sou · GPB35 · 2002-01-01 00:00:00 — Strategin att inte ge pekpinnar har varit en viktig ledstjärna som utifrån tänkta målgrupper är rimlig och relevant. har man dock varit väl försiktig vilket har fått en del konsekvenser för projektets tydlighet och insatsernas användbarhet, menar man i utvärderingen. Att en del av de intervjuade lärarna, trots att de tagit del av projektets insatser, inte ser ambitionen att koppla Förintelsen till värdegrundsfrågor, indikerar dock att tydligheten i det budskapet och i metodstöden kanske kunde ha varit större. Att arbeta med många olika aktörer, samarbetspartners och grupper minskar möjligheten till kontroll av olika insatser. KAN pekar också på risken för urvattning av det tänkta budskapet i och med att man överlåter ansvaret till vidareinformatörer. Den tidigare nämnda boken har symboliserat projektet i stor utsträckning, vilket kan ha bidragit till att fokus hamnat mer på Förintelsen än på det övergripande målet att skapa diskussion kring värdefrågor. En annan potentiell energiförlust, menar KAN, ligger i att boken bara erbjudits en gång till föräldrar, som nya generationer av föräldrar tillkommer. Lärarseminarierna är uppskattade, men en del lärare upplever att nivån i dem är för akademisk samt att det kan vara svårt att omsätta metoderna i praktisk handling i klassrummet. Ett hinder för att uppnå målen är också att föreläsarna inte räcker till för den efter- frågan på stöd och diskussion som finns bland deltagarna. Projektets satsning på biograf- och videofilmer till skolan har i och för sig lett till att en hel del skolklasser har sett någon eller flera av filmerna. Men av KAN:s utvärdering framgår att flera stu- dier visar att lärarna i relativt liten omfattning tycks ta möjligheten att diskutera och använda filmerna som tänkt. En annan form av energiförlust när det gäller filmsatsningen är att det verkar relativt svårt att förmedla bilden av satsningen som ett system. Få inter- vjuade lärare gör en koppling mellan skolbiofilmerna, boken den av Förintelsen och videopaketet. När det gäller skolan finns det, menar KAN, många hinder i vägen för en lyckad kommunikationsprocess. Det är svårt att hitta fram till rätt person och ekonomiska och praktiska förutsättningar kan skapa hinder. Kommunerna är i flera fall, enligt intervjuade lärare, upphov till stora energiläckage genom de ramar och de beslut de fattar och som rör skolan. Lärares olika syn på när, varför och hur Förintelsen bör tas upp i undervisningen påverkar också möjligheterna att lyckas. Eftersom målet är att så frön till värde- grundsdiskussioner utifrån Förintelsen är det viktigt att läraren tycker att detta är ett relevant sätt att arbeta och att han/hon också inleder sådana diskussioner med eleverna. Motsatt förhållande innebär hinder i kommunikationsprocessen. Levande historia gjorde inledningsvis, konstaterar KAN, inga mål- gruppsanalyser, däremot en grundlig förstudie genom samtal med olika aktörer för att ringa in projektets uppgift och strategier. Man har också under projektets gång varit noga med att faktagranska och stämma av strategier och insatser. Exempelvis har det funnits referensgrupper för olika insatser. Personer med relevanta expert- kunskaper har också fungerat som bollplank och rådgivare. Det har varit mycket viktigt för projektgruppen att alla insatser inom pro- jektet varit korrekta och så långt som möjligt tillfredsställt olika berörda grupper. som rätt mycket kraft har ägnats åt kontroll i sändar- ledet pekar KAN på att det har funnits relativt få formella kon- trollmekanismer när det gäller hur olika insatser fungerat hos t .ex. lärare och elever. Ett skäl har varit att projektgruppen inte mäktat med att följa upp insatser på grund av de pressade tidsramarna. Men det har också varit en fråga om förhållningssätt, att man inte velat använda pekpinnar, eller gå in i insatser som samarbets- partners ansvarat för. En bidragande faktor har också varit en sorts övertro som upplever funnits hos såväl projektmedlemmar som samarbetspartners kring hur projektets budskap, metoder och verktyg tas emot, tolkas och används av målgrupperna. Flera talar om att man tror att mot- tagarna mer eller mindre automatiskt gör de kopplingar och de reflexioner som projektet önskar. Detta stämmer säkert i flera fall, men kan inte tas för givet. Utan tvekan, konstaterar KAN, har projektet skapat en hel del effekter, bl.a. den uppmärksamhet som initiativet fått i media, internationellt och bland målgrupperna lärare och för- äldrar/allmänhet. Etablerandet av ett forskningsprogram vid Upp- sala universitet är utan tvekan en effekt av projektet, dessutom med långsiktig verkan. Effekter är också förekomsten av lokala projekt och satsningar, t.ex. i en del kommuner. Även det planerade Forumet för Levande historia är en effekt av projektet och dess arbete. Effektiviteten i ett projekt har dock med måluppfyllelse att göra, skriver KAN i sin analys och frågar om man då kan säga att Levande historia varit ett effektivt projekt. Frågan är svårbesvarad menar man, bl.a. på grund av alla de svårigheter som finns när det gäller möjligheten att mäta kommunikationsinsatsers betydelse för komplexa beteendeförändringar och på att man inte vet hur det såg ut när projektet startade eller hur det hade sett ut om projektet inte hade funnits. Projektet har haft två uttalade mål. Det första är ett kunskapsmål och en förutsättning för det andra målet, som är ett beteendemål. Utan att lära om Förintelsen kan vi inte lära av den. Det första målet, att öka kunskapen om Förintelsen, är lättare att uppnå och kontrollera än målet att därigenom skapa diskussioner kring värdegrunden i vårt samhälle. När det gäller kunskapsmålet har man från projektets sida i hög grad arbetat på ett sådant sätt att projektet har uppmärksammats, väckt intresse och många har också tagit del av informationen. Det finns också förutsättningar för att även mer djupgående kunskaps- mål kan ha nåtts, dvs. att informationen har omvandlats till kun- skap och infogats i de existerande föreställningar mottagaren har. När det gäller beteendemålet är det, menar KAN, svårare att uppnå och det är också svårare att koppla projektets insatser till det önskade beteendet. I viss mån tror man att Levande historia har nått detta mål, framför allt när det gäller en del lärare som deltagit i seminarierna. I andra fall har mottagaren fått kunskap men inte säkert diskuterat värdegrundsfrågor på det sätt som projektled- ningen har tänkt. Beteendemålet hade troligen kunnat nås i större utsträckning om projektet betonat att man syftade till dialog och inte enbart till informationsöverföring och kunskapsbyggande. Sannolikheten för uppfyllelse av beteendemålet hade troligen ökat också om de olika delarna i projektet hade uppfattats och fungerat mer som ett system. 2.3Andra viktigare utredningar och regeringsinitiativ –2000 tillsatte regeringen mot rasism och främ- lingsfientlighet som lade fram slutrapporten mot enfald i två delar (SOU 1989:13, SOU 1989:14). Ett centralt mål för kommissionens arbete var, enligt direktiven, att skapa en folklig mobilisering mot rasism och främlingsfientlighet. Kommissionens uppdrag var att belysa förekomsten av och orsa- ken till rasistiska och främlingsfientliga föreställningar i landet, att undersöka hur kunskaper och medvetenhet om rasism och främ- lingsfientlighet kan förstärkas och fördjupas genom utbildning och forskning samt att samråda med folkrörelser och arbetsmarkna- dens parter om hur de kan öka sin medverkan i arbetet mot rasism och främlingsfientlighet. Vidare skulle man klarlägga möjligheterna att bekämpa rasism och främlingsfientlighet från statsmakter och kommuner, myndigheter och organisationer, samt pröva om gäl- lande lagstiftning och dess tillämpning kan bli effektivare när det gäller att motverka rasism och främlingsfientlighet. Kommissionen inriktade, med utgångspunkt från direktiven, sitt arbete på tre huvudområden: prövning och översyn av gällande lag- stiftning på området, insatser för utbildning och forskning samt förstärkt opinionsbildning i samverkan med bl.a. kommuner, myn- digheter och organisationer. För att förebygga och motverka främlingsfientlighet och rasism såg kommissionen bl.a. satsningar på skola, lärarutbildning, invandrarforskning samt informations- och opinionsbildning som nödvändiga. Det handlar också om att skapa mötesplatser mellan olika grupper. Organisationslivet har en viktig funktion, ansåg kommissionen. De kan utgöra ankaret i en folklig mobilisering för gemenskap och tolerans över etniska gränser och mot främlings- fientlighet och rasism. Regeringen tillkallade 1990 en särskild utredare med uppgift att bedöma vilka alternativ som finns för att – med bibehållen respekt för föreningsfriheten – genom lagstiftning på lämpligaste och effektivaste sätt utöka skyddet mot organisationer som i sin verk- samhet främjar och uppmuntrar till rasdiskriminering, överväga möjligheterna till lagstiftning mot diskriminering i arbetslivet samt se över lagen (1986:442) mot etnisk diskriminering (dir. 1990:37). Utredningen antog namnet Utredningen för åtgärder mot etnisk diskriminering. Bakgrunden var upprepad kritik från FN:s särskilda rasdiskrimineringskommitté att inte levde upp till konven- tionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering efter- som saknar ett förbud mot rasistiska organisationer. , i likhet med en del andra länder, har hävdat att konven- tionen inte måste tolkas så att den innebär en förpliktelse att kränka den grundlagsstadgade föreningsfriheten. Lagstiftningen i övrigt är utformad så att likväl uppfyller konventionens krav. Utredningen lade fram delbetänkandet (SOU 1991:75) Organiserad rasism. I delbetänkandet behandlas frågor om åtgärder mot rasistiska organisationer m.m. Utredningens slut- betänkande (SOU 1992:96) Förbud mot etnisk diskriminering i arbetslivet avlämnades . Propositionen (prop. 1993/94:101, bet. 1993/94:JuU13) innehöll förslag till lagstift- ningsåtgärder som skall motverka dels brottslighet med rasistiska eller liknande motiv, dels etnisk diskriminering i arbetslivet. I propositionen föreslogs bl.a. att det i (BrB) skall införas en särskild straffskärpningsgrund för sådana fall där ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller någon annan liknande omständighet. I propositionen behandlades vidare – mot bakgrund bl.a. av de krav som följer av om avskaffandet av alla for- mer av rasdiskriminering – frågan om införande av ett uttryckligt förbud mot rasistiska organisationer eller mot bl.a. deltagande i sådana organisationers verksamhet. I propositionen gjordes be- dömningen att den svenska lagstiftningen i dess dåvarande form uppfyllde konventionens krav. Inte heller i övrigt bedöms skäl föreligga att föreslå förbud av angivet slag. I utredningen med mångfald (SOU 1997:174) genomfördes en översyn av den lagstiftning den tidigare utredningens förslag Utredningen låg till grund för regeringens förslag till ny lag om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet (prop. 1997/98:177, bet. 1998/99:AU04). Diskrimineringsombuds- mannen fick genom förslaget också en helt ny uppgift, nämligen att utöva tillsyn över arbetsgivarnas arbete med att aktivt främja etnisk mångfald i arbetslivet. Den svenska ungdomskampanjen mot främlingsfientlighet och rasism –startades som ett svar på Wiendekla- rationen och den handlingsplan som antog på sitt möte . Wiendeklarationen var uppdelad i en deklara- tion och en aktionsplan. I aktionsplanen ingick en ungdoms- kampanj mot rasism, som lanserades i . Ungdomskampanjen syftade till att mobilisera den allmänna opi- nionen för att motverka rasistiska tendenser. En viktig komponent var ungdomars aktiva medverkan i programmen. Arbetet hölls samman av en styrgrupp i samt av nationella kommit- téer i de deltagande länderna. tillsatte regeringen en arbetsgrupp för att leda den svenska ungdomskampanjen. Arbetsgruppen ombildades i decem- ber till en kommitté för att få en mer självständig ställning gentemot . Kommittén lämnade sin slut- rapport mot rasism i juni 1996.6 I direktiven sammanfattades kommitténs uppgifter i fyra punk- ter: att genomföra opinionsbildande insatser riktade till ungdomar, att uppmuntra ungdomar till aktivt arbete på lokal nivå, att utarbeta material om metoder och verksamhetsformer som uppmuntrar ungdomars egna insatser samt att sprida de idéer och erfarenheter som kampanjen ger. Den svenska kampanjen arbetade under den gemensamma euro- peiska devisen alla olika – alla lika. Logotype och profilprodukter togs fram. Uppföljande undersökningar, med ett riksrepresentativt urval av svenska ungdomar, visade att mer än hälften av ung- domarna kände till kampanjen och att sett någon företrädare för kampanjen i TV eller i någon tidning. I sina slutsatser pekade kommittén på det stora genomslag som fått och det stora engagemang 6 Se t.ex. regeringens skrivelse 1995/96:193. som den väckt hos ungdomar. konstaterade kommittén att kampanjer av det här slaget behöver mer tid för att ge långsik- tiga effekter på lokal nivå. Erfarenheter visar att det tar från ett centralt initiativ till att det lokala arbetet blommar fullt ut, konstaterade kommittén och drog slutsatsen att eventuella framtida kampanjer bör ges mer tid för sitt arbete. Kommittén var också tveksam till om uppdrag av det här slaget skall organiseras i kommittéform. Den nära kopplingen till ger visserligen god legitimitet men innebär administ- rativa och organisatoriska komplikationer. Framtida kampanjer bör därför organiseras i friare form, menade man. Kommittén föreslog även i sin rapport att regeringen tar ett ansvar för att långsiktigt och kontinuerligt stödja ungdomars arbete mot rasism och främlingsfientlighet, att en särskild myndig- het ges ansvaret för att samordna och utveckla insatserna mot rasism och främlingsfientlighet och att den uppföljning av ung- domskampanjen som sker ges ekonomiskt stöd. De svenska museernas roll i samhällsdebatten och deras ansvar när det gäller frågor om demokrati och tolerans, främlingsfientlighet och rasism behandlades i skriften Kunskap som kraft (Ds 1996:74). Den togs fram av på uppdrag av rege- ringen och var ett förslag till handlingsprogram för museernas arbete med frågor om rasism och främlingsfientlighet. Uppdraget kan tolkas som en politisk önskan att dra in museer- na i det offentliga samtalet, noterades det i förordet, och därmed som en uppmaning till museerna att se över sin roll som sam- hällsinstitution. Förslaget till handlingsprogram hade en dubbel inriktning; dels en utåtriktad som vände sig till allmänheten, dels en riktad inåt mot museivärlden med förslag till utvecklings- och utbildningsinsatser. I den utåtriktade delen ingick en engångsinsats mot främlings- fientlighet och rasism som föreslogs innehålla en utställning om- fattande hela landet och avsedd att kompletteras med skrifter, läromedel och informationsmaterial. Förslagets inåtriktade del tog upp frågor om utbildning och fortbildning av museitjänstemän, forskning samt en utveckling av utställningskritik som en förmedlande länk mellan museer och all- mänhet. kulturutskott betonade vikten av att institutionerna inom kulturarvssektorn medverkar i kampen mot rasism och främ- lingsfientlighet och menade att handlingsprogrammet Kunskap som kraft, därvidlag skulle vara till god hjälp (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KRU01). Bland de särskilda medel som avsattes för samt för Kultur i hela landet 1998, som skulle komplettera kultur- huvudstadsprojektet, markerade också museernas roll när det gäller att motverka främlingsfientlighet och rasism. fick ansvarsmuseerna, , Riks- arkivet och Riksutställningar regeringens uppdrag att utreda förut- sättningarna för att ordna en permanent utställning om Förintelsen på något av landets befintliga museer. I promemorian Museum om Förintelsen (Ku 98/1859/Ka) redovisade utredningsgruppen sitt förslag . Förslaget hade följande innehåll: Ett museum om Förintelsen skall, utöver kunskap om Förintelsen, verka för demokrati och humanistiska värden och motverka främlingsfientlighet och rasism. Frågor om det neutrala roll och dilemman under nazismen och Förintelsen hör hemma på ett museum om Förintelsen. Anti- semitismens, rasismens och främlingsfientlighetens historia likaså. Enskilda människor bör skildras i termer av såväl offer som bödel, men även det som handlar om motstånd och enskilda människors mod och civilkurage i en svår tid bör beskrivas. Verksamheten skulle vända sig till en bred publik med målet att nå allmänheten. Skolungdomar och lärare borde utgöra en särskild målgrupp, menade utredningsgruppen som ville ha specialinriktade insatser till dessa grupper. Gruppen föreslog också att museet skulle kunna erbjuda utbildningsinsatser för lärare. Huvudmannaskapet för ett museum om Förintelsen borde vara statligt, ansåg utredningsgruppen. Något förslag om lokalisering lades dock inte fram. , framtiden och mångfalden I utredningen , framtiden och mångfalden (SOU 1996:55) konstateras att har förändrats. Det svenska samhället präg- las av en mångfald av etniciteter, kulturer, religioner, språk och livserfarenheter. Denna mångfald tillför en dynamisk skapar- kraft och bär löften om en mångsidig utveckling av samhället och kulturen. har nya komplexa samhällsfrågor vuxit fram. Det är högre arbetslöshet, växande utanförskap, bristande delaktighet och ökad segregation bland samhällsmedborgare med invandrarbakgrund. Det handlar också om etnisk diskriminering och ett växande vi och dom-tänkande i samhället. Mot denna bakgrund lämnade regeringen propositionen , framtiden och mångfalden – från invandrarpolitik till integ- rationspolitik (prop. 1997/98:16). beslutade enligt pro- positionens förslag. Målet för integrationspolitiken är lika rättig- heter och möjligheter för alla oavsett etnisk och kulturell bak- grund, en samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara del- aktiga i och medansvariga för. Mål för integrationspolitiken är: Lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett etnisk bak- grund. En samhällsgemenskap med samhällets mångfald som grund. En samhällsutveckling som kännetecknas av ömsesidig respekt och tolerans och som alla oavsett bakgrund skall vara delaktiga i och medansvariga för. I propositionen lämnades även förslag att inrätta en ny myndighet med ansvar för att integrationspolitiska mål och synsätt får genom- slag på olika samhällsområden samt för att aktivt stimulera integra- tionsprocesserna i samhället. Den nya myndigheten, som fick namnet , inrättades . Som ytterligare ett led i den förändrade syn som präglar integra- tionspolitiken så föreslog en arbetsgrupp föränd- ringar i användningen av begreppet invandrare i olika myndig- heters verksamhet. I rapporten invandrare – använd- ningen i myndigheters verksamhet (Ds 2000:43) föreslogs att be- greppet invandrare bara skall användas när det gäller personer som själva invandrat till , det skall inte användas på personer som är födda här. Arbetsgruppen efterlyste en mer korrekt och kon- sekvent användning av olika begrepp i myndigheters verksamhet. Skolan spelar en central och avgörande roll i arbetet att värna demokrati, tolerans och respekt och för att förebygga och mot- verka diskriminering, främlingsfientlighet och rasism. Skolans stora betydelse har lyfts fram och markerats i ett flertal av de utredningar och andra initiativ som tagits på det här området. Ett begrepp som blivit centralt i diskussionen om skolans upp- drag och ansvar i det här sammanhanget är värdegrund. Det infördes genom och dess arbete omkring ny läroplan som presenterades i betänkandet Skola för bildning (SOU 1992:94). arbete resulterade i en ny läroplan för det obligatoriska skolväsendet, Lpo94. infogades även förskoleklass och fritidshem i läroplanen, se Växa i lärande (SOU 1997:21). Även gymnasieskolan fick ny läroplan, Lpf94. Genom förskolans inlemmande i utbildningsväsendet vidareutvecklades diskussionen av Barnomsorg och i Att erövra omvärlden (SOU 1997:157) som ledde till den första läroplanen för förskolan, Lpfö98. I , , förslag till förändringar av lärarutbildningen Att lära och leda, (SOU 1999:39) behandlades frågeställningarna ur ett lärarperspek- tiv. I regeringens proposition En förnyad lärarutbildning menar man att lärarstudenterna i sin utbildning skall få kompetens att förmedla och förankra den värdegrund som finns definierad i läroplanerna. Dessutom skall den studerande ha denna värdegrund, som därför bör ingå i kraven för den nya lärarexamen (prop. 1999/2000:135, bet. 2000/01:UBU03). tillsatte regeringen en arbetsgrupp för att inventera det arbete som sker på myndighetsnivå när det gäller skolans värdegrund och med uppgift att lämna förslag på hur det arbetet kan samordnas och anpassas till skolans vardag. Gruppen redovisade sitt arbete i rapporten värdegrundad skola – idéer om samverkan och möjligheter (Ds 1997:57) i juni året därpå. Skolväsendet bygger på demokratins grund, slog arbetsgruppen fast och angav i ett antal punkter, utifrån skollag och läroplaner, de värderingar som skolan skall bygga sin verksamhet på, nämligen aktning för varje människas egenvärde och alla människors lika värde, respekt för vår gemensamma miljö, människolivets okränk- barhet, individens frihet och integritet, jämställdhet mellan män och kvinnor, solidaritet med svaga och utsatta samt slutligen det personliga ansvaret. Med utgångspunkt från dessa grundläggande värderingar, denna värdegrund, har skolan ett fostrande uppdrag som inte går att skilja från uppdraget att lära elever att söka kunskap. Arbetsgruppen talade om lärarnas dubbla uppdrag: den demokratiska fostran och sökandet efter kunskap tillsammans med barn och unga. För att markera värdegrundsfrågornas betydelse startades inom för att samordna olika insatser och för att stödja och stimulera det lokala arbetet med frågorna. Under värdegrundsåret tog projektgruppen fram diskussions- material för olika åldersgrupper i förskola och skola: Lika som bär (5–), Jag & Jag (10–) samt Du! (15–). Projektet inbjöd också barn och ungdomar vid ett hundratal skolor runt om i landet att skriva, rita och berätta om sina erfarenheter och funderingar omkring demokrati i skolan. Resultatet presente- rades i rapporten , skolministern! Projektgruppen hade också ett ungdomsråd kopplat till verksamheten för att få ett elevperspektiv på arbetet. En rad aktiviteter genomfördes , bl.a. nationella konferenser. presenterades vid den avslutande konferensen. Den svenska insatsen under Europaåret mot rasism 1997 leddes av en nationell samordningskommitté som tillsattes . Kommitténs inriktning och arbete var opinionsbildning, främjande av lokala aktiviteter, främjande av nya arbetsformer och förhåll- ningssätt. Med olika åtgärder ville man uppmuntra företag, folk- rörelser, myndigheter och kommuner att överväga och ta ställning till hur man bör förhålla sig till och agera i det mångkulturella sam- hället. Vidare utarbetade man och spred material om hur man praktiskt kan arbeta för öppenhet och tolerans mellan människor med olika etnisk bakgrund. Kommitténs arbete var inriktat både på att påverka och förändra attityder och förhållningssätt och att finna former för att förebygga och motverka rasism. Under Europaåret togs en mängd initiativ och genomfördes en lång rad aktiviteter inom kommitténs arbetsområden och som redovisats i betänkandet Acceptera (SOU 1998:99) och bilagan Har rasismen tagit slut nu? (SOU 1999:100). Skriften Mångfald & Möjligheter togs fram och sändes till alla arbetsplatser med mer än femtio anställda, överläggningar och seminarier genomfördes, en teaterföreställning om mångfald i arbetslivet producerades och en enkätundersökning genomfördes om kommunernas arbete med mångfaldsfrågor. Studiematerialet Hur är läget?