sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Enligt vanliga sakrättsliga regler skulle motparten ha rätt att återta godset om gäldenären inte betalade alla förfallna poster, vare sig de förfallit före eller förfaller under rekonstruktionen. Genom återtagande skulle motparten kunna skaffa sig betalning även för poster som förfallit före rekonstruktionen. På skäl angivna i avsnitt 4.4.1 i allmänmotiveringen bör gäldenären dock kunna undvika hävning under rekonstruktionen eller, annorlunda uttryckt, ha rätt till fullföljd, om gäldenären betalar de poster som förfaller till betalning under rekon- struktionen, så att motpartens risk inte ökar under rekonstruktionen. Man kan säga att avbetalningsköp under en företagsrekonstruktion på rättspolitiska grunder behandlas ungefär som om det vore ett nyttjande- rättsavtal. Vad som gäller för avbetalningsköp är inte till fullo tillämpligt på kreditköp där hela köpeskillingen skulle ha betalats i en post och denna förföll före företagsrekonstruktionen. Av rättstekniska skäl har andra punkten emellertid gjorts tillämplig på alla kreditköp med återtagande- förbehåll. Det innebär att alla poster som förfaller under rekonstruktio- nen, men bara dessa, måste betalas för att gäldenären skall undgå häv- ning. Eftersom leasingavgifterna vid finansiell leasing snarare är en be- talning för äganderätten än för nyttjandet, har finansiell leasing jäm- ställts med avbetalningsköp i 22 §. Eftersom motparten vid kreditköp med återtagandeförbehåll och vid finansiell leasing har en sakrättsligt giltig säkerhetsrätt i varan för be- talning av alla obetalda poster, måste i princip alla förfallna poster be- talas för att motparten inte skall vara berättigad att efter rekonstruktio- nen återta egendomen och ur denna göra sig betald för vad som åter- står. Ifrågavarande obetalda poster blir inte nedsatta vid ett ackord (se 3 kap. 3 §). I tredje punkten behandlas fallet att gäldenären skall prestera in na- tura (se allmänmotiveringen avsnitt 4.4.2). Också i detta fall är ut- gångspunkten att gäldenären inte behöver utge sin prestation i den mån den utgör vederlag för en betalning som motparten fullgjort före rekon- struktionen. Vid successiva leveranser skall gäldenären således kunna kräva betalning av leverans B, även om motparten tidigare betalat leve- rans A utan att få denna vara (jfr 44 § köplagen). På samma sätt skall gäldenären, efter att ha mottagit en förskottsbetalning före rekonstruk- tionen avseende en viss kvantitet varor (t.ex. olja) som utan betydande olägenhet för motparten låter sig uppdelas, kunna leverera en mängd som svarar mot den återstående betalningen (jfr 43 § köplagen). I den mån gäldenärens prestation inte låter sig uppdelas utan betydande olä- genhet för motparten, måste han dock utge vederlag så att olägenheten upphör, även om det betyder att motparten får vederlag för en opriorite- rad prestation som han fullgjort före rekonstruktionen. Som exempel kan nämnas att gäldenären skall leverera en maskin som inte låter sig uppdelas eller en entreprenad som också utgör en enhet. Den naturaprestation som gäldenären utger som vederlag för en be- talning som han mottar under företagsrekonstruktionen måste naturligt- vis vara av kontraktsenlig kvalitet. Motpartens rätt att göra gällande påföljder för fel oberoende av ett ackord har behandlats i allmänmoti- veringens avsnitt 4.5.4 och behandlas dessutom nedan under 25 §. I fjärde punkten regleras motpartens rätt till säkerhet för vederlaget, när gäldenären enligt avtalet skall utge vederlaget först efter det att motparten skall utge sin återstående prestation. Bestämmelsen innebär i huvudsak ingen ändring av gällande rätt, men ordalydelsen har jämkats något för att tydligare utmärka att bestämmelsen avser fall där gäldenä- ren har anstånd enligt det ursprungliga avtalet. Skulle gäldenären ha medgivits anstånd med sin prestation när han kräver fullföljd, är be- stämmelsen inte tillämplig. Det kan förmodas att parterna i sådant fall reglerar frågan om säkerhet i samband med att gäldenären ges anstånd. Bestämmelsen utgår från att motparten skall fullgöra sina återståen- de prestationer som följer av avtalet. Har gäldenären inte anstånd med vederlaget, skall detta enligt första meningen utges när han mottar motpartens prestation. Om gäldenären medgivits anstånd i avtalet, skall gäldenären på motpartens begäran utan oskäligt uppehåll ställa säkerhet för sin motprestation. Fastän motparten enligt 25 § före- slås få en vederlagsfordran som blir oberoende av ett ackord, bör han även framöver ha rätt till säkerhet när han fortsätter sin fullgörelse. Om tiden för motpartens fullgörelse inte är inne, har motparten en- ligt andra meningen normalt ingen rätt att kräva att gäldenären ställer säkerhet för vederlaget. Ofta har han ju säkerhet i sin egen framtida prestation. När det av särskild anledning behövs för att skydda motpar- ten mot förlust, kan han dock kräva att gäldenären genast ställer fullgod säkerhet mot denna förlust. Eftersom det alltid är osäkert om gäldenä- ren kommer att fullgöra när företagsrekonstruktion pågår, bör rätten till säkerhet inte avgöras med hänsyn till den större eller mindre sannolik- heten att vederlaget uteblir. Det avgörande bör i stället vara om den säkerhet motparten har i sin egen prestation är klart otillräcklig. Så kan ofta vara fallet, när motparten till följd av gäldenärens fullgörelsekrav måste fortsätta att tillverka en vara särskilt för gäldenären (jfr prop. 1995/96:5 s. 200 f, som även fäste avseende vid huruvida det föreligger uppenbar risk för att gäldenären inte skall förmå fullgöra sina framtida prestationer). Bestämmelserna i fjärde punkten träder i stället för annars gällande regler om anteciperat dröjsmål, exempelvis i 61 § köplagen (jfr NJA 1986 s. 136). 2 kap. 23 § Om avtalets fördelning av vederlaget för olika prestationer är up- penbart missvisande till motpartens nackdel, får fördelningen jäm- kas. I bestämmelsen (se allmänmotiveringen avsnitt 4.4.4) behandlas situa- tionen, där avtalets fördelning av gäldenärens vederlag för olika presta- tioner från motparten är uppenbart missvisande. Så är exempelvis fallet när gäldenären mot en hyra som fördelas jämnt över årets eller fyra kvartal hyr en lokal eller en skidlift eller en skördetröska, vars kommersiella värde är koncentrerad till en del av året. Bestämmelsen är tillämplig såväl när gäldenären begär fullföljd för en begränsad återstående tid eller mängd (21 § andra stycket) som när vederlaget inte behöver utges för prestationer mottagna i förfluten tid (22 § första punkten). Om gäldenären efter att ha försummat att betala hyra för de två första kvartalen avseende en skördetröska begär full- följd under det tredje men inte , skulle gäldenären enligt 22 § första punkten vara tvungen att betala den hyra som enligt avtalet belöper på men slippa betala hyran för de två första kvartalen, och gäldenären skulle enligt 21 § andra stycket slippa betala den hyra som enligt avtalet belöper på . Eftersom en jämn fördelning av kvartalshyrorna i detta exempel up- penbart inte speglar nyttjandets olika värde under kvartalen, skulle en tillämpning av grundprinciperna bli oskälig. 23 § öppnar en möjlighet till jämkning, så att en rättvisande del av avtalets samlade vederlag skall anses belöpa på den period för vilken gäldenären kräver fullföljd. Bestämmelsen är inte tillämplig på fördelningen av betalningsposter vid kreditköp och avtal om finansiell leasing, eftersom det här inte är fråga om rättvisande betalning för nyttjande. Det kommer inte i fråga att jämka vederlaget så att det blir mark- nadsmässigt enligt det prisläge som råder vid fullgörelsen, om motpar- ten har ingått ett avtal som är sämre för honom. Kravet på att avtalets vederlagsfördelning skall vara uppenbart missvisande syftar till att undanröja tvister om andra differenser. När fördelningen är uppenbart missvisande bör emellertid jämkningen ske så att fördelningen blir så rättvisande som möjligt. Om ett avtal är uppenbart missvisande till gäldenärens nackdel finns, utöver allmänna regler, ingen särskild jämkningsmöjlighet. Ge- nom att inleda företagsrekonstruktion får gäldenären emellertid möjlig- het att bestämma vilka avtal han anser skall fullföljas. 2 kap. 24 § Om gäldenären inte inom skälig tid efter motpartens begäran krä- ver att avtalet skall fullföljas eller inte fullgör sina skyldigheter en- ligt 22 §, har motparten rätt att häva avtalet. Bestämmelsen (se allmänmotiveringen avsnitt 4.3.2) motsvarar 2 kap. 20 § tredje stycket i nu gällande FRekL. Interpellationsrätten enligt 21 § tredje stycket omfattar dock också motparter, vilka inte fått häv- ningsrätt före företagsrekonstruktionen. 24 § reglerar uttömmande mot- partens rätt att under rekonstruktionen häva ömsesidigt ofullgjorda avtal på grund av gäldenärens dröjsmål. Vid bestämmande av gäldenä- rens plikter enligt 22 § skall eventuell jämkning enligt 23 § beaktas. Motpartens rätt till hävning på grund av fel bestäms av de regler som allmänt gäller för kontraktsförhållandet. Gäldenärens rätt till skadestånd efter hävning enligt 24 § regleras inte i bestämmelsen utan följer också av de regler som allmänt sett gäl- ler för avtalet. Skadeståndsfordringen är en ackordsfordran såvida kontraktsbrottet uteslutande avser en förpliktelse enligt det ursprungli- ga avtalet. Däremot faller motpartens skadeståndsfordran utom ett ac- kord, om gäldenären åsidosätter sina skyldigheter sedan han begärt fullföljd eller förfarit på ett likvärdigt sätt (se 25 och 26 §§). Av allmänmotiveringen avsnitt 4.6 framgår att företagsrekonstruk- tion inte ger gäldenären någon rätt att avkorta motpartens fordran på ackordsplanet. 24 § reglerar endast motpartens rätt till hävning under företagsre- konstruktionen. Sedan denna avslutats blir de allmänna regler som gäller för rättsförhållandet åter tillämpliga. Detta betyder bl.a. att mot- parten kan häva ett nyttjanderättsavtal, om gäldenären inte betalar ac- kordslikviden inom avtalad tid, och att han kan häva ett kreditköp med återtagandeförbehåll och ett finansiellt leasingavtal, om gäldenären inte betalar alla skulder som förfallit till betalning före företagsrekonstruk- tionen (med visst väsentlighetskrav). Gäldenärens ansvar för fullföljd och förfoganden under företagsrekonstruktionen 2 kap. 25 § Motpartens krav på vederlag enligt 22 § och på skadestånd för brott mot den bestämmelsen skall vid tillämpning av 3 kap. anses ha uppkommit under företagsrekonstruktionen. Detsamma gäller motpartens rätt till skadestånd enligt 38 och 39 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd för brott mot den lagen under eller inför företagsrekonstruktionen. Denna och nästföljande paragraf drar gränsen mellan fordringar som är underkastade ett ackord och fordringar som inte blir nedsatta genom ett ackord. Frågan behandlas i allmänmotiveringen avsnitt 4.5. Enligt 3 kap. 3 och 8 §§ omfattas fordringar som har uppkommit före ansökan om företagsrekonstruktion av ett ackord med vissa undan- tag. Om gäldenären har ingått ett nytt avtal under företagsrekonstruk- tionen, faller motpartens fordran således utom ett ackord. Såvitt gäller avtal som har ingåtts före ansökan om företagsrekonstruktion är ut- gångspunkten att motpartens vederlagsfordran skall anses ha uppkom- mit och vara omfattad av ett ackord. Detta gäller även om motparten vid ansökan om företagsrekonstruktion hade en sakrättsligt skyddad rätt till sin egen prestation i form av detentionsrätt eller återtaganderätt. Att gäldenären genom underlåtenhet att fullgöra sin del av avtalet begår ett kontraktsbrott under företagsrekonstruktio- nen medför normalt inte att motpartens skadeståndsfordran enligt till- lämpliga kontraktuella regler blir annat än en ackordsfordran (jfr NJA 1966 s. 241 och 1989 s. 185). Således blir motpartens fordran på ska- destånd en ackordsfordran när han enligt 24 § häver avtalet på grund av att gäldenären ej velat att detta fullföljs. Enligt gällande rätt är även motpartens fordran på vederlag eller på säkerhet, när gäldenären krävt fullgörelse till hindrande av hävning, en ackordsfordran. Motpartens intresse tillgodoses genom att han kan in- nehålla sin egen fortsatta fullgörelse tills han fått vederlaget eller sä- kerheten. Genom 25 § ändras rättsläget. Gäldenärens krav på fullgörel- se, vare sig motparten hade hävningsrätt eller ej, medför enligt första stycket att motpartens fordran enligt 22 § andra punkten på vederlag från gäldenären ej kan nedsättas genom ett ackord. Rättsläget blir såle- des liknande det som gäller när ett konkursbo genom ett fullföljdskrav sägs inträda i gäldenärens avtal, så att konkursboet blir massaansvarigt. Rättstekniskt framgår den nya ordningen av att motpartens fordran skall anses ha uppkommit efter ansökan om företagsrekonstruktion (jfr 3 kap. 3 och 8 §§). Den mot ett ackord skyddade fordringen omfattar inte bara avtalat vederlag utan också ett genom jämkning enligt 23 § förhöjt vederlag. Ändringen har betydelse dels när motparten underlåtit att begära vederlag eller säkerhet, dels när motparten inte haft rätt till säkerhet därför att hans egen fullgörelse låg eller när mot- tagen säkerhet visat sig vara otillräcklig, dels när det av gäldenären överlämnade vederlaget är behäftat med ett dolt fel, som sålunda inte avhöll motparten från att fullgöra. I den mån ett dröjsmål med gäldenärens prestation efter fullföljds- krav skulle leda till att motpartens rättigheter är skyddade mot ett ac- kord, skall detsamma gälla om gäldenären i stället har fullgjort på ett icke kontraktsenligt sätt. Härigenom kommer fel i den prestation som gäldenären avlämnat under företagsrekonstruktionen som vederlag för ett fullgörelsekrav mot motparten att ge upphov till ackordsskyddade påföljdsanspråk. Om fel visar sig under företagsrekonstruktionen i en naturaprestation som gäldenären avlämnat före ansökan om företagsre- konstruktion, uppstår emellertid inget ackordsfritt felansvar som en följd av ett dröjsmålsansvar. Om motparten betalat en del av köpeskil- lingen under företagsrekonstruktionen har han dock rätt att i analogi med 5 kap. 15 § andra stycket KL oberoende av ett ackord återkräva högst det belopp som sålunda erlagts eller att oberoende av ett ackord erhålla ersättning för avhjälpande eller skadestånd med högst samma belopp eller högst ett belopp som svarar mot den under företagsrekon- struktionen gjorda betalningens andel av hela köpeskillingen. Reglerna om ansvar för fel har behandlats i allmänmotiveringen avsnitt 4.5.4. Om gäldenären sagt upp motparten i strid mot bestämmelser i , har motpartens enligt andra stycket rätt till skadestånd enligt 38 och 39 §§ LAS oavsett om gäldenären får ett ackord (se allmänmotivering- en avsnitt 4.8.2). Syftet är främst att hindra kringgåenden av lagens bestämmelser om turordning, varvid har beaktats att ett konkursbos brott mot turordningsbestämmelserna medför massaansvar. För att öka bestämmelsens effektivitet har även andra brott mot LAS dragits in under tillämpningsområdet. Om det kan visas att en arbetsgivare inför en företagsrekonstruktion säger upp anställda i strid mot turordningen som ett led i företagsrekonstruktionen, bör skadeståndsskyldigheten falla utom ett ackord. Bestämmelsen i andra stycket är inte avsett att läsas motsättnings- vis. I den mån ett konkursbos brott mot arbetsrättsliga förpliktelser anses medföra att konkursboet blir ansvarigt, bör ett motsvarande kon- traktsbrott av en företagsrekonstruktionsgäldenär ge upphov till påfölj- der som faller utom ett ackord. Om gäldenären obehörigen innehåller egendom beträffande vilken motparten kunnat få verkställighet enligt 17 § tredje stycket, bör gälde- närens skadeståndsskyldighet anses ha uppkommit under företagsre- konstruktionen. Någon bestämmelse härom har inte ansetts erforderlig (jfr avsnitt 2.3.1). Angående förmånsrätt vid en konkurs som inleds från företagsrekonstruktionens avslutande finns bestämmelser i 10 § FRL. 2 kap. 26 § Mottar gäldenären en prestation efter ansökningen om företagsre- konstruktion, utan att avtalet fullföljs enligt 21-22 §§, skall presta- tionen lämnas tillbaka. Förfogar gäldenären över prestationen, så att den inte kan återlämnas väsentligen oförändrad eller oförmins- kad, skall gäldenären anses ha krävt fullföljd såvitt avser denna prestation. Detsamma gäller om gäldenären efter ansökningen om företags- rekonstruktion utnyttjar en prestation som är sådan att den inte kan återlämnas. I första stycket behandlas fall, där gäldenären under företagsrekon- struktionen mottar en prestation som är sådan att den kan återlämnas. Vad som avses är t.ex. överlämnandet av en såld vara eller av en betal- ning. När prestationen är sådan att den inte kan återlämnas tillämpas andra stycket. Bestämmelsen motsvarar 63 § köplagen. I motsats till denna omfat- tar bestämmelsen emellertid även betalning (se allmänmotiveringen Vare sig motparten överlämnat en vara eller pengar, hade han sakrättsligt skydd till sin egendom när företagsrekonstruktionen inleddes. Som framgår av första meningen i första stycket har motpar- ten därför rätt att återfå sin prestation, om inte fullgörelse sker därför att gäldenären krävt fullföljd eller gäldenären efter mottagandet av pre- stationen bestämmer att avtalet skall fullföljas. I sistnämnt fall skall gäldenären genast utge sitt vederlag eller ställa säkerhet för detta. Or- den utan oskäligt uppehåll i 22 § siktar på fallet att motparten ännu inte har utgivit sin prestation men står i begrepp att göra det. Vid full- följd faller vederlagskravet utom ett ackord (se 25 §). Om gäldenären återlämnar motpartens prestation, kan återlämnandet inte återvinnas vid ett ackord eller en framtida konkurs. Det följer av att motparten hade sakrättsligt skydd och att bestämmelsens syfte är att bevara detta sakrättsliga skydd. Finns motpartens prestation i behåll hos gäldenären vid en efterföljande konkurs, har motparten separa- tionsrätt. I fråga om mottagna pengar kräver detta att medlen hållits avskilda i enlighet med lagen (1944:181) om redovisningsmedel. Vanligen beror motpartens utgivande av sin prestation på att han ej kände till företagsrekonstruktionen eller på att han inte hade praktisk möjlighet att hindra att egendomen kom i gäldenärens besittning. Om motparten låtit sin prestation komma i gäldenärens besittning trots att han kände till att företagsrekonstruktion inletts, får det bedömas efter omständigheterna om tillhandahållandet skall tolkas som en förfrågan till gäldenären, huruvida denne önskar fullföljd med de rättsföljder som är knutna till fullföljden, eller om motparten skall anses ha överlämnat egendomen mot att han erhåller endast en ackordsfordran (jfr NJA II 1980 s. 340). Har gäldenären förfogat över motpartens prestation, så att den inte kan återställas väsentligen oförändrad eller oförminskad, skall han en- ligt andra meningen i första stycket anses ha krävt fullföljd avseende denna prestation. Det betyder att han genast måste utge vederlag eller ställa säkerhet i enlighet med 22 § samt att motpartens vederlagsford- ran enligt 25 § faller utom ett ackord. Han skall dock inte anses ha be- gärt fullföljd avseende framtida prestationer (jfr 21 §). Regeln är tillämplig exempelvis om gäldenären konsumerat eller vi- daresålt en mottagen vara enligt ett köpavtal men också om gäldenären som säljare mottagit en förskottsbetalning utan att hålla den avskild. I det senare fallet får motparten således en ackordsskyddad fordran på vederlaget eller på skadestånd för dess värde. Om gäldenären är en nyttjanderättshavare eller om han mottagit en vara eller en tjänst som är sådan att den inte över huvud taget kan åter- ställas efter mottagandet, blir bestämmelsen i andra stycket tillämplig. I sådana fall skall gäldenären anses ha krävt fullföljd i den mån han ut- Det är möjligt att även detta fall skulle kunna rymmas under ordalydelsen i första stycket, men för tydlighets skull har fallet reglerats särskilt. Rättsföljden av att gäldenären skall anses ha krävt fullföljd avseen- de den utnyttjade prestationen är att 22 § blir tillämplig. Gäldenären blir således skyldig att genast utge avtalat vederlag eller ställa säkerhet. I enlighet med 25 § blir motpartens vederlagsfordran skyddad mot ett ackord. I fråga om nyttjanderätt till lokal innebär bestämmelsen att gäldenä- rens skyldighet att betala hyra faller utom ett ackord fram till den tid- punkt när gäldenären ställer lokalen till motpartens disposition. Princi- pen i NJA 1999 s. 617 skall således inte längre äga tillämpning. I fråga om immaterialrätter skall gäldenären ackordsfritt betala royalty och licensavgift på den försäljning som äger rum efter rekonstruktionens inledning. Har gäldenären varit medveten om att han under rekonstruk- tionen mottagit en tjänst eller en arbetsprestation som han hade kunnat stoppa, skall fullföljd likaledes anses ha krävts. (Jfr SOU 1999:1 s. 240 f och 298.) Även utnyttjandet av anställdas arbetskraft faller under 26 § andra stycket. Som framgår av allmänmotiveringen (avsnitt 4.8.2.c) handlar det inte bara om mottagande av arbete. Bestämmelsen kan också bli tillämplig om rekonstruktionsgäldenären underlåter att säga upp an- ställda utan att utkräva arbete av dem, dvs. en situation där den anställ- de inte har rätt till lönegaranti under företagsrekonstruktionen för an- ställningstiden från rekonstruktionens inledande. Eftersom gäldenären får förutsättas ha kännedom om sina avtalsför- hållanden vid företagsrekonstruktionens inledande, behövs inte en övergångsperiod under vilken exempelvis en lokal eller anställda kan utnyttjas utan att ansvaret faller utom ett ackord (jfr kapitel 6 nedan rörande konkurs). Om gäldenären inte kunnat hindra att motpartens prestation utnytt- jats, exempelvis därför att gäldenärens rätt enligt avtalet utnyttjats av en någon som före rekonstruktionens inledning förvärvat rätten (och som dessutom fått sakrättsligt skydd för sitt förvärv), kan gäldenären inte bli ansvarig enligt 26 §. Principen i NJA 1986 s. 136, där förvärva- ren av konkursgäldenärens rätt fått sakrättsligt skydd mot konkursboet (jfr NJA 1979 s. 451) och därefter tillgodogjort sig motpartens presta- tion, till följd varav konkursboet ålades betalningsskyldighet därför att förvärvaren utövat gäldenärens rätt, bör således inte leda till efterföljd. 2 kap. 27 § Den som hade en fordran hos gäldenären när ansökan om företags- rekonstruktion gjordes får, även om fordringen inte är förfallen till betalning, använda den till kvittning mot fordran som gäldenären då hade mot honom. Detta gäller dock inte, om kvittning är utesluten på grund av någon av fordringarnas beskaffenhet eller undantagen enligt vad som sägs nedan. Gäldenärens rätt till betalning för natu- raprestation som gäldenären valt att fullgöra enligt 22 § skall anses ha uppkommit under företagsrekonstruktionen. Om en fordran mot gäldenären har förvärvats genom överlåtelse från tredje man senare än före ansökan om företagsre- konstruktion, får den inte användas till kvittning mot en fordran som gäldenären hade när borgenären förvärvade sin fordran. I fråga om dödsbo räknas tiden dock från ansökan om boets avträdande till för- valtning av boutredningsman, under förutsättning att en ansökan om företagsrekonstruktion följt från det att en bout- redningsman förordnats. Sådant förbud gäller också, om en fordran mot gäldenären har förvärvats tidigare genom sådant fång och bor- genären då hade skälig anledning anta att gäldenären var på obe- stånd. En borgenär, som har satt sig i skuld till gäldenären under sådana omständigheter att det är att jämställa med betalning med annat än sedvanliga betalningsmedel, får inte kvitta, i den mån sådan betal- ning hade kunnat bli föremål för återvinning enligt 3 kap. 5-7 §§. En fordran på ersättning som tillkommer en borgensman eller annan med anledning av en förpliktelse som han infriat (regress- fordran) anses vid tillämpning av vad som sägs ovan ha förvärvats när hans förpliktelse grundades.