sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Underhållsstödet uppgår som regel till , men kan reduceras om det finns anledning att anta att den bidragsskyl- dige betalar underhåll till barnet, om barnet bor växelvis hos föräldrarna eller om sökanden i annat fall begär det (8 §). Underhållsstöd utgår till dess barnet fyllt eller – om barnet går kvar i grundskola, gymnasieskola eller liknande – till dess barnet fyllt (6 och 7 §§). Ansökan om underhållsstöd görs hos allmänna (12 §). Den bidragsskyldige föräldern är skyldig att till försäkringskas- san helt eller delvis betala tillbaka vad som utgått i underhållsstöd (21 §). Om den bidragsskyldige haft barnet hos sig under en sam- manhängande tid av minst fem hela dygn eller under en kalender- månad i minst sex hela dygn får han eller hon tillgodoräkna sig ett avdrag enligt de principer som finns i 7 kap. 4 § FB (23 § andra stycket). Vid växelvis boende föreligger inte någon återbetalnings- skyldighet. Det har funnits föräldralösa barn som tagits emot av vuxna som uppfostrat dem som sina egna. En möjlighet att adop- tera barn infördes dock först . De svenska adoptionsbe- stämmelserna finns i 4 kap. och behandlas här i avsnitt 5.2.1. ökade antalet adoptioner av utländska barn starkt och är de flesta adoptioner internationella. Bestämmel- serna rörande internationella adoptioner behandlas i avsnitt 5.2.2 och 5.2.3, liksom socialtjänstlagens bestämmelser om medgivande till adoption. När det gäller förmedling av utländska adoptivbarn har för internationella adoptionsfrågor () en central roll, liksom de auktoriserade adoptionsorganisationerna. Avsnitt 5.3 tar upp NIA:s och organisationernas verksamhet samt bestämmelserna som reglerar denna. I samma avsnitt redogörs för bestämmelserna rörande de numera relativt sällsynta enskilda (privata) adoptio- nerna, dvs. adoptioner som inte förmedlas genom en auktoriserad adoptionsorganisation. I avsnitt 5.4 tas förfaringssättet vid en adoption upp. Ett barn får inte tas emot för adoption utan socialnämndens medgivande och detta medgivande blir därför en av de viktigaste delarna i en adop- tionsprocess. När frågan, om två personer av samma kön bör tillåtas att adop- tera gemensamt, diskuteras kommer ofta frågan om ensamståendes möjligheter att adoptera upp. Kommittén har därför funnit anled- ning att gå närmare in på vad som gäller för att en ensamstående person skall få medgivande att adoptera. samt socialnämndernas och adoptionsorganisationernas tillämpning behandlas i avsnitt 5.5. I avsnitt 5.6 tas frågan om homosexuella adoptanter upp, vad gäller samt socialnämnders och dom- stolars tilllämpning. Avsnitt 5.7 innehåller statistiska data rörande inhemska adoptio- ner, internationella adoptioner och NIA:s yttranden och tillstånd avseende enskilda (privata) adoptioner. I det avslutande avsnittet Adopterade barn tas frågor med anknytning till adoptivbarns särskilda behov upp. fanns det i vårt land inte någon möjlighet att genom adoption uppta annans barn som sitt. Vad som förekom var fosterföräldraskap, vilket inte medförde några egentliga familje- rättsliga verkningar. uppstod ett behov av att rättsligt reglera på vad sätt och med vilken verkan någon skulle få uppta annans barn som sitt eget. Lagberedningen fick i uppdrag att utreda frågan. Detta resulterade i ett förslag till lag om adoption, som så små- ningom ledde till att adoptionslag antogs. Genom denna lag infördes adoptionsinstitutet i . Adoption enligt adoptionslag innebar att det uppstod ett rättsförhållande mellan adoptanten och adoptivbarnet, som i allt väsentligt blev detsamma som mellan föräldrar och barn. Vissa skillnader fanns dock till en början. Adoptionen medförde inte något familjerättsligt förhållande mellan adoptivbarnet och adop- tantens släkt. Däremot hade adoptivbarnet i princip en familje- rättslig relation till sin biologiska familj. Detta framträdde tydligast när det gällde underhåll och arv. Barnets biologiska föräldrar hade skyldighet att svara för barnets underhåll i den mån adoptivföräld- rarna inte hade möjlighet att försörja barnet. Barnet var i sin tur underhållsskyldigt mot både adoptivföräldrarna och de biologiska föräldrarna. Vad gällde rätten till arv hade adoptivbarnet samma rätt som barn i äktenskap i den mån detta inte medförde att en bröstarvinge led intrång i sin laglott. Regeln innebar – om testa- mente inte var skrivet – att adoptantens biologiska barn och adop- tivbarn ärvde lika, såvida inte adoptivbarnen var fler än de biolo- Adoptivbarnet hade däremot inte arvsrätt efter adoptantens släktingar. Barnets arvsrätt efter sin biologiska släkt kvarstod i stället. Sådan form av adoption, där de rättsliga banden till barnets biologiska familj inte klipps av, brukar kallas svag adop- tion. Adoptionslagens regler överfördes tämligen oförändrade till för- äldrabalken, då denna infördes . Först mot slutet av 1950- talet företogs en genomgripande översyn av adoptionsbestämmel- serna. Genom ändringar i adoptionslagstiftningen infördes stark adoption i . Stark adoption innebär att alla familjerätts- liga rättigheter och skyldigheter klipps av mellan barnet och dess biologiska släkt. Vidare medför den att adoptivbarnet i princip står i samma förhållande till adoptanten och dennes släkt som adop- tantens biologiska barn. Även om adoptivbarnen genom ändringar i allt väsent- ligt kom att inta samma ställning som biologiskt barn till adoptiv- föräldrarna kvarstod möjligheten att häva en adoption. Hävning kunde ske då barnet grovt förgått sig mot adoptanten eller adop- tantens närmaste. Likaså kunde adoptionen hävas om barnet förde ett lastbart eller brottsligt liv. Fanns det starka skäl mot att häva adoptivförhållandet fick det bestå, även om någon hävningsgrund förelåg. Om adoptivbarnet och adoptanten var överens om hävning skulle domstol besluta om det. – upphörde möjligheterna att få en adoption hävd. Vem får adoptera? I 4 kap. finns bestämmelser om adoption av barn. Huvudregeln i den svenska adoptionslagstiftningen är att den som vill adoptera skall ha fyllt . Avser adoptionen makes barn eller adoptivbarn räcker det att adoptanten fyllt . Denna åldersgräns gäller också när det är fråga om adoption av eget barn. I andra fall måste det föreligga synnerliga skäl för att någon skall få adoptera (4 kap. 1 § FB). Tillstånd att adoptera kan lämnas en ensamstående person eller makar. Huvudregeln är att makar skall adoptera gemensamt. Men det finns en möjlighet för en gift person att adoptera den andre makens barn om villkoren i övrigt är uppfyllda. Sådan adoption brukar kallas styvbarnsadoption eller närståendeadoption. styvbarnsadoption klipps de rättsliga banden av endast med den förälder som inte är gift med adoptanten. Såväl biologiska som adopterade barn kan komma i fråga för styvbarnsadoption. – I annat fall kan en make få adoptera ensam endast i undantagsfall, såsom då den andre maken befinner sig på okänd ort eller är psy- kiskt störd (4 kap. 3 § FB). Det är bara äkta makar som kan adoptera barn gemensamt (4 kap. 4 § FB). Samboende par får alltså inte adoptera barn gemen- samt. Inte heller får en sambo styvbarnsadoptera den andre sam- bons barn. Registrerade partner får varken gemensamt eller var för sig adoptera barn – inte heller i form av styvbarnsadoption (3 kap. 2 § lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap). Vilka villkor skall vara uppfyllda? För att domstolen skall bevilja en adoption fordras att vissa villkor är uppfyllda. Ett krav är att det skall finnas samtycke från barnet om det fyllt (4 kap. 5 § första stycket FB). I vissa fall kan adop- tion ske utan barnets samtycke; om barnet är och det kan antas att det skulle skada barnet att tillfrågas eller om barnet är varaktigt förhindrat att lämna sitt samtycke på grund av en psykisk störning eller liknande (4 kap. 5 § andra stycket FB). Även om barnets samtycke inte krävs skall barnets åsikter beaktas om dess ålder och mognad motiverar det (4 kap. 6 § första stycket FB). Det åligger socialnämnden att – om det inte är olämpligt – söka klar- lägga barnets inställning (4 kap. 10 § FB). Ett annat krav för att en adoption skall beviljas är samtycke av förälder som har vårdnaden om barnet. Moderns samtycke skall ha lämnats sedan hon har återhämtat sig tillräckligt från nedkomsten. Vid adoption av någon annans adoptivbarn skall samtycke inhämtas från barnets adoptivföräldrar eller, om en adoptivförälder är gift med någon av barnets föräldrar, från båda dessa makar (4 kap. 5 a § första stycket FB). Samtycke erfordras inte från en förälder som lider av en allvarlig psykisk störning, inte har del i vårdnaden om barnet eller befinner sig på okänd ort, men föräldern skall – om det är möjligt – höras i ärendet. Om i dessa fall en eller två särskilt förordnade vårdnadsha- vare utsetts för barnet, ankommer det på denne/dessa att i egen- skap av vårdnadshavare lämna samtycke till adoptionen (4 kap. 5 a § andra stycket samt 10 § tredje stycket FB). Frågan om adoption mot en icke-vårdnadshavande förälders vilja ses över inom . I sammanhanget kan nämnas att enligt 25 § socialtjänstlagen får en underårig inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon annan som har vårdnaden om honom. Denna bestämmelse behandlas närmare i det följande. Adoptionsbeslut fattas av allmän domstol, dvs. tingsrätten, i den ort där adoptanten har sin hemvist (4 kap. 9 § FB). Domstolen skall pröva om villkoren för adoption är uppfyllda och om den eller de sökande adoptanterna är behöriga. Domstolen skall vidare företa en lämplighetsprövning innan den beslutar om adoption. Tillstånd får inte lämnas med mindre att adoptionen är till fördel för barnet samt sökanden uppfostrat barnet eller vill uppfostra det eller det annars finns särskild anledning till adoptio- nen. Innan domstolen beslutar om adoption skall den inhämta upplysningar om barnet och sökanden. Har barnet inte fyllt skall domstolen begära in yttrande från socialnämnden (4 kap. 6 och 10 §§ FB). När om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner är tillämplig finns de upplysningar som avser barnet och sökanden huvudsakligen i de konventionsenliga rapporterna (enligt artikel 15 och 16 i ). Det är ursprungsstaten som ansvarar för upplysningarna om barnet och mottagarstaten som ansvarar för upplysningar om den eller de sökande. En adoption får inte ha karaktären av en affärsuppgörelse. Har adoptionssökanden lämnat eller utlovat ersättning i någon form till föräldrarna för att få adoptera barnet, skall ansökan avslås. Det- samma gäller om barnets föräldrar lämnat eller utfäst ersättning till sökanden för att denne tar hand om barnet. Även den omständig- heten att en förälder och sökanden träffat avtal om barnets under- håll utgör som regel hinder mot adoption. Bidrag med engångsbe- lopp är dock tillåtet, om beloppet inbetalas till socialnämnden. regel skall i sådant fall nämnden köpa en livränta åt barnet för beloppet (4 kap. 6 § andra stycket FB). Talan mot domstolens beslut i ärende om adoption får föras av sökanden och dem som skall höras i ärendet (4 kap. 11 § FB). Adoptivbarnet anses i rättsligt hänseende som adoptantens barn och inte som barn till sina biologiska föräldrar. Har make adopterat andre makens barn eller adoptivbarn anses barnet som makarnas gemensamma barn (4 kap. 8 § FB). En giltig adoption kan numera inte upphävas. Däremot upphör verkan av adoptionen om adoptivbarnet adopteras av annan eller adoptanten gifter sig med adoptivbarnet. Om adoptivbarnet gifter sig med en av adoptivföräldrarna har adoptivbarnet kvar sin rätts- liga relation till den andra adoptivföräldern (4 kap. 7 § FB). Bestämmelser om adoption av utländska barn fanns adoptionslag. Där stadgades att utlänning i inte fick adopteras med mindre adoptionen blev gällande i den stat han till- hörde. Likaså fick svensk medborgare inte adopteras i främmande land, om inte Kungl. Maj:t med avseende på viss stat eller för visst bestämt fall lämnat särskilt medgivande till detta. Dessa regler överfördes i samband med tillkomst till lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. anslöt sig till en nordisk konvention med inter- nationellt privaträttsliga bestämmelser på familjerättsområdet, vil- ken blev gällande rätt i genom förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. I fråga om adoption innebär konventionen i princip att de nordiska länderna ses som en enhet. ökade antalet adoptioner av utländska barn starkt. Detta medförde ett behov av ändrade bestämmelser för internationella adoptioner. infördes därför lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption, som tar upp frågor om behörig myndighet, tillämplig lag och erkännande av utländska adoptionsbeslut i i vissa fall. har vidare tillträtt om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner och konventionen gäller som lag här i landet. Lag (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner om skydd av barn och samarbete vid interna- adoptioner antogs av . När- mare 40 stater har anslutit sig till konventionen. För del gäller som lag , då lagen (1997:191) med anledning av tillträde till Haag- konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner trädde i kraft. ändamål är att upprätta garantier för att säkerställa att internationella adoptioner sker med beaktande av barnets bästa och med respekt för barnets grundläggande rättighe- ter såsom dessa erkänns i internationell rätt. Vidare att upprätta ett system för samarbete bland de fördragsslutande staterna för att säkerställa att dessa garantier beaktas och därigenom förhindra bortförande av, försäljning av eller handel med barn. Slutligen att säkerställa att de adoptioner som genomförs i enlighet med kon- ventionen erkänns av de fördragsslutande staterna (artikel 1 i ). Konventionen är tillämplig då ett barn med hemvist i en för- dragsslutande stat (ursprungsstaten) har överflyttats, överflyttas eller kommer att överflyttas till en annan fördragsslutande stat (den mottagande staten), antingen efter adoption i ursprungsstaten av makar eller en person med hemvist i den mottagande staten, eller för en sådan adoption i den mottagande staten eller i ursprungs- staten (artikel 2.1 i ). En adoption som genomförts i enlighet med konventionen skall erkännas i de övriga fördragsslutande staterna på grund Att adoptionen genomförts på föreskrivet sätt skall styrkas genom intyg av behörig myndighet i den stat där adoptionen ägt rum (artikel 23.1 i ). En fördragsslutande stat kan vägra att erkänna en adoption endast om adoptionen är uppen- bart oförenlig med grunderna för rättsordningen i den staten, med hänsyn tagen till barnets bästa (artikel 24 i ). Enligt artikel 26 i innefattar ett erkännande av en adoption erkännande av a)det rättsliga föräldra-barnförhållandet mellan barnet och dess adoptivföräldrar, b)adoptivföräldrarnas föräldraansvar för barnet, c)att det tidigare rättsliga förhållandet mellan barnet och dess mor och far har upphört, om adoptionen har denna verkan i den fördragsslutande stat där den ägde rum. När en adoption, som enligt konventionen erkänns i , har beviljats i ursprungsstaten utan att det rättsliga förhållandet mellan barnet och dess ursprungliga familj har upphört, får adoptionen omvandlas till en adoption med en verkan som anges i 4 kap. 8 § FB. Omvandling får ske endast om de samtycken som Haagkon- ventionen och förutsätter har lämnats (5 § lagen [1997:191] med anledning av tillträde till Haagkonventio- nen). Vid en adoption i enligt skall såväl som konventionens bestämmelser tillämpas. bestämmelser är förenliga med Haagkonventio- nens bestämmelser (prop. 1996/97:91 Internationella adoptionsfrå- gor s. 72). Skulle bestämmelserna i något avseende inte helt stämma överens eller om något av regelverken har bestämmelser som går utöver det andra skall både och Haagkonventio- nens bestämmelser vara uppfyllda för att domstolen skall bevilja adoptionen. behandlas närmare i avsnitt 9. Lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption Lagen (1971:796) om internationella adoptioner () tar upp frå- gor om behörig myndighet, tillämplig lag och erkännande i vissa fall av adoptionsbeslut meddelade i främmande stat. Enligt 1 § skall ansökan om adoption tas upp av svensk domstol om den sökande har svenskt medborgarskap eller hemvist här i riket. Ansökan skall prövas enligt svensk lag. Om ansökan gäller barn skall domstolen dock särskilt beakta om sökande eller barnet genom medborgarskap eller hemvist eller på annat sätt har anknytning till främmande stat och det skulle medföra en avsevärd olägenhet för barnet om adoptionen inte blir gällande där (2 § ). Ett beslut om adoption som meddelats i främmande stat gäller automatiskt här i , om den eller de sökande var medborgare eller hade hemvist i den främmande staten när beslutet meddelades. Om adoptivbarnet var svensk medborgare eller hade hemvist i Sve- rige krävs dock ett godkännande av för internatio- nella adoptionsfrågor () för att adoptionen skall gälla i . prövar även i andra fall utomlands fattade adoptionsbeslut, t.ex. då svenska medborgare med hemvist i adopterar ett barn i ett utomnordiskt land, om inte adoptionsbeslutet är gällande i på grund av lag. NIA:s beslut kan överklagas till regeringen (3 § och 1–2 §§ förordningen [1976:192] om prövning av utländskt beslut om adoption). Ett beslut om adoption som meddelats i främmande stat får inte ges giltighet i om detta är uppenbart oförenligt med grun- derna för vår rättsordning (6 § ). Förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap Förordningen bygger på en konvention från som innehåller internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap. , , , och är anslutna till konventionen. adoption innebär konventionen i princip att de anslutna länderna skall ses som en enhet. Vill medborgare i fördragsslutande stat, som har hemvist i sådan stat, adoptera någon, som har medborgarskap i en av staterna, skall ansökningen göras i den stat, där adoptanten har hemvist (11 §). Lagen i det land där ansökan skett skall tillämpas. Om den som skall adopteras är får inte ansökan bifallas om inte barnavårdsmyndigheten i barnets hemland haft tillfälle att yttra sig (12 §). Ett beslut om adoption, som meddelats i någon av de nordiska länderna, gäller i utan särskild stadfästelse och utan pröv- ning av beslutets riktighet eller av dess förutsättningar med hänsyn till hemvist eller medborgarskap i den ena eller andra av länderna (22 §). Giltighet av utländska adoptionsbeslut Av den ovan gjorda genomgången framgår det att en i utlandet genomförd adoption i många fall är gällande i utan att ytterligare beslut behöver fattas. Här följer en sammanfattning av bestämmelserna. Enligt 3 § första stycket blir en adoption som sker i främ- mande stat automatiskt gällande här i landet om adoptanten eller adoptanterna var medborgare eller hade hemvist i den främmande staten. En förutsättning är att adoptivbarnet inte var svensk med- borgare eller hade hemvist i . Även adoptioner beslutade i ett land som anslutit sig till gäller i utan ytterligare beslut (lagen [1997:191] med anledning av till- träde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner, artikel 23 i ). Vidare gäller ett adoptionsbeslut som meddelats i något av de nordiska länderna i utan ytterligare beslut, om adoptanten är nordisk medborgare med hemvist i en nordisk stat och adoptivbarnet är nordisk medborgare (11 och 22 §§ förordningen [1931:429] om internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap). Om ett utomlands fattat adoptionsbeslut inte gäller automatiskt i prövar om adoptionen skall godkännas här i landet. Det går också att vända sig till svensk domstol för att få ett beslut om adoption. Lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling Enligt lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling får adoptioner av barn från utlandet förmedlas endast av sammanslut- ningar som är auktoriserade av . Den eller de som vill adoptera ett barn från utlandet skall anlita en sådan adoptionsorganisation (3, 4 första meningen och 5 §§). Den som förmedlar internationell adoption i strid mot 3 § döms till böter. Detsamma gäller den som i strid mot 4 § låter föra ut ett barn från det land där det har sitt hemvist (15 §). De närmare bestämmelserna om auktorisation m.m. tas upp under avsnitt 5.3.3. Undantagsvis är det möjligt att adoptera barn från utlandet utan att anlita en auktoriserad adoptionsorganisation. Det gäller om adoptionen avser släktingbarn eller om det finns andra särskilda skäl att adoptera utan förmedling av en auktoriserad sammanslut- ning. I sådana fall av enskilda (privata) adoptioner skall , innan barnet lämnar sitt ursprungsland, pröva om adoptionsförfarandet är godtagbart (3 § andra och tredje meningen). Enskilda (privata) adoptioner behandlas närmare under avsnittet 5.3.4. Socialtjänstlagen (1980:620) Enligt 25 § första stycket socialtjänstlagen (SoL) får en underårig inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon annan som har vårdnaden om honom. Enligt 25 § andra stycket SoL får inte socialnämnden lämna sådant medgi- vande utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsätt- ningarna för vård i hemmet är utredda. En sådan utredning brukar kallas hemutredning. Om det är fråga om att ta emot barn med hemvist utomlands i syfte att adoptera det skall, enligt 25 § tredje stycket SoL, medgi- vandet inhämtas från socialnämnden innan barnet lämnar det land där det har sitt hemvist. En förutsättning för att medgivande skall ges är att den eller de som vill adoptera barnet har tillfredsställande kunskaper om barn och deras behov och att de blivit informerade om vad den planerade adoptionen innebär. gälla om inte barnet har tagits emot i hemmet från det att medgivandet lämnades. De blivande adoptivföräldrarna är skyldiga att anmäla till social- nämnden om deras omständigheter ändras mer väsentligt som medgivandet gäller. Medgivandet skall återkallas om förutsättningarna för det inte längre föreligger. Återkallelse kan ske även när barnet tagits emot av den eller de som vill adoptera, om en fortsatt vistelse hos dem inte är förenlig med barnets bästa (25 § fjärde stycket SoL). När ett visst barn har föreslagits för adoption är socialnämnden skyldig att skyndsamt och senast från det saken anmälts till nämnden pröva om samtycke skall ges till att adop- tionsförfarandet får fortsätta (25 § femte stycket SoL). När det gäller adoptioner enligt avser pröv- ningen, förutom en bedömning av de sökandes behörighet och lämplighet att adoptera det föreslagna barnet, en rättslig kontroll av att det inte finns sådan bristande överensstämmelse mellan de berörda staternas lagar som kan utgöra hinder mot adoptionens genomförande. När adoptionsärendet inte omfattas av Haagkon- ventionen begränsas prövningen till huruvida svensk lagstiftning följts och om det föreligger förutsättningar i övrigt för att adoptio- nen skall kunna genomföras (prop. 1996/97:91 s. 61 f.). Den som tar emot ett barn utan att ha fått medgivande till detta från socialnämnden döms till böter (75 § 1 SoL). Enskilda personer eller sammanslutningar får inte bedriva verk- samhet som syftar till att förmedla underåriga till hem som avses i 25 § (31 § SoL). Den som bryter mot detta stadgande döms till böter (75 § 1 SoL). Bestämmelser om vem som har rätt att för- medla adoptivbarn finns också, som tidigare nämnts, i lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling. 5.3Förmedling av utländska adoptivbarn och sökte de som önskade adoptera ett utländskt barn oftast själva kontakt med barnet utomlands.