sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Som angetts i avsnitt 9.3.1 var JO emellertid inte be- redd att tillstyrka JK:s förslag om bl.a. ändringar av beslagsreglerna utan ansåg att frågan om hur skyddet för de i YGL behandlade medierna skulle utformas borde behandlas i sådana former att de principiella aspekterna kom att beaktas på ett tydligare sätt än vad som var fallet i de olika förslag som då förelåg. 9.3.3Skyldigheten enligt YGL att ange vilka avsnitt i en upptagning som föranlett beslag m.m. JK anför i sin framställning att bestämmelserna i 7 kap. 3 § andra och tredje styckena YGL i fråga om konfiskeringsbeslag kan sägas innebära att JK inte kan besluta om ett sådant beslag innan något exemplar först har tagits som utredningsbeslag och därefter har granskats. JK anför vidare att vid utredningsbeslag kan emellertid skyldigheten enligt paragrafens andra stycke att ange det eller de avsnitt av framställningen som har föranlett beslaget inte fullgöras, eftersom filmerna måste granskas innan någon så- dan uppgift kan lämnas. JK uppger att den ofta mycket tidsödande gransk- ningen av videogram efter ett utredningsbeslag inte sker endast hos JK utan vid misstanke om olaga våldsskildring också hos . JK anför att det kan hävdas att möjligheten att begära referensband bör utnyttjas för att först genomföra en granskning av den aktuella upptag- ningen och att JK därefter kan fatta beslut om beslag varvid han på ett fullständigt sätt bör kunna ange de avsnitt som föranlett beslaget. JK anger dock att det från mera principiella synpunkter med hänsyn bl.a. till den misstänktes intressen kan ifrågasättas huruvida möjligheten att beställa referensband bör användas som ett förstadium till en förundersökning när det uppkommit mera konkreta misstankar om ett yttrandefrihetsbrott. Det anges också att möjligheten att begära referensband inte heller kan utnytt- jas i alla utredningar. I fall när det redan genom t.ex. reklammaterial och andra uppgifter finns väl grundade misstankar om yttrandefrihetsbrott in- nan upptagningarna har granskats kan en begäran om referensband, enligt Vissa frågor om beslag 345 JK, varna den misstänkte och medföra att han inför en eventuell husrann- sakan undanskaffar sina exemplar av de aktuella upptagningarna och annat bevismaterial. JK uppger också att när det är fråga om anonyma video- gram är det inte heller känt vem en begäran om referensband kan riktas mot. JK anger vidare att ett annat problem är hur gärningsbeskrivningar och konfiskeringsyrkanden enligt YGL skall utformas. Det sägs att särskilda problem har visat sig uppkomma vid åtal för yttrandefrihetsbrott i video- gram och att dessa problem har visst samband med skyldigheten att ange de avsnitt av framställningen som kan anses brottsliga redan vid det första beslutet om beslag. JK brukar enligt framställningen i en bilaga till stämningsansökan, till vilken bilaga gärningsbeskrivningen hänvisar, ange de sekvenser i ett vi- deogram som JK anser ha ett brottsligt innehåll och kort redogöra för in- nehållet, t.ex. tvång. Sekvenserna anges enligt promemorian i realtid räknat från videogrammets början och JK åberopar alltid som bevisning uppspelning av videogrammet i åtalade delar och, då fråga är om olaga våldsskildring, Statens biografbyrås yttrande med granskningsprotokoll. JK anför att ordningen med angivande av preciserade sekvenser i realtider medför att granskningen av videogrammen blir oerhört resurskrävande och att den även medför andra problem. Så t.ex. visar inte sällan JK:s, biograf- byråns och domstolarnas videobandspelare olika realtider och en del vide- ogram är så slitna att de slirar varvid en och samma videobandspelare vid olika uppspelningar kan ange olika realtider för en och samma se- kvens. JK anger att med nuvarande utformning av gärningsbeskrivningarna kan åklagaren behöva justera gärningsbeskrivningarna i de fall uppspel- ningen vid tingsrätten visar en annan realtid än som angivits och att det teoretiskt sett inte är uteslutet att en domstol, om åtalet inte justeras, kan komma att ogilla ett åtal därför att det inte, enligt tingsrättens videoband- spelare, förekommer något åtalbart på videogrammet där JK angett att det skall förekomma. JK anför att en ordning som den beskrivna inte är rimlig och att det är betänkligt ur rättsäkerhetssynpunkt att ifrågavarande pro- blem föreligger också när det gäller att avgränsa den gärning beträffande vilken en fällande dom meddelats. Slutligen anför JK att ny teknik för upptagningar av rörliga bilder och ljud m.m. kan medföra att det blir än svårare att ange vilka sekvenser i en upptagning som är brottsliga än vad som är fallet med videogrammen. Som ett exempel på de svårigheter som kan uppkomma nämner JK dator- och videospel, vilka numera omfattas av YGL, och anför att det i sådana spel torde vara omöjligt att ange den aktuella sekvensen eftersom det kan vara helt beroende av spelaren om och när sekvensen framträder. 346 Vissa frågor om beslag JK hemställer att skyldigheten enligt 7 kap. 3 § andra stycket YGL att i varje beslut om beslag ange det eller de avsnitt av framställningen som har föranlett beslaget skall upphävas såvitt gäller utredningsbeslag. Han anger att motsvarande ändring inte bör ske i 10 kap. 14 § TF. JK understryker att den föreslagna ändringen inte gäller konfiskeringsbeslag och anger att det vid väckande av åtal och talan om konfiskering givetvis är angeläget att åtalet respektive konfiskeringsyrkandet utformas på ett sådant sätt att de brottsliga sekvenserna kan identifieras på ett tillfredsställande sätt. Han anger att det dock inte kan föreskrivas i lag hur en sådan beskrivning bör utformas utan att frågan måste lösas i den praktiska rättstillämpningen. I fråga om skyldigheten enligt 7 kap. 3 § tredje stycket YGL att till- ställa den som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen bevis om att beslag har beslutats bör enligt JK:s mening lagtexten ändras så att det framgår att denna skyldighet gäller endast för det fall att uppgift om vem som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen har lämnats i enlig- het med vad som föreskrivs i 3 kap. 13 § första stycket eller det annars är känt vem denne är. JK anger att det också i TF bör införas motsvarande undantag. JK föreslår följande lydelse av 7 kap. 3 § andra och tredje stycket YGL (JK:s ändringar är kursiverade): Med undantag för beslut om sådant beslag som avses i 10 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen skall varje beslut om beslag ange det eller de avsnitt av framställningen som har föranlett beslaget. Beslaget gäller endast de särskilda skivor, rullar eller andra delar av upptagningen där dessa avsnitt förekommer. Bevis om att beslag har beslutats skall utan kostnad tillställas den som beslaget verkställs hos samt den som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen. Beviset skall innehålla uppgift om det eller de avsnitt i framställningen som har föranlett beslaget. Bevis om beslag behöver dock tillställas den som har låtit framställa filmen eller ljud- upptagningen endast om uppgift om denne har lämnats i enlighet med vad som föreskrivs i 3 kap. 13 § första stycket eller det annars är känt vem denne är. Beträffande 10 kap. 8 § andra stycket TF föreslår JK följande tillägg (tillägget är kursiverat): Bevis om tryckt skrifts tagande i beslag skall utan avgift tillställas såväl den, hos vilken beslaget verkställes, som den som tryckt skriften. Bevi- set skall innehålla uppgift å det eller de stycken i skriften, vilka föran- Vissa frågor om beslag 347 Bevis om beslag behöver dock tillställas den som har tryckt skriften endast om uppgift om vem denne är har lämnats eller det annars är känt vem denne är. Som angetts i avsnitt 9.1 blev remissutfallet av JK:s framställning i huvud- sak positivt. Huvuddelen av remissinstanserna kommenterade inte i sak JK:s förslag beträffande upphävande av skyldigheten att ange vilka avsnitt av framställningen som föranlett beslaget vid utredningsbeslag eller för- slaget beträffande skyldigheten att sända bevis om beslag. Här redovisas de yttranden som innefattade mera än enbart ett tillstyrkande eller avstyr- kande till de här behandlade förslagen. anförde att det mot bakgrund av föreliggande praktiska svårigheter var förståeligt om JK ville ha en lättnad i skyldigheten att ange exakt vilket eller vilka avsnitt av en film eller ljudupptagning som omfat- tas av ett beslag enligt YGL men att svårigheterna enligt hovrättens erfa- renhet kunde vara mer eller mindre uttalade i det enskilda fallet. Hovrätten anförde att det vid åtskilliga beslag torde vara möjligt att på ett praktiskt fungerande sätt relativt enkelt ange vilket eller vilka partier av filmen eller ljudupptagningen som avses. Hovrätten ville därför föreslå att den lagreg- lerade skyldigheten att ange avsnitt behålls för de fall där den närmare preciseringen kan göras utan särskild svårighet. i åklagardistrikt anförde att bestämmelsen i 7 kap. 3 § andra stycket YGL i praktiken inte kunnat upprätthållas vid t.ex. omfattande beslag av videogram. Myndigheten angav att varje video- gram ofta har en speltid och att om det rör sig om flera videogram försenas utredningen betydligt om bestämmelsen skulle tilläm- pas. Det anmärktes att det i praktiken inträffat att fråga varit om hundratals videogram vid ett enda beslagstillfälle. Myndigheten angav att JK:s för- slag borde genomföras, inte minst därför att det är olämpligt att ha en rättsregel som inte praktiskt kan tillämpas. Myndigheten anförde också att med den teknik JK tillämpar vid utformningen av stämningsansökan upp- nås syftet med regeln när åtal väcks. Beträffande JK:s förslag till tillägg till 7 kap. 3 § tredje stycket YGL och 10 kap. 8 § andra stycket TF anförde åklagarmyndigheten att det kan vara motiverat från tydlighetssynpunkt men ifrågasatte om det sakligt sett var behövligt eftersom en underrättelse självfallet inte kan lämnas om det inte är känt vem som låtit framställa filmen eller ljudupptagningen. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anförde att de rätts- säkerhetsöverväganden som uppbär preciseringskravet i 7 kap. 3 § andra stycket YGL får tillmätas större vikt än JK:s önskemål om att få lättnader i 348 Vissa frågor om beslag Styrelsen anförde att det mot förslaget och dess motivering måste invändas att YGL kräver att ifrågavarande avsnitt skall anges men att lagen däremot inte kräver att denna uppgift skall lämnas på visst sätt. Styrelsen angav att aktuella sekvenser i video- eller dataspel förmodligen skulle kunna preciseras med hjälp av beskrivningar i ord och att vad gällde videogram och ljudupptagningar skulle realtidsuppgifter kunna kombine- ras med en beskrivning i ord av den aktuella sekvensens början och slut. bekräftade riktigheten i JK:s problembeskrivning utifrån sin erfarenhet i samband med yttranden till JK i ärenden om miss- tänkt olaga våldsskildring i fråga om bl.a. detaljerad beskrivning av de avsnitt i en given film som kan bedömas som olaga våldsskildring. Bio- grafbyrån tillstyrkte JK:s samtliga förslag. ansåg att beslut om utredningsbeslag även framde- les skall ange det eller de avsnitt av framställningen som föranlett besla- get. Samfundet angav att de i praktiken ofta små skillnaderna mellan ut- redningsbeslag och konfiskeringsbeslag talar för att förutsättningarna för de båda typerna av beslag bör vara lika. Enligt samfundet är det viktigt att ingripanden mot framställningar som skyddas av YGL är preciserade och ett bibehållande av kravet på att ange det avsnitt i en framställning som föranlett beslutet om beslag är angeläget också av det skälet att den som berörs av beslutet skall kunna överväga riktigheten hos detta. Enligt sam- fundets mening borde de avsnitt som ett beslut om beslag avser kunna identifieras på annat sätt än genom angivande av realtider. Det anförs att ett naturligt sätt kan vara att beskriva innehållet i aktuella avsnitt i text. Samfundet instämde i JK:s uppfattning att det inte är lämpligt att i lag meddela föreskrifter om hur brottsliga avsnitt skall identifieras på ett till- fredsställande sätt. angav att föreningen uppfattade JK:s framställning så att i stort sett varje beslut om beslag ägde rum i strid med bestämmelsen i 7 kap. 3 § andra stycket YGL och att en sådan ord- ning inte tedde sig rimlig. Föreningen angav att det var ett starkt tryck- och yttrandefrihetsintresse att inte heller generella och opreciserade utredningsbeslag kan äga rum. Föreningen anförde att för att ändå prak- tiskt lösa det påvisade problemet borde den nuvarande regeln justeras så att en skyldighet föreligger att ange det eller de avsnitt som föranlett be- slaget inom en mycket kort och preciserad tid därefter, högst någon eller . angav att förslaget att det vid utredningsbe- slag inte skall ställas krav på angivande av det eller de avsnitt av fram- ställningen som föranlett beslaget var oacceptabelt. Vissa frågor om beslag 349 Som ytterligare illustration till de problem som behandlas i detta kapitel lämnas här en redogörelse för handläggningen av beslagsfrågorna i ett konkret fall rörande olaga våldsskildring i videogram. Ärendet handlades av JK efter det att han avgett den här behandlade framställningen till rege- ringen om tillämpningsproblem rörande YGL. JK beslöt om husrannsakan hos ett videoföretag i . Bakgrunden var anmälningar från en av de videokontrollanter som övervakar att utbudet av videogram för uthyrning inte innehåller otill- låtna våldsskildringar. I husrannsakan medverkade polis, åklagare samt företrädare för och JK. Vid husrannsakan påträffades ett mycket stort antal filmer som att döma av omslag, kassetter, reklam- foldrar och liknande kunde bedömas innehålla olaga våldsskildring. påträffades cirka 1 200 olika framställningar i företagets lokaler. JK ansåg sig inte genom ett selektivt urval bland materialet kunna begränsa omfattningen av ingripandet. Det fanns inga tillämpliga kriterier att göra åtskillnad mellan de olika videogrammen i detta skede. Videogrammen togs enligt direktiv av JK:s representant på platsen och efter kontakter med JK per telefon om hand (dvs. i praktiken i beslag) av polisen och medfördes till polishögkvarteret på . Enbart förteckningen av beslaget i ett beslagsprotokoll tog i anspråk och protokollet upptar 49 A 4-sidor. Sedan protokollet upprättats överlämnades det till JK som gjorde en genomgång av varje punkt i beslagsprotokollet och jämförde filmtitlar med listor över titlar som var kända vid myndigheten genom tidigare in- gripanden och där åtal väckts eller inte väckts mot framställare eller andra spridare, där åtal mot någon viss framställning tidigare ogillats av domstol och liknande kontrollåtgärder. JK fattade med ledning härav beslut om att fastställa det beslag (som rent fysiskt tidigare verkställts hos företaget). Beträffande vissa titlar fat- tades inte något sådant beslut då åtal tidigare väckts mot framställare m.m. Sådana videogram återställdes genast till företagaren. Något särskilt avsnitt av filmerna angavs inte som brottsliga i JK:s be- slagsbeslut. Filmerna ansågs tills vidare i sin helhet innefatta olaga vålds- skildring enligt vad JK uttalade i sitt första beslut om beslag. Någon praktisk möjlighet att ange några särskilda avsnitt av filmerna som brottsliga fanns enligt JK inte. 350 Vissa frågor om beslag Materialet överfördes härefter till för att granskas där. Enligt 16 kap 19 § BrB är det en förutsättning för åtal att biografbyrån avger yttrande innan frågan om ansvar för olaga våldsskildring väcks. Granskningen skall alltså ändå göras. I sina granskningsprotokoll redovisar biografbyrån (den censor som tittar på filmen) det eller de av- snitt som anses brottsliga. JK gjorde bedömningen att man härigenom successivt skulle få en pre- cisering av de avsnitt i respektive videogram som ansågs brottsliga samti- digt som biografbyrån genom granskningen uppfyllde den särskilda åtals- förutsättningen i 16 kap. 19 § BrB. granskade – (med hjälp av extra inkallad personal) på JK:s uppdrag de videogram som beslaget omfattat och avgav yttrande över filmernas innehåll. Biografby- rån redovisade uppdraget till JK . Granskningsprotokol- len upptar fyra A 4-pärmar. Fortsatt prövning hos JK ägnade JK inom ramen för tillgängliga resurser stor tid åt att gå igenom yttrandena och videogrammen i syfte att undersöka såda- na omständigheter som var av betydelse för frågan om åtals väckande, t.ex. värderingen av olika våldsinslag i förhållande till bestämmelserna i 16 kap. 10 b § BrB, uppgifter om produktionsår m.m. av betydelse för bedömningen av preskriptionsfrågor o.dyl. Genom successiva beslut under utredningens gång hävde JK mindre delar av beslaget bl.a. beträffande sådana filmer som efter granskning be- dömts innehålla endast pornografiska skildringar utan inslag av våld eller tvång. Med ledning av granskningen och av de uppgifter som den misstänkte lämnade vid kompletterande förhör beslöt JK om hävande av beslaget på ytterligare ett mycket stort antal videogram – även sådana som bedömts innehålla olaga våldsskildring – men där JK inte bedömt det vara möjligt att visa att preskription inte hunnit inträda. Av beslaget återstod härefter ca 225 filmer som med hänsyn till angiv- na uppgifter om produktionsår kunde bedömas vara spridda i den miss- tänktes rörelse . Biografbyrån har beträffande samtliga dessa filmer bedömt att de innehåller olaga våldsskildring i de delar som anges i respektive granskningsprotokoll. Efter ytterligare granskningsarbete väcktes åtal dvs. Åtalet omfattade ca 170 filmer. Vissa frågor om beslag 351 Förlängning av åtalstid m.m. JK gjorde vid olika tillfällen hos framställning om förlängd tid för väckande av åtal i huvudsak med hänvisning till materia- lets stora omfattning. Dessa framställningar beviljades av tingsrätten. Ett av besluten överklagades till . Det gjordes bl.a. gällan- de att de beslag som gjorts i ärendet inte kunde anses lagligen grundade eftersom erforderlig precisering av de brottsliga avsnitten i varje video- gram ej hade gjorts ännu efter beslaget. Hovrätten som i ett beslut i mål Ö 5379/97 ej fann skäl att ändra tings- rättens beslut att medge förlängd tid för att väcka talan uttalade bl.a. föl- jande: De 1221 videogrammen granskas hos Statens biografby- rå. En precisering av vad som i förekommande fall skulle motivera ett fortsatt beslag torde kunna ske först efter denna granskning. Det är up- penbart att granskningen kommer att ta åtskillig tid. I avvaktan på granskningsresultaten får det som föranlett beslaget av varje särskilt videogram anses vara videogrammets innehåll i dess helhet. Hovrättens beslut av vann laga kraft sedan HD ej funnit skäl att meddela prövningstillstånd (HD:s beslut i mål Ö 186/98). fann i ett beslut , sedan ytterli- gare prövning begärts av beslagsfrågorna, av samma skäl som hovrätten att beslaget skulle bestå och att det var motiverat att förlänga åtalstiden ytter- ligare med beaktande av materialets stora omfattning. Tingsrätten påbör- jade huvudförhandling . 9.5.1Åtalstiden efter utredningsbeslag av tekniska upptagningar Enligt direktiven skall se över åtalstiden efter utredningsbeslag med anledning av yttrandefrihetsbrott i tekniska upptag- ningar. Åtalstiden efter utredningsbeslag enligt TF och åtalstiden efter konfiskeringsbeslag enligt TF eller YGL omfattas således inte av uppdra- get. JK har inte heller begärt någon ändring av åtalstiden efter sådana be- slag. Det är därför endast åtalstiden efter utredningsbeslag enligt YGL som behandlas här. 352 Vissa frågor om beslag Av JK:s framställning framgår att det sällan är möjligt för JK att ge- nomföra en förundersökning och väcka åtal efter t.ex. ett omfattande beslag av videogram som dessutom saknar ursprungsuppgifter och att JK regelmässigt måste begära förlängning av åtalstiden efter utred- ningsbeslag enligt YGL. JK föreslår att den särskilda tiden för väckande av åtal efter utredningsbeslag upphävs såvitt avser filmer och ljudupptag- ningar och hänvisar till de skäl som åberopades vid upphävandet av den motsvarande regleringen i RB (prop. 1994/95:23 s. 114 f., se avsnitt 9.2.1). JK:s framställning bör ses mot bakgrund av rätten till domstolspröv- ning. I avsnitt 9.5.2 nedan behandlas frågan om rätt till domstolsprövning närmare. Som anges där anser att om rätt till domstolsprövning gäller för både utredningsbeslag och konfis- keringsbeslag enligt TF och YGL och att det bör klargöras genom en ut- trycklig regel i grundlagarna att en sådan rätt skall gälla. Rätten till dom- stolsprövning innebär att den som drabbas av ett utredningsbeslag enligt YGL kan begära att domstol prövar om beslaget skall bestå eller hävas. Närmare regler finns i RB. Om rätten fastställer beslaget skall den utsätta den tid inom vilken åtal skall väckas. Om tiden visar sig otillräcklig kan den förlängas. gällande regler för åtalstid efter utredningsbeslag enligt YGL inne- bär att JK regelmässigt hos rätten måste begära förlängning av tiden och detta oavsett om den som drabbats av beslaget har någon invändning mot det eller inte. Detta kan naturligtvis anses innebära onödigt merarbete för JK och det kan ligga nära till hands att hävda att möjligheten att få rättens prövning av beslaget är tillräcklig från rättssäkerhetssynpunkt och att åtalstiden därför kan upphävas. En sådan ändring skulle emellertid inte stå i samklang med den viktiga principen om att yttrandefrihetsmål skall behandlas skyndsamt (11 kap. 1 § första stycket YGL och 14 kap. 3 § TF; se också avsnitt 10.7). När det gäller yttrandefrihetsmål är skyndsam behandling inte av intresse enbart för den som drabbats av beslaget, som fallet oftast torde vara vid beslag enligt RB, utan det är även ett allmänt intresse. Det kan ju t.ex. finnas per- soner som önskar ta del av eller sprida innehållet i den beslagtagna upp- tagningen och som därvid har intresse av att få veta inom rimlig tid om innehållet föranleder åtal eller inte. Detta måste beaktas vid övervägande av frågan om ändring av åtalstiden efter utredningsbeslag enligt YGL. Den föreslagna ändringen skulle också innebära en avvikelse från TF:s mönster. Som anfört i sitt remissyttrande över JK:s framställning har en strävan varit att hålla YGL så lik TF som möjligt och det är därför viktigt att varje avvikelse från denna tanke prövas noga. Vissa avvikelser har visserligen måst accepteras till följd av skillnader mellan de medier som regleras av de olika grundlagarna och den ändring Vissa frågor om beslag 353 som här föreslås förestavas delvis av en sådan skillnad, nämligen i möjlig- heterna att snabbt få en överblick över innehållet i en teknisk upptagning jämfört med innehållet i en skrift. Med hänsyn till att problem inte förelig- ger vid alla utredningsbeslag enligt YGL utan främst beträffande omfat- tande beslag och att möjlighet till förlängning finns samt med beaktande av det viktiga intresset av skyndsam behandling av yttrandefrihetsmål an- ser emellertid inte att tillräckliga skäl förelig- ger för att avvika från TF:s mönster när det gäller tid för åtal efter utred- ningsbeslag. Kommittén anser alltså att ingen ändring bör vidtas beträf- fande tiden för åtal efter utredningsbeslag av tekniska upptagningar. Den som drabbas av beslag enligt TF eller YGL bör inte ha sämre möjlig- heter att begära domstols prövning av beslaget än vad som gäller vid be- slag enligt RB. anser, i likhet med den be- dömning som gjordes i prop. 1993/94:118 (se avsnitt 9.2.2), att det av be- stämmelserna i 14 kap. 5 § första stycket TF och 11 kap. 1 § andra stycket YGL samt 11 kap. 3 § tillämpningslagen får anses framgå att om rätt till domstolsprövning gäller för såväl utredningsbeslag som kon- fiskeringsbeslag enligt både TF och YGL. Det är angeläget att såväl grundlag som vanlig lag är så tydlig som möjligt. Detta talar för att en uttrycklig regel om rätt till domstolsprövning införs. En uttrycklig regel i grundlagen innebär också att rätten till dom- stolsprövning av beslag som avses i TF och YGL inte kan upphävas ge- nom en ändring av RB.