sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Det är viktigt att och skogsvårdsstyrelserna har tillgång till aktuell information från sameby- arna om var sådana områden finns och kan sprida denna information vidare till skogsägare. 6.4.7Hänsyn till rennäringen i avverkningsanmälan Skogsägare skall i samband med avverkningsanmälan ange vad som skall göras för att tillgodose rennäringens intressen. Det är angeläget med åtgärder som gör att skogsägarna i ökad omfatt- ning blir uppmärksamma på sin skyldighet att i samband med skogs- bruk visa hänsyn till samebyarnas behov av bete och de områden som i övrigt behövs för renskötsel. finns en skyldighet för skogsägaren att i samband med avverk- ningsanmälan ange vad han avser göra för att tillgodose hänsynen för naturvårdens- och kulturmiljövårdens intressen. Motsvarande skyldig- het finns inte när det gäller rennäringens intressen. För att åstadkomma ett bättre genomslag för hänsynsregeln i 31 § skogsvårdslagen föreslår vi att bestämmelsen om avverkningsanmälan kompletteras så att skogsägare i avverkningsanmälan också skall ange vad han/hon avser att göra för att tillgodose rennäringens intressen. På det sättet aktiveras bestämmelsen i 31 § skogsvårdslagen om hänsyn till rennäringen inom hela renskötselområdet. En annan fördel med att införa en sådan skyldighet också när det gäller hänsynen för rennäringens intressen är att skogsägaren görs mer uppmärksam på möjligheten att samordna hänsyn till rennäringens in- tressen med hänsynen för natur- och kulturmiljövården. Samordning av hänsyn till naturvårdens- och kulturmiljövårdens in- tressen med hänsyn till rennäringens intressen bör underlättas genom råd från skogsvårdsstyrelserna till skogsägarna om hur dessa hänsyn kan samordnas i skogsbruket. 250 Förhållandet mellan samebyarnas och... får rätt att i enskilda fall meddela bindande beslut om hänsynstagande till mark som behövs för rennäringen utan att först behöva ge råd och anvisningar. Liksom när det gäller hänsynen till natur- och kulturmiljövården har skogsvårdsstyrelserna en viktig roll när det gäller att informera och ge råd till skogsägare om hur hänsyn bör tas till mark som är viktig för att samebyarnas naturbetesbaserde renskötel. Skogsvårdsstyrelsernas till- syn av att hänsyn tas på det sätt som anges i 31 § skogsvårdslagen, är också viktig för att bestämmelsen skall kunna leda till att samebyarna har tillräcklig tillgång till bete och annan mark som behövs för att kun- na bedriva naturbetesbaserad renskötsel. För att skogsvårdsstyrelserna skall kunna uppfylla sin uppgift att ge råd och utöva tillsyn av att hänsyn tas till rennäringen i samband med alla skogsvårdsåtgärder måste myndigheten ha ett löpande samråd med samebyarna och tillgång till information om samebyarnas markanvänd- ning och var lavbetesområdena finns inom varje sameby. Sådan information finns numera tillgänglig digitalt för hela rensköt- selområdet när det gäller mycket gott vinterbete och mark som är viktig för flyttning och samling av renar. Som vi har angett har en kartläggning av detta gjorts inom ramen för det arbete som utförts i Svensk-norska renbeteskommissionen, se vidare bilaga 5. Databasens informationen om var samebyarnas marklavbete finns är inte lika god för hela renskötselområdet. Inom de områden där vegeta- tionskartor finns är informationen bäst. I de områden där vegeta- tionskartornas redovisning grundar sig på satellitbilder finns vissa osäkerheter. Det råder dels en viss osäkerhet om vilken markvegeta- tionstyp som finns på hyggen (rör sig om av skogsmar- ken), dels osäkerhet om vilken markvegetation som finns inom områ- den med starkt kuperad terräng, där det förekommer skuggbildning på satellitbilderna (av årstidsbetenas nettoareal). Inom dessa områden kan det följaktligen finnas marklavbete som inte framgår av databasen (se vidare Svensk-norska renbeteskommissionens betänkan- de, Bilaga 1 s. 29). Det är angeläget att materialet så fort som möjligt kompletteras med uppgifter om vilken markvegetation som finns inom dessa områden. Att så sker bör bli en uppgift för som ny sektorsmyndighet för rennäringen. Likaså bör uppgifter om var viktiga hänglavsområden finns kartläggas av . Förhållandet mellan samebyarnas och... I avvaktan på att detta arbete färdigställs får det ankomma på same- byarna att i samband med de samråd som hålls med skogsbruket lämna kompletterande upplysningar om lavbetesområden som är av betydelse för samebyn. Sådana upplysningar bör föras till de protokoll som förs vid samråden. Genom att protokollen fogas till avverkningsanmälan och ansökan om tillstånd till avverkning får också del av denna information och kan beakta den vid sin bedömning. Uppgifter om lav- tillgången i protokollen kan kompletteras med fältbesök från sida. Det är angeläget att i sin tillsyn av hänsynsbe- stämmelsen i 31 § skogsvårdslagen eftersträvar att alla skogsbruksåt- gärder skall vidtas så att minsta möjliga skada orsakas på lavbetet. Detta kan ske genom att aktivt utnyttjar de möjlig- heter myndigheten har enligt 35 § skogsvårdslagen, att ge råd, meddela förelägganden och förbud som behövs för att de hänsyn som anges i 31 § skogsvårdslagen skall efterlevas. Det kan exempelvis gälla skon- sam eller ingen markbehandling, kvarlämnande av träd vid avverkning m.m. Som vi angett ovan kan överenskommelser som träffats i sam- band med samråd användas som underlag för förelägganden eller för- bud från skogsvårdsmyndigheten. I vissa fall kan det vara så angeläget att skydda ett lavbetesområde från skogsbruksåtgärder som kan skada lavbetet, exempelvis kraftig markberedning, att skogsvårdsmyndigheten bör ha möjlighet att med- dela bindande beslut om hänsynstagande utan att först behöva ge råd. Skogsvårdsmyndigheterna har en sådan möjlighet att meddela förbud eller förelägganden direkt, när det behövs för att bevara natur- eller kulturmiljövården. Vi föreslår att motsvarande möjlighet införs så att skogsvårdsmyn- digheten kan meddela förelägganden eller förbud direkt när det behövs för att skydda områden som behövs för rennäringen. Målet för tillsynen är att den totala tillgången på lavbete inom en sameby väsentligen kan bibehållas så att samebyns pågående markan- vändning för renskötsel inom samebyn inte avsevärt försvåras. Med en aktiv rådgivning och tillsyn samt tillgång till information som visar var lavbete och andra områden som är särskilt viktiga för renskötseln finns, bör skogsbruket kunna ta sådan hänsyn till sameby- arnas behov av mark för naturbetesbaserad renskötsel att naturbetesba- serad renskötsel långsiktigt kan bedrivas inom alla samebyar inom ren- skötselområdet. 252 Förhållandet mellan samebyarnas och... 6.4.9Prövning av avverkningar med hänsyn till rennäringens intressen skall om sameby och skogsmarkens ägare inte kan komma överens om en avverkning vid ett samråd, pröva om det finns behov av begränsning av eller förbud mot avverkningen. Sådant beslut skall meddelas om den planerade avverkningen medför ett sådant väsentligt bortfall av renbete att samebyns möjlig- het att bedriva rennäring inom berörd del av samebyns betesområde avsevärt försvåras eller om den planerade avverkningen leder till att sedvanlig samling eller flyttning av renhjord inom berörd del av samebyns betesområde avsevärt försvåras. Om ett beslut om begränsning eller förbud av en avverkning le- der till att markägarens pågående markanvändning avsevärt försvå- ras skall ersättning utgå av allmänna medel. Vi anser att det i särskilda fall behövs en möjlighet för skogsvårdssty- relserna att fatta beslut om begränsningar av, eller förbud mot avverk- ningar som skulle medföra att pågående markanvändning för renskötsel inom den del av samebyn som berörs av avverkningen avsevärt försvå- ras. En sådan möjlighet finns om det rör en avverkning inom om- rådet för svårföryngrad skog eller skyddsskog. Inom detta område får inte avverkningstillstånd ges av skogsvårdsmyndigheten om det medför sådant väsentligt bortfall av renbete att möjligheterna att hålla tillåtet renantal påverkas eller omöjliggör sedvanlig samling och flyttning av renhjord. De områden som är viktigast för samebyarna som vinterbete finns utanför det område där den nuvarande bestämmelsen gäller. I vissa fall kan en stor avverkning av skog på vinterbetesmark som är viktig för samebyns renskötsel innebära att pågående markanvändning för ren- skötsel, inom den del av samebyn som berörs av avverkningen, avse- värt försvåras. Med gällande regler kan en sådan avverkning inte begränsas eller stoppas med hänsyn till rennäringen. Vi anser att det är angeläget att öppna en möjlighet för skogsvårdsmyndigheterna att begränsa eller stoppa större avverkningar, eller avverkningar inom för renskötseln särskilt viktiga områden, om avverkningen leder till att renskötseln inom den del av samebyns betesområde som berörs, avsevärt försvåras. Förhållandet mellan samebyarnas och... För att understryka vikten av de samråd som hålls mellan skogsbru- ket och samebyarna föreslår vi att en sådan prövning knyts till samrå- den. Om det av protokoll från samråd mellan samebyn och markägaren, framgår att samebyn motsatt sig en avverkning skall skogsvårdsstyrel- serna göra en prövning av om avverkningen skall begränsas eller stop- pas. Beslut om begränsning eller förbud mot avverkningen skall kunna meddelas om den planerade avverkningen medför ett sådant väsentligt bortfall av renbete att samebyns möjlighet att bedriva rennäring inom berörd del av samebyns betesområde avsevärt försvåras eller avverk- ningen leder till att sedvanlig samling eller flyttning av renhjord inom berörd del av samebyns betesområde avsevärt försvåras. Med berörd del av samebyns betesområde menas den betestrakt i samebyn som berörs av den planerade avverkningen. En betestrakt är det område som får användas av en vinterbetesgrupp i en sameby som vinterbetesområde. Om användningen av en betestrakt avsevärt försvå- ras på grund av bortfall av renbete eller på grund av att området inte kan användas som kalvningsplats eller renar inte kan samlas eller flyt- tas inom området, skall avverkningen begränsas eller stoppas. Av den senaste utvärderingen av samråden framgår att en majoritet av samebyarna anser att de har allt för liten möjlighet att påverka skogsbruket så att hänsyn visas för deras behov av mark för renskötsel. Företrädare för skogsbruket däremot är i stort sett nöjda med resultaten av samråden. Mycket tyder på en ojämlikhet i förhandlingssituationen. En regel som på det sätt vi föreslår gör det möjligt för skogsvårdsmyndigheterna att väga skogsbrukets intressen mot rennä- ringens intressen, anser vi kommer att leda till att en större jämlikhet mellan parterna kan åstadkommas i förhandlingarna i samband med samråd. Om skogsbruket löpande tar hänsyn till rennäringens intressen i samband med olika skogsbruksåtgärder, och skogsvårdsmyndigheterna bidrar med kunskap om vilka åtgärder som kan vidtas för att skydda samebyarnas behov av mark för renskötsel, bedömer vi att en regel av detta slag inte behöver tillämpas annat än i undantagsfall. Mindre av- verkningsytor, kvarlämnande av träd och skonsam markberedning på lavmark samt hänsyn i anslutning till flyttvägar, arbetshagar och samlingsplatser kommer i de flesta fall att leda till att pågående markanvändning inom den del av samebyn som berörs av en enskild avverkning inte avsevärt försvåras. prövning av en avverkning skall, liksom sam- råden, både omfatta avverkningen och planerade efterföljande skogsvårdsåtgärder. 254 Förhållandet mellan samebyarnas och... Om det är tillräckligt, skall i första hand besluta om begränsning av avverkningen eller den efterföljande skogsvårdsåt- gärden. Om begränsning av avverkningen eller den efterföljande skogsvårdsåtgärden inte är tillräcklig för att undvika att samebyns möj- lighet att bedriva rennäring inom berörd del av samebyns betesområdet avsevärt försvåras, skall besluta om förbud. Beslut om begränsning eller förbud mot en avverkning gäller tills nytt samråd hållits och ny avverkningsanmälan eller ansökan om till- stånd till avverkning kommer in till skogsvårdsmyndigheten. Om över- enskommelse träffats mellan samebyn och skogsägaren i samband med nytt samråd, saknas anledning för att pröva om av- verkningen skall begränsas eller förbjudas med hänsyn till rennäringens intressen. skall liksom alltid besluta om vilken hän- syn som skall tas till rennäringens intressen i samband med tillstånd till avverkning i svårföryngrad skog. Det är också, som vi påpekat ovan, angeläget att myndigheten aktivt i sin tillsyn följer upp de överens- kommelser som träffats i samband med samråd t.ex. när det gäller sättet för avverkning och efterföljande skogsvårdsåtgärder. Om förbud eller begränsning av en planerad större avverkning är nödvändigt med hänsyn till rennäringens intressen och ett sådant beslut leder till att markägarens pågående markanvändning avsevärt försvåras skall ersättning utgå enligt de bestämmelser som anges i 19 § skogsvårdslagen. På detta vis begränsas de negativa konsekvenserna av beslutet för markägaren. Eftersom avsikten med att kunna begränsa eller förbjuda en avverkning är att tillgodose rennäringen som ett all- mänt intresse, bör ersättning betalas av staten. Förhållandet mellan samebyarnas och... 6.4.10Samordning av hänsyn till natur- och kulturmiljövården med hänsyn till rennäringens intressen De möjligheter som finns att samordna skyddet för områden som är av betydelse för natur- och kulturmiljövården med skyddet för om- råden som är av betydelse för den naturbetesbaserade renskötseln skall tillvaratas. Det gäller såväl i skogsbruket som vid tillämpning av de regler som gäller för nationalparker, naturreservat, kulturre- servat och biotopskyddsområden. När kartläggningen av områden som är av synnerlig betydelse för renskötseln är klar bör det övervägas att införa en möjlighet för staten att sluta renskötselavtal med markägare om restriktioner i markanvändningen inom dessa områden. I samband med de statliga inköp som skall göras av skyddsvärd skogsmark, skall samebyarnas behov av skog med trädlav och riklig tillgång på marklav samt skog kring flyttleder, kalvningsplatser, ren- skötselanläggningar m.m. beaktas. Som vi nämnt i avsnitt 6.4.2 skulle de positiva effekterna för rennä- ringen av det miljöanpassade skogsbruk som bedrivs kunna bli betydligt större om hänsynen till samebyarnas naturbetesbaserade ren- skötsel samordnades med, och sågs som en del av den hänsyn som skall visas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Det skulle också vara till fördel för skogsbruket om olika åtgärder som vidtas kan utformas på ett sådant sätt att båda hänsynen kan tillgodoses . De möjligheter som finns att ta hänsyn till natur- och kulturmiljö- vården på ett sådant sätt att också förutsättningarna för den naturbetes- baserade renskötseln skyddas bör därför tillvaratas. Det kan bl.a. ske genom att, som ett led i naturvården, skydda skog i viktiga betesområ- den för att värna om goda livsbetingelser för renen i skogen. Skog kring arbetshagar och flyttleder som används i renskötseln kan skyddas som en del av den samiska kulturmiljövården. Gammal hänglavskog kan skyddas såväl av hänsyn till naturvärdena i sådan skog som av hän- syn till samebyarnas behov av trädlavbete. Det bör bli en uppgift för skogsvårdsmyndigheterna att se till att de möjligheter som finns att samordna hänsynen till natur- och kulturmil- jövården med hänsynen till rennäringens intressen tillvaratas. Det finns av samma skäl anledning för skogsvårdsmyndigheterna att tillvarata möjligheten att skydda områden som är viktiga för den naturbetesbaserade renskötseln i samband med inrättande av biotop- skyddsområden enligt bestämmelsen i 7 kap. 11 § . 256 Förhållandet mellan samebyarnas och... skyddsområden kan inrättas för särskilt skyddsvärd mark såsom äldre naturskogsartade skogar, äldre betespräglad skog och mark med mycket gamla träd. Sådan mark kan också vara viktig för samebyarna som ren- bete. Det finns därför en möjlighet att tillgodose såväl intresset av att värna om naturvården som intresset av att värna om den naturbetesba- serade renskötseln vid inrättande av biotopskyddsområden. Möjligheten att skydda områden som är viktiga för den naturbetes- baserade renskötseln bör också tillvaratas i tillämpningen av de regler som finns i övrigt om skydd av områden i 7 kap. . Som exempel kan nämnas att områden med gammal hänglavskog som kan användas som bete för renarna, kalvningsland, arbetshagar och flyttle- der som används i renskötseln bör kunna skyddas genom föreskrifter om vård av nationalparker och beslut om inrättande av naturreservat eller kulturreservat. Även bestämmelserna om naturvårdsavtal i 7 kap. 3 § andra stycket jordabalken bör kunna användas för att skydda viktigt trädlavbete. Utöver dessa möjligheter att samordna skyddet för områden som är av betydelse för den naturbetesbaserade renskötseln med skyddet för områden som är av intresse för natur- och kulturmiljövården behöver, enligt vår uppfattning, områden som är av synnerlig betydelse för ren- skötseln ett särskilt skydd. Exempel på sådana områden är de ostörda områden i skogen där marklavtillgången är mycket god eller områden med mycket god till- gång på hänglav. Områden som används som kalvningsplatser eller platser längst flyttleder eller arbetshagar kan också vara av synnerlig betydelse för renskötseln i en sameby. Sådana områden är delvis kartlagda. Områden med mycket god till- gång på marklav finns i stor utsträckning kartlagda genom det arbete som gjorts inom ramen för Svensk-norska renbeteskommissionen. Det rör sig om någon procent av skogsmarken inom renskötselområdet. De särskilt viktiga områden med hänglavförekomst som kan användas för renbete finns inte kartlagda på samma sätt men det rör sig om gammal barrskog () som ofta också är intressant att skydda ut natur- vårdssynpunkt. Andra särskilt viktiga områden såsom kalvningsland, flyttleder och områden kring arbetshagar finns med i samebyarnas markanvändningskartor. Det är enligt vår uppfattning viktigt att i egenskap av myndighet med ansvar för rennäringen, kartlägger och sammanställer samtliga områden som är av synnerlig betydelse för samebyarnas ren- skötsel. När en sådan kartläggning är klar bör det övervägas att införa en möjlighet för staten att sluta renskötselavtal med markägaren för att åstadkomma ett skydd för dessa områden. Förhållandet mellan samebyarnas och... utformas på liknande sätt som naturvårdsavtal (jfr 7 kap. 3 § andra stycket jordabalken). Syftet med renskötselavtal skulle vara att tillgodose det allmänna intresset av skydd för områden som är av synnerlig betydelse för ren- skötseln. Avtalet skulle innebära att markägaren åtog sig längre gående begränsningar i sin markanvändning än de allmänna hänsyn som skall tas till rennäringen enligt rennäringslagen och skogsvårdslagen. Det kan exempelvis röra sig om att i skogsbruket heltavstå från markbered- ning, att tillämpa särskilda avverkningsmetoder eller helt avstå från att avverka skog. Förutsättningen för att ett avtal skall slutas bör vara att den berörda samebyn lämnar sitt godkännande till avtalet. Kostnader till följd av de inskränkningar i markanvändningen som markägaren går med på genom renskötselavtal, bör liksom vad som gäller för natur- vårdsavtal staten stå för eftersom det är av allmänt intresse att områden som är av synnerlig betydelse för renskötseln skyddas. Utöver att sådana avtal skulle leda till ett bättre skydd för områden som är av synnerlig betydelse för renskötseln, så finns också förutsätt- ningar för att de skulle kunna leda till ett bättre samarbete mellan same- byar och markägare i vissa områden, eftersom markägare med sådana avtal som grund kan ta större hänsyn till områden som är viktiga för samebyarnas renskötsel utan att behöva lida ekonomisk skada. Eftersom det inte finns någon kartläggningen av samtliga områden som är av synnerlig betydelse för samebyarnas renskötsel avstår vi dock från att nu lämna något lagförslag rörande renskötselavtal motsva- rande det som finns om naturvårdsavtal i jordabalken. I samband med de ytterligare avsättningar av skyddsvärd skogsmark som planeras för att uppnå miljökvalitetsmålet Levande skogar (prop. 2000/01:130, s. 137 och 142 f.), bör områden i skogen som är av bety- delse för den naturbetesbaserade renskötseln beaktas. Regeringen föreslår att ytterligare 900 000 ha skyddsvärd skogs- mark skall undantas från skogsproduktion . Detta skall ske både genom frivillig avsättning och statliga åtgärder som t.ex. att av- sätta mark till naturreservat och biotopskyddsområden. Skyddet av urskogar och urskogsliknande naturskogar bör prioriteras. Det är i första hand hänglavbärande skog som kan skyddas genom dessa förslag till åtgärder. Skog med riklig marklavförekomst anses ofta inte så värdefull ur naturvårdssynpunkt. Den kan dock bevaras som exempel på äldre betespräglad skog (se ovan vad som angetts som exempel på biotopskyddsområden). Med hänsyn till det kulturmiljövärde den naturbetesbaserade ren- skötseln har, anser vi att man i samband med de ytterligare statliga inköp som skall göras av skyddsvärd skogsmark skall beakta sameby- arnas behov av hänglavsskog, skog med riklig marklavförekomst och 258 Förhållandet mellan samebyarnas och... skog kring områden av betydelse för den naturbetesbaserade rensköt- seln såsom kalvningsplatser, flyttleder arbetshagar m.m. En sådant syn- sätt ligger i linje med uttalanden i propositionen om att bevarandet av skogens kulturmiljöer i möjligaste mån skall samordnas med skyddet av den biologiska mångfalden i skogslandskapet för att uppnå synergi- effekter i bevarandearbetet(s. 143). För att områden i skogen som är viktiga för den naturbetesbaserad renskötseln skall kunna bevaras genom att undantas från skogsproduk- tion är det viktigt att också deltar tillsammans med Natur- vårdsverket, och skogsvårdsstyrelserna, Riksantikvarie- ämbetet och länsstyrelserna, i arbetet med att bedöma olika skogsom- rådens skyddsvärden. 6.5Ökade kunskaper och stöd för lokal samverkan Särskilda medel anslås till , och för utbildning. Utbildningen skall omfatta de nya reglerna om ömsesidig hänsyn och hur olika typer av markanvänd- ning, renskötsel, skogsbruk och jordbruk påverkar varandra och kan bedrivas med så stor ömsesidig hänsyn som möjligt. Utbildningen skall rikta sig såväl till markägare och renskötare som till tjänstemän vid kommunala, regionala och statlig myndigheter som arbetar med markförvaltning eller beslut rörande markanvändning inom rensköt- selområdet. anslås särskilda medel till stöd för lokal samverkan mellan samebyar och privata markägare inom rensköt- selområdet. För att skapa förutsättningar för lokal samverkan bör det i särskilda fall anslås medel till medling och konfliktlösning mellan samebyar, markägare och andra markanvändare. Staten lämnar bidrag till instängsling av . För att åstadkomma hänsyn till samebyarnas behov av mark för natur- betesbaserad renskötsel och ökad samverkan mellan samebyarna och andra markanvändare inom renskötselområdet behövs ökade kunskaper om de förutsättningar som krävs för att bedriva naturbetesbaserad ren- skötsel och hur annan markanvändning påverkar dessa förutsättningar. Det behövs också ökade kunskaper om hur den renskötsel som bedrivs påverkar annan markanvändning som jordbruk och skogsbruk. Därutöver behövs ett löpande samarbete på lokal nivå mellan olika Förhållandet mellan samebyarnas och... markanvändare för att uppnå ett bättre sambruk av marken inom ren- skötselområdet. Både utbildning och lokala samråd förekommer redan i viss omfatt- ning. I skogsmyndigheternas regi hålls utbildning för skogsägare om rennäringens behov och utbildning för renskötare om skogsbrukets behov. Informationsutbyte mellan skogsbruket och rennäringen sker också inom Skogsbruk-rennäring som drivs i Skogs- styrelsens regi. Samebyar och många skogsbolag samråder också löpande inom ramen för certifieringen (FSC-certifieringen) av skog.