sou · GPB333 · 2002-01-01 00:00:00 — tillkom inom ramen för World Trade Organiza- tion (WTO) ett omfattande avtal om handelsrelaterade aspekter på imma- terialrätter (Trade Related Aspects of Intellectual Property Rights, TRIPs- avtalet). Avtalet har tillträtts av och en stor mängd andra stater över hela världen. Det behandlar skyddet av de immaterialrättsliga ensam- rätterna och innehåller bestämmelser om bl.a. patent, varumärken och mönster. Som en konsekvens av avtalets krav på sådant skydd infördes genom lagstiftning i bestämmelser om s.k. intrångsunder- sökning i fråga om bl.a. nämnda rättigheter (se prop. 1998/99:11). TRIPs- avtalet innehåller också vissa andra bestämmelser av processuell karaktär, t.ex. artiklarna 32 och 62, av betydelse för rättegångsförfarandet. 70 Den internationella utvecklingen Slutligen bör i detta sammanhang nämnas Bryssel- och Luganokon- ventionerna av resp. 1988 om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar. Båda konventionerna gäller som lag här i landet och innehåller vissa processuella bestämmelser röran- de bl.a. forum i mål om patent, varumärken och mönster. Samarbetet i på det immaterialrättsliga området tog fart efter det slut. Det skedde dels på regional nivå, bl.a. mellan de nordiska länderna, dels på en bredare bas. Särskilt i fråga om patenträtten spelade till en början en viktig roll. En rad konventioner till- kom , bl.a. den s.k. lagkonventionen, vilka emellertid numera har spelat ut sin roll. Det arbete som utförts inom Euro- parådet kom dock att läggas till grund för viktiga delar av både PCT och den – utom ramen för rådets verksamhet – avslutade europeiska patentkonventionen (European Patent Convention, EPC). Inom Europeiska gemenskapen (EG) lades fram ett för- slag om att införa ett enhetligt marknadspatent som skulle meddelas av ett för gemensamt patentverk. Efter ett initiativ i mitten av 1960- talet av medlemmarna i den (), i vilken då ingick bl.a. och , lades detta förslag tills vidare på is. I stället inleddes ett bredare samarbete mellan EG- och EFTA-länderna vilket resulterade i bildandet av en från EG och EFTA fristående europeisk patentorganisation () i enlighet med bestämmelserna i . För den operativa verksamheten inrättades ett europeiskt patentverk (European Patent Office, EPO) med högkvarter i . deltog från början. Inom EG har ett intensivt arbete bedrivits för att skapa marknadsanpassade lösningar på olika områden inom immaterialrätten. lyckades man uppnå enighet om att införa ett gemenskapsvarumärke (Community Trade , CTM) (se avsnitt 6.2.5). EPO fick en flygande start och uppnådde raskt en position som ett av värl- dens mest betydande patentverk vid sidan av motsvarande institutioner i och . Antalet europeiska patentansökningar (med en ökande Den internationella utvecklingen 71 andel via PCT-systemet) har stadigt ökat och ligger f.n. på ca 140 000 . Det meddelas ca 40 000 europeiska patent och det totala an- talet sådana patent som meddelats sedan starten överstiger 500 000. Anta- let länder som tillträtt EPC har successivt ökat och uppgår numera till 20, däribland samtliga EG-stater. I EPO tjänstgör ca 4 500 personer (ca 100 svenskar) varav drygt hälften är tekniker. Verksamheten finansieras ge- nom de avgifter som tas ut för behandlingen av patentansökningarna och är helt självbärande. De officiella språken är begränsade till engelska, franska och tyska. Den praxis som utbildats i EPO, i synnerhet i dess be- svärskammare (Boards of Appeal), i fråga om gränserna för det patenter- bara området och andra grundläggande patenträttsliga frågor har haft en stor genomslagskraft och inneburit en långtgående harmonisering av rättstillämpningen i medlemsländerna. Tillkomsten av EPO och det sätt på vilket verksamheten där utvecklats måste betecknas som en mycket stor framgång för europeiskt samarbete på det industriella rättsskyddets områ- de. 6.2.3Det europeiska patentets karaktär Ett av EPO – i enlighet med bestämmelserna i – meddelat europeiskt patent (European patent) skiljer sig från den typ av patent som avsågs med det inom EG tidigare framlagda förslaget främst genom att det inte är ett enhetligt marknadspatent. I en ansökan om ett europeiskt patent skall an- ges (designeras) de länder inom vilka patentskydd begärs. Ansökan behö- ver alltså inte avse samtliga de länder som tillträtt EPC utan kan begränsas till sådana länder, i vilka sökanden har ett intresse av att uppnå skydd för sin uppfinning. Kostnaderna för behandlingen av en ansökan är relaterade till antalet länder i vilka patentskydd begärs och kan således variera bero- ende på omfattningen av skyddet. Meddelas ett europeiskt patent, innebär det att patentet i varje EPC-land som designerats i patentansökan får sam- ma rättsverkan som ett i det landet meddelat nationellt patent och även i övrigt blir i princip underkastat nationell lagstiftning. I den internationella litteraturen karaktäriseras ibland det europeiska patentet som a bundle of national patents. Tvister rörande europeiska patent (ogiltighet, intrång etc.) handläggs av de nationella domstolarna på i princip samma sätt som tvister rörande rent nationella patent. I 11 kap. PL ges bestämmelser om europeiskt patent avseende . Bl.a. är att märka att det krävs en översättning till svenska av den text på vilken det europeiska patentet har meddelats, dvs. engelska, franska eller tyska, för att rättsverkan här i landet skall inträda (82 § PL). Motsvarande krav på översättning finns också i de flesta andra EPC-länderna. Översättningskostnaderna har efter hand skjutit i höjden 72 Den internationella utvecklingen och utgör f.n. en belastning på europapatentsystemet särskilt för enskilda uppfinnare samt för små och medelstora företag. Enligt en av EG- kommissionen publicerad beräkning – avsedd att påvisa en av svagheterna med europapatentsystemet – skulle översättningskostnaderna för ett europeiskt patent omfattande åtta länder uppgå till i genomsnitt , dvs. , vilket utgör ungefär en fjärdedel av den totala kostnaden för patentet (KOM (2000) 412 slutlig, s. 10). Vissa strävanden att reducera översättningskostnaderna redovisas i avsnitt 6.3.3. 6.2.4Vissa konsekvenser för svensk del av europapatentsystemet Framgången för europapatentsystemet har haft avsevärda konsekvenser för svensk del, främst genom en kraftig minskning av antalet nationella pa- tentansökningar från utländska sökande som väljer att gå den europeiska vägen. gavs till PRV in ca 15 000 patentansökningar . Efter tillträdet till EPC har antalet nationella ansökningar successivt gått ned och har numera stabiliserats på en nivå runt 5 000 . Antalet avgjorda nationella patentansökningar ligger på unge- fär samma nivå, se bilaga 3 tabell 1. Denna utveckling återspeglas i sam- mansättningen av den nuvarande stocken av i ikraftvarande patent. Av totalt ca 100 000 sådana utgörs ca 80 000 av europeiska patent med rättsverkan i och resten, dvs. blott en femtedel, av nationella svenska patent. Med en viss eftersläpning, bl.a. beroende på den balans av inneliggan- de patentansökningar som PRV hade att beta av , har minskningen av antalet nationella patentansökningar i sin tur succes- sivt påverkat tillströmningen av patentbesvärsmål till PBR. Medan det kom in runt 400 sådana mål , ligger nivån nu- mera på under 100 (2000). Detta har föranlett en krympning av an- talet tekniskt kunniga ledamöter i PBR från tretton (1983) till sex (2001). har en tidigare betydande balans kunnat arbetas ner så att denna numera är nere på ca 100 patentbesvärsmål. Efter mycket stora ansträngningar lyckades man inom EG att få till stånd ett system med gemenskapsvarumärken. Regler om sådana, base- rade på artikel 308 i EG-fördraget, ges i förordningen (EG) nr 40/94 av som trädde 1994. Den internationella utvecklingen 73 Systemet administreras av en i inrättad myndighet (Office for Harmonization in the Internal Market, OHIM) som på svenska vanligen kallas Harmoniseringsbyrån. Officiella språk är engelska, franska, itali- enska, tyska och spanska. Enligt förordningen skall inom sina resp. territorier utse ett så begränsat antal domstolar som möjligt för handläggningen av mål rörande bl.a. intrång i gemenskapsvarumärken. Detta föranledde införan- det av bestämmelsen i 67 § VL om att är exklusivt forum i sådana mål (prop. 1995/96:26 s. 24 ff.). När verksamheten på kom 1996 blev tillströmningen av ansökningar om gemenskapsvarumärken betydligt stör- re än vad man räknat med. Mot beräknade 15 000 gavs det nämnda år in över 40 000 ansökningar. Antalet har därefter stigit ytterligare. Detta har skapat problem främst genom uppkomsten av en betydande balans av oav- gjorda ansökningar. Som en konsekvens av systemet med gemenskapsvarumärken har det på olika håll skett en minskning av antalet nationella ansökningar om va- rumärkesregistrering från framför allt utländska sökande (jfr avsnitt 6.2.4 beträffande motsvarande effekt på patentområdet). För svensk del märks detta genom en nedgång av antalet nationella ansökningar i PRV från ca 15 1995 till runt 10 2000. Denna nedgång har dock i viss mån kompenserats genom en ökad tillströmning av internationella varu- märkesansökningar på grundval av Madridprotokollet (se avsnitt 6.1). Den framtida utvecklingen är svårbedömd. Det är också för tidigt att dra några bestämda slutsatser i fråga om den inverkan som systemet med gemenskapsvarumärken och tillämpningen av Madridprotokollet kan få på verksamheten i PBR. Den dramatiska minsk- ning av antalet varumärkesmål som skett , från drygt 600 till 300, torde i första hand hänga samman med de produktionsstörningar som förekommit på varumärkesavdelningen i PRV i samband med utlokaliseringen av avdelningen till . Inom EG finns ett system för registrering av växtförädlarrätt reglerat ge- nom förordningen (EG) nr 2100 av . I 12 kap. växtföräd- larrättslagen ges vissa bestämmelser härom för svensk del. är subsidiärt forum i bl.a. vissa mål om hävning av registrering av sådan rätt. Systemet torde vara av endast marginellt intresse i det nu aktu- ella sammanhanget. 74 Den internationella utvecklingen 6.3.1Förslag om införande av ett gemenskapspatent Som tidigare nämnts (avsnitt 6.2.1) fanns det planer inom EG på att skapa ett enhetligt marknadspatent. Man har heller aldrig övergett tanken på ett sådant. I skuggan av framgången med EPO har det emellertid visat sig vara svårt att nå enighet om att införa ett gemenskaps- patent. försök (1975 och 1989) att skapa ett gemenskapspatent har baserats på konventionsmodellen. Sedan detta visat sig inte vara en fram- komlig väg, tog ett nytt grepp genom att föreslå att ett gemenskapspatent införs genom en rådsförordning base- rad på artikel 308 i EG-fördraget. Förslaget framgår av dokument KOM (2000) 412 slutlig. Enligt motiveringen till förslaget avses att gemenskapspatentet skall samexistera med de nationella patentsystemen och med det europeiska patentsystemet. Det viktigaste medlet för att nå förordningens mål sägs vara att gemenskapen som sådan ansluts till den europeiska patentorgani- sationen med den europeiska patentmyndigheten (EPO) som ansvarig för handläggningen av patentansökningar och för beviljande av gemenskaps- patent, dvs. europeiska patent för hela gemenskapens territorium (artikel 1 i den föreslagna förordningen). Hur en sådan anslutning skall komma till stånd är f.n. oklart. Av särskilt intresse i detta sammanhang – och en av kärnpunkterna i kommissionens förslag – är att jurisdiktionen i mål om intrång, ogiltighet m.m. rörande gemenskapspatent skall exklusivt förbehållas gemenska- pens domstol för immaterialrätt (artikel 30 i förordningsförslaget; jfr ar- tikel 51). Denna specialdomstol avses att bestå av två instanser (artikel 39 i förordningsförslaget). I övrigt saknas emellertid f.n. bestämmelser om domstolens organisation, sammansättning och domförhet liksom om det processuella regelverket. Allt detta skall enligt motiveringen (avsnitt 2.4.5.3 i det nämnda dokumentet) fastställas i senare instrument. En förutsättning för ett inrättande inom EG av en specialdomstol av nämnda typ är – vilket också påpekats av kommissionen – att EG- fördraget ändras. Enligt uppgift har vid det i håll- na mötet med EG:s stats- och regeringschefer enighet nåtts om sådana ändringar i fördraget som medger ett inrättande av domstolen. Kommissionens förslag till förordning behandlas f.n. i en arbetsgrupp inom ministerrådet (under svenskt ordförandeskap ). När detta arbete kan avslutas är f.n. omöjligt att bedöma. Den internationella utvecklingen 75 Det förtjänar i sammanhanget att påpekas att det även efter ett införan- de av den föreslagna förordningen kommer att ta en avsevärd tid innan effekterna av gemenskapspatentet gör sig gällande med hänsyn bl.a. till att det erfarenhetsmässigt tar 3–att slutbehandla en patentansökan. 6.3.2Förslag om införande av ett gemenskapsmönster Inom EG har också arbetats på att införa ett gemenskaps- mönster. Det har emellertid visat sig vara svårt att nå enighet om hur reg- lerna på detta område bör utformas. lade kommissio- nen fram ett (ändrat) förslag till rådsförordning som finns upptaget i do- kument KOM (2000)660 slutlig/2. Förslaget påminner i grundstrukturen om vad som gäller i fråga om gemenskapsvarumärket (se avsnitt 6.2.5). Det är f.n. oklart när förslaget kan komma att antas. 6.3.3Revision av den europeiska patentkonventionen m.m. Vid en regeringskonferens i med medlemsstaterna i EPO diskuterades frågan om att förbättra den nuvarande ordningen för lösande av tvister (intrång, ogiltighet m.m.) rörande europeiska patent. Även det i avsnitt 6.2.3 berörda problemet med de betungande översätt- ningskostnaderna var på dagordningen. Konferensen resulterade i tillsät- tandet av två arbetsgrupper, den ena (Working Party on Litigation, WPL) för att syssla med processuella frågor och den andra (Working Party on Cost Reduction, WPR) med uppdrag att överväga möjligheterna att minska översättningskostnaderna. Inom WPL har utarbetats ett utkast till ett protokoll (EPLP) enligt vil- ket de länder inom EPO som så önskar skall kunna sätta upp en europeisk patentdomstol med exklusiv behörighet att handlägga och avgöra tvister rörande europeiska patent som gäller i dessa länder. Det råder tills vidare delade meningar huruvida en sådan domstol bör utgöra både första och andra instans eller om dess kompetens bör begränsas till att i egenskap av en appeal court överpröva avgöranden av nationella domstolar i första instans (WPL/9/99 Rev. 9–12). Enligt uppgift från Justitiedeparte- mentet stöder man från svensk sida tanken på två instanser. I nämnda protokollsutkast diskuteras nödvändigheten av att, för det fall den tilltänkta europeiska domstolen skall utgöra också första instans, ge dess verksamhet någon form av lokal anknytning (local presence) i län- der utanför domstolens stationeringsland (WPL/9/99 Rev 1 s. 17–18). 76 Den internationella utvecklingen Detta skulle kunna åstadkommas t.ex. genom att inom domstolen bilda regional chambers eller hålla förhandlingar på olika platser med beak- tande av parternas hemvist. Möjlighet skulle därvid beredas nationella domare att i någon form delta i den europeiska domstolens verksamhet. Frågan om den närmare – och konkreta – utformningen av begreppet local presence återstår att lösa. Det fortsatta arbetet med EPLP bedrivs med sikte på att lägga fram ett fullständigt förslag vid utgången av . I arbetet ingår också att över- väga skapandet av a common entity. Härmed torde avses någon form av en panel, sammansatt av erfarna europeiska patentdomare, vilken på begä- ran av nationella domstolar skulle avge vägledande utlåtanden i frågor rörande tolkningen av EPC (WPL/10/00). Denna verksamhet skulle kunna utgöra ett alternativ eller ett komplement till en europeisk patentdomstol. Inom WPR har utarbetats en överenskommelse rörande tillämpningen av artikel 65 EPC som innebär att medlemsländerna skall i betydande ut- sträckning avstå från det krav på översättning av europeiska patentskrifter till nationellt språk som nämnda bestämmelse medger (WPR/6/00 Rev. Syftet med överenskommelsen, som antogs vid en regeringskonferens i , är givetvis att minska de betungande kostnader som översättningar av patentskrifter medför för patenthavarna och som har berörts i avsnitt 6.2.3. Vid en diplomatkonferens i antogs ett förslag om omfattande ändringar av och tillägg till EPC. Av särskilt intres- se i detta sammanhang är införandet av en ny artikel 149 a avsedd att ska- pa en rättslig grund i EPC för att genomföra de slutliga förslag som kan komma att läggas fram av WPL och WPR. Vidare är av intresse införandet av bl.a. nya artiklar 105 a, 105 b och 105 c som kommer att göra det möj- ligt att i administrativ ordning upphäva eller begränsa europeiska patent (se avsnitt 13.1.4). De nya och reviderade artiklar i EPC som är av bety- delse i sammanhanget finns (i den lydelse som framgår av ett slutdoku- ment av ) intagna i bilaga 5. Revisionsinstrumentet är öppet för undertecknande fram till den 1 sep- tember 2001. Det är avsikten att den nu avslutade diplomatkonferensen skall följas upp av en ny konferens eller . Därvid kommer bl.a. frågan om en integrering av det tilltänkta ge- menskapspatentet med EPC att behandlas. Utredarens överväganden och förslag Den internationella utvecklingen kan leda till en minskning av arbetsunderlaget i och i PBR inom det in- dustriella rättsskyddet. Särskilt ett genomförande av planerna på att inrätta en europeisk patentdomstol för handläggning i både första och andra instans av mål om intrång och ogiltighet rörande europeiska patent meddelade av EPO skulle få genomgripande konsekvenser och innebära en kraftig minskning av de nationella domstolarnas befattning med rätt- skipningen inom patenträtten. En organisatorisk reform i enlighet med intentionerna i direktiven för utredningen bör inte skjutas upp i avbidan på större klarhet i frå- ga om den internationella utvecklingen. En sådan reform måste emellertid vara inriktad på en lösning som kan anpassas till denna utveckling. Det industriella rättsskyddet bör hållas samman inom samma dom- stolsorganisation. De mål om namn och utgivningsbevis för periodisk skrift som handläggs i PBR kan lämpligen föras över till allmän förvalt- ningsdomstol. 7.1Konsekvenserna av den internationella utvecklingen Som framgått av redogörelsen för den internationella utvecklingen (avsnitt 6) har denna redan satt djupa spår i svensk lagstiftning och medfört bety- dande konsekvenser för såväl myndigheter som domstolar som är verk- samma inom området för det industriella rättsskyddet. har, full- följande en lång tradition, tagit aktiv del i det internationella samarbetet på detta område och medverkar också i de nu pågående, delvis mycket långt- gående, europeiska projekten. Av dessa tilldrar sig planerna på att inrätta en europeisk patentdomstol för handläggning av mål om intrång och ogil- tighet rörande europeiska patent meddelade av EPO (EPLP) ett särskilt intresse. Ett genomförande av detta projekt i dess mest långtgående form – inrättande av en europeisk patentdomstol för handläggning av mål i både första och andra instans – skulle uppenbarligen komma att få genomgri- pande konsekvenser och kraftigt minska de nationella domstolarnas be- fattning med rättskipningen inom patenträtten. Deras roll skulle i huvud- sak komma att inskränkas till att handlägga mål rörande rent nationella patent jämte någon f.n. oviss form av medverkan inom ramen för begrep- pet local presence i mål om europeiska patent. Det skulle för svensk del innebära att basen för patenträttsliga tvister i svenska domstolar skulle reduceras kraftigt i förhållande till vad som gäller (jfr avsnitt 6.2.4). En begränsning av den europeiska domstolens kompetens till andra instans skulle få mindre långtgående konsekvenser och för svensk del bl.a. lämna verksamheten i i patentmål i huvudsak orubbad. Även ett genomförande av de av framlagda försla- gen om gemenskapspatent och gemenskapsmönster kan leda till en viss minskning av arbetsunderlaget såväl i som i PBR. Detsamma gäller ett införande av en möjlighet till begränsning av europeiska patent i administrativ ordning. Det är i dagens läge emellertid omöjligt att kvantifiera den inverkan som utvecklingen på dessa områden kan komma att få. 7.2Bör en organisatorisk reform skjutas upp eller genomföras redan nu? Det är mot bakgrund av analysen i föregående avsnitt rörande konsekven- serna av den internationella – särskilt den europeiska – utvecklingen befo- gat att ställa frågan, om man bör skjuta upp en reform av domstolsorgani- sationen i i avbidan på att större klarhet föreligger om vad som verkligen kommer att ske på olika områden. Det är – som det numera heter – många bollar i luften av vilka en del var okända för regeringen (t.ex. EPLP), när direktiven för utredningen fastställdes . Jag har dock avvisat denna tanke. Till en början är att märka att de problem som föranledde att utred- ningen tillsattes – i huvudsak splittringen av tillgängliga resurser på olika domstolar och den sinande tillströmningen av patentmål i PBR – kvarstår och blir alltmer besvärande ju går. Ett uppskov med att orga- nisera verksamheten i tingsrätten och i PBR på ett ändamålsenligt sätt skulle också vara ägnat att skapa osäkerhet bland den berörda personalen om framtiden och därigenom hämma arbetslusten och effektiviteten. måste vidare hålla i minnet att en viss organisation måste under alla för- hållanden finnas även för att lösa tvister rörande nationella patent och andra nationella rättigheter. Slutligen förhåller det sig så, att det råder en betydande osäkerhet rö- rande inte bara den slutliga utformningen av de internationella projekt som är aktuella i sammanhanget utan också det tidsperspektiv som gäller. Vad särskilt angår patentområdet är de problem som återstår att lösa på såväl det rättsliga som det organisatoriska planet i fråga om både EPLP och – i synnerhet – gemenskapspatentet så omfattande, att en realistisk bedöm- ning leder till antagandet att dessa projekt inte kommer att få någon nämn- värd inverkan på domstolsväsendet i under i vart fall den närmaste femårsperioden. I detta sammanhang förtjänar att påpekas att man i det nuvarande skedet av arbetet med EPLP överväger att på 5–tillämpa ett fakultativt system som skulle ge möjlighet att välja mellan en europeisk patentdomstol och nationella domstolar (WPL/SUB/4/00 s. 3). Under dessa omständigheter föreligger knappast tillräckliga skäl för att avstå från att genomföra en organisatorisk reform i enlighet med intentio- nerna i direktiven för utredningen. Det vore bara att skjuta problemen . En sådan reform måste dock självfallet vara inriktad på en or- ganisatorisk lösning som kan anpassas till den internationella utveckling- en. 7.3Det industriella rättsskyddet bör hållas samman inom samma domstolsorganisation Det anges i direktiven för utredningen att utredaren, för det fall han finner det lämpligt att föra över handläggningen av patentmål från PBR till , har att överväga var de övriga mål som hand- läggs i PBR bör hanteras . I olika sammanhang har tidigare betonats att det föreligger ett betydan- de samband mellan de olika rättigheterna inom det industriella rättsskyd- det i fråga om grundläggande värderingar beträffande deras funktion och innebörd. Denna uppfattning står sig även . Det leder till bedömning- en, att en av utgångspunkterna för övervägandena rörande domstolsorgani- sationen bör vara att besvärsmålen rörande patent, varumärken, mönster och växtförädling skall också hållas samman. Ett separat över- förande av endast patentbesvärsmålen till faller där- med bort som ett alternativ i organisationsfrågan. Annorlunda förhåller det sig med besvärsmålen rörande namn och ut- givningsbevis för periodisk skrift. Dessa mål rör speciella delar av imma- terialrätten som inte har något samband med det industriella rättsskyddet. De kräver heller inte några ingående specialkunskaper och lämpar sig väl för att handläggas i allmän förvaltningsdomstol.