i är kortare än innebär således inte något hinder mot en svensk anslutning. Det saknas enligt utredningens mening skäl att premiera ansök- ningar gjorda enligt de två nu nämnda internationella systemen framför nationella ansökningar. Detta talar för att tillåta att de handlingar som visar formgivningen hålls hemliga av . Här gör sig i och för sig olägenheterna för tredje man mera påminda. I synnerhet när man betänker att den produkt som formgivningen avser kan börja tillverkas och saluföras innan en eventuellt nyhetsskadlig formgivning blir allmänt tillgänglig. Det skall dock framhållas att detta blir fallet med en registrerad gemenskapsformgivning, som kommer att ha giltighet även i . Vidare framstår det som tveksamt om behovet av sekretess inom detta rättsområde skulle vara större än inom patenträtten. Sammantaget är utredningen av den uppfattningen att möjlig- heten till sekretess bör utökas i förhållande till vad som är fallet. Behovet av att hålla en formgivning hemlig motiverar dock inte att sekretesstiden sätts längre än , särskilt mot bakgrund av vad som sagts om de principiella intressen som talar mot regler om sekretess. En sekretesstid bör rimligen inte heller leda till att utländska ansökningar premieras. För att i viss mån motverka de negativa konsekvenserna av en längre sekretess bör i vart fall krävas en utrycklig begäran av sökan- den för ett hemlighållande som sträcker sig längre än den tid det tar för att besluta om registrering. Det kan nämligen antas att handläggningstider, om utredningens för- slag till en begränsad förprövning genomförs, i regel blir kortare än den maximala tiden för sekretess. Sekretess inverkar på möjligheten att utkräva ansvar för intrång i formskyddet. Den form av sekretess utredningen i det föregående behandlat avser endast det bildmaterial som visar formgivningen. En annan fråga är om sekretess även bör kunna gälla för uppgifter angående företagshemligheter i ärenden om formskydd hos . Enligt ML är det inte möjligt att hos få sekretess för andra handlingar än sådana som visar formgivningen. I mål som rör mönster vid allmänna domstolar och Patentbesvärsrätten gäller dock den allmänna bestämmelsen om sekretess i 8 kap. 17 § SekrL. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess hos domstolen i mål eller ärende i domstolens rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om bl.a. enskilds affärs- eller driftförhållande, om det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om upp- giften röjs. Handlingar i ett ärende om registrering som inte visar formgivningen kan således skyddas genom sekretess, men först efter ett eventuellt överklagande till Patentbesvärsrätten. Inom patenträtten finns dock en möjlighet för att i vissa fall besluta att en handling inte skall lämnas ut (22 § femte stycket PL). Man kan fråga sig om det finns ett mindre behov av skydd för företagshemligheter vid handläggningen hos än hos domstol. Än mindre finns det skäl för detta, om utredningens för- slag angående en möjlighet för att ompröva registre- ringar genomförs (se kapitel 6). Det bör dock framhållas att beho- vet för en sådan möjlighet till sekretess för företagshemligheter inte är lika stort som inom t.ex. patent- och varumärkesrätten. Strävan efter att uppnå en harmonisering mellan de olika lagarna på det industriella rättsskyddets område talar emellertid för att skall kunna hålla handlingar som innefattar företags- hemligheter hemliga även i ärenden som rör formgivning. Sammantaget har utredningen därför stannat för att ge Patent- verket en möjlighet att besluta om att vissa handlingar i ärenden som rör formgivning inte skall lämnas ut. För en närmare moti- vering av bestämmelsen kan hänvisas till vad som anförts av (se SOU 2001:26 s. 339 ff.). 5.4Rätten att anges i formgivningsregistret Förslag: Om sökanden är annan än formgivaren skall dennes namn antecknas i formgivningsregistret (registret) under förut- sättning av att någon av dem begär detta. Det skall alltså inte längre vara något obligatoriskt krav att formgivaren anges i ansökan, om sökanden är annan är formgivaren. Är formgiv- ningen ett resultat av ett samarbete inom en grupp av formgi- vare bör i stället gruppens namn kunna antecknas. Skälen för förslaget: Enligt den nuvarande lydelsen av ML skall sökanden, om han är annan än formgivaren, alltid ange vem som är formgivare (10 § andra stycket). Sökanden skall i dessa fall enligt den nämnda bestämmelsen även styrka sin rätt till mönstret. Någon möjlighet att i stället för en eller flera enskilda formgivare ange (och i registret anteckna) en grupp av formgivare finns inte enligt ML. I § 13 Stk. 4 i DDL föreskrivs att designern kan antecknas i designregistret på begäran av sökanden eller designern. Om desig- nen är resultatet av ett samarbete mellan flera designers kan en anteckning av gruppens namn ersätta namnet på var och en av dessa. En motsvarande bestämmelse finns i NPD (se § 13 fjärde stycket). Det norska lagförslaget innebär dock till skillnad från den danska lagen att sökanden alltid skall ange vem som är designer, vilken sedan skall antecknas i registret. Däremot krävs enligt det norska förslaget inte att en överlåtelsehandling lämnas in till Patentstyret. I förslaget till förordning om gemenskapsformgiv- ning finns en bestämmelse som i huvudsak svarar mot det danska förslaget, dvs. att formgivarens namn inte behöver anges i ansökan i de fall denne är annan än sökanden (se artikel 19 och 39.3). Redan med tanke på att det i den danska lagen och i det norska förslaget samt i förslaget till gemenskapsformgivning finns bestämmelser om att en grupp av formgivare skall kunna antecknas i registret, föreligger det skäl att införa en motsvarande bestäm- melse formskyddslagen. I ML finns som påpekats tidigare en skyldighet för sökanden att, i de fall denne är annan än formgivaren, ange vem som är formgi- vare. Sökanden måste då också styrka sin rätt till mönstret, vilket normalt sker genom att en överlåtelsehandling företes i ärendet om registrering. Någon skyldighet för sökanden att styrka sin åtkomst till formgivningen finns inte varken enligt den danska lagen, det norska förslaget eller förslaget om skydd för gemenskapsformgiv- ning. Det kan även noteras att detta krav på en ansökan var föremål för delade meningar inom (se SOU 1965:61 s. 353 f.). En av utredningens utgångspunkter har varit att det inte bör vara förenat med större omgång att söka en nationell registrering än en internationell registrering. Vem som har rätt till formgivningen är vidare i huvudsak något som rör förhållandet mellan sökanden och formgivaren. Det finns i förslaget till formskyddslag bestämmelser om rättsverkan av en anteckning i registret om vem som är inneha- vare av registreringen (69 § andra stycket och 77 § första stycket). Dessa bestämmelser påverkar dock inte rätten till formgivningen. Det framstår därför som tveksamt att i en ny lag ålägga sökanden att redan i ansökan styrka sin rätt till formgivningen. Att detta sedermera kan bli nödvändigt med anledning av t.ex. en talan om bättre rätt till registreringen är en annan sak. Det finns heller inte anledning att anta att ett slopande av kravet på bevisning om rätten till formgivningen skulle leda till att enskilda och företag söker skydd utan att ha en rätt till formgivningen. Sammantaget menar därför utredningen att kravet på att sökanden skall styrka sin rätt till formgivningen kan tas bort. Formgivaren kan dock ha ett personligt intresse av att – i de fall denne är annan än sökanden – få sitt namn antecknat i registret. Det intresset bör dock vara tillgodosett genom att formgivaren får en i förhållande till sökanden och rättighetshavaren självständig rätt till att få sitt namn antecknat i registret. Det skall slutligen framhållas att rätten att bli antecknad i regist- ret inte medför någon ideell rätt för formgivaren av det slag som en upphovsman har till sitt konstnärliga eller litterära verk. Fråga är i stället om en upplysning i registret, som formgivaren kan ha ett personligt intresse av. 6 Hävning av en registrering Av skäl som framgår av utredningens delbetänkande föreslås att granskning av registreringshinder skall begränsas. En konsekvens av detta är att registret i högre grad än tidigare kan komma att innehålla registreringar som inte borde ha kommit till stånd. I synnerhet torde detta vara fallet i förhållande till kraven på nyhet och individuell karaktär. Mot bakgrund av den ökade belast- ningen på domstolarna, och strävan att i största möjliga utsträck- ning få till stånd ett processekonomiskt och effektivt system för formgivningsskydd, finns skäl att överväga att införa möjligheten till hävning av registreringar i administrativ ordning. Att överväga denna fråga ingår även som en del av det uppdrag som givits utred- ningen. Hävning av en registrering i administrativ ordning väcker såväl principiella som praktiska frågor. Det kan dock konstateras att en allmän strävan har varit att alltmer skjuta tyngdpunkten av prövningen av förvaltningsärenden nedåt i kedjan. Det finns vidare skäl att redan nu framhålla de särpräglade förhållandena inom det industriella rättsskyddet i förhållande till förvaltningsrätten i stort. Utredningen redovisar sina överväganden med avseende på administrativ prövning i avsnitt 6.1–6.4. Ett nära samband råder mellan frågan om hävning i administrativ ordning och invändningsförfarandet. När detta infaller efter att registrering skett, är det nämligen rent principiellt fråga om en hävning av en registrering. I det fall ges en möjlighet att, efter begäran, pröva en registrerings giltighet finns skäl att överväga dels om ett invändningsförfarande bör behållas, dels – om man avser att ha ett sådant förfarande – vilken form detta skall ha. Utredningens överväganden i denna del redovisas nedan i avsnitt 6.5. Hävning av en registrering De särskilda hinder mot en registrerings bestånd som finns i ML (4 §) har även de ett nära samband med de frågor som behandlas i kapitlet. Utredningen har därför funnit det lämpligt att i detta kapitel även redovisa sina övervägande beträffande denna fråga (avsnitt 6.6). 6.1Allmänt om omprövning av förvaltningsbeslut Ett beslut som fattats av en förvaltningsmyndighet, och som av någon anledning blivit oriktigt, kan på olika sätt bli föremål för ändring. Det kan ske efter t.ex. överklagande eller efter initiativ från beslutsmyndigheten. Oriktigheten kan bestå i ett s.k. förbi- seende- eller bedömningsfel. I detta sammanhang är den mest rele- vanta typen av fel sannolikt de s.k. bedömningsfelen. Sådana fel kan bero bl.a. på felaktiga antaganden eller slutsatser ifråga om sakförhållanden eller på grund av felaktig rättstillämpning. De kan även, vilket torde vara det i detta sammanhang mest relevanta, ha sin orsak i att omständigheter, som blivit kända först sedan beslutet fattats, gjort att saken kommit i ett nytt läge. Som exempel på det industriella rättsskyddets område kan nämnas att nyhetsskadligt material blir presenterat först sedan ett beslut om registrering fattats. Normalt sett är det viktigaste medlet för att åstadkomma en rättelse att beslutet överklagas till högre instans. Inom området för det industriella rättsskyddet tillkommer några för området specifika sätt att, utöver ett överklagande, få till stånd en rättelse (t.ex. invändning och återupptagning av en ansökan). Till frågan om invändning återkommer utredningen nedan. Som framgår av motiven till ML fann man det naturligt att en regi- strering som inte borde ha skett kunde förklaras ogiltig (se SOU 1965 s. 298 och prop. 1969:168 s. 219). Frågor om hävning av en mönsterregistrering behandlas i 31 § ML. Av första stycket framgår att en mönsterregistrering skall hävas, om den skett i strid mot 1–4 §§ och hindret alltjämt kvarstår. Talan om hävning skall enligt samma stycke föras vid allmän domstol. I 31 § andra och tredje styckena finns vissa särskilda bestämmelser om talerätt. Hävning av en registrering att genomgå betydande förändringar till följd av mönsterdirektivet (se artikel 11.3–5 och SOU 2000:79 s. 93 ff.). I VmL finns bestämmelser om hävning av en varumärkes- registrering i 25–27 §§. Enligt 25 § första stycket får en varumärkesregistrering hävas om registreringen skett i strid mot bestämmelserna i lagen. I vissa fall kan registreringen bestå trots att grund för hävning föreligger, vilket framgår av 25 § första stycket samt 8 § och 9 § (de s.k. passivitetsreglerna). Av 25 § andra stycket framgår att hävning i några särskilda fall även kan ske trots att varumärket vid registreringstillfället uppfyllde kraven för registrering. Talan om hävning skall föras vid allmän domstol (se 26 § VmL och jfr även RÅ 1992 ref. 64). Inom patenträtten finns en möjlighet att häva ett patent, som är snarlik bestämmelserna i de två nu behandlade lagarna. I PL före- skrivs att rätten på talan därom kan förklara ett patent ogiltigt, vilket framgår av 52 § första stycket. Ett patent skall förklaras ogil- tigt om det meddelats trots att villkoren i 1 § och 2 § inte var upp- fyllda, patentet avser en uppfinning som inte är så tydligt angiven att en fackman med ledning därav kan utöva den, patentet omfattar något som inte framgick av ansökan när den gjordes eller patent- skyddets omfattning har utvidgats efter det att patentet meddelats. Bestämmelsen i 52 § PL innehåller vidare bestämmelser om talerätt. 6.3Läget i några andra länder I antogs en ny designlov. Lagen innehåller bestämmelser om prövning i administrativ ordning av designregistreringar. Något invändningsförfarande finns inte. Sedan registrering skett får antingen möjligheten till prövning hos Patent- og Varemærkestyrelsen eller en ogiltighetstalan vid dom- stol tillgripas för att få till stånd en hävning av en designregistre- ring. Enligt § 25 Stk. 1 DDL kan en begäran om hävning av en designregistrering framställas hos Patent- og Varemærkestyrelsen. En sådan begäran kan endast grundas på att registreringen skett i strid mot §§ 1–8, ansökningen ändrats i strid mot § 14 Stk. 2, förutsättningarna för samregistrering enligt § 15 inte var uppfyllda eller på att registreringen gällt i strid mot § 23 Stk. I § 25 Stk. 2 i DDL finns bestämmelser om talerätt i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 11.3–5 i mönsterdirektivet. Hävning av en registrering § 27 kan talan om hävning vid allmän domstol väckas på samma grunder som hävning i administrativ ordning. Pågår då prövning av en begäran om hävning i administrativ ordning skall Patent- og Varemærkestyrelsen avvakta med att handlägga ärendet till dess ett lagakraftvunnet avgörande från domstolen föreligger. I kan, liksom i , hävning av en beviljad registrering ske endast efter en talan vid allmän domstol. Enligt § 31 första stycket lov om mønster kan en registrering hävas genom dom, om den skett i strid mot §§ 1–4 och hindret alltjämt föreligger. Bestämmelsen innehåller härutöver i andra och tredje styckena sär- skilda bestämmelser om talerätt. överläm- nade Patentstyret ett förslag till lov om design till Justisdeparte- mentet. Förslaget har remissbehandlats och en proposition skall avlämnas . Enligt förslaget skall det vara möjligt att få till stånd en hävning av en registrering på administrativ väg. Något invändningsförfarande finns inte. Enligt § 25 första stycket i förslaget kan en begäran framställas hos Patentstyret om att en registrering skall hävas helt eller delvis. Detta kan ske om registre- ringen skett strid mot §§ 1–8, § 14 eller § 23 andra stycket i försla- get. En begäran om administrativ prövning skall framställas skrift- ligen och innehålla grunder för begäran (§ 26 första stycket). Patentstyret skall ge innehavaren möjlighet att yttra sig över en begäran om hävning. Enligt § 27 första stycket är det även möjligt att vända sig direkt till domstol och där väcka talan om hävning av en registrering helt eller delvis. Patentstyret kan även på eget initiativ häva en registrering helt eller delvis enligt § 32 första stycket. Detta kan ske endast om registreringen är uppenbart fel- aktig och åtgärden vidtas senast efter det att designen blivit kungjord. Anmärkas kan vidare att det enligt § 42 fjärde stycket inte är möjligt att väcka talan om hävning vid domstol innan en redan gjord begäran om prövning i administrativ ordning slutligt prövats av andra avdelningen inom Patentstyret. I den nuvarande finska mönsterrättslagen kan hävning av en registrering ske i samma ordning som föreskrivs i den svenska lagen. Den isländska lagstiftningen om skydd för mönster ger möjlig- het till hävning av en registrering antingen genom talan vid domstol eller på administrativ väg hos Einka Leyfa Stofan (det isländska patentverket). Den nu gällande lagen antogs av alltinget. Den har i huvudsak samma innehåll som den Hävning av en registrering Således är grunderna för när hävning kan ske desamma som i DDL och förfarandet i huvudsak detsamma. Förslag: Det bör tillskapas en möjlighet att få en registrerings giltighet prövad i administrativ ordning. En begäran om upphä- vande av en registrering i administrativ ordning skall framställas och prövas hos . Myndigheten skall kunna företa en prövning i de fall där prövningen kan ske enkelt och utan dröjsmål. Undantaget från prövning är yrkanden om bättre rätt till formgivning i de fall frågan framstår som tveksam. Hävs en registrering av , skall innehavaren ha en möjlighet att söka återvinning mot beslutet vid . Bedömer att en prövning i administrativ ordning inte kan ske enkelt och utan dröjsmål skall på sökan- dens begäran målet överlämnas till . Vid avslag efter en prövning i sak kan sökanden överklaga beslutet till tingsrätten. Överklaganden av övriga slutliga beslut i ett ärende om omprövning skall också ske hos . Beslut som fattas under handläggning av ett ärende skall inte kunna överklagas. Skälen för förslaget utvecklas närmare i avsnitt 6.4.1 och 6.4.2. I likhet med vad som slogs fast i förarbetena till den nuvarande lagen finns det starka skäl för att det skall finnas en möjlighet att få en registrering förklarad ogiltig. Som påpekats tidigare innebär den nuvarande lagen att en sådan åtgärd endast kan vidtas av domstol efter talan därom. Detsamma gäller inom patent- och varumärkes- rätten. har dock lagts fram förslag till förändringar av VmL och PL som båda syftar till att i administrativ ordning skall kunna ta ställning till en varumärkesregistrerings bestånd respektive omfattningen av ett meddelat patent (se SOU 2001:26 s. 271 ff. och SOU 2001:33 s. 121 ff.). Förslagen har i korthet föl- Hävning av en registrering En varumärkesregistrering skall kunna hävas av på begäran av en sökande endast om innehavaren medger en begäran om detta eller inte hör av sig efter att ha del- getts ett föreläggande om att yttra sig över begäran. patentprocessutrednings förslag utgår från att det endast är patent- havaren som skall kunna begära en begränsning av patentet. En allmän målsättning vid utformningen av ett system för pröv- ning av en registrerings giltighet är innehavarens trygghet av att registreringen kommer att bestå, dvs. beslut om hävning bör kunna ske endast med iakttagande av högt ställda krav på rättssäkerhet. En annan målsättning är att bestämmelserna får en sådan utform- ning att tredje man kan få till stånd en rimligt snabb och effektiv prövning av en registrering som han eller hon menar inte borde bestå. Dessa två målsättningar måste vägas mot varandra så att regelsystemet får en utformning som på ett balanserat sätt tar hän- syn till dem båda. Mot bakgrund av dels den utveckling som skett inom området för det industriella rättsskyddet, dels inom förvaltningsrätten i stort finns skäl att överväga möjligheten till en prövning i administrativ ordning av en registrerings giltighet. I det följande skall närmare utvecklas några av de faktorer som talar för respektive mot en möjlighet till prövning av en registrering av en formgivning på administrativ väg. En omständighet som talar för en sådan lösning är arbetsläget i de allmänna domstolarna. har ett flertal åtgärder vidtagits för att effektivisera domstolsprocessen. På vilka sätt dom- stolsprocessen ytterligare skall kunna effektiviseras är vidare före- mål för överväganden både inom och i skilda utredningar. Av detta kan slutsatsen dras att de redan vidtagna åtgärderna inte varit tillräckliga. Det framstår därför som angeläget att tillskapa bestämmelser som på ett snabbare sätt tillgodoser kravet på prövning av en registrerings giltighet. Ett sätt är att utöka befogenhet att pröva giltigheten av registreringar av formgivning. En annan omständighet av betydelse, som bör framhållas i detta sammanhang, är värdet av att kvaliteten i det underlag, som den enskilde har, för att bedöma om han eller hon skall föra saken vidare i domstol förbättras. Framhållas kan även vikten av att dom- stolen får ett mer kvalificerat underlag för sin bedömning. Det kan i normalfallet exempelvis förutsättas att en inledande behandling hos skulle renodla processen och bidra till att vikti- Hävning av en registrering gare material tas fram av parterna i de fall den registrerade formgiv- ningens nyhet ifrågasätts. Det kan även nämnas att i regel borde ha bra förutsättningar att genom processledning klar- göra de relevanta tvistefrågorna i ett ärende om ogiltigförklaring av en registrerad formgivning. Det bör dock betonas att utrednings- skyldigheten i ärendet åvilar parterna. Ett viktigt skäl för att införa en möjlighet till prövning av regi- streringars giltighet i administrativ ordning är den begränsade för- prövning som utredningen föreslagit i sitt delbetänkande (se SOU 2000:79 s. 109 ff.). Det kan hävdas att lättnaden i möjligheten att få en registrering bör balanseras av en ökad och enklare tillgång till prövning av dess giltighet. Det nuvarande systemet skulle annars kunna leda till att arbetsbelastningen för de allmänna domstolarna i onödan ökar. Till detta kommer de ökade kostnaderna för parterna. Enligt vad utredningen erfarit finns även en utbredd motvilja mot att föra talan om hävning av en registrering vid allmän dom- stol. En rättegång för kanske med sig en oönskad exponering av formgivningen och övriga förhållanden som föranlett tvisten.