sou · GPB316 · 2002-01-01 00:00:00 — Den smärtlindrande effekten förklaras via grind-teorin ( att beroringsimpulser slår ut smärtimpulserna på vägen till medvetandet), frisättning av kroppsegna morfiner samt genom påverkan på receptorer, vilka i sin tur påverkar smärtnerver. Beröring anses också leda till förändringar i nivån av hormonet oxytocin, som anses påverka välbefinnandet. Metoden används vid muskelspänningar, smärta, träningsvärk, svullnad vid nedsatt lymfcirkulation och nedsatt rörlighet. Vanligaste indikationerna är spänning och smärta i mjukdelarna. 74 Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur ges vid feber, akuta inflammatoriska tillstånd, elakartade tumörer, blodproppar, frakturer eller smittsamma sjukdomar. Även viss restriktion finns gällande behandling av dräktiga djur. Information har ej hittats. Utövare hävdar att träningsvärk samt viss stelhet kan uppkomma efter behandling. Då det ej funnits utrymme i mitt uppdrag att värdera den vetenskapliga kvaliteten på de i kapitlet redovisade studierna kan inga slutsatser beträffande metodernas effektivitet dras. De tolkningar som författare till studierna framför får alltså inte tas som sanningar innan den vetenskapliga kvaliteten på studierna bedömts. Det föreslagna vetenskapliga rådet avses att få till uppgift att utvärdera befintliga studier. På grundval av denna utvärdering kan det sedan vara möjligt att ge rekommendationer om tillämpningen av alternativa behandlings- metoder på djur. (Se kapitel 6). Experimentella studier på djur I en studie hävdar författarna att massageliknande strykningar på magen på råtta minskar både blodtryck och hjärtfrekvens (et al. Ytterligare studier av samma författare redovisar att massage- liknande strykningar på magen hos råttor kan påverka råttornas oxytocinhalt (et al. 1995, et al. Gehlsen et al. 1999, utsatte skadade akillessenor, hos råttor, för massage med olika hårt tryck. Därefter studerades senorna i mikroskop. Författarna drog slutsatsen att massage med hårt tryck stimulerade läkningsprocessen mer än den med lättare tryck. I en studie redovisas att massage med hårt tryck (70–) troligen gav positiv effekt på lymfflödet, men att behandlingen ansågs ge skador på lymfkärlen (et al., 1995). Kliniska studier på djur Rotting 1999, hävdade i en studie att behandling med massage, för att underlätta lymfdränage, troligtvis hade postiv inverkan. Det finns studier som hävdar att blodflödet i huden ökar vid beröring (Morhenn 2000). Andra studier påstår att blodcirkulationen ej ökar vid massage (Tiidus et al. 1995, Shoemaker et al. Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur 75 Tiidus (1997, 1999) har undersökt den massagens påverkan på: 1) muskelskador orsakade av muskelarbete, 2) återhämt- ning av muskelstyrka och funktion och 3) minskning av träningsvärk. Författaren drar slutsatsen att massage ej påverkar dessa faktorer. Massage tros ha en lugnande verkan, både vad gäller orosnivå och sömn (Fraser et al. 1993, 1998). Preyde 2000, hävdar att patienter med sub-akut ländryggsmärta fick bättre funktion samt mindre smärta vid behandling med massage. , Issue 3, 2000 Massagens inverkan på tillväxten hos för tidigt födda barn. (Vickers et al.) Urvalskriterier: Randomiserade studier gällande behandling av prematura spädbarn med massage, för att stimulera tillväxten. Resultat: Massage ökade den dagliga tillväxten med i motsats till lätta strykningar. Studierna hade stora metodologiska brister. Studiens slutsats: Bevisningen för att massage av prematura spädbarn ökar tillväxten är svag. En fördel kan vara att djurägaren får en fördjupad kontakt med sitt djur. Säker information saknas, då det finns för få vetenskapliga studier med dokumenterad klinisk effekt. Det finns ca 400 djurmassörer utbildade på . Det finns åtminstone fyra andra organisationer som bedriver utbildning i massage. Det är oklart om omfattningen av dessa, samt hur många av de utbildade som arbetar med att behandla djur. Vid en intervjuundersökning vid 60 ridskolor befanns massage vara den vanligaste alternativa behandlingsmetoden (Strand 1998). Att genom töjning av muskulaturen och omgivande mjukdelar öka ledrörligheten. Människan har sedan urminnes tider försökt påverka sina muskler via olika övningar. Från att ha varit rena tänjningar (mer rörelse) utvecklades olika töjningsövningar (mindre rörelse). En av dessa, 76 Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur stretchingen, fick ett ökat intresse –1980 talet. Man började då specifikt undersöka vad som hände med muskeln och omgivande vävnader samt vilken töjningsmetod som var den effektivaste. Stretching är ett samlingsnamn för ett antal tekniker vars mål är att ge ökad rörlighet i leder och omgivande strukturer. Behandlingen innebär att man sträcker på djurets muskler enligt ett specifikt schema. Detta görs när djuret är uppvärmt och slappnar av, för att motverka det system av skyddsmekanismer i muskeln som skyddar mot översträck- ning. Att en långsam sträckning av muskeln påverkar muskelfibrernas längd och på så vis leder till ökat rörlighet. Främst behandlas nedsatt rörelseomfång på grund av för strama mjukdelar. Dessutom används metoden för att förebygga träningsverk, stelhet och skador. Kontraindikationer är illa uppvärmd muskel, akut muskel- och ledbandsskada, fraktur samt överrörlighet i berörd led. Inom humanlitteraturen har överrörlighet med påföljande störningar i ledstrukturer noterats. Då det ej funnits utrymme i mitt uppdrag att värdera den vetenskapliga kvaliteten på de i kapitlet redovisade studierna kan inga slutsatser beträffande metodernas effektivitet dras. De tolkningar som författare till studierna framför får alltså inte tas som sanningar innan den vetenskapliga kvaliteten på studierna bedömts. Det föreslagna vetenskapliga rådet avses att få till uppgift att utvärdera befintliga studier. På grundval av denna utvärdering kan det sedan vara möjligt att ge rekommendationer om tillämpningen av alternativa behandlings- metoder på djur. (Se kapitel 6.) Experimentella studier/Kliniska studier på djur Wegelius (1999) har undersökt behandling med stretching på friska hästar. Hästarna stretchades i tre positioner per ben , . Författaren drar slutsatsen att stretching ökade ledrörligheten samt påverkade ryttarens subjektiva omdöme (positivt ) om hästarna. Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur 77 Många studier beskriver olika sätt att stretcha (Lewit 1986, 1994). (2000) redovisar i en studie att det inte var lika effektivt att stretcha musklerna på baksidan av låren under tre 45 sek. pass, som det var under fem 90 sek. pass. (2000) hävdar att behandling med injektioner i fasettlederna (led mellan ryggkotor) och stretching gav en förbättrad rörlighet i ryggen. Ett flertal studier redovisar att stretching innan träning inte reducerar antalet träningsrelaterade skador (Pope et al. 2000, Shier 1999). Ej heller att det minskar träningsvärk (High et al. 1989, et al. 1999, anser att ett kombinerat träningsprogram med stretching och styrkeövningar för skuldror ger en bättre kroppshållning. I en studie beskrivs att passiv stretching av korta hamstringsmuskler hade negligerbar effekt (Halbertsma et al. Tillräcklig information saknas, då det finns för få vetenskapliga studier med dokumenterad klinisk effekt. En intervjuundersökning bland 60 ridskolor visar att stretching är den andra vanligaste alternativmedicinska terapiform som används på ridskolehästar (Strand 1998). 3.4.3Naturenliga metoder för att stärka kroppens självläkande förmåga Homeopatin är ett medicinskt system som bygger på principen att lika botar lika. Främst används potenserade medel för att stimulera kroppens självhelande funktioner. Ordet homeopati kommer från grekiska orden homeios vilket betyder liknande och pathos vilket betyder sjukdom, lidande. beskrev den tyske läkaren och apotekaren hur han vid ätande av malariamedlet kinabark fick malarialiknande symtom. Han fortsatte att pröva andra kända läkemedel 78 Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur för att se vilka symtom dessa gav. väcktes tanken att om ett medel gav vissa symtom skulle samma medel kunna lindra/bota symtomen och sjukdomen. Dessa iaktagelser dokumenterades i ett flertal skrifter bl.a. der rationellen Heilkunde som utkom . Homeopatin har sedan, som många andra alternativmedicinska metoder, fått olika inriktningar: klassisk och komplex homeopati. Homeopati bygger på några principer. similibus curentur– Lika botar lika. Principen innebär ett medel som kan framkalla vissa symtom hos en frisk individ, antas kunna bota en sjukdom med liknande symtom. Dessa antaganden grundar sig på en s.k. läkemedelsprövning där man observerar friska försökspersoner dels under normala förhållanden och dels när personerna intar ett bestämt medel. De symtom, både fysiska och psykiska, som uppkommer noteras. På så sätt kan vissa medel beskrivas ha tusentals olika effekter. Dessa erfarenheter, tillsammans med kända förgiftningssymtom samt kliniska iaktagelser, ligger sedan till grund för de s.k. läkemedelsbilder som anges i olika läkemedelsböcker, materia medica. Homeopatisk spädning av medicinerna. Inom homeopatin använder man bl.a. potenserade medel. Detta innebär att man vid framställningen av medlet späder ursprungssubstansen samt tillför energi till spädningen enligt ett givet schema. Ursprungs- substansen kan hämtas från växter, djur, mineraler eller sjukdoms- produkter. När organiska medel används framställs en urtinktur gjord av ursprungssubstans samt destillerat vatten och/eller alkohol. En del av denna urtinktur späds med antingen 9 (Decimal-potenser) eller 99 (Centisemal-potenser) delar spädningsvätska, och dynamiseras därefter. Dynamiseringen kan bestå av skakningar, slag eller blandning enligt vissa rörelsemönster. Kvar blir en spädning av D1 eller C1 styrka. Detta kan sedan upprepas till svagare spädningar vilket anses vara detsamma som starkare potenser. Vid en spädning motsvarande D24 finns teoretiskt mindre än en molekyl av ursprungssubstansen kvar. Vilka styrkor som används till vilka symtombilder varierar efter i vilket land som medlet förskrivs och av vilken terapeut. En speciell form av homeopatiska medel är nosoderna. I dessa preparat används material från sjukdomsprodukter, t.ex. mastitmjölk eller gifter producerade av bakterier. Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur 79 Medlet kan tillföras som tabletter, piller, granulat, pulver, droppar eller salva. I är injektion av homeopatiska medel ej tillåten. Synsätt på hälsa och sjukdom Hahnemann beskrev att den friska kroppen är genomträngd av en översinnlig, belivande kraft, som sörjer för en harmonisk samverkan mellan dess funktioner, så att organismen kan vara ett verktyg för den förnuftiga människoanden. Orsaken till sjukdom är ett livsfientligt, dynamiskt inflytande som åstadkommer en förstämning hos livskraften. Sjukdomsyttringar är alltså ett resultat av missförhållanden i den inre livsprincipen. Vid diagnosticering används anamnestagande (upptag av sjukdoms- berättelse), klinisk undersökning och eventuella specialundersökningar. Patientens spontanberättelse samt egendomliga sällsynta symtom värderas tyngre än allmänt förekommande symtom. Man undersöker om individen blir bättre/sämre , s.k. modaliteter, t.ex. eller vid värme. Man undersöker individens konstitution och symtomen rangordnas efter ett uppgjort system, ett s.k. huvud- till fotschema. I klassisk homeopati bör man även hitta en läkemedelsdiagnos, dvs. det läkemedel som bäst passar in i den symtombild som individen uppvisar. Som hjälp med att välja rätt läkemedel finns s.k. repertorier, böcker där olika symtom och medel är nedtecknade utifrån det speciella huvud- till fotschemat. Då många medel ger upphov till ett otal symtom väljer man det som bäst passar symtombilden. Grunden för homeopatin är att identifiera dessa symtom, eftersom summan av dessa utgör sjukdomen, vilken är unik för just det sjukdomstillfället. Behandlingen moduleras mer efter de symtom som uppvisas vid varje behandlingstillfället, än det som orsakar sjukdomen. Behandlingen skiljer sig mellan olika terapeuter och inriktningar. Klassisk homeopati innebär bl.a. att man i behandlingen endast använder ett medel åt gången, medan man inom komplex homeopati kan använda ett flertal medel , med en ofta lägre spädningsgrad. Vidare inriktas behandlingen vid klassisk homeopati på individen utifrån ett holistiskt perspektiv, medan komplex homeopati inriktas på en symtom behandling. Utövare av metoden anser att homeopati verkar genom att stimulera individens självläkningsförmåga. Enligt vissa teorier sker detta genom stimulering av cellregeneration, immunförsvar eller enzymsystem. 80 Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur Till grund för diagnosticering och behandling med homeopatika ligger den tidigare nämnda läkemedelsprövningen. Endast ett fåtal sådana prövningar finns utförda på djur. Detta innebär att den homeopati, som utförs på djur, främst är grundad på data från människa. Djurs ämnesomsättning och förmåga att använda vissa substanser är i väsentlig del skild från människans. Det kan finnas svårigheter med att hitta rätt läkemedelsdiagnos för djur, då dessa inte kan kommunicera på samma sätt som människa. Terapeuten tar hänsyn till det sjuka djurets alla kroppsliga och själsliga symtom samt dess sociala situation. Djurets egenskaper, konstitution, vägs också in vid valet av behandling. Somliga terapeuter hävdar att man kan frångå den individuella behandlingen, vid behandling av t.ex. en besättning produktionsdjur, för att göra behandlingen mer kostnadseffektiv. EG-förordningen 1804/1999 om ekologisk produktion av jordbruks- produkter anger a) Fytoterapiprodukter (t.ex. växtextrakt, [med undantag för antibiotika], och växtessenser)) och homeopatiska produkter (t.ex. vegetabiliska och animaliska ämnen eller mineraler) samt spårelement och produkter som förtecknas i del C, avsnitt 3 i bilaga II skall användas hellre än kemiskt-syntetiskt framställda allopatiska veterinärmedicinska läkemedel eller antibiotika, under förutsättning att de har effektiv terapeutisk verkan på den djurart och under de förhållanden som behandlingen är avsedd för. b) Om användningen av ovannämnda produkter inte visar sig vara, eller sannolikt inte kommer att bli, effektiv vid behandling av sjukdom eller skada och behandling är nödvändig för att undvika smärta och lidande hos djuret får kemiskt-syntetiskt framställda allopatiska veterinärmedicinska läkemedel eller antibiotika användas under överinseende av veterinär. har som uppgift att kontrollera medlens kvalitet, säkerhet och märkning. Någon värdering av produkternas effekt görs däremot inte och medlen får endast säljas utan effektpåstående. Det finns, under en ej definierad övergångstid, 29 frilistade homeopatiska medel för djur. Medlen kan ej registreras enligt s.k. enkelt registrerings- förfarande för behandling av livsmedelsproducerande djur (se kapitel 2). Homeopati kan användas förebyggande, samt terapeutiskt vid både fysiska och mentala symtom. Enligt uppgift från svenska företrädare Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur 81 för klassisk homeopati skulle kontraindikationen vara svårt sjuka djur där symtombilden på korrekt homeopatiskt medel ej går att fastställa (dvs. där man ej kan välja lämpligt medel). Någon registrering av biverkningsfrekvens finns ej att tillgå. Utövare av metoden uppger att det inte är ovanligt att en förstförsämring (under 2–) inträffar efter behandling med korrekt homeopatiskt medel. Genom korrekt användande av medlen kan risken minskas. Vid alltför långvarig behandling med homeopatiska medel kan en prövning (under 3–) inträffa, då läkemedlets egna symtom framkallas och manifesteras. Då det ej funnits utrymme i mitt uppdrag att värdera den vetenskapliga kvaliteten på de i kapitlet redovisade studierna kan inga slutsatser beträffande metodernas effektivitet dras. De tolkningar som författare till studierna framför får alltså inte tas som sanningar innan den vetenskapliga kvaliteten på studierna bedömts. Det föreslagna vetenskapliga rådet avses att få till uppgift att utvärdera befintliga studier. På grundval av denna utvärdering kan det sedan vara möjligt att ge rekommendationer om tillämpningen av alternativa behandlings- metoder på djur. (Se kapitel 6.) Det finns några studier som används till att förklara verknings- mekanismen. De flesta är gjorda som experimentella studier på laboratoriedjur eller cellkulturer. 1986, studerade fyra olika komplexmedels effekt på vissa blodcellers funktion. Försöket utfördes i cellkulturer, samt på möss och människor. Vid försöken ökade blodcellernas aktivitet. Författarna drar slutsatsen att de undersökta preparaten utövade en stimulerande effekt på immunförsvaret och att effekten var dosberoende. Vissa författare hävdar att ursprungssubstansen producerar elektromagnetiska fält, vilket skulle påverka spädningsmediet och finnas kvar vid varje ytterligare spädning (Del Giudice et al. 1988, 1995). Resultat från försök inom andra ämnesområden har använts för att försöka förklara hur informationen från ursprungssubstansen bibehålls i den utspädda lösningen. Det finns olika hypoteser om hur homeopatiska medel fungerar: 82 Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur –Geometriska strukturella förändringar mellan molekyler. Detta innebär att det i vatten bildas olika strukturer, (IE- kristall, kluster och clathrat) vilka skulle kunna föra vidare information om ursprungs- substansen mellan spädningar. –Strukturella förändringar inom molekylen- submolekylär teori. Detta innebär att det sker förändringar inom lösningsmedlets molekyler. –Elektrodynamiska fält- elektromagnetisk strålning. Detta innebär produktion av karaktäristiska elektromagnetiska fält med en unik frekvens som relateras till substansen i lösningen (Lärkfors 2000). Dessa hypoteser anses vara utan grund enligt vissa företrädare inom fysik och kemi (Greilbrokk et al. Vid en genomgång av försök gjorda på biologiskt material, utom människa och djur under veterinärvård, studerades hur många av dessa försök som upprepats. Författaren konkluderade att det saknas oberoende upprepningar av pre-kliniska studier inom homeopati. I de få fall sådana fanns var resultaten antingen negativa eller studierna av bristande kvalitet (Vickers 1999). Experimentella studier på djur Bertani et al. (1999) beskriver att behandling med ett lågpotens mineralkomplex, administrerat efter en framkallad experi- mentell inflammation, minskade det tidiga inflammatoriska svaret. Ett experiment redovisar att man vid användning av nosoder (förenklat, ett sorts vaccineringsförfarande) profylaktiskt mot harpest ej minskade antalet dödsfall (1999). I en studie jämfördes homeopatiska preparatet Silica D10, D60, D400 med vanligt koksalt D10 vid sårläkning (medlen distribuerades i dricksvattnet). Författaren drog slutsatsen att de homeopatiska preparaten var effektivare än koksalt och att den starkaste potensen var mest effektiv (Oberbaum et al. Kliniska studier på djur De flesta studier gjorda på djur är av bristande kvalitet och är därför svåra att dra några slutsatser från. Vid en genomgång av studier gjorda på behandling av juverinflammation hos kor fann författaren att dessa var för begränsade för att man skulle kunna dra några säkra slutsatser om behandlingens effektivitet (1982). I en annan litteratur- genomgång refererades ett tiotal studier med motstridiga resultat (Vaarst 1996). gjorde 1998 en genomgång och kritisk granskning av de undersökningar som fanns publicerade om homeopati för lantbrukets djur. Följande studier refererades i deras rapport: Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur 83 Kowalski gick igenom 620 studier, publicerade mellan åren 1900– 1988, gällande homeopatibehandling av djur. Studierna klassificerades efter deras tillförlitlighet som bevis för respektive medels behandlings- effektivitet. Man har vid bedömningen ej tagit hänsyn till om försöken var blindade, trots att detta inom skolmedicinen är ett krav för att studier skall räknas som tillförlitliga. Av de 620 studierna bedömdes ha något värde som dokumentation av homeopatikans verkan. Fyra stycken av de 620 studierna behandlade den kliniska effekten av behandling med homeopatika på djur, dvs. behandling av sjukdoms- tillstånd. Vid en genomgång av engelskspråkig litteratur bedömdes av arbetena vara av godkänd vetenskaplig kvalitet (King). –1998 publicerades ytterligare 18 kliniska eller experimentella studier som berör djurbehandling: drog från sina försök slutsatsen att behandling med homeopatika vid värksvaghet hos svin kan ha effekt. drog slutsatsen att behandling med homeopatika (Caulophyllum C30) för att förebygga dödsfödsel hos gris ej verkade ha effekt. fann inget stöd för homeopatisk behandling av juverinflammationer hos nöt. Seiffert beskrev att homeopatisk behandling av suggor med juverinflammation, livmoderinflammation samt dålig mjölkproduktion syntes likvärdig med den skolmedicinska. Briones hävdar i en dubbel- blind studie att förebyggande behandling med Barium carbonicum LM2 i tillväxtbefrämjande syfte hos s.k. pelle grisar (grisar med nedsatt tillväxt) kan ha effekt. fann inte något stöd för homeopatisk behandling av experi- mentell parasitär lunginflammation. Erbe ansåg att kor behandlade med hade en lägre frekvens kvarbliven efterbörd. De uppgavs också ha en högre andel hälta och juverinflammation. Vohla kunde ej visa någon skillnad mellan frekvensen störningar efter kalvning hos kor behandlade med homeopatika och kor behand- lade med enbart spädningsvätska. Kayne`s och Rafferty`s studie redo- visade ingen skillnad mellan gruppen som fått homeopatika och de som fått placebobehandling avseende frekvensen diarre hos nyfödda kalvar. Meany påvisade inga skillnader i genomsnittligt celltal samt nyinfektioner och kliniska juverinflammationer mellan grupper som fått homeopatisk nosod jämfört med en obehandlad grupp. och hävdade att förebyggande homeopatisk behandling av vissa störningar efter kalvning kan vara effektiv. Schutte redovisade att förebyggande behandling med ej påverkar förekomst av kvarbliven efterbörd hos nöt. Searcy påvisade en lägre frekvens subkliniska juverinflammationer i gruppen som behandlats med homeopatika än i placebogruppen. gjorde en studie vilken inte visade någon skillnad i tid 84 Kartläggning av alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur mellan kalvning och dräktighet mellan grupper som fått homeopatisk behandling och sådana som fått placebo Guajardo-Bernal hävdade att det inte fanns någon skillnad i effekt av behandling med Sulphur C201 som tillväxtstimulerande medel till gris. Cabaret, 1996, redovisade inga skillnader i förekomst av parasitägg hos lamm mellan behandlad grupp och placebogrupp. De av Person et al. ovan genomgångna studierna bedömdes av författarna ha ett begränsat vetenskapligt värde, på grund av bl.a. avsakad av kontrollgrupp, ej blindade utvärderare, bristande metodo- logi eller bristfälliga statistiska beräkningar. I en studie på ston hävdade författaren att det homeopatiska preparatet Hormeel positivt påverkade de ston som inte visade brunst (1997). I en studie beskrivs att homeopatisk behandling av mastit hos ko var mindre effektivt om man inte gjorde förändingar i stallmiljön. Författaren beskrev att negativ effekt kunde fås av homeopatisk behandling (Spranger et al. (1998) har vid genomgång av studier, gällande homeopatiska nosoders effekt för att förebygga allvarliga infektiösa sjukdomar, funnit att det inte finns fakta att rekommendera sådan användning. Vid en genomgång av studier, gällande behandling av urinvägs- infektion hos katt, beskrevs att det ej fanns nog belägg för att denna skulle vara effektiv (et al.