sou · GPB333 · 2002-01-01 00:00:00 — Enligt bestämmelsens tidigare tredje stycke, som blir andra stycke, skall bestämmelsen i 22 § femte stycket om utlämnande av handling som rör företagshemligheter tillämpas i Patentdomstolen, Patentöverdomstolen och i HD. Ändringen i bestämmelsens andra stycke är av rent redaktionell art. Av paragrafens första stycke följer att annan än patenthavaren inte får be- gära begränsning av ett patent. Rätten att begära begränsning omfattar som en följd av artikel 2 EPC jämförd med 81 § även innehavare av europeiska patent med giltighet i . Vidare framgår av första stycket att en be- gränsning förutsätter att det görs en ändring av patentkraven. Motsvarande föreskrift finns i den nya artikeln 105 a EPC. Den är motiverad av att det är patentkraven som bestämmer patentskyddets omfattning och är avsedd att tydliggöra att en begränsning inte är möjlig eller tillåten genom en änd- ring enbart av ett patents beskrivning (innefattande förekommande rit- ningar). Föreskriften avviker från PRV:s författningsförslag som medger att en begränsning sker genom enbart en beskrivningsändring. Beskriv- ningen får emellertid också ändras, om det behövs med anledning av de ändrade patentkraven. En begränsningsbegäran får avse såväl att avgränsa patentkraven gentemot känd teknik som att undanröja andra allvarliga brister i patentkraven. Patenthavaren behöver inte i sin begäran ange skä- len för patentbegränsningen men bör tydligt ange i vilka avseenden de nya kraven skiljer sig från de tidigare. I patentkungörelsen (1967:838) (PK) bör i anslutning härtill införas en föreskrift om att patenthavaren är skyldig att ange var de nya bestämningarna i patentkraven har sin motsvarighet i de handlingar som ingick i patentansökningen när den gjordes, dvs. i fråga om svensk ansökan grundhandlingarna (jfr 19 § första stycket PK). Enligt andra stycket skall en begäran om begränsning göras skriftligen. Om skriftlighetskravet i 8 § utgår (se prop. 2000/01:13 och SFS 2000:1158) för att möjliggöra en elektronisk ingivning kan det föranleda att detta krav bör utgå. Av andra stycket följer vidare att en begäran om begränsning inte får göras om det pågår ett invändningsförfarande eller en rättegång om patentets giltighet. Bestämmelsen torde dock inte hindra att en begäran i PRV görs om begränsning av ett europeiskt patent när det pågår ett invändningsförfarande i EPO. Detsamma gäller om patenthava- ren redan har inlett ett begränsningsförfarande i EPO. Inte heller hindrar bestämmelsen att en innehavare av ett europeiskt patent under en rättegång om patentets giltighet i gör en begäran i EPO om begränsning av patentet. I fråga om den sistnämnda situationen torde det inte finnas ut- rymme för att införa en svensk undantagsbestämmelse, eftersom en pa- tenthavare enligt artikel 105 a EPC har en ovillkorlig rätt att begära be- gränsning. Det får i stället ankomma på domstolen i ogiltighetsmålet att med hänsyn till omständigheterna avgöra om målet skall fortsätta eller vilandeförklaras. I tredje stycket anges vissa andra fall då begränsning inte får göras. Bestämmelsen har utformats efter mönster av 54 § andra stycket. Den skall emellertid inte förstås så, att den hindrar en begäran om en begränsning, om berörd tredje man samtycker till en sådan. Paragrafen ersätter 40 b och 40 c §§ i PRV:s förslag och anger omfatt- ningen av PRV:s prövning och hur denna skall ske. Som framgått av av- snitt 13.4.2 skall någon materiell prövning enligt 1 och 2 §§ inte göras. Enligt första stycket har PRV att pröva om en begäran om patentbegräns- ning dels uppfyller föreskrifterna i 40 a §, dels är förenlig med bestämmel- serna i 52 § första stycket 2–4. Punkten 2 innebär att det begränsade pa- tentet måste avse en uppfinning som är så tydligt angiven att en fackman med ledning därav kan utöva den. Det säger sig självt att PRV i detta hän- seende även måste se till att de nya patentkraven är tydliga och bestämda. Punkten 3 innebär att begränsningen inte får omfatta något som inte fram- gick av patentansökningen när den gjordes, dvs. de nya patentkraven får inte tillföras andra bestämningar än sådana som för fackmannen har otve- tydigt sakligt stöd i de ursprungliga ansökningshandlingarna (grundhandlingarna). Punkten 4 innebär att patentkraven inte får ha änd- rats så, att patentskyddets omfattning utvidgats i förhållande till de krav som ingick i patentet när det meddelades. Det innebär i korthet att ett självständigt krav inte får ändras genom att bestämningar i sak – utom sådana som avser alternativ eller utgör s.k. överbestämningar – avlägsnas ur kravet. Om PRV finner att hinder enligt 40 a § eller 52 § första stycket 2–4 föreligger, skall patenthavaren föreläggas att avge yttrande eller vidta rättelse. Bestämmelsen är utformad efter mönster av 15 § men med uteslutande av föreskrifterna om avskrivning och återupptagning. Av andra stycket följer att om patenthavaren inte besvarar ett föreläg- gande inom utsatt tid, får PRV avslå begäran om begränsning. Skulle emellertid patenthavaren ha inkommit med ett yttrande eller ha vidtagit rättelse men före den tidpunkt då PRV tar upp ärendet till avgörande, måste det nya materialet beaktas på samma sätt som om svar kommit in eller rättelse vidtagits i rätt tid. PRV skall enligt andra stycket alltså alltid pröva ärendet i sak. Finns det för PRV:s avgö- rande hinder mot bifall som patenthavaren haft tillfälle att yttra sig över skall begäran om begränsning avslås, om det inte finns anledning till ett Bestämmelsen är utformad efter mönster av 16 §. Pa- tentet kvarstår vid avslag i oförändrad form. Paragrafen innehåller i första stycket bestämmelser om bifall till en begä- ran om begränsning samt om vissa åtgärder i anslutning härtill. De över- ensstämmer med 40 d § första stycket i PRV:s förslag. Ett bifallsbeslut får självfallet inte grundas på andra patentkrav än så- dana som patenthavaren är införstådd med. Det har inom utredningen diskuterats, om det finns anledning att föra in en bestämmelse om att en patenthavare skall betala en särskild avgift för tryckning av den nya patentskriften. En bestämmelse härom har emellertid inte tagits upp, eftersom det skulle försena och komplicera handläggning- en (jfr 19 §). Det finns heller inte någon sådan avgift i fråga om den nya patentskrift som skall framställas när ett patent efter invändning upprätt- hålls i ändrad lydelse (se 25 § fjärde stycket). Det lämpligaste synes vara att tryckningskostnaderna i samband med ett begräsningsförfarande får vägas in när regeringen med stöd av 76 § fastställer den särskilda avgift som skall tas ut enligt 40 a §. Storleken på den avgiften kan därvid göras beroende av begränsningsbegärans och patentets omfattning. Andra stycket anger att en begränsning av ett patent får verkan från den dag då patentansökningen gjordes. Skälen härför har redovisats i avsnitt 13.4.3. Bestämmelsen avviker från PRV:s förslag om att en begränsning skall ha verkan endast för tiden efter begränsningsbeslutet. Paragrafen är ny i förhållande till PRV:s förslag och innebär att patentha- varen i mål om intrång i eller ogiltighet av patent är skyldig att upplysa domstolen om att han eller hon hos PRV begärt begränsning av patentet. Den har införts med beaktande av de olägenheter som enligt uppgift från dansk sida uppkommit i rättegångarna till följd av underlåtenhet att hålla domstolarna informerade om pågående begränsningsförfaranden. (Se bl.a. NIR 1996, s. 69 ff.) Bestämmelsen innehåller inte någon uttrycklig sank- tion men iakttas den inte bör detta förhållande kunna vägas in vid fördel- ningen av rättegångskostnaderna. Det ligger i sakens natur att upplysning om ett förekommande eller inlett begränsningsförfarande skall lämnas i ett så tidigt skede som möjligt. Paragrafen reglerar rätten att överklaga ett avgörande om patentbegräns- ning och i vilken ordning det skall göras. Den ersätter 40 e § i PRV:s för- slag och skiljer sig därifrån huvudsakligen genom att utformningen bygger på en tillämpning av bestämmelserna i 75 § om överklagande av slutliga beslut i patentärenden, medan PRV:s förslag innehåller en fullständig reglering i analogi med den i 75 §. Nackdelen med den utformningen är att lagtexten i redaktionellt avseende blir väsentligt mer omfattande utan att man vinner något i sak. Av bestämmelsen framgår utöver vad som följer av hänvisningen till 75 § att rätten att överklaga är begränsad till patenthavaren och i konsek- vens därmed är aktuell endast i fråga om beslut av PRV att enligt 40 b § avslå en begäran om patentbegränsning (jfr prop. 1977/78:1 s. 372 f.). PRV:s förslag till 40 e § innehåller i tredje stycket en föreskrift om att bestämmelserna i 22 § femte stycket skall tillämpas på vissa handlingar. Emellertid grundar sig 22 § på 8 kap. 13 § sekretesslagen som ger möjlig- het till sekretess endast i fråga om handlingar som rör en ansökan om pa- tent, (se m.fl. Sekretesslagen, s. 8:37 ff.). 22 § femte stycket kan således inte göras tillämplig i fråga om handlingar i patentbegränsnings- ärenden. För domstolarnas del är 8 kap. 17 § sekretesslagen tillämplig i sådana ärenden. I paragrafen har förts in ett nytt andra stycke i syfte att tydliggöra att ett patent, som endast till en viss del träffas av de ogiltighetsgrundande om- ständigheterna under punkterna 1–4 i första stycket, får förklaras delvis ogiltigt och att detta kan ske genom en ändring av patentkraven. Genom ändringen av patentkraven skall patentskyddets omfattning begränsas i den utsträckning som svarar mot ogiltigheten så att vad som återstår inte kom- mer i konflikt med ogiltighetsgrunderna i första stycket. Att ett patent får förklaras delvis ogiltigt inom ramen för nuvarande 52 § är i sig oomstritt. Det föreslagna andra stycket innebär därför i detta avseende inte något nytt i sak. Det främsta syftet med den nya bestämmelsen är som framgått av övervägandena i avsnitt 13.4.6 att skapa en rättslig grund för att vid delvis ogiltighet av patent ge patenthavaren samma möjlighet till omfor- mulering av patentkraven som vid patentbegränsning i administrativ ord- ning i PRV. Ändringen av patentkraven kan avse såväl en ren samman- slagning av ett självständigt krav med ett eller flera osjälvständiga krav eller med delar av sådana krav som att bestämningar tillförs från beskriv- ningen. Av den föreslagna lydelsen framgår att delvis ogiltigförklaring av ett patent kräver att patenthavaren framställer ett yrkande om det och därvid preciserar den ändring av patentkraven som utgör grunden för yrkandet. Finner domstolen att patentet inte är giltigt heller med dessa krav blir kon- sekvensen att det skall förklaras ogiltigt i sin helhet. Det ligger i sakens natur att ett yrkande enligt 52 § andra stycket skall framställas i ett så tidigt skede av målet som möjligt. För det fall att pa- tenthavaren i första hand gör gällande att patentet är giltigt i sin helhet, dvs. bestrider yrkandet att patentet skall förklaras ogiltigt, bör han redan från början överväga om det finns anledning att alternativt yrka en be- gränsning av patentets skyddsomfång genom en ändring av patentkraven. Det går knappast att uppställa någon generell regel för hur sent i en rätte- gång som ett yrkande om begränsning kan framställas utan det måste bli beroende på omständigheterna och får lösas i rättstillämpningen. En för- summelse att i rätt tid framställa ett yrkande om begränsning bör kunna föranleda påföljd i fråga om rättegångskostnaderna. Ändringen i bestämmelsens andra stycke är av rent redaktionell art. Ändringen i denna paragraf är föranledd av tillskapandet av Patentdom- stolen. Patentdomstolen är rätt domstol i de mål som anges i bestämmel- sen. 66–69 §§ Utredningsförslaget innebär att 66–69 §§ har blivit överflödiga och de kan därför upphävas. Ändringarna i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Pa- tentdomstolen och patentprocesslagen. Enligt bestämmelsen skall de be- slut som anges i bestämmelsen överklagas till Patentdomstolen. Paragra- fens nuvarande andra stycke har upphävts, eftersom frågan om överkla- gande av Patentdomstolens beslut regleras i patentprocesslagen (se 12 och 16 §§). Ändringen av paragrafens första stycke är i första hand föranledd av infö- randet av bestämmelserna om patentbegränsning i 40 a–e §§. Beslut och andra åtgärder i samband med patentbegränsning torde kräva en viss kom- plettering av bestämmelserna i , bl.a. av 39 § angående anteckning i patentregistret. Det är emellertid tveksamt om de nuvarande reglerna i 77 § första stycket täcker begreppet patentbegränsning och ger stöd för en sådan komplettering av PK. I sammanhanget har vidare uppmärksammats att en viss osäkerhet råder också huruvida nämnda regler täcker ärenden rörande tilläggsskydd och invändning mot ett meddelat patent. Det har därför ansetts påkallat att nu se över avfattningen av 77 § första stycket i dess helhet. En komplettering av 77 § första stycket i nu berörda hänseenden skulle göra den redan nu tämligen invecklade bestämmelsen ännu mer svårläst. Det synes heller inte från konstitutionell eller annan synpunkt nödvändigt att belasta ett bemyndigande av det slag som det här rör sig om med en mängd detaljer som dessutom måste ändras och kompletteras från tid till annan i takt med utvecklingen. Det får anses lämpligare och fullt tillräck- ligt med en generell regel av den typ som i motsvarande syfte förts in i 49 § andra stycket ML. Den nya utformningen av 77 § första stycket grun- das på denna bedömning. Punkten 4 i övergångsbestämmelserna Bakgrunden till övergångsbestämmelsen har behandlats i avsnitt 13.4.7. Rätten att fortsätta ett påbörjat utnyttjande förutsätter som framgår av or- dalydelsen att patentet begränsats med stöd av uppgifter som inte framgår av de tidigare patentkraven. Det är alltså fråga om en begränsning med stöd av uppgifter som hämtats från patentbeskrivningen. Uppgifter som tolkningsvis ändå kunnat läsas in i de tidigare kraven kan dock inte grunda någon rätt att fortsätta ett påbörjat utnyttjande. Rekvisitet god tro förut- sätter bl.a. att den som gör gällande en sådan rätt att fortsätta ett utnyttjan- de som bestämmelsen avser skall ha haft grundad anledning att utgå från att patentet inte var giltigt med de tidigare patentkraven. God tro kan inte anses föreligga, om patenthavaren före den tidpunkt då tredje man påbör- jade utnyttjandet hade tillkännagett sin avsikt att söka få till stånd en håll- bar begränsning av patentet med stöd av beskrivningen av betydelse för utnyttjandet av den ifrågavarande uppfinningen. Föreskriften att utnyttjan- det får fortsättas med bibehållande av dess allmänna art är avsedd att ha samma innebörd som i 74 §. Detsamma gäller vad som avses med väsentliga förberedelser. 15.5Förslaget till lag om ändring i mönsterskyddslagen (1970:485) Ändringen i paragrafens första stycke innebär att Patentdomstolen, i mot- sats till PBR, inte skall kunna pröva ett överklagande av en invändare om denne har återkallat sin talan. Skälen till denna ändring har behandlats i avsnitt 12.2. Ändringarna i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Pa- tentdomstolen och patentprocesslagen. Enligt bestämmelsen skall PRV:s beslut överklagas till Patentdomstolen. Paragrafens nuvarande andra stycke har upphävts, eftersom frågan om överklagande av Patentdomsto- lens beslut regleras i patentprocesslagen (se 12 och 16 §§). Ändringarna i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Pa- tentdomstolen och patentprocesslagen. Enligt bestämmelsen skall de be- slut som anges i paragrafen överklagas till Patentdomstolen. Paragrafens nuvarande andra stycke har upphävts, eftersom frågan om överklagande av Patentdomstolens beslut regleras i patentprocesslagen (se 12 och 16 §§). 15.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar Ändringarna i paragrafens tredje stycke är föranledda av tillskapandet av Patentdomstolen och den föreslagna patentprocesslagen. Enligt bestäm- melsen skall talan om ersättning väckas vid Patentdomstolen. Några sär- skilda bestämmelser om domstolarnas sammansättning i sådana mål be- hövs inte, eftersom detta regleras i patentprocesslagen (se 7 och 13 §§). 15.7Förslaget till lag om upphävande av lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten Utredningsförslaget innebär att PBR upphör och att dess uppgifter tas över av Patentdomstolen och av allmän förvaltningsdomstol. 15.8Förslaget till lag om ändring i namnlagen (1982:670) Ändringarna i paragrafens andra stycke är föranledda av förslaget att PRV:s beslut i fortsättningen skall överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Detta innebär enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvalt- ningsdomstolar att Länsrätten i kommer att vara behörig domstol (jfr RÅ 1995 ref 20). Frågan om överklagande av länsrättens av- görande regleras i 33 § FPL. I tredje stycket har tagits in en bestämmelse som innebär att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Detta ligger i linje med de allmänna principer för prövningstillstånd i kammarrätt som rege- ringen lade fast i prop. 1993/94:133 (s. 34). Där sägs att en förutsättning för prövningstillstånd bör vara att målet överklagats från länsrätt och att prövningstillstånd främst bör användas i de fall målets prövats av en för- valtningsmyndighet innan det prövats av länsrätt. 15.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden 2 kap. 5 § Ändringarna i paragrafens första stycke är föranledda av förslaget att PRV:s beslut i fortsättningen skall överklagas till allmän förvaltningsdom- stol. Detta innebär enligt 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvalt- ningsdomstolar att Länsrätten i kommer att vara behörig domstol. Frågan om överklagande av länsrättens avgörande regleras i 33 § FPL. I andra stycket har tagits in en bestämmelse som innebär att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten (se kommentaren till 42 § tredje stycket namnlagen, avsnitt 15.8) 15.10Förslaget till lag om ändring i växtförädlarrättslagen (1997:306) 10 kap. 3 § Ändringen i denna paragraf innebär att Patentdomstolen blir exklusivt forum i de mål som anges i bestämmelsen. 10 kap. 5 § Ändringen i paragrafens andra stycke innebär att Patentdomstolen, i mot- sats till PBR, inte skall kunna pröva ett överklagande av en invändare om denne har återkallat sin talan. Skälen till denna ändring har behandlats i avsnitt 12.2. 10 kap. 6 § Ändringarna i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Pa- tentdomstolen och patentprocesslagen. Enligt bestämmelsen skall beslut överklagas till Patentdomstolen. Paragrafens nuvarande andra stycke bör upphävas, eftersom frågan om överklagande av Patentdomstolens beslut regleras i patentprocesslagen (se 12 och 16 §§). Genomförandet av en organisatorisk reform bör anstå tills effekterna för nationella patentdomstolar av den pågående europeiska utvecklingen bätt- re kan bedömas. kan det visa sig att EPLP och processord- ningen för gemenskapspatent kommer att ändra förutsättningarna för att i upprätthålla två instanser i patentmål, vilka båda två är kvalifice- rade och effektiva. Det kan då behöva övervägas närmare om detta kan uppnås genom att nationella domare i första instans också medverkar i regionala domstolsenheter för europeiska patent och för gemenskapspatent medan överklagade tvistemål och administrativa besvärsmål koncentreras till den nationella andra instansen. Reglerna om patentbegränsning genom omformulering av patentkrav bör utformas med bättre balans mellan patenthavarens och tredje mans intressen. Nya krav bör inte medföra en retroaktiv skyddsverkan som om- fattar något som inte tidigare varit föremål för ett giltigt skyddsanspråk. Den närmare regleringen av omformulering av patentkrav i ogiltighetsmål bör preciseras med beaktande av tredje mans intresse av förutsebarhet och inte överlämnas till rättstillämpningen. 1 Europeiseringen av patentprocessen Under har det administrativa systemet för bevil- jande av patent i förenhetligats och i grunden förändrats genom tillkomsten av den europeiska patentkonventionen. Ansökningar om patent för prövas nu till stor del av det europeiska patentverket även om svenska sökande oftast inger prioritetsgrundande patentansökningar till det svenska patentverket. Systemet med europeiska patent har således blivit en framgång. Patentkostnaderna måste dock sänkas för att patentsystemet skall ge samma innovationsfrämjande effekt i som i och , där industrin kan få och upprätthålla patent på sin hemmamarknad till väsent- ligt lägre kostnad. På olika punkter pågår också en vidareutveckling och effektivisering av patentsystemet i . När det gäller europeiska pa- tent förestår en utvidgning av det geografiska täckningsområdet och åtgär- der för att sänka kostnader och i övrigt förbättra systemet ligger i stöpsle- ven. Förverkligandet av ett enhetligt gemenskapspatent för EU utgör ett annat viktigt steg som, förutsatt att systemet får en utformning som tillgo- doser användarnas behov, kan ge den önskade innovationsfrämjande ef- fekten. Enligt ett övergripande politiskt beslut är avsikten att ett gemen- skapspatent skall vara klart . En allt mer integrerad europeisk marknad har tydliggjort de allvarliga nackdelarna av att patentprocessen fått lämnas utanför europeiseringen av patentsystemet. Disparata nationella rättsordningar genererar multipla rättegångar och omöjliggör en tillförlitlig och effektiv patentprocess vid gränsöverskridande patenttvister. Att patenttvister över- skrider nationella gränser blir också vanligare med ökad ekonomisk integ- ration. Skillnaderna mellan rättsordningarna resulterar i praktiken vidare i stora nationella skillnader i rättsskyddet för patent. Det föreligger därför ett starkt behov av en enhetlig patentprocess och detta gäller såväl europeiska patent som blivande gemenskapspatent. Det är emellertid orealistiskt att en enhetlig europeisk patentprocess kan för- verkligas inom överskådlig tid genom harmonisering av nationella pro- cessordningar. I stället måste lösningen sökas i en ny, enhetlig domstols- organisation för tvister om intrång i och ogiltigförklaring av europeiska patent respektive gemenskapspatent. Såsom närmare redovisas i utred- ningens betänkande pågår också f.n. ett intensivt arbete på sådana lösning- ar inom ramen för EPLP respektive en förordning om gemenskapspatent. Även för svensk del är detta arbete av avgörande betydelse när det gäller utvecklingen av patentprocessen. Som en önskvärd lösning både för tvister om europeiska patent och för tvister om gemenskapspatent avtecknar sig att inrätta gemensamma pa- tentdomstolar i två instanser som arbetar enligt enhetliga materiella och processuella regler. En viktig målsättning bör härvid vara att uppnå kom- patibla ordningar för europeiska patent och för gemenskapspatent. Inte minst från svensk synpunkt framstår det vidare som ett viktigt krav att domstolen i första instans får en decentraliserad organisation med lokal förankring i medlemsländerna. Detta är betydelsefullt inte bara för dom- stolens geografiska tillgänglighet utan också för att patentprocessuell erfa- renhet och kompetens bland domare och ombud i medlemsländerna skall kunna upprätthållas. Vid en decentraliserad organisation kan första instans, utan att den ge- mensamma domstolens enhetliga karaktär överges, lämpligen anknytas till nationella patentdomstolar i första instans. För att även i mindre länder kunna upprätthålla en effektiv lokal förankring av en gemensam domstol framstår en sådan lokal anknytning till den nationella första instansen som nödvändig. Nationella domstolar kommer fortsatt att behövas för tvister om nationellt beviljade patent. Efter införande av en gemensam process- ordning kan nationella domstolar också komma att spela en roll för tvister om europeiska patent och gemenskapspatent när tvisten har en rent natio- nell karaktär och parterna föredrar att få en prövning i nationell ordning.