sou · GPB341d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Det kan konstateras att för att kunna reglera sådana kostnader som uppstår i samband med exempelvis översvämningsinsatser, förefaller Räddningstjänstlagen vara det enda lagstöd som kan tillämpas. Det förefaller vidare som om Räddningstjänstlagens lagrum i samband med insatser ofta blir föremål för vid tolkning såväl i förebyggande som i akut verk- samhet. I det nederländska systemet, som är konstruerat för att under- lätta en smidig förflyttning av beslutsbefogenheter till högre nivåer, förekommer ad hoc-lösningar och – ageranden på såväl lokal som på provinsiell nivå betydligt oftare än i motsvarande tyska och franska strukturer. Fördelen med ad hoc-lösningar är att de ökar flexibilitet och situationsanpassning men nackdelen är risken för hastigt uppkomna lösningar med oanade och svåröverblickbara konsekvenser som följd. Flexibilitet och anpassningsförmåga inom ramen för vad som definierades som räddningstjänstsituationer, karaktäriserade han- teringen av översvämningarna i . Den fas av krishan- teringen som studerats i de svenska fallen är uteslutande den akuta fasen. Hanteringen av efterkrisfasen och då speciellt med inrikt- ning på den s.k. eftervården, där ersättningsfrågor hamnar högt på dagordningen, har inte närmare kunnat belysas i den svenska delen av studien. Detta beror på att såväl den akuta fasen som efterfasen i samband med händelser som har med väderförhållanden att göra, kan pågå , vilket är fallet bland annat i . Några av de problem som framkommer i samband med samtliga studerade översvämningsfall, gäller tillgången på och samordning av väder- och flödesprognoser. Samtliga länder vittnar om att så- dana korttidsprognoser, som kan göras med relativt hög tillför- litlighet, inte ger tillräckligt tidsutrymme för att förebyggande åt- gärder skall kunna vidtas på ett effektivt sätt, exempelvis i samband med utdragna regnperioder. Att i förebyggande syfte kunna samla in och förmedla information om väder- och flödesförhållanden i angränsande länder och regioner i förvarningssyfte, är ytterst an- geläget. Något sådant förvarningssystem fanns inte etablerat mellan länderna i i samband med händelserna 1993, men vissa förbättringar skedde . Problemen med sådana gränsöverskridande kriser som över- svämningar ger exempel på, har i flera avseenden med relationen mellan privat och offentlig sektor att göra. Fördelningen mellan offentligt och privat ansvarstagande har diskuterats livligt efter översvämningarna på kontinenten 1993 och 1995 och även i pågår denna diskussion. Fallet med strömavbrottet i och den roll som el-bolaget spelade under händelserna, kan ses som exempel på en typ av svårigheter som krishanterare kan stöta på när privata aktörer har nyckelroller, exempelvis inom elsektorn. Relationen mellan privat och offentlig verksamhet innebär inte i sig ett problem under så kallade normala förhållanden, men i andra fall, exempelvis i förebyggande situa- tioner, kan pressen på individuella beslutsfattare öka om värden ställs mot varandra. Den svenska försäkringsmodell som tillämpas i samband med översvämningsskador, är i många fall generös i förhållande till andra länders försäkringspraxis i sådana sammanhang. Det kan dock konstateras att även i kan en enskild drabbas hårt av höga kostnader för översvämningsskador, trots att den enskilde är försäkrad. I fall där staten ersätter en drabbad kommun utöver den kommunala självrisken, lämnas sådan ersättning enbart till kommunerna och ej till enskilda. Hanteringen av översvämningarna 1993, 1995 respektive 2000 visar tydligt på fördelarna med att beslutsfattare har övat tillsammans och arbetat ihop. I vittnade besluts- fattare om vikten av att känna till varandras arbetssätt och de vinster som kan göras genom att i förväg ha väl etablerade rutiner för informationsutbyte, samordning och gemensamt besluts- fattande för de fall då situationen så kräver. Sådana rutiner underlättar inte bara operativ samverkan, vilket i sin tur kan leda till en effektivare och snabbare praktisk hantering, utan gynnar även alternativa problemformuleringar, handlingsutrymme samt underlättar kommunikationen på strategisk nivå. Det är en fördel om man samband med övningsverksamheten kan utgå från ett entydigt lagstöd. Sammanfattningsvis hade den nationella nivån stort inflytande över hanteringen av de två översvämningarna, såväl i som , dock främst under händelserna 1995. I både de nederländska och franska fallen vilade överförandet av beslutsbefogenheter på formella men procedurmässigt och juridiskt skilda grunder. I grundades övergången främst på omfattningen av och allvaret i situationen. I den franska krishanteringsstrukturen resulterar övergången i många fall i att katastroftillstånd utlyses, vilket medger att specifika befogenheter och rättigheter kopplas till hanteringen. Både de franska och de nederländska erfarenheterna av högre ni- våers ingripande i den lokala hanteringen av översvämningarna kryddades med missnöje och kritik från lokalt håll. Det mest framträdande argumentet mot ett ingripande från högre nivåer tycktes vara att man på lokal nivå hävdade att man där hade betyd- ligt bättre kunskap om lokala förhållanden och förutsättningar än vad man hade på högre nivåer. En observation, som kan göras i sammanhanget, är att de illa fungerande kommunikationskanalerna tillsammans med bristen på informationssamordning inom syste- men är en grogrund för konflikter mellan beslutsfattare på olika nivåer, såväl strategiska som operativa. En otillräcklig anpassning av organisation och resurser till dagens förhållanden aktualiserades framför allt i samband med de tyska översvämningarna. I sammanhanget kan det vidare noteras att det inte finns någon myndighet i som har ett sam- ordningsansvar vad gäller information till allmänheten i samband med samhällspåfrestningar. har ett informations- ansvar i dessa situationer, men inget formellt mandat eller ansvar för att samordna den information som går ut till allmänheten från olika myndigheter. Det är uppenbart att ledningsfunktioner, resursallokering och informationshantering utgör kritiska punkter i samtliga studerade krishanteringssystem, oavsett hur systemen är uppbyggda och oav- sett kulturella, geografiska och konstitutionella förhållanden. Behovet av att få en bred överblick över hela krishanterings- strukturen och den totala resurs- och behovssituationen, blir sär- skilt framträdande då samhället drabbas av olika typer av gräns- överskridande kriser, något som bekräftades i fallet med översväm- ningarna i och 1995. Att kunna anlägga ett brett per- spektiv är nödvändigt, bland annat för att kunna fördela resurser på olika nivåer samt för lednings- och informationssamordning inom systemet som helhet. Hanteringen av översvämningarna ger många exempel på den akuta situationens problematik men ger också exempel på efterförloppets. Stötestenen i krishanteringen har i de flesta fall varit förskjutningen av beslutsbefogenheter och an- svar till högre nivåer, vilket dock lett till att överblicken gått förlorad genom brister i samordning. Inrättandet av ett natio- nellt samordningscenter, vars funktion är att främja en överblick i samband med sådana händelser som engagerar samtliga krishan- teringsnivåer, har varit sätt att komma tillrätta med dessa brister. Man har också, för att försöka komma till rätta med den informationshanteringsproblematik som ofta uppstår i kriser, inrättat ett nationellt informationscenter, där informations- hanteringen kan lyftas till central nivå utan att ansvaret för hanteringen i andra strategiska och operativa frågor för den skull förändras. I har man följaktligen dragit lärdomar av erfarenheterna och stärkt den institutionaliserade och nationella kapaciteten för dessa typer av samhälleliga påfrestningar.