sou · GPB395d5 · 2002-01-01 00:00:00 — Socialarbetaren gör däremot sällan undantag för klienter som definieras som skurkar. Ensamstående personer, och kanske särskilt män med missbruksproblem, tenderar att tillskrivas eget ansvar för vräkningsrisker och tycks sällan få bistånd för att före- bygga verkställningen. Denna kategori anses vara ansvariga för sina problem till skillnad från stackarna.17 Kategoriseringar av klienter med utgångspunkt i bedömningar om de kan betraktas som ansva- riga för den uppkomna situationen eller ej svarar ofta mot stereo- typa bilder som genomsyrar samhället i stort. Lipsky poängterar att det inte är bedömningarna i sig som är problemet, utan att samhäl- leliga och stereotypa föreställningar om moral och ansvar tenderar att i hög grad påverka dessa bedömningar (Lipsky 1980, s. 110). På så vis skulle man kunna säga att socialarbetaren reproducerar dessa stereotypa föreställningar. Klienter kategoriseras utifrån ärendetyp (exempelvis hyresskuld), ålder, civilstånd och kön. Att kategori- sera klienter är ett sätt att hantera klienter som ärenden. Den diffe- rentiering som sker dels utifrån nämnda kategorier, dels utifrån moraliska omdömen om klienterna kan ifrågasättas. Bedömningar med utgångspunkt i föreställningar om olika hushållskategoriers moraliska ansvar för den uppkomna situationen avgör i stor utsträckning vilka kategorier som beviljas bistånd och vilka som faktiskt vräks, men typ av hushåll och problem visar sig också avgörande. Enligt intervjuerna med representanter för bostadsföretag, soci- altjänst och kronofogdemyndighet består de hushåll som faktiskt vräks oftast av ensamstående med märkbara missbruksproblem och 17 För denna s.k. stereotypiska dualism se vidare (1994 och 1996). Stackare uppfattas vara motiverade, oförskyllt drabbade och verkligt behövande samt sakna andra möjligheter att tillgodose sina behov (1996, s. 334). Skurkar uppfattas däremot själva vara ansvariga för sina problem. De anses ha prioriterat fel och borde ha klarat sig på sin inkomst. De anses inte berättigade till socialbidrag och får därmed avslag på ansökan. En klient kan beskrivas ömsom som stackare och som skurk beroende på situationen och beroende på vem som gör bedömningen. Detta visar, enligt , att hur klienten definieras beror på vilken typ av åtgärd som man beslutat att vidta, snarare än klientens karaktär (ibid. s. 323). Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? grunden för avhysningen är då obetalda hyror. Dessa hushåll upp- ges också ofta ha haft störande beteende, men den formella grunden för vräkningen är hyresskulder. De anses själva vara ansva- riga för vräkningen genom att ha misskött sig. Hyresgäster som betraktas som störande kan av hyresvärden utsättas för infor- mella vräkningar då de ombes att flytta. Inga bostadsföretag accepterar avbetalningsplaner om hyresgästen också anses vara störande. I dessa fall går sällan in och beviljar bistånd till hyresskuld om hushållets inkomster ligger över socialbidragsnormen. De anses visserligen behöva hjälp, men inte primärt i form av bostad. De erbjuds sällan kontraktsomvandling när det står klart att vräkningen kommer att verkställas. hänvisas hushållen kanske till olika alternativa boende- former som drivs av aktörer som kommunen, frivilligorganisationer eller privata företag. Ensamstående som bedöms ha andra problem utöver hyresskuld beviljas i vissa fall annat bistånd, exempelvis i form av hemtjänst eller kontakt med öppenvård. Deras problem skall dock inte bedömas vara av det allvarligare slaget eftersom de då visserligen kan anses behöva hjälp, men inte i första hand i form av bostad. Friska, ensamstående män och kvinnor, utan riskbedömning, det vill säga utan några för kända problem och med inkomster över norm får inte heller sådan hjälp från de sociala myndigheterna att de kan bo kvar. I dessa fall, liksom när det gäller ensamstående med missbruksproblem, är hyresvärden inte heller benägen att göra undantag från officiella regler. och hyresvärden anser att denna kategori av vräkningshotade hushåll borde ha kunnat betala hyran, trots att orsaken till människans problem enligt 6 § SoL inte ska avgöra bifall eller avslag på en ansökan om bistånd. Vräkningar av ensamstående, med eller utan missbrukspro- blem, och gamla och sjuka anses ofta som nödvändiga eller positiva vräkningar och genomförs för att få fram ett agerande, så att det händer något. Den kategori av vräkningshotade hushåll som väcker störst sympatier hos hyresvärd, socialtjänst och kronofogde är barnfa- miljer. Avhysning av en barnfamilj anses aldrig som en positiv vräkning. När det gäller vräkningshotade barnfamiljer är hyres- värden ofta villig att avvakta med avhysningen eller att dra tillbaka den. Både och förrättningsmännen är också ange- lägna att göra vad de kan för att en vräkning skall undvikas. Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? under vissa omständigheter anses en vräkning ändå vara det enda rätta. Då uppfattas heller inte barnfamiljen som en riktig familj; som en normalfamilj. Ett sätt för gräsrotsbyråkrater att hantera det faktum att de inte kan hjälpa alla de utsatta människor de möter är att hjälpa dem som anses förtjäna det. Genom att göra för en del vad man inte kan göra för alla upprätthåller de en positiv självbild. Bristen på överensstämmelse mellan ideal och praktik suddas ut (Lipsky 1980). Medan det tycks finnas en uppfattning hos hyresvärd och socialtjänst att barnfamiljer sällan eller aldrig vräks möter förrättningsmännen trots allt barnfamiljer när de verkställer avhysningar. Deras kritik mot är då hård. KFM6: Ja, men jag tycker inte att de uppfyller socialtjänstlagen! Det är bara så alltså. KFM5: Vi tycker det att det borde funka bättre i alla fall. KFM6: Det funkar dom gånger när familjen har kontakt med soc innan. Då funkar det, för då vet dom vad det gäller. Då är det inga problem. Men om det är en inflyttad familj eller någon som inte är känd, då får dom en lapp i lådan ta kontakt om ni vill ha hjälp och det kan vara en, två eller sju barn, det har ju inte soc en aning om. Vräkningshotade hushåll får, enligt intervjuade tjänstemän, hjälp genom bistånd till hyresskulden, eller på annat sätt, i den mån bedömer att myndigheten har ett socialt ansvar. Bedömningar av vilka hushåll som skall beviljas ekonomiskt bistånd så att en vräkning kan förhindras framträder som tydligast när de vräkningshotade hushållen har inkomster som ligger över norm och därmed egentligen inte är berättigade till bistånd enligt lokal praxis. Två fall har beskrivits tidigare.18 Hushållen kategoriserades som barnfamiljer. De avgörande grunderna för besluten att bevilja bistånd till hyresskuld var i det ena fallet att kvinnan låg i en vårdnadstvist, i det andra att kvinnan misshandlats och terro- riserats av sin man. Kvinnorna i dessa familjer definieras som stackare och hålls som sådana inte ansvariga för de problem som anses ha föregått vräkningshotet. De framhålls också som utan moralisk skuld till sina problem och bidrag till hyresskuld framställs som adekvat stöd för att de skall klara upp sin situation. bedömningar resulterar emellertid inte alltid i att barnfamiljen får en sådan hjälp att en vräkning kan undvikas. 18 Se avsnitt 3, under rubriken bistånd till hyresskuld. Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? exempel har tidigare redovisats.19 Nedan ges ytterligare ett exempel på hur bedömningar görs när barnfamiljer vräks. Hushållet består av en man och hans sjuttonåriga son. Mannens inkomst ligger över norm och han anses därmed inte vara berättigad till bistånd för att betala sin hyresskuld. Den intervjuade boendesekreteraren gör, tillsammans med hyresvärden, hembesök hos mannen för att få honom att förstå hur viktigt det är att betala hyran och att prioritera hyran framför andra utgifter. Boen- desekreteraren och hyresvärden menar att mannen brister i föräldraansvaret då han försummar hyresinbetalningarna. Mannen själv menar orsaken till hyresskulden är att han haft stora utgifter i samband med julfirandet tillsammans med sonen. Boende- sekreteraren och hyresvärden bestämmer sig för att låta ärendet gå till avhysning eftersom mannen fortsatt att försumma hyresinbetalningarna; ibland måste man ju riktigt skaka om för att det ska hända något. Alltså så att de fattar att det är allvar. Mannen blir förtvivlad. Boendesekreteraren berättar vidare: BS3: Då så säger han så här Men jag förstår inte alltså ni kan ju inte vräka mig, jag har ju min pojke. Men din pojke, som då var , kan ju bo hos sin mamma. Så får vi ju alltid kolla upp. Det blir ju min roll. Finns det någon annanstans för den här ungdomen eller barnet att vara. Ja, det fanns en mamma, som direkt kom och hämtade pojken. När hon liksom fick reda på att så här var det. Då hämtade hon hem pojken. Så att i våra ögon blev han en ensamstående vuxen man, för att aldrig hamna i den situationen att det står ett barn där, med liksom väska i hand och bara undrar vad som händer. [] Och det är ingen fara. Alltså, det var ju en frisk medelålders man. För- står du? Jag menar det var ju ingen riskbedömning i honom på det sät- tet. Han levde väl lite vid sidan om och det är väl likaså gott att man inte vet riktigt vad han sysslar med kan man ju säga. Han hittade sina sidospår. Sen är det ju ingen som har sett honom. För att kunna upprätthålla idealet – att aldrig låta en barnfamilj bli vräkt – skapar boendesekreteraren en ny bild av hushållet. Då barnet förflyttats till mamman blir mannen till en ensamstående vuxen man och därmed utan riskbedömning. På så vis kan beslutet att låta vräkningen gå till verkställighet tas utan att det kommer i konflikt med vare sig de regler och den praxis som finns inom verksamheten eller boendesekreterarens privata värderingar och samhälleliga ideologier om familjen som ett ideal att värna 19 Se avsnitt 3, under rubriken kontraktsomvandling. Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? Barn kan – till skillnad från vuxna – inte hållas ansvariga för det problem som lett fram till ett vräkningshot. Därför, menar en intervjuad boendesekreterare, skall inte barnet behöva lida för pro- blem som barnets föräldrar kan hållas ansvariga för. Av hänsyn till barnet försöker de därmed undvika att barnfamiljer vräks. I exemplet ovan kan barnet bo hos sin mor. Därmed definieras man- nen som en frisk, ensamstående man som borde kunnat betala hyrorna. Ansökan om bistånd till hyresskulden avslås och mannen vräks. En annan socialsekreterare bekräftar detta sätt att – när beslutet om att låta avhysningen verkställas är fattat – skapa sig en ny bild av hushållet genom helt enkelt se till att skilja barnen från vräk- ningshotade föräldrar: SE: Men man kan väl säga så här att när det gäller barnfamiljer, alltså människor som har underåriga barn, eller minderåriga barn boendes hemma hos sig – dom blir aldrig bostadslösa. För det får vi inte. Vi får inte tillåta det alltså. CL: Nej. Och vad menar man med bostadslösa, då menar du helt saknar tak över huvudet och så? SE: Ja. Att dom blir vräkta och vi har ingenting att erbjuda dom. Det får inte ske. Utan vi jobbar alltid på det och ibland kan det ju fak- tiskt vara så att vi har en mamma som bor med två barn och så blir hon vräkt. Men då visar det sig att hon har gemensam vårdnad. Det finns en pappa som har en villa [i ett bostadsområde], ja, då flyttar ju barnen dit naturligtvis. Det är ju så man löser det. Men alltså man löser det på något vis. Dom hamnar alltså inte på gatan. När barnen väl har skilts från modern eller fadern i det vräknings- hotade hushållet och placerats någon annanstans (hos den andra vårdnadshavaren, hos andra släktingar eller tillfälligt hos en foster- familj eller liknande) anses det legitimt att låta avhysningen verk- ställas. Då uppfattas och kategoriseras hushållet inte längre som en familj, utan som ensamstående – en kategori av vräknings- hotade hushåll som anses borde kunnat undvika en vräkning och borde kunna ordna en ny bostad på egen hand. Att hushåll som inledningsvis kategoriseras som barnfamilj på detta sätt kan för- vandlas till ensamstående ger ett exempel på i boken och hopp (2002, under utgivning). Då soci- altjänsten beslutar att inte gå in med sådana insatser att vräkningen kan förhindras blir en omdefiniering av hushållet ett sätt att han- tera bristen på överensstämmelse mellan ideal och praktik. Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? tycks alltså som om beslut om att låta vräkningen av barnfamiljer verkställas tas först, därefter skapas en ny bild av hushållet (jfr. 1996, s. 320–334). Stöd för att det förhåller sig på det här viset finns i intervjuer med tjänstemän såväl som i intervjuerna med de bostadslösa. De observationer som jag gjorde när jag följde med en förrättningsman för att verkställa avhysningar bekräftar också detta resonemang. Två exempel ges nedan. Familjen består av en kvinna och hennes son som är . Kvinnan har bott hos samma hyresvärd och alltid skött sina hyresinbetalningar exemplariskt. Sedan ett eller har kvinnans sambo bott i hennes lägenhet. Hennes son, som tidigare bott tillfälligt hos vänner och bekanta, bor också hos henne på sjukhus där han vårdats för psykiska problem. Hyresvärden sade upp kvinnans hyreskontrakt med hänvisning till att hennes sambo trakasserat grannarna och hänvisar till att sam- bon är dömd för brott som riktade sig mot boende i området. Kvinnan motsade sig uppsägningen av hyreskontraktet och ärendet togs då upp i hyresnämnden som beslutar att kvinnan skall flytta vid hyrestidens utgång med följande motivering: En hyresgäst måste se till att störningar som åstadkoms av personer som hör till hans hushåll eller gästar honom upphör. Även om ganska långtgående krav ställs på hyresgästen i detta avseende, anser nämnden att det inte blivit tillförlitligt styrkt att omständigheterna är sådana att hyresrätten är förverkad. Det är dock klarlagt att [personnamn] åsido- satt sina förpliktelser i så hög grad att avtalet skäligen inte bör för- längas. Hyresvärdens talan skall alltså bifallas. Den berörda kvinnan överklagade ärendet till som emellertid inte ändrade på hyresnämndens beslut och kvinnan och hennes son vräktes (, ärende nr 3810-00; , beslut nr SÖH/60). Sambon hade vid det tillfället redan flyttat ut ur lägenheten. Representanter från närvarade vid avhysningen, vilket de vanligtvis gör när barnfamiljer vräks. Anled- ningen till att de närvarade vid denna avhysning uppgavs vara att kvinnan i samband med vräkningen betraktades som bostadslös. De kunde erbjuda henne några veckors boende på ett behandlingshem och hoppades att de under den tiden skulle kunna ordna så att hon skulle kunna flytta till Altbos s.k. skyddade boende. Kvinnans son betraktades som en ensamstående man. Han tillhörde inte samma Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? socialkontor som sin mor och erbjöds därför ingen hjälp i samband med vräkningen. Han plockade med sig det som han kunde bära och lämnade platsen. Representanterna från kände till att han tidigare bott tillfälligt hos vänner och bekanta och ibland sovit ute. säger en av dessa representanter till mig att ingen behöver sova ute – alla kan få någonstans att bo. En annat hushåll som jag mötte i samband med att jag observe- rade en avhysning bestod av en kvinna som hade tre barn. Hon hade tidigare haft vårdnaden om barnen men de bodde med sin far sedan något eller . Kvinnan hade tidigare beviljats bistånd för betalning av uppkommen hyresskuld. Eftersom hon vid vräkningshotet kunde betraktas som ensamstående, snarare än att kategoriseras som barnfamilj beslutades att ansökan om bistånd för betalning av hyresskuld skulle avslås. Det är oklart var hon skulle erbjudas boende (egna minnesanteckningar, KFM målnr 14-31006-01). Intervjuer såväl som observationer tyder alltså på att de sociala myndigheternas bild av att barnfamiljer nästan aldrig vräks eller åtminstone aldrig blir bostadslösa kan upprätthållas på två sätt. För det första betraktas de barnfamiljer, när beslutet fattas om att låta vräkningen verkställas, inte som normalfamiljer, kanske eftersom de inte motsvarar bilden av en typisk kärnfamilj. För det andra kan man tydligt se hur kontraktsinnehavaren betraktas som ensamstå- ende när barnen som tillhör hushållet flyttas någon annanstans. På så sätt kan idealet att inte tillåta att barnfamiljer vräkas upprätthål- las. Bilden av bostadslösa som ensamstående Efter att avhysningen verkställs har hushållet (ofta) både en betal- ningsanmärkning och (alltid) en vräkningsdom registrerad. Detta medför att det vräkta hushållet är utestängt från den reguljära bostadsmarknaden för . Ironiskt nog är de alternativa boenden som har att erbjuda, direkt eller via frivilligorganisationer och privata företag, i hög grad organiserade för ensamstående bostadslösa, vilket medför att det är mycket svårt att som ett par eller som en familj få en bostad inom denna särskilda boendesfär. Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? Intervjuerna med de bostadslösa i visar dels att sepa- ration kan vara nödvändigt för att få tillgång till en bostad inom den sekundära bostadsmarknaden. Det saknas alltså möjligheter för bostadslösa par och i viss mån även barnfamiljer att få bo tillsam- mans i kommunens eller de frivilliga organisationernas boendefor- mer för hemlösa i . En bostadslös kvinna berättar exem- pelvis i en intervju när hon och hennes man vräks från deras gemensamma bostad: Mannen får till att börja med en plats på ett jourboende och sedan en lägenhet i s.k. skyddat boende inom . Kvinnan, som sover utomhus eller hos bekanta, förbjuds av Altbos personal att besöka sin man och än mindre övernatta där. Villkoret för att han skulle få tillgång till bostaden var nämligen att han sade upp sin kontakt med henne. Kvinnan kan inte få grunderna för detta beslut redovisade för sig eftersom hänvisar till att ärendet är sekretessbelagt (se vidare 2001s. 54 f.). Att det ibland kan vara nödvändigt att separera och att det därmed är svårt för par och familjer att bo tillsammans bekräftas bland annat i en intervju med en representant för . SI: Vi kan ibland ha ambitionen att separera två människor åt utifrån att dom är, dom är ehh destruktiva för varandra så att säga. En avhysning som verkställs kan av de intervjuade myndighetsper- sonerna ibland betraktas som en katalysator till förändring som kan vara positivt i sig. En vräkning kan användas för att få fram ett agerande och för att få klienten att bli medgörlig, samarbeta med utifrån deras bedömningar av situationen. Det behöver knappast ens nämnas att den typ av agerande och de bedömningar handlingarna grundar sig på för de utsatta framstår som både godtyckligt och integritetskränkande. Vräkningshotade hushåll kan undgå avhysning genom informella kontakter med grannar och hyresvärd. Övriga tillvägagångssätt för att undvika vräkning som tagits upp i denna rapport är att de soci- ala myndigheterna beviljar bistånd vid klagomål och hyresskuld eller tecknar ett kommunalt kontrakt på lägenheten och hyr ut den i andra hand till hyresgästen. Intervjuerna med de två vräknings- hotade hushållen visar att svartjobb kan vara det enda sättet att Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? undvika avhysning när man avvisats av . I de fall hyresvärden har en formell grund för avhysning är det ytterst upp till hyresvärden att besluta vilka hyresgäster som skall få bo kvar och i vilka fall vräkning skall verkställas. kan dock när som helst under processen intervenera på olika vis. De kan besluta om nämnda typer av bistånd, vilka kan förhindra en vräk- ning och de kan förhandla med hyresvärden. Besluten fattas på grundval av bedömningar av hyresgästens rättighet till bistånd och på tolkningar av det vräkningshotade hushållets situation, behov och ansvar. I denna rapport har framhållits att har ett relativt stort utrymme att definiera den verklighet som besluten om bifall eller avslag på ansökan om bistånd vid hot om vräkning grun- dar sig på. Både hyresvärd och socialtjänst identifierar och definie- rar olika hushållskategorier, vilket ger legitimitet till särbehandling. Gräsrotsbyråkratens specifika position – som karaktäriseras av en hög grad av autonomi i förhållande till respektive ledning – medger ett visst handlingsutrymme och därmed möjligheter att utöva diskretionär makt i bedömningarna av vilka vräkningshotade hushåll som förtjänar hjälp att undvika avhysning. När beslut om verkställighet av vräkningen har fattats tenderar dock såväl hyres- värd som socialtjänst att förneka att de haft detta handlingsut- rymme. Deras sätt att förhålla sig till vräkningshotade hyresgäster genom att kategorisera och differentiera dem relateras i denna rapport till gräsrotsbyråkratens dubbla roll. De kan välja att antingen agera byråkratiskt eller att agera professionellt. Att vara professio- nell betyder framför allt att göra egna bedömningar och agera utifrån dessa genom att göra undantag från regeln för de vräk- ningshotade hyresgäster som kategoriseras och som inte hålls ansvariga för sina problem. Även om det finns en rättslig grund för avhysning kan dessa få en sådan hjälp att de kan bo kvar. De kan exempelvis beviljas bistånd för att betala en hyresskuld trots att hushållets inkomst ligger över norm och de därmed, enligt social- tjänstens praxis i många kommuner, egentligen inte är berättigade till bistånd. Kategoriseringen av klienter kanske inte kan ifrågasättas i sig. Däremot kan man ifrågasätta de subjektiva värderingar som katego- riseringen av, och differentieringen mellan klienter bygger på. Ett hederskodex främst för socialarbetarna och förrättningsmännen är att aldrig låta en barnfamilj bli vräkt. Det anses däremot legitimt att vägra ensamstående och friska hyresgäster hjälp att undvika en Vräkningar i praktiken – vilka vräks och vilka får stanna? avhysning (eftersom de borde kunnat betala hyran). Detsamma gäller för dem som faller inom kategorin knarkare, pundare och missbrukare liksom gamla och sjuka. Dessa anses behöva hjälp (men inte bostad) och bedöms inte klara eget boende (1996). Sådana vräkningar kan beskrivas som positiva och nöd- vändiga för individens eget bästa. Differentieringen mellan olika kategorier av vräkningshotade hyresgäster bygger på subjektiva värderingar som ligger i linje med stereotypa föreställningar i samhället i övrigt. Därmed finns det en fara att gräsrotsbyråkraten genom sina bedömningar reproduce- rar dessa stereotypa bilder genom att helt enkelt realisera deras öden. Värderingar och bedömningar kan med andra ord fungera som självuppfyllande profetior och därmed kan bedömningarna (åtminstone i efterhand) upplevas som riktiga eller korrekta. I de fall när de inte kan undvika att handla tvärs emot institutio- nens normer – som exempelvis när barnfamiljer vräks – kan de omdefiniera det vräkningshotade hushållet för att på så vis hantera bristen på överensstämmelse mellan ideal och praktik. Om exem- pelvis föräldrar och barn skiljs åt i samband med avhysningen blir de vuxna ensamstående – en kategori av vräkningshotade hyres- gäster som antas lösa sina problem på egen hand. Konsekvenserna av kategoriseringar och sätt att differentiera mellan vräkningshotade hushåll blir särskilt allvarliga eftersom det tycks fin- nas en överensstämmelse mellan de inblandade parternas (hyresvärd, socialtjänst, kronofogde) sätt att förhålla sig till olika hushållskatego- rier. Exempel på hur sådana gemensamma synsätt uppstår när boende- sekreterare inom övertar bostadsföretagens perspektiv på problemhushåll tas i rapporten upp i samband med presentatio- nen av några pågående samverkansprojekt.