sou · GPB383 · 2002-01-01 00:00:00 — Hon tillade att det i annat fall knappast finns anledning att tillåta redovisning i utländsk valuta. Ser man till avgörande saknas skäl för begränsning- ar i nu aktuellt hänseende. Domstolens skäl vilar på tanken att möjlig- göra fria kapitalrörelser. Grundtanken är tydligtvis då att medborgarna i medlemsländerna skall kunna fritt välja det alternativ som för stunden framstår som fördelaktigast för att, som i det här fallet, finansiera sin fastighet eller – vad gäller företagsinteckningar – verksamhet samt i samband med det kunna erbjuda en så bra säkerhet som möjligt. Om man bortser från de EG-rättsliga kraven är det också just de eventuella möjligheterna för en fastighetsägare eller näringsidkare, att – genom inteckning av fastigheten respektive näringsverksamheten – åstadkomma en förmånligare finansiering än annars, man bör se till. Detta är skälet för att möjliggöra inteckning i utländsk valuta. Enligt 22 kap. 2 § JB är det fastighetsägaren som har rätt att ansöka om inteckning. En ansökan om företagsinteckning skall göras av nä- ringsidkaren, 3 kap. 10 § lagen om företagshypotek. Principen är alltså att fastighetsägaren har exklusiv bestämmanderätt vid ansökan om in- teckning. Tanken bakom öppningen för inteckning i utländsk valuta talar för att samma princip bör gälla för valutavalet. Tanken är ju att man kan förbättra fastighetsägarens eller näringsidkarens möjligheter till en förmånlig finansiering. Det skulle i så fall innebära att fastighetsägaren respektive närings- idkaren gavs full frihet att bestämma om inteckningen skall vara i ut- ländsk valuta. Och det skulle då gälla oavsett fordringsbeloppets valu- ta. Men finns det några skäl som talar mot att ge fastighetsägare och näringsidkare full frihet att bestämma inteckningsvalutan? Finns det några skäl mot full frihet? När det gäller fastighetsinteckning bör hållas i minnet att fastighetsäga- ren kan vara antingen en näringsidkare eller, enkelt uttryckt, en privat- person. Särskilt den sistnämnde intar ofta en konsumentställning vid belåning av fastigheten. Man får ha klart för sig att kreditinstitutet i dessa situationer ofta har ett stort inflytande inte minst i mer lånetek- 72 Valet av valuta m.m. Så kan givetvis vara fallet också om låntagaren är en nä- ringsidkare som skall belåna sin fastighet eller näringsverksamhet. En tänkbar risk finns för att en lösning väljs, t.ex. fordran och in- teckning i olika valutor, som är mindre förmånlig för fastighetsägaren. Det är emellertid inte helt lätt att ge ett exempel där motstående intres- sen finns mellan en kreditgivare och låntagare som får den här typen av konsekvenser. Regelmässigt måste det mest rationella för alla parter vara att ta ut en inteckning antingen i svenska kronor eller i en valuta som matchar fordringen. Däremot får det rent allmänt anses som ett visst mått av risktagande att ta ut en inteckning i utländsk valuta. Inteckningar i olika valutor i samma fastighet eller näringsverksamhet ger en valutarisk. Det finns därmed en risk för att möjligheterna att t.ex. få lån i svenska kronor mot en – i förhållande till inteckningen i utländsk valuta – efterkom- mande inteckning i svenska kronor kan blir mindre eller att lånet blir dyrare än annars. Men som redan sagts får man nog räkna med att intecknande i ut- ländsk valuta i regel hänger samman med en fordran i samma valuta. Att ta lån i utländsk valuta innebär också särskilda risker för låntaga- ren. Och som vi ser det är det själva belåningen som är grundfrågan. Vi anser därför att detta är en problematik som inte kan lösas inom ramen för denna utredning. Det handlar om frågor som vad som utgör god kreditgivningssed för , om lån via Internet eller hos ut- ländska banker innebär särskilda risker, konsumentaspekter osv. Samt- liga dessa frågor är sådana som inte ryms inom förevarande utredning. Det finns skäl att i detta sammanhang uppmärksamma några tanke- gångar i förslaget om redovisning i utländsk valuta. I motiveringen av- seende vilka utländska valutor som bör tillåtas redovisades vissa risker med utländsk valuta (Ds 2000:15 s. 66 ff.). Riskerna avsåg främst situ- ationen att man tillåter ett stort antal utländska valutor. Argumentatio- nen förefaller dock ha bärkraft också om färre valutor tillåts. En nack- del utredaren såg var en risk för att jämförbarheten mellan olika svens- ka företag minskar. Ett annat motargument som framfördes var att skattemyndigheternas kontrollbehov ökar. Tanken bakom det är t.ex. att flera valutor kan förekomma inom en koncern och att företagen då får möjlighet att genom kurssvängningar åstadkomma ett gynnsammare skatteutfall för koncernen som helhet. Slutligen bör nämnas att företrä- dare för hade anfört att möjligheten att redovisa i utländsk valuta kan utnyttjas för ekonomisk brottslighet. Det argu- mentet sade sig emellertid utredaren ha liten förståelse för. Vi kan inte se att något av de presenterade argumenten har bärkraft i förevarande sammanhang. Vi har redovisat två skäl som talar för möj- ligheten att inteckna i utländsk valuta. Det är de EG-rättsliga kraven Valet av valuta m.m. 73 och förbättrade möjligheter för fastighetsägaren eller näringsidkaren att få förmånliga lån. Dessa skäl talar för att ge fastighetsägaren eller nä- ringsidkaren full frihet att bestämma om denne vill inteckna i en annan valuta än den svenska. Särskilt om svårigheter med begränsningar Man kan också fråga sig hur eventuella begränsningar skulle göras. Det svenska inteckningssystemet bygger på att inteckningen är helt fri- kopplad från fordringen, se vidare avsnitt 2.1.1. Det behöver t.ex. inte föreligga en fordran för att fastighetsägaren skall ha rätt att ta ut en in- teckning. Denna självständiga ställning för inteckningen är en av grun- derna för hela inteckningssystemet. Redan det som anges i våra direktiv – att inteckningssystemets grunder skall behållas – innebär ett hinder mot att ändra denna princip. Därmed är det inte möjligt att ställa upp begränsningar som avser krav på ett samband mellan fordrings- och inteckningsvalutan. En sådan ordning förefaller för övrigt inte heller vara något som någon av aktörerna önskar. Principen, att inteckningen skall vara fristående från fordringen, in- nebär också att det är svårt att ge t.ex. inskrivningsmyndigheten någon möjlighet att bestämma eller ha något inflytande över när inteckning i utländsk valuta skall beviljas. En sådan kontroll skulle vidare innebära en kraftig fördyring av den typ av massärende som beviljande av in- teckning utgör. Sannolikt skulle det dessutom försvåra tänkbara ratio- naliseringar i form av ökad elektronisk hantering o.d. Å andra sidan är det svårt att se skäl för att ge någon annan, t.ex. långivaren, ett författ- ningsgrundat inflytande över inteckningsvalutan. Vi har inte funnit några särskilda risker med inteckning i utländsk va- luta utom på det sättet att valutarisker kan uppstå i fastigheter eller nä- ringsverksamheter där inteckningar i blandade valutor finns. Det är viktigt att konsumenter görs medvetna om den typen av risker. Men som vi har konstaterat är detta inte något som kan lösas inom ramen för denna utredning. Bortsett från det kan vi inte se att denna avvägning mellan för- och nackdelar med belåning eller inteckning i utländsk va- luta i det enskilda fallet kan göras bättre av någon annan än fastighets- ägaren eller näringsidkaren. Över huvud taget ser vi, som framgått i det föregående, flera svårigheter med att införa begränsningar i nu aktuellt hänseende. 74 Valet av valuta m.m. Vi föreslår därför att fastighetsägaren skall ha full frihet att be- stämma inteckningsvalutan. Och motsvarande bör gälla för företagsin- teckningar. De tidigare redovisade skälen för varför man bör tillåta inteckning i utländsk valuta innebär att det inte heller i ett utgångsläge finns skäl att utesluta vissa valutor eller liknande. Några sådana begränsningar finns för övrigt inte för skeppshypotek. Det kan konstateras att de redovisade skälen mot att tillåta ett stort antal utländska valutor i lagstiftningsärendet om redovisning i ut- ländsk valuta inte gör sig gällande i förevarande sammanhang. Något intresse av jämförbarhet mellan olika fastigheters eller näringsverk- samheters inteckningsbilder finns inte. Vi kan inte heller se att utländ- ska inteckningsvalutor ökar risken för ekonomisk brottslighet. Slutligen talades i lagstiftningsärendet om redovisning i utländsk valuta om skattemyndigheternas ökade kontrollbehov. Motsvarigheten här är närmast fastställande av stämpelskatt. Vi kan inte se att detta blir svårare bara för att flera olika valutor tillåts. Fastställande av stämpel- skatt är något som sker . Och det sker i samband med re- gistreringen av inteckningen, se mer om stämpelskatt i avsnitt 10.2. Däremot kan frågan ställas om mer ovanliga valutor innebär några svårigheter. Man kan också tänka sig att en valuta upphör. Det är i så fall ett problem inte endast vid fastställandet av stämpelskatt. Problem kan också uppstå i samband med exekutiv försäljning. Därvid bör följande nämnas. Enligt vad vi har inhämtat finns det ett internationellt samarbete mellan banker som medför att alla valutor har en fastställd kurs. Ett antal olika organ, bl.a. Reuters, publicerar dessa kurser. Skillnaden mellan vanligare affärsvalutor och andra valutor är att de förstnämnda fastställs medan de ovanligare fastställs mer sällan. Dessa kurser använder banker vid sin valutahandel. En an- nan sak är att och fast- ställer kurser för betydligt färre valutor. Och beträffande stämpelskatt gäller den särskilda ordningen att i sista hand beslutar hur en kurs skall beräknas, 3 § förordningen (1984:406) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter. Vi anser att det är viktigt att framhålla att allt talar för att det allde- les övervägande antalet av inteckningarna i utländsk valuta kommer att avse någon av de vanligare affärsvalutorna. Det är i dessa valutor som det är intressant och rationellt att göra affärer. Vad som återstår är så- ledes några enstaka undantagsfall. Även om alltför stora paralleller gi- Valet av valuta m.m. 75 vetvis i denna fråga inte kan dras med förhållandena vid inteckning av skepp kan konstateras att erfarenheterna där är att inteckning i utländsk valuta mer eller mindre undantagslöst gäller vanligare affärsvalutor, se avsnitt 6.2.1. Med andra ord saknas anledning att räkna med annat än att det ab- soluta flertalet utländska inteckningar kommer att avse vanliga af- färsvalutor där kursen fastställs . I några undantagsfall kan ovanligare valutor vara aktuella. Men även beträffande dessa valutor finns kurser att tillgå. Därvid finns, som framgått av det sagda, olika alternativ att välja mellan. Mot begränsningar talar också att det framstår som svårt att finna ett lämpligt kriterium för begränsningar, inte minst med tanke på att in- teckningar ofta gäller . Därmed skulle ett kriterium som tar sikte endast på förhållandena när inteckningen beviljas inte på ett säkert sätt förebygga eventuella problem vid exekutionstidpunkten. Slutligen bör framhållas att för låntagaren torde den största risk- faktorn ligga i valet av den valuta som gäller för själva fordringen. Valutarisken beträffande inteckningen faller främst på panthavaren. Långivare får som regel anses kompetenta att göra dessa bedömningar. Vi anser således att övervägande skäl talar för att inte ställa upp några begränsningar beträffande vilka valutor man skall kunna begära inteckning i. Vilka närmare regler som bör gälla för omräkningen vid exekution respektive fastställande av stämpelskatt tar vi ställning till i avsnitt 9.2.4 respektive 10.2.1. 76 Valet av valuta m.m. I detta kapitel övervägs om några ändringar bör göras i bestämmelserna om inteckningsåtgärder. Genom bestämmelser i 22 kap. JB är det möjligt att vidta vissa s.k. in- teckningsåtgärder med en beviljad inteckning. Frågan kan ställas om dessa innebär några komplikationer eller har betydelse för valet av lös- ning när inteckning i utländsk valuta skall bli möjlig. Bestämmelser finns om vem som skall ansöka om respektive samtycka till de olika åt- gärderna. De förbigås här. Utsträckning innebär att en inteckning utsträcks till att avse ytterli- gare en eller flera fastigheter. Utbyte kallas det när ett pantbrev byts ut mot två eller flera pant- brev. Det går alltså ut på att man inom ramen för beloppet på det be- fintliga pantbrevet delar upp detta i flera, till beloppet lägre pantbrev. Närmast som motsatsen kan sammanföring karakteriseras. Det innebär att flera inteckningar sammanförs till en inteckning, vars belopp mot- svarar summan av de gamla inteckningarna. I förbigående kan den lag- tekniska detaljen nämnas att det är pantbrev som byts ut men inteck- ningar som sammanförs. Nedsättning är en annan inteckningsåtgärd. Det innebär att man flyttar ner en inteckning så att den får sämre företrädesrätt . Om man inte vill ha kvar inteckningen längre kan man begära att den dödas. Slutligen finns inteckningsåtgärden relaxation. Det är möjligt att inteckna fastigheter gemensamt. Då gäller alltså en inteckning i flera fastigheter. Om man nu vill att inteckningen inte skall gälla i alla fas- tigheterna längre, kan man begära relaxation. Det innebär att inteck- ningen avlyfts från någon eller några fastigheter. Alla inteckningsåtgärder som finns för fastigheter utom relaxation har en motsvarighet beträffande företagshypotek. Med andra ord är ut- sträckning, utbyte, sammanföring, nedsättning och dödning möjliga. Vissa skillnader finns beträffande hur inteckningsåtgärderna skall till- lämpas. De är dock inte av intresse i förevarande sammanhang. föreslog i sitt betänkande Nya förmånsrätts- regler (SOU 1999:1) inga ändringar beträffande inteckningsåtgärderna. Vår bedömning: De nuvarande inteckningsåtgärderna bör gälla även för inteckningar i utländsk valuta. De bör inte kompletteras med nya inteckningsåtgärder såsom konvertering från en valuta till en annan. Sammanföring skall kunna ske endast av inteckningar som är i samma valuta. 7.2.1Utsträckning, relaxation, nedsättning och dödning Inteckningsåtgärderna utsträckning och relaxation innebär enkelt ut- tryckt ändringar i fråga om vilka fastigheter inteckningen belastar. Ut- sträckning finns medan relaxation saknas beträffande företagsinteck- ningar. Vi kan inte se att det beträffande de nu nämnda inteckningsåt- gärderna får några effekter om inteckningen är i utländsk valuta. Nedsättning innebär att den inteckning som sätts ned får en sämre företrädesrätt . Det är fastighetsägaren respektive näringsid- karen som kan ansöka om nedsättning. En förutsättning för nedsätt- ningen är att pantbrevshavaren samtycker till det. Därmed kan vi inte se att några särskilda problem uppstår. Detta beror på att den aktuella inteckningen genom nedsättningen får en sämre företrädesrätt . Om inteckningen t.ex. är den enda i utländsk valuta och tidigare hade bästa rätt, innebär nedsättning- en endast att valutarisken försvinner för de inteckningar som ges bättre företrädesrätt än den inteckning som sätts ned. För de andra inteck- ningarna gäller detsamma som . En framförvarande inteckning finns som innebär en viss valutarisk. För den inteckning som sätts ned uppstår en valutarisk. Men detta är i så fall något som pantbrevets eller företagshypoteksbrevets innehavare får förutsättas ha ansett godtagbart. Samtycke från denne krävs ju. En dödning kan endast ha positiva effekter sett i förhållande till öppningen för utländsk valuta. Genom dödningen kan en valutarisk för- svinna. Däremot kan inte någon sådan uppstå. Vad gäller företagshy- potek är deldödning av en inteckning möjlig på det sättet att inteck- ningen kan begränsas till att avse viss verksamhet, 4 kap. 18 § lagen om företagshypotek. Det är således närmast fråga om det som benämns re- laxation inom fastighetsrätten. Liksom beträffande relaxation kan vi inte se några effekter för att utländsk inteckningsvaluta blir möjlig. föreslog att den nämnda typen av deldöd- ning skall tas bort (SOU 1999:1). Det hänger samman med förslaget att det inte längre skall vara möjligt att bevilja företagsinteckning i endast viss egendom eller ett visst geografiskt område. Här kan endast kon- stateras att ändringen inte medför några komplikationer i förevarande sammanhang. Vår bedömning är således att några ändringar inte bör göras av be- stämmelserna om inteckningsåtgärderna utsträckning, relaxation, ned- sättning och dödning. Det finns stämpelskattemässiga fördelar med att döda och nyinteck- na genom samtidig ansökan. Skatteplikt inträder då endast för belopp som överstiger beloppen på de dödade inteckningarna, 22 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter. Genom möj- ligheten att inteckna i utländsk valuta uppstår vissa stämpelskatterätts- liga frågor. Dem tar vi upp i avsnitt 10.2.2. Vi kan inte se att möjligheten att inteckna i utländsk valuta innebär några komplikationer vid utbyte eller sammanföring. Det gäller så länge utbytet innebär att de nya pantbreven är i samma valuta som det ursprungliga respektive sammanföring sker av inteckningar i samma valuta. Dessa inteckningsåtgärder får då inte heller effekter för andra inteckningar i samma fastighet eller näringsverksamhet. Sammanföring av inteckningar i skepp kan ske endast av inteck- ningar i samma myntslag, 3 kap. 29 § sjölagen. Vi anser att samma be- gränsning bör gälla för fastighets- och företagsinteckningar. Utbyte leder dock tanken till frågan om utbytet skall kunna innebära att något pantbrev ställs ut i annan valuta. Detta leder i sin tur till en mer övergripande fråga om vad som kan kallas konvertering bör vara tillå- ten. Med konvertering avser vi att fastighetsägaren, med eller utan samband med andra inteckningsåtgärder, skall kunna ansöka om att pantbrevets valuta skall ändras. I synnerhet mot bakgrund av inteck- ningars självständiga roll i förhållande till fordringar tål det att diskute- ras. Givetvis kan det vara så att när ett lån är slutbetalt det kan vara aktuellt att ta ett nytt lån i en ny valuta med den numera lediga inteck- ningen som säkerhet. Därmed kan det framstå som mindre ändamåls- enligt att behålla den ursprungliga inteckningsvalutan. En annan tänk- bar situation är att två inteckningar, vilka är i olika valutor, är lediga. Är det då aktuellt att ta ett lån där båda inteckningarna behövs som sä- kerhet skulle det kunna innebära en fördel om en möjlighet fanns att sammanföra dessa inteckningar. Det är en fördel om man inte i onödan komplicerar inteckningssys- temet. Nya inteckningsåtgärder eller utbyggnad av befintliga åtgärder innebär att regelsystemet blir mer komplext. Den typ av regler vi nu diskuterar skulle inte heller i sig bli helt enkla att tillämpa. Bl.a. torde en nödvändig förutsättning för att tillåta valutaändringar vara att bakomvarande innehavare av pantbrev eller företagshypoteksbrev samtycker. En valutaändring skulle nämligen innebära att nya eller ändrade valutarisker uppstod för bakomvarande panthavare. I enlighet med vad som sades i våra allmänna utgångspunkter, se avsnitt 4.3, är det viktigt att lösningar väljs som är anpassade efter den praktiska hanteringen. Som där utvecklades är framför allt sammanfö- ring men även utbyte förhållandevis ovanligt, om man jämför med det totala antalet inteckningsärenden. I praktiken är det också så att död- ning med nyfastställelse ofta används för att uppnå de resultat man kan uppnå med utbyte eller sammanföring. Enligt vår bedömning kommer dödning och nyfastställelse kunna användas på ett motsvaran- de sätt för att åstadkomma valutamässiga förändringar av inteckningar. Det resonemanget bygger på att nyfastställelse i annan valuta inte ger negativa stämpelskatteeffekter. Så skall inte bli fallet, se avsnitt 10.2.2. Man torde vidare ha anledning att räkna med att nya inteckningsåt- gärder för med sig kostnader. har t.ex. gjort följande bedömning vad gäller införande av en ny inteckningsåtgärd för kon- vertering av inteckningsvalutan. Inteckningsåtgärden måste hanteras inom ramen för inskrivningsmyndigheternas handläggningsstöd. Sär- skilda programmoduler måste utvecklas för inmatning av uppgifter och uppdatering av registret, för koppling till rutiner för framställning och expediering av nya pantbrev samt för expeditionsavgifter. Dessa åter- finns inom flera separata programdelar. Just konvertering skulle san- nolikt ställa särskilda krav på utveckling av program för omräkning av valutor. En ny inteckningsåtgärd måste vidare arbetas in i handböcker, utbildningmaterial, o.d. Slutligen för nya inteckningsåtgärder med sig ökade löpande förvaltningskostnader. Mot den här tecknade bakgrunden anser vi att övervägande skäl ta- lar för att inte tillföra det befintliga regelsystemet fler bestämmelser om inteckningsåtgärder. Enligt vår bedömning ger de befintliga reglerna en flexibilitet som är tillräcklig, särskilt om man jämför med de negativa effekter som ytterligare inteckningsåtgärder skulle ge i form av komp- lexa och krångliga regler samt kostnader. Det bör också tilläggas att man på sjöfartsregistret inte har upplevt behov av regler om konverte- ring eller ytterligare bestämmelser om inteckningsåtgärder av det skälet att inteckning i utländsk valuta är möjlig. I detta kapitel överväger vi om den föreslagna möjligheten att inteckna i utländsk valuta bör medföra ändringar av de panträttsliga reglerna. Som en bakgrund ges en kortfattad orientering i de gällande panträttsli- ga reglerna. De panträttsliga reglerna för fast egendom finns i 6 kap. JB. Panträtt upplåts genom att fastighetsägaren överlämnar pantbrevet som pant för fordringen, 6 kap. 2 § JB. Ett datapantbrev, se avsnitt 2.1.1, kan inte överlämnas i ordets traditionella mening. Det anses överlämnat när borgenären har registrerats som pantbrevshavare i pantbrevsregistret. Redan när inteckningen tas ut eller senare kan ett outnyttjat intervall uppstå. Detta kan fastighetsägaren använda för en pantsättning till en ny borgenär, s.k. andrahandspantsättning. I detta läge kan panträtt inte upplåtas genom överlämnande av pantbrevet. I stället får underrättelse lämnas enligt lagen (1936:88) om pantsättning av lös egendom som in- nehaves av tredje man. Den ordningen tillämpas även för datapantbrev. I 6 kap. JB finns vidare bestämmelser om panträttens innebörd. De innebär i korthet att den som har panträtt i en fastighet vid exekution (när en myndighet vid utsökning eller i annat fall fördelar medel), med den företrädesrätt inteckningen ger, har rätt till betalning intill pantbre- vets belopp. Därutöver finns en rätt till ett tillägg. Det kan högst uppgå till femton procent av inteckningsbeloppet jämte viss ränta. När det gäller tillägg finns en särskild begränsningsregel i vilken fö- reskrivs s.k. blockbildning. Regeln avser det fallet att flera pantbrev har överlämnats till säkerhet för en fordran och inteckningarna har samma företrädesrätt eller gäller efter varandra. Inteckningarna skall då slås ihop. Tillägg skall alltså inte beräknas på den första in- teckningen innan den andra inteckningen tas i anspråk vid fördelning- en. Särskilda bestämmelser finns om vissa möjligheter att göra godtros- förvärv av panträtt m.m. i 6 kap. 7–8 §§ JB. ser om gemensamt intecknade fastigheters inbördes ansvar. Slutligen finns vissa bestämmelser om intecknings och pantbrevs giltighet, 6 kap. 12–17 §§ JB. De avser bl.a. vilken verkan en inteckning har efter en exekutiv försäljning. Huvudprincipen enligt JB är därvid att inteck- ningar som täcks av köpeskillingen har fortsatt giltighet medan de and- ra upphör att gälla. Det finns emellertid en möjlighet för kronofogde- myndigheten att på begäran av köparen förordna om fortsatt inteck- ningsansvar, 6 kap. 12 § JB och 12 kap. 56 § UB. I praktiken meddelas regelmässigt sådant förordnande, utom när gemensamma inteckningar finns. Beträffande företagshypotek används inte panträttsterminologin. Man talar i stället om upplåtelse av företagshypotek. Likheterna i konstruk- tionen är dock slående.