sou · GPB348d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Den ökning av antalet utlandsfödda i fullmäktige som ändå skedde är alltså ett resultat av de utomnordiska invandrarnas intåg. Fortfa- rande är det dock svårare för utlandsfödda att ta sig in i fullmäktige än att få andra lokala uppdrag. Procent födda i utlandet av ledamöter i fullmäktige -0,2 Kommentar: Data i tabellen avser för fullmäktigeledamöter i alla kommuner och landsting i hela landet. Källa: SCB (1998) och och 1996. I och med den senaste kullen förtroendevalda är invandrarna på stark frammarsch in i lokalpolitiken. Av de nya kommunpoliti- kerna är och av landstingspolitikerna födda i utlandet. var andelen förtroendevalda invandrare i samma 3 Begreppet invandrare används i rapporten synonymt med född i utlandet. Andelen nya förtroendevalda i kommuner och landsting som hade minst en utländsk förälder är för övrigt , att jämföra som är siffran för alla kommunpolitiker 1999 (Kom- munalt förtroendevalda 1999). Andelen utländska medborgare bland nykomlingarna i de 28 kommunerna är (eller en halv procentenhet) högre än bland alla politiker. Men på grund av invandringen motsvaras inte ökningen av en lika stor förbättring av representativiteten. steg andelen invandrare av befolkningen med . Dessutom har de undersökta kommunerna en större andel invandrare i sin befolkning än övriga kommuner. Som jämförelse kan nämnas att de röstberättigade utländska medbor- garna i de 28 kommunerna utgör av befolkningen att jämföra i resten av . Andelen utlandsfödda bland kommunpolitiker Andel födda i utlandet Andel födda i utlandet 18–30 år 31–45 år 46–55 år 56–67 år Kommentar: Data kommer från Enkät till kommunalpolitiker 1993 och mäts enligt frågan Är du eller har du tidigare varit medborgare i något annat land än ? medan de nya förtroendevalda fått svara på i vilket land man är född. Invandrarpolitikerna finns främst i gruppen 31–och i något mindre utsträckning bland män än bland kvinnor. Det är stora skillnader mellan partierna. Var femte ny vänsterpartist är född i utlandet men bara var tjugonde moderat. Endast en av de 72 center- partistiska kommunpolitiker som svarat på enkäten är invandrare. Det tycks inte längre vara någon synbar nackdel att vara utlandsfödd om man vill göra karriär. Andelen invandrare bland de nya politiker som också har presidieuppdrag är lika stor som i gruppen som helhet, vilket är en avsevärd förändring jämfört med . Men man får inte glömma att den svagt positiva utvecklingen när det gäller invandrares representation går på tvärs mot en trend i samhället, nämligen den att invandrares valdeltagande sjunker , liksom andelen utländska röstberättigade som anser sig ha kännedom om vilka som var partiernas huvudståndpunkter i det senaste valet (). (SOU 2000:1) konstaterade att etnicitet har kommit att bli ett nytt klassmärke och oroas över den onda spiral av hög arbets- löshet och politiskt utanförskap, som ofta drabbar personer med utländsk bakgrund. Men etniciteten är inte en helt ny slags underordning utan den är i högsta grad sammanvävd med de gamla klassmönstren. Samma typ av marginalisering som allt fortsatt följer klassmönstren drabbar också våra invandrare (2000). Att den sociala tillhörigheten är en viktig bakomliggande förklar- ingsvariabel till svenskarnas politiska tillhörighet är ett oomtvistat faktum. Tvivlare behöver bara titta i tabell 8 för att övertygas. av socialdemokraterna bland de nya förtroendevalda anser sig tillhöra arbetarklassen medan av definierar sig som övre medelklass eller överklass. Klassröstningen i har visserligen minskat men hör fortfarande till de högsta i västvärlden (1994). Förtroendevalda i olika samhällsklasser Vet ej/ej tillämpligt Vet ej/ej tillämpligt Kommentar: Den fråga politikerna fick ta ställning till var Vilket av följande alternativ beskriver bäst den samhällsklass du anser dig tillhöra ?. Alternati- ven är de som återges i tabellen. Svaren anges i procent. I tabell 8 bygger resultaten på de svarandes egna subjektiva bedömningar. Och även om det inte finns några direkta skäl att tvivla på svarens sanningshalt kan man möjligen misstänka en viss fäbless från somliga att identifiera sig med vissa samhällsgrupper av ideologiska snarare än av sakliga skäl. Men å andra sidan är klasstillhörighet på många sätt mer ett identifikationsfenomen än en klassificering grundad på materiella faktorer. Politikerna i undersökningen verkar fördelas sig över arbetarklass, medelklass och övre medelklass/överklass enligt 2–5–2. På samma sätt som vad gäller kön och etnicitet kan man argu- mentera för att alla medborgare, oavsett samhällsklass, ska ha lika möjligheter att inneha förtroendeuppdrag. Att så inte varit fallet i historien är ett känt faktum (1988). Rösträttens införande i kombination med arbetarrörelsens framväxt och socialdemokratiska arbetarpartis dominerande ställning i svensk politik förändrade naturligtvis situationen radikalt, men fortfarande kvarstår skillnader mellan olika socialgruppers representation. Ett viktigt problem i sammanhanget är dock att det inte finns några enkla och entydiga kriterier för att mäta människors klass- tillhörighet. En egenskap hos politiker som är betydligt enklare att mäta och jämföra med medborgarna är deras utbildningsnivå. Även om utbildning och klass långtifrån är samma sak ur ett teoretiskt perspektiv finns det ett starkt empiriskt samband mellan hög utbildning och högre samhällsklass. hävdar i sin avhandling om klassröstning att klassidentifikationen i i allt högre grad avgörs av den egna utbildningen (1994). I Tabell 9 ser vi att subjektiv klassuppfattning och utbild- ningsnivå har ett hyfsat starkt samband, om än ej entydigt. I tabell 9 får vi också många andra nya kunskaper om de förtroendevaldas utbildningsnivå. Bland annat ser vi att andelen högskoleutbildade kommunpolitiker ökat och att den senaste kullen förtroendevalda har bidragit till att ytterligare höja utbildningsnivån. De nya landstingspolitikerna är något bättre utbildade än sina kollegor i kommunerna. Befolkningens och politikernas högsta utbildning Befolkningen (16–) i hela 1999 Befolkningen (16–) i de Kommunalt förtroendevalda i hela Kommunalt förtroendevalda i de Nya förtroendevalda i de Nya förtroendevalda i de 4 landstingen 2000 Andelen högskoleutbildade bland nya förtroendevalda i de 28 kommunerna Vet ej/ej tillämpligt Födda 1955–1969 ((SPI)) Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Kommentar: Data för alla kommuner kommer från enkäten förtroen- devalda 1999 och Enkät till kommunalpolitiker 1993. Data för befolkningen avser 1999, källa SCB. Men det finns stora skillnader inom gruppen nya kommunpolitiker. Chansen att få ett presidieuppdrag tycks till exempel öka om man har högskoleutbildning. Kvinnor är betydligt bättre utbildade än män, och av de utlandsfödda politikerna är det fler som har högskoleutbildning än bland deras svenskfödda kamrater. Dessa generellt underrepresenterade grupper är alltså i utbildningshänseende mer kvalificerade än övriga politiker. Bland partierna råder stora skillnader som delvis hänger samman med företrädarnas klasstillhörighet. Bäst utbildade är folkpartister, miljöpartister och vänsterpartister, medan pensionärspartisterna, av åldersanknutna skäl, har lägst utbildning. Om vi slutligen använder utbildningsnivå som ett mått på social representativitet märker vi att kommunalpolitiker har högskole- utbildning i nästan dubbelt så stor utsträckning som de med- borgare de representerar. Då utbildningsnivån i de 28 studerade kommunerna är något högre än genomsnittet förklarar detta en del av skillnaden mellan siffrorna för hela och de nya förtroendevalda. De två största kommunerna i undersökningen är universitetsstäderna och . Andel som jobbar i kommun eller landsting Förtroendevalda i alla kom- Förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 4 Kommentar: Här mäts hur många av de sysselsatta, det vill säga de som inte är pensionärer eller arbetslösa, som arbetar i eller landstingskommunal tjänst. Data för alla kommuner kommer från enkäten förtroendeupp- drag 1999 och Enkät till kommunalpolitiker 1993. Data för befolkningen avser de sysselsatta , källa SCB. De få sysselsatta i ((SPI)) ingår i övriga partier. I politikerstudier fokuserar man av naturliga skäl på kommunernas och landstingens demokratiska system och förhållandet mellan medborgarna och deras valda representanter. Men kommunerna har också ytterligare en roll för många väljare och politiker, nämligen den som arbetsgivare. Enligt SCB arbetar av de sysselsatta svenskarna i eller landstingskommunal tjänst. I tabell 10 framgår att kommunalt förtroendevalda har 7 pro- centenheter högre andel kommunalt eller landstingskommunalt anställda än befolkningen som helhet. Skillnaden mellan de nya förtroendevalda och förtroendevalda från hela landet är totalt sett inte så stor. De nya kvinnorna i kommunpolitiken verkar arbeta i i något högre grad än kvinnor i resten av befolk- ningen, medan de landstingskommunalt och kommunalt anställda männen är mycket överrepresenterade. Jämför man med 1993 har andelen kvinnor som arbetar kommunalt sjunkit ordentligt, men den ökande andelen bland män gör att den totala andelen är för- hållandevis stabil i de 28 kommunerna. Inom partierna, främst de små, har betydande förändringar skett. Miljöpartister och folkpar- tister har fått färre kommunalt anställda i sina led medan Kristde- mokraterna har betydligt fler. Landstingspolitikerna mäler ut sig genom att ha en extrem över- representation av kommunalt och landstingskommunalt anställda nya förtroendevalda. av de nya manliga lands- tingspolitikerna jobbar kommunalt, vilket är mer än så många som i den manliga befolkningen som helhet. Medelåldern för alla kommunpolitiker i de undersökta 28 kommu- nerna 1999 var , vilket är samma medelålder som kommunernas politiker hade 1993 (2000). Men då ska man betänka att 1993 hade det gått valet och 1999 bara ett, vilket betyder att de korrekta jämförelseåret med 1993 borde vara 2000. Med det rimliga antagandet att medelåldern stigit med sisådär blir slutsatsen att medelåldern bland kommunpolitiker förmodligen är högre än . Procent förtroendevalda i åldersgrupper Procentandelar av befolkning och förtroendevalda i olika åldersgrupper Befolkningen i de 28 kommu- Alla förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 4 De förtroendevaldas medelålder, partivis Alla förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 4 Kommentar: Observera att jämförelsedata för befolkning och alla kommunala uppdrag gäller 1999 och de nya förtroendevalda 2000. Data för alla kommuner kommer från enkäten förtroendeuppdrag 1999. Data för befolkningen avser befolkningen i de 28 kommunerna, källa SCB. I siffrorna för hela ingår pensionärspartisterna i övriga partier. Mätperiodens förhållande till mandatperioden har även betydelse i jämförelsen mellan data för alla politiker 1999 och de nya 2000. Med reservation för den nyrekrytering som skett kan man alltså räkna med att medelåldern för alla politiker stigit med 1999. Skillnaden i medelålder mellan de nya förtroendevalda i kommunerna och alla förtroendevalda i de 28 kommunerna är därmed (49 +1 -47). Av tabell 38 framgår att de nya förtroendevalda utgör av alla förtroendevalda i de undersökta kommunerna. Med denna kunskap kan vi, om vi antar att enkätens bortfall har samma åldersfördelning som de svarande, sluta oss till att medelåldern för övriga är 52 år.4 Med denna vanskliga matematik kommer vi fram till att de nya förtroendevalda i kommunen är yngre än de gamla, det vill säga mer än mandatperiodens längd. Om antagandena stämmer innebär det att den nya kullen förtroendevalda har bidragit till att sänka medelåldern bland kommunala förtroendevalda utöver vad som borde följa med att de är en mandatperiod yngre. Men skillnaderna är små och någon reell föryngring är det inte tal om. Nya landstingspolitiker är äldre än nya kommunpolitiker och motsvarar därför mer kommunpolitikerkollektivet som helhet. partivis är vänsterpartister och miljöpartister generellt yngre än sina kollegor från andra partier medan folkpartister, och naturligtvis pensionärspartister, är äldre. Störst föryngring tack vare nykomlingarna tycks ske inom Socialdemokraterna och Cen- 4 ((35*47)+(65*x))/100 = 50 ger x = 51,6. tern, men dessa partier har å andra sidan, på grund av valresultatet, proportionellt färre nya förtroendevalda än andra. Förtroendevalda med barn, procent Förtroendevalda i alla kom- Nya förtroendevalda i de 28 Nya förtroendevalda i de 4 Kommentar: Frågan löd: Hur många hemmavarande barn finns i ditt hushåll?. Procentsiffran anger andelen personer av alla svarande som angivit att de har ett eller flera barn. Ej svar tolkas som inga barn i detta fall. Data för alla kommuner kommer från enkäten förtroendeuppdrag 1999. Andelen barnföräldrar bland de nya förtroendevalda är högre än den bland alla kommunpolitiker, kanske något högre än enbart åldern motiverar. Det tycks heller inte vara någon nackdel att ha barn för den som vill göra politisk karriär. Bland de nya poli- tikerna som har presidieuppdrag är det faktiskt någon procent- enhet fler som har barn än bland övriga politiker. Noterbart är den stora skillnaden mellan manliga och kvinnliga förtroendevalda, såväl nya som gamla. Om man kontrollerar för ålder finner man att yngre politiker självfallet oftare har barn i hus- hållet än äldre, och eftersom de nya kvinnliga förtroendevalda genomsnittligt är yngre än sina manliga kollegor skulle man kunna tro att detta förklarar saken. Men det ger inte hela sanningen. Räknar man föräldrar inom olika åldersgrupper finner man att bland politiker födda är papporna fler än mam- morna, medan mammorna har en kraftig övervikt bland de yngre politikerna. I gruppen nya kvinnliga kommunpolitiker är det 6 procentenhe- ter fler () som är ensamstående än i gruppen män, så inte heller skillnader i civilstånd hjälper oss att förstå varför kvinnliga politiker har fler barn. En annan möjlig hypotes är att förekomsten av barn har ett samband med hur etablerad man är i samhället. Bland de politiker som angivit att de tillhör medelklassen finns i och för sig fler föräldrar än bland företrädare från arbetarklassen, men kontrollerar vi för kön upptäcker vi att det är bland männen som hela den skillnaden finns. kommunpolitiker från arbetarklass respektive medelklass har lika ofta barn i hushållet. Inte heller verkar överrepresentationen av kvinnliga föräldrar bero på att moderskapet på något sätt skulle motivera till politiska uppdrag i högre grad än faderskap. Kvinnliga småbarnsföräldrar bland medborgarna är mindre uppdragsvilliga än manliga (2001). Kanske ligger svaret i att kvinnliga politiker, enligt tidigare studier (1996), tenderar att ha ett starkare support hemifrån än vad de manliga har. 2.10De nya förtroendevaldas syn på representativitet Man kan argumentera för och emot den sociala representativi- tetens betydelse, men oavsett vad man kommer fram till har naturligtvis de förtroendevaldas egna uppfattningar om sin representationsroll en avgörande betydelse. I en demokrati där åsiktsrepresentativiteten sätts i centrum finns tre klassiska företrädarroller (bl.a. m.fl. 1981). Den första, förtroendemannen, har ett starkt personligt mandat från väl- jarna att själv utforma politiken efter eget huvud. Han eller hon legitimerar sin position genom det förtroende som väljarna visat vid valet. Förtroendemannen genomför den politik som han själv uppfattar ligga i det allmännas bästa och inte förrän vid nästa valdag ställs hela den politiska gärningen upp för prövning. Motsatsen till förtroendemannen är väljardelegaten, som helt saknar något egentligt personligt mandat. I stället är man vald för att företräda sina väljare och i alla lägen föra fram och förfäkta deras hållningar, i stort som i smått. Allmänna intressen, som eventuellt kan stå i strid med den egna väljargruppens, kommer all- tid i andra hand. Där kritiken mot föreställningen om förtroende- mannen går ut på att denne står för ett elitistiskt tankesätt som riskerar att fjärma medborgarna från politiken och bortse från de intressemotsättningar som finns, så handlar kritiken mot väljarde- legaten om risken för att allmänintresset riskerar att gå förlorat i en kamp mellan särintressen. En tredje företrädarroll som är speciellt relevant i svensk kon- text är partiombudet. Även om det vid det senaste valet infördes ett ökat inslag av personval är det fortfarande i huvudsak mellan partier som de svenska medborgarna väljer. Politiker på lokal och central nivå vet att de är helt beroende av sitt parti för att erhålla förtroendeuppdrag. Därför är man också, i inte obetydlig utsträck- ning, ett ombud för sitt parti, där man har att svara inför parti- organisationen, underordna sig partiprogram och majoriteten i partigruppen. Partiprogram och liknande antas på nationell nivå och det renodlade partiombudet är därför, på sätt och vis, hela landets partimedlemmars företrädare i den egna kommunen. Där förtroendemannen och väljardelegaten hämtar hela sin legitimitet lokalt kan partiombudet ha ett lojalitetsband även mot det centrala. Även om det finns klara teoretiska skillnader mellan de tre idealtypiska företrädarrollerna så kan de i praktiken vara giltiga för en och samma politiker. En förtroendevald kan naturligtvis uppleva sig ha flera roller vilket märks tydligt i tabell 13, där de tre första kolumnerna beskriver hur många som anser att de representerar partiet (det vill säga är partiombud), de egna väljarna (väljardelegat) och allmänintresset (förtroendeman). Om vi studerar siffrorna i ser vi att det är väljardelegaten som är den allra vanligaste representationsrollen, tätt följd av partiombudet. Den till allmänintresset fokuserade förtroendemannen hamnar på tredje plats, men då är det ändå av de nya för- troendevalda som ser sig som representanter för alla kommunens medborgare. Procentsiffrorna är egentligen för höga för att variablerna ska vara användbara som klassificeringsinstrument, men något kanske vi kan säga. Mellan könen råder inte särskilt stora skillnader, även om kvinnorna i något högre utsträckning än männen ser sig som partiombud, vilket är helt i linje med resultat från tidigare forsk- ning som mätt saken på annat sätt (2000). Mellan par- tierna finns dock tydligare skillnader. Partiombuden är allra flest i SPI och och minst vanligt förekommande i och . , tillsammans med Miljö- partiet, domineras i stället av förtroendemän. De partier där flest företrädare betonar sitt väljarmandat är SPI, och . Väljardelegaten är alltså den allra mest populära företrädarrollen bland de alternativ som de nya förtroendevalda fått att välja på. Vi kan ana en viss skillnad mellan dem som faktiskt ställt upp som kandidat i valet och dem som inte gjorde det, där de senare är mar- ginellt mindre benägna att se sig som väljardelegater. Att 91 pro- cent av de ickevalda politikerna ändå ser sig som väljarrepresentan- ter beror på att alternativet var formulerat som att man represente- rade de väljare som röstat på mig/mitt parti. I förtroendemannarollen är alltså det personliga mandatet en , något som på rent praktiska grunder skulle tala emot förekomsten av denna företrädartyp i vår partidominerade demo- krati. Men i och med valet infördes ett utökat inslag av per- sonval i det svenska valsystemet. Vid sidan av partirösten kan väl- jarna nu markera en särskild kandidat, och om kandidaten i fråga får personröster från av sitt partis väljare i kom- munen eller så passerar vederbörande övriga namn på valsedeln, förutsatt att dessa har fått färre personröster. Den all- männa åsikten bland de nya förtroendevalda i kommunerna tycks vara att reformen inte är tillräcklig. En majoritet av politikerna stö- der ett ännu större inslag av personval. Kvinnor är något mer skep- tiska än männen, och har de flesta personvalsförespråkarna medan det starkaste motståndet finns hos och Socialdemokraterna. Resultatet är det förvän- tade om man jämför med studier på riksnivå av politikers och väljares inställning (, SOU 1999:92), och hör naturligtvis starkt samman med partiernas officiella politik i frågan. Vem anser de nya förtroendevalda att de representerar? Det finns olika åsikter om vad eller vilka som förtroendevalda bör representera. Om du endast ser till dig själv, anser du att du särskilt är företrädare för nedanstående grupper och intressen i kommun- och landstingspolitiken – och i så fall i vilken grad? Ställde upp i valet Ställde ej upp i valet Vet ej / ej tillämpligt Utanför tätort/ i glesbygd Födda 1955–69 Födda 1945–54 Födda 1933–44 Valen borde ha större inslag av som person är viktigare än att han/hon representerar ett visst parti Ockupation och liknande aktioner kan ibland behövas för att få kommun- politikerna att ta reson Det spelar ingen roll för kommunal- politiken vilka partier som har makten. Kommentar: De grupper och intressen som de svarande fick ta ställning till när det gäller vem de representerar var fasta svarsalternativ och formulerades som: mitt parti, de väljare som röstat på mig/mitt parti, alla kommunens medborgare, allmänintresset, medborgarna i den del av kommunen eller där jag bor, mina generationskamrater (unga/gamla etc.), mitt kön (kvinnorna/ männen), min samhällsklass, kollegorna på min arbetsplats, invandrare samt jag representerar endast mig själv. Svaren angavs på en skala mellan 6 ja, absolut och 1 absolut inte. I tabellen redovisas procentsiffror för respektive kategori som har instämt mer än de har tagit avstånd från att de representerar alternativen, det vill säga de har svarat 6, 5 eller 4. De svarande fick även ta ställning till de fyra påståenden om partiernas roll i demokratin som listas i nederst tabellen på en skala 6 instämmer helt till 1 inte alls. I tabellen anges den procentandel av respektive kategori som svarat 6, 5 eller 4, det vill säga de som har instämt mer än de har tagit avstånd från frågan. Endast svar från de nya förtroendevalda i de 28 kommunerna redovisas i tabellen. Vad som inte syns i tabellen är att utlandsfödda kommunpolitiker i något högre grad än svenskfödda är positiva till personval. I utvär- deringen av personval konstaterades att personvalssyste- met skapat en ny plattform för icke-partipolitiskt engagerade invandrare och en möjlighet att nå förtroendeuppdrag också när partiledningarnas intresse för invandrarkandidater är svalt (och 1999). Det ska dock sägas att sambandet mellan åsikterna att man företrä- der ett allmänintresse och att man vill ha ett ökat inslag av personval är svagt. Det är en mer individualistisk förtroendemannaroll som fram- tonar, vilket styrks av den starka korrelationen mellan personvalsvän- lighet och hållningen att person är viktigare än parti (Pearsons r = 0,46 bland kommunpolitikerna). Det lite märkliga resultatet upp- kommer att många politiker till vänster verkar tycka att person är vik- tigare än parti men att personval inte är att tänka på, medan person- valsförespråkare i mitten och till höger trots allt sätter partiet främst. Enkät till kommunalpolitiker 1993 var det av kommunpoli- tikerna som instämde mer än de tog avstånd ifrån påståendet att för- troendet för person är viktigare än parti. Eftersom svarsalternativen inte överensstämmer exakt är det svårt att dra några exakta slutsatser, men klart är att stödet för den idén inte har ökat . En demokratiuppfattning som dock möjligen kan ha blivit vanligare är den att ockupationer och liknande aktioner skulle kunna tolereras. Men skillnaden mellan och som accepterar ockupationer med mera, är inte speciellt stor. Aktionsgrupper och liknande aktiviteter har kanske uppmärksammats mer i medierna men de har knappast blivit vanligare. Dessutom uppträder de flesta aktionsgrupper betydligt mindre aggressivt än myten om dem ger sken av (2001).