sou · GPB314d1 · 2002-01-01 00:00:00 — 7 av pojkarna hade utnyttjats av sina bröder, 5 av sina mammor, 2 av sina styvpappor och 1 av sin styvbror. 72 pojkar hade blivit utnyttjade av någon som inte bodde i hemmet. De största kategorierna fördelade sig bland dem enligt följande. De flesta pojkar hade blivit utnyttjade av professionella/ideella som arbetar med barn, nämligen 23 pojkar. 13 pojkar hade utnyttjats av en obekant förövare och 10 av äldre pojkar i grannskapet. Av de 101 pojkarna hade 22 blivit utnyttjade av förövare som var . Nio pojkar hade blivit sexuellt utnyttjade av kvinnliga förövare (varav som sagts fem av biologiska mammor). Övriga pojkar hade alltså blivit utnyttjade av vuxna manliga förövare. Här skall det anmärkas att det finns skillnader vad gäller sexuella övergrepp mot pojkar respektive flickor. Det är större risk för flickor att förövarna finns i deras omedelbara närhet. Övergrepp inom familjen och av nära släktingar är således vanligare bland flickor (14–) än bland pojkar (0–).21 Pojkar löper större risk än flickor att falla offer för pedofiler. Bland förövare som inte bodde i offrets hem utgjorde pedofilerna en majoritet – 23 pojkar i Rädda Barnens studie hade som nämnts utnyttjats av professionella/ ideella som arbetar med barn. 21 , Definitioner och förekomst s. 26. 96 Förövare och offer Känslor av tvång, äckel, och förtvivlan är dock ganska allmängiltiga för både flickor och pojkar i samband med ett sexuellt övergrepp. De flesta barn känner också rädsla. Av de 101 pojkar som ingick i Rädda Barnens studie hade 71 upplevt en betydande rädsla i samband med övergreppen. 20 barn kände en liten eller ingen rädsla. Rädslan var starkare om förövaren var en helt okänd person. 11 av 12 pojkar som blivit sexuellt utnyttjade av en obekant förövare hade haft mycket starka rädslor under övergreppen. Att utsättas för sexuella övergrepp av sin mamma eller pappa medför också starka skräckkänslor. Många barn var panikslagna under övergrepp som begicks av en förälder. Som nämnts ovan beskriver en del vuxna offer sexuella övergrepp i krigstermer. Övergreppet känns inte bara som en kränkning utan som en invasion. Det gäller också för barn som är offer för sexuella övergrepp. Om övergreppen pågår kan invasionen förvandlas till en ockupation. På motsvarande sätt som ett land förlorar sitt språk, sin kultur och sina gränser vid en invasion av ett främmande land förlorar barnet sitt jag när det utsätts för sexuella övergrepp. Förövaren kontrollerar verkligheten och förnekar inte sällan barnets egen verklighet.22 Sexuella övergrepp som sker inom familjen pågår generellt sett . Sådana övergrepp debuterar dessutom oftare när barnet är yngre jämfört med vad som är fallet för övergrepp förövade av någon utom familjen. Det är inte ovanligt att övergrepp som förövas av närstående blir allt grövre. Här finns en parallell till det som kallas våldets normaliseringsprocess (se ovan). Det kan bli fråga om en sexualiserad maktrelation där förövaren definierar verkligheten och situationen. När förövaren förnekar och omtolkar vad som sker blir barnets verklighet påverkad. Barnet och dess upplevelser blir osynliga för omvärlden och i vissa fall till och med för barnet självt.23 Att detta kan få konsekvenser för barnen förmåga att anmäla övergreppen säger sig självt. Vuxna som har utsatts för sexuella övergrepp under barndomen har omvittnat hur de som barn levde i skräck övergreppen pågick. Ovissheten om när nästa övergrepp skulle komma och vad förövaren då skulle företa sig var ständigt närvarande. Livsbetingel- serna var med andra ord påfrestande. Många berättar om olika strategier som de utvecklade som små, för att komma undan och för att slippa att vara ensam med förövaren. När de insåg att de inte kunde 22Eva , Hur mår du kvinna, s. 131 f. 23Nea i Sexuella övergrepp mot kvinnor och flickor, ROKS 1997, s. 83 f. Förövare och offer 97 komma undan stängde de av, allt för att inte känna den smärta förövaren åsamkade dem.24 Det är svårt för barn att avslöja sexuella övergrepp Barn avslöjar inte gärna sexuella övergrepp. Om det är en förövare som ett barn inte känner är det visserligen vanligare att brottet uppdagas men det förekommer att barnet tiger i sådana fall också. Ungefär hälften av dem som i offerundersökningar uppger att de har blivit sexuellt utnyttjade har inte berättat om brottet för någon.25 Ännu färre har anmält brottet till polisen. Svårigheterna att berätta har bekräftats på flera håll, bl.a. i en studie som utförts av och . De granskade en s.k. barnpornografihärva som nystades upp i . Inget av de tio barn som alla fanns dokumenterade i det pornografiska materialet hade avslöjat vad de varit utsatta för. Till och med efter avslöjandet förnekade några barn övergreppen. Ett par barn försökte förringa handlingarna.26 har detta bekräftats i några uppmärksammade fall. dömdes t.ex. en man i för att han bl.a. sexuellt förgripit sig på eller ofredat elva barn. Ett par av dessa barn var mannens styvbarn som han bodde tillsammans med och några av barnen hade vistats på daghem där mannen hade arbetat. Mannen hade dokumenterat nästan alla övergrepp på videofilm. Det främsta bevismedlet utgjordes således, vid sidan av mannens erkännanden, av dessa filmer. Inget barn hade självt avslöjat något övergrepp, inte ens de som var tillräckligt gamla för att ha förmågan att klä sina upplevelser i ord. Inte heller under utredningen ville eller kunde barnen berätta. berättade ett barn en del av vad det hade utsatts för. Utan filmerna hade alltså åklagaren i målet inte kunna kunnat väcka åtal för några övergrepp. Även om barn inte förmår berätta om vad de har varit med om kan de avslöja det ändå. Ungefär en fjärdedel av dem som avslöjar brotten gör det avsiktligt och tre fjärdedelar gör det oavsiktligt. Små barn avslöjar i större utsträckning än ungdomar brotten oavsiktligt. De mår inte bra och visar det genom t.ex. symptom och beteendeförändringar. De kan också förmedla sig oavsiktligt i lekar och teckningar. 24Se bl.a. , i vuxen ålder relaterade till sexuella övergrepp under uppväxten. En studie vid i , s. 12. 25Definitioner och förekomst s. 23 och 26. Jfr s. 80. 26Carl-Göran och , Barn som inte berättar. Om att utnyttjas i barnpornografi. 98 Förövare och offer avslöjandet först efter övergreppet ägde rum eller, om det är fler än ett, först när det har pågått . Detta är fallet särskilt när det är brott som begåtts av en närstående. Brott förövade av okända avslöjas mer ofta i direkt anslutning till övergreppet. Skillnaden mot fysiskt misshandlade barn är tydlig. Sexuellt utnyttjade barn mår framför allt psykiskt dåligt. På fysiskt misshandlade barn syns viss följder av övergreppen form av skador, sår och blåmärken. Sådana övergrepp avslöjas därför mer akut, dvs. i samband med övergreppen. Många tonårsflickor i åldrarna söker RFSU-kliniken för att de har blivit utsatta för sexuella övergrepp eller sexuella ofredanden i barndomen. De obearbetade känslorna i samband med övergreppen har aktualiserats när flickorna kommit i puberteten. En del känner obehag t.ex. när deras kroppar börjar utvecklas eller när de får sin första pojkvän. Andra har sexuella relationer utan urskiljning. Att många barn inte förmår att berätta anses bero på flera saker. Problemställningen är berörd redan tidigare i kapitlet. Människan fungerar i allmänhet så att hon inte vill tala om sådant som är obehagligt. Sexuella övergrepp är mycket obehagliga och därmed svåra att klä i ord. Med övergreppen följer dessutom många känslor. De är förenade med skuld, skam, äckel och andra motstridiga känslor. Att avslöja sina föräldrar kräver mycket av barnet. Till dem finns ofta band av kärlek och lojalitet kvar. De övergrepp som medför de allvarligaste skadorna är de som begås av föräldrarna, och forskning tyder på att det är värst om det är modern som är förövaren. Modern tycks vara svårast också att ange: Det är som att såga av den existentiella gren man sitter på. Om övergreppen skett av någon utanför hemmet är de däremot både lättare att avslöja och att läka. Det finns ingen brusten tillit, familjen splittras inte och det finns fortfarande människor – däribland de viktigaste – att tro på. Skulden har betonats som en särskilt viktig anledning till att brotten inte avslöjas. Många barn tyngs av skuld och känner sig delaktiga. Frågan om delaktighet är särskilt påtaglig när det varit fråga om övergrepp som skett av någon pedofil. Övergrepp av professionella eller frivilliga som arbetar med barn sker ofta inom ramen för en slags vänskapsrelation där förövaren gradvis sexualiserat relationen. Han förmår att skapa en känsla av ömsesidighet och offret känner sig därför inte sällan delaktigt.27 Även ett barn som avslöjat vad det utsatts för vill inte anmäla gärningsmannen till polisen. Om offret står förövaren nära känner barnet inte sällan ansvar för förövaren och oroar sig till och 27 , Pojkmottagningen. Sexuella övergrepp och behandling. 1999 s. 5. Förövare och offer 99 med för att han eller hon skall bli straffad. På Rädda Barnens pojkmot- tagning är det vanligtvis föräldrar, skola och polisen som aktualiserar ärendena. Barnen gör det alltså nästan aldrig själva. Sedan mottagning- en öppnade har det skett i bara ungefär fem fall. Handikappade barn löper en större risk att utsättas för sexuella övergrepp än andra, särskilt när det gäller barn med nedsatt kommunikationsförmåga. Här är risken särskilt stor att barnen inte förmår förmedla vad de varit utsatta för och att de vuxna i omgivningen inte förmår tolka och förstå signalerna. Kommunikationssvårigheterna gäller också för förskolebarn. I Rädda Barnens studie 101 pojkar framkom att vissa fall mer sällan gick till åtal. De var övergrepp av mammor, av pappor, mot förskolebarn samt sådana övergrepp som begåtts av unga förövare (15–). Reaktionerna och skadorna efter sexuella övergrepp är många men alltid allvarliga Det är mycket stora skillnader i hur barn reagerar på sexuella övergrepp. Den individuella upplevelsen av övergrepp liksom vilka skador de för med sig beror på omständigheterna kring övergreppet och på barnets egna förutsättningar. Vidare har den miljö barnet levt i stor betydelse för barnets skador och för hur framgångsrik behandlingen blir. Om det förekommit annan fysisk eller psykisk misshandel jämte de sexuella övergreppen kan säkerligen en del symptom härledas från misshandeln. Om det förekommer missbruk i familjen spelar det också in. Det är inte lätt att avgöra om skador uppstått som en följd av sexuella övergrepp och eller av hemlighetsmakeriet kring övergreppen eller av andra orsaker. Som nämnts har alltså faktorer som närhet till förövaren, dvs. vilken relation offret har till förövaren, betydelse för vilka skador övergreppen orsakar. Om det är en familjemedlem som förgripit sig på barnet leder det regelmässigt till värre skador än om det är en okänd förövare. Detta ha förklarats bl.a. så att tilliten till de nära i det senare fallet inte rycks undan. Familjen finns dessutom ofta intakt och kan vara ett stöd för barnet under bearbetningen av övergreppet. Enkelt uttryckt; det finns fortfarande människor att lita på. Ytterligare en omständighet som spelar roll för barnets hälsa är vilken typ av övergrepp det har varit fråga om och hur avancerade de varit. Det är också av betydelse hur mycket våld och förnedring som övergreppen har innehållit och hur stark barnets rädsla varit för förövaren. Det händer att barn upplever fysiskt våld och annat svek som mer skrämmande än de sexuella övergreppen i sig. 100 Förövare och offer Om ett sexuellt övergrepp har skett vid något enstaka tillfälle eller om de har pågått spelar också in för vilka skador barnet visar. Övergrepp som har pågått i hemlighet har ansetts särskilt traumatiserande. I detta sammanhang kan vidare pekas på att det tycks medföra värre skador ju tidigare övergreppen påbörjats, dvs. ju yngre barnet var första gången det kränktes. Ålder och kön på förövaren och offret anses också kunna ha betydelse. Att bli utsatt för en stark stress och att utsättas för så påfrestande upplevelser som ett sexuellt övergrepp innebär utmanar grundläggande värden hos barnet. Risken är överhängande att tilltron till andra människor ersätts med misstro, att grundtryggheten inte utvecklas och att självbilden blir dålig. Många av dessa barn drar lärdomen att kärlek är villkorad. Det ger låg självkänsla. Det går inte, som tidigare påpekats, att göra direkta kopplingar mellan symptom och orsaker. Vad man dock kan säga är att sexuella övergrepp ger ett trauma. Hur detta yttrar sig är högst individuellt. Vissa menar emellertid att symptombilden i stor utsträckning följer barnets egen personlighet, dvs. att ett utagerande barn blir mer utagerande och kanske aggressivt medan tysta barn sluter sig ännu mer. Forskningen har dock visat att ängslan, nedstämdhet, tillbakadra- genhet, aggressivitet och sexualiserat beteende är symptom som är vanligare hos barn som varit utsatta för sexuella övergrepp än hos barn som inte varit det. De beteenden som är mest förekommande och gemensamma hos barn som har utnyttjats sexuellt är s.k. posttraumatis- ka stressyndrom och sexualiserade beteenden. Posttraumatiska stressyndrom utmärks av ångest, ängslan, rädsla och s.k. flashbacks. Barn med sådana symptom kan försöka undvika allt som påminner om traumat, t.ex. lukter, personer med liknande utseende som förövaren och platser som påminner om dem där förövaren befunnit sig. Det finns dock också de som gör tvärtom. De kan således mer eller mindre tvångsmässigt återvända upprepade gånger till platsen för övergreppet eller söka sig till liknande situationer.28 Barn med dessa symptom beter sig adekvat utifrån stressen/traumat men kan inte alltid svara klart eller redogöra för detaljer om övergreppen. De ger sällan en sammanhängande berättelse. De kan också koppla ur och ibland bli frånvarande. Inte sällan inträffar det när de ställs inför något obehagligt. Om barnet inte får tillfälle att bearbeta de sexuella övergreppen kan det givetvis få konsekvenser när barnet blir vuxen. 28 och , Pojkmottagningen. Sexuella övergrepp och behandling. 1995 s. 75 f. Förövare och offer 101 Det skall dock understrykas att inte alla barn som har utsatts för sexuella övergrepp visar några egentliga symptom. Det finns uppgifter om att så många som en tredjedel saknar symptom. I utländsk forskning har det bekräftats. I en undersökning på hade 1 000 slumpvis utvalda barn följts från det de föddes till de fyllde . Av dem hade blivit sexuellt utnyttjade. Bland de utnyttjade barnen visade grava symptom; depressioner, beteende- problem, drogmissbruk, posttraumatiska stressyndrom och självmords- försök. Resten av de utnyttjade barnen, , visade inga mätbara symptom alls. Det fanns andra skillnader kring barnen som kunde förklara deras olika reaktioner. De som inte visade några symptom hade ett gott föräldrastöd och hade en förmåga att välja bra kamrater i tonåren. Deras sociala förhållanden skilde sig alltså markant från förhållandena hos dem som mådde dåligt.29 3.3Förövare av sexuella övergrepp 3.3.1Det finns många förklaringar till våld Det finns olika förklaringar till varför framför allt män använder våld mot kvinnor. Mycket av det som sägs i dessa s.k. förklaringsmodeller bör enligt kommittén vara giltigt också på sexuella övergrepp och sexualiserat våld. I det enskilda fallet är det dock mer ointressant varför någon har gjort sig skyldig till ett sexuellt övergrepp. Framställningen i det följande är i allt väsentligt hämtat från betänkande Kvinnofrid.30 Forskningen om orsakerna till våld mot kvinnor har utgått från i huvudsak tre perspektiv. Dessa är det individualpsykologiska, det socialpsykologiska och det strukturella (som delvis sammanfaller med det socialpsykologiska). Den traditionella förklaringsmodellen är den individualpsykologis- ka. Den hänför sig som namnet antyder till faktorer hos den enskilde individen. Betydelsen av det som kallas det sociala arvet framhålls. Det finns forskning som visar att många av de män som gör sig skyldiga till våld mot kvinnor själva vuxit upp i en familj där det förekommer våld. Till de förklaringar som lämnas enligt den nu redovisade modellen hör ofta att mannen har en låg självkänsla, en osäkerhet i mansrollen och ett slags beroende av kvinnor. 29101 pojkar s. 80. Den nu redovisade delen av undersökningen är . 30SOU 1995:60 s. 98 f. 102 Förövare och offer Den socialpsykologiska förklaringsmodellen analyserar samspelet mellan mannen och kvinnan i deras relation. Parternas kommunikation har brutit samman. Våldet är ett uttryck för detta sammanbrott. Det finns också de som hävdar att förklaringar till våldet finns i människors rotlöshet, upplösningen av sociala nätverk samt i de påfrestningar arbetslöshet föranleder. Attityder och moral är några andra förklaring- ar. Det sexualiserade våldet i massmedia och filmer samt det pornografiska regnet har också anförts som tänkbara bidragande orsaker till mäns våld mot kvinnor. Det strukturella perspektivet har vunnit terräng . Grunden för ett sådant synsätt sammanhänger med den kunskap och den teoribildning som har utvecklats inom senare årens kvinnoforsk- ning. Teorierna har i stor utsträckning utgått från ett könsmakts- perspektiv. De strukturella skillnaderna beskrivs med mannens överordning och kvinnans underordning. Kvinnoforskarna menar att det s.k. patriarkatet har utvecklats från ett direkt och synligt, förvisso numera icke accepterat, kvinnoförtryck till ett osynligt och mer indirekt förtryck. I vad mån det strukturella perspektivet har fog för sig ligger utanför kommitténs uppdrag att pröva. Det kan dock anmärkas att detta perspektiv svårligen kan vara den enda förklaringen till våld. Olika former av misshandel och sexuella övergrepp förekommer också inom homosexuella relationer. Forskningen är visserligen inte omfattande men det finns både svenska och utländska undersökningar som visar detta. Orsakerna till våld inom homosexuella relationer måste naturligtvis sökas på annat håll än med förklaringar om kvinnors generella underordning och mannens generella överordning. Genom sociologiska undersökningar som grundat sig på omfattande djupintervjuer med män som använder våld och kvinnor som utsatts för det har man fördjupat kunskaperna om våldet och förklaringarna till det. Utvecklingen av det som kallas våldets normaliseringsprocess och som har beskrivits kort tidigare i kapitlet hör hit. Det har diskuterats huruvida våld i nära relationer är vanligare i vissa grupper än i andra. Som nämnts i samband med beskrivningen av den socialpsykologiska modellen har den psykiska och sociala påfrestning som arbetslöshet kan leda till ansetts kunna bidra till att en person tillgriper våld. Det är väl känt att alkoholpåverkan är en utlösande faktor till våld och andra brott. Det finns forskning som menar att männen i familjer där det förekommer missbruk mer ofta än i andra tar till våld. Det finns missbruksmiljöer där våldet till och med uppfattas som normalt. Förövare och offer 103 Förövarna finns i alla samhällsklasser, varierande åldrar och med olika kulturella bakgrunder. Eftersom de flesta sexuella övergrepp begås av män mot kvinnor koncentreras det följande avsnittet i huvudsak på manliga förövare. Förövare av sexuella övergrepp mot vuxna 60 män berättar sammanställde och , djupintervjuer som de gjort med 60 män som dömts för våldtäkt.31 Mycket av den kunskap man fick fram om drivkrafterna vid enskilda våldtäktsbrott var ny. De resultat som redovisades i rapporten är i allt väsentligt fortfarande allmän- giltiga. Männen som intervjuades ansåg ofta att det var fråga om falska anklagelser. erkännanden var mycket ovanliga. Många menade att kvinnan tagit tillbaka sin anklagelse. De förnekade i regel gärningen eller förminskade den. föreföll det vara ett rent önsketänkande. Om de medgav vad som hade hänt lade de inte sällan orsaken utanför dem själva, t.ex. ett alkoholberoende eller kvinnans beteende. Syftet med detta försvar tolkades som ett sätt att slippa ta ansvar för handlingen. Gärningsmännen hade svårt att sätta sig in i kvinnornas situation. De förstod inte vilken skada de hade åstadkommit. Författarna poängterade dock att det var svårt att dra några generella slutsatser om dessa män som dömts för våldtäkt. Varje förövare ansågs vara i mångt och mycket unik, och det fanns olika förklaringar till varför han begått brottet. Den utlösande faktorn varierade. Det kunde förekomma t.ex. att gärningsmannen kände sig övergiven i samband med en skilsmässa, han upplevde hat eller svartsjuka i förhållande till kvinnan han levde med. Det var få gärningsmän som vid tiden för övergreppet planerat att ha samlag eller sexuellt umgänge. Det var med andra ord sällan som några sexuella känslor och behov var involverade. Däremot var gärningsmannen ofta alkoholpåverkad. Våldtäkten uppfattades av författarna som en hat- och hämndgärning mot kvinnor i stort. Det fanns således ett samband mellan aggressivitet och sexualitet. Att det blev i sexualiserat våld som gärningsmannens hat-, hämnd- och osäkerhetskänslor kom att yttra sig kan förstås som att dessa män uppfattade sexualiteten som kvinnans främsta maktmedel. Genom övergreppet berövades hon sin integritet. Många män som begår 31 Rapport 1983:1, Delegationen för social forskning. 104 Förövare och offer sexuella övergrepp har i grunden en svag manlighetskänsla, menade författarna. Tvånget är därför ofta viktigare än våldet. Därigenom får mannen kontroll över kvinnan. Vad som sagts ovan i avsnitt 3.2.1 om våldets normaliserings- process och de män som begår övergrepp mot kvinnan i hemmet är också av intresse i sammanhanget. Utmärkande i den förklarings- modellen är bl.a. mannens behov och besittande av kontroll över kvinnan. Förövare av sexuella övergrepp mot barn Som nämnt inledningsvis finns förövarna inom alla grupper. När det gäller sexuella övergrepp mot barn kan man dock särskilja vissa grupper. När man gör det skall man dock framhålla att det är skillnad om offret är en flicka eller en pojke. Flickor utsätts oftare än pojkar för sexuella övergrepp. När det gäller övergrepp mot flickor är det som anmärkts tidigare dessutom vanligare att brotten äger rum i hemmet och att de förövas av en familje- eller släktmedlem. I Rädda Barnens studie hade 91 förövare utsatt 101 pojkar för sexuella övergrepp. 28 förövare hade bott i pojkarnas hem, och följaktligen 63 utanför hemmet. Förövarna fördelade sig på följande sätt. Av de förövare som bodde i offrets hem var 14 biologiska pappor, 4 biologiska mammor, 7 biologiska bröder, 2 styvpappor och 1 son till en styvförälder. Av dem som bodde utanför hemmet var 14 professionella/ideella som arbetar med barn, 13 obekanta förövare, 10 äldre pojkar i grannskapet, 9 vuxna vänner till familjen, 7 bekant till offret, 6 släktingar, 3 mammas fästman och 1 kvinnlig tonårsbekant. I debatten har begreppet pedofili blivit centralt. Sammanfattningsvis är en pedofil en person som är känslomässigt och sexuellt attraherad av barn. Pedofiler kan men behöver inte ge efter för den sexuella läggningen. De är dock sexuellt intresserade vanligtvis bara av barn. De är emotionellt motiverade och trivs med barn. De vill vara och leka med barn och är också bra på det. Ofta trivs barnen med dem. Ett vanligt tillvägagångssätt för de pedofiler som gör sig skyldiga till övergrepp är att de först skapar ett förtroende hos barnet för att sedan flytta fram gränserna. Slutligen normaliserar de ett umgänge som innehåller mer och mer sex. Målet är klart från början. Den pedofila läggningen behöver dock inte alla ha som förgriper sig på barn. Också andra som normalt har en sexuell dragning till andra vuxna kan under viss förutsättningar göra sig skyldiga till sådana övergrepp. Förövare och offer 105 Den största enskilda gruppen förövare i Rädda Barnens under- sökning är de unga förövarna. Av 91 förövare var 22 under (). Snittåldern bland de unga förövarna var . Problemet med unga förövare har fått särskild uppmärksamhet relativt .