sou · GPB341d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Skyldighet för staten eller kommunen att göra en räddningsinsats föreligger endast om det, med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt, är påkallat att staten eller kommunen svarar för insatsen 82. Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för verksamheten skall enligt §5 RäL samarbeta med varandra och med andra som berörs av verksamheten. Enligt §2 Räddningstjänstlagen är en kommun (eller staten) skyldig att göra en räddnings- insats "endast om det med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt, är påkallat att kommunen svarar för insatsen" . Det ankommer i första hand på räddningsledare att avgöra om räddnings- insatser skall göras. Räddningsledare är i den kommunala räddningstjänsten räddningschefen eller den som denne har utsett. I varje kommun skall finnas en räddningskår men en kommun får enligt §9 RäL komma överens med en annan kommun om att ha en gemensam räddningskår. Kommunen får också träffa avtal med en annan kommun om att de uppgifter i kommunen som enligt RäL 80Avser fjällräddningstjänst, flygräddningstjänst, sjöräddningstjänst, efterforskning av försvunna personer i vissa fall, miljöräddningstjänst till sjöss, räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anläggningar (/om räddningsv/default.htm). 81Förordning (1986:1122) med länsstyrelseinstruktion ankommer på , helt eller delvis skall ombesörjas av den andra kommunens räddningskår 83. Enligt §12 RäL får en kommun vidare överlåta åt någon annan att göra räddningstjänstinsatser som kräver särskild kompetens. Samverkar två eller flera räddningskårer i en räddningsinsats, som berör mer än en kommuns område inom samma län, skall bestämma vem av räddningsledarna som skall leda insatsen, om inte räddningsledarna själva har bestämt det. bildas genom att ett antal kommuners räddningstjänstverksamhet samlas inom en gemensam organisation. Ett räddningstjänstförbund är jämställt med ett kommunalförbund, vilket innebär att förbundet har status av juridisk person 84. I fråga om räddningsinsatser som är omfattande, får regeringen föreskriva eller i särskilt fall bestämma att en länsstyrelse, eller någon annan statlig myndighet, skall ta över ansvaret för räddningstjänsten inom en eller flera kommuner. I sådana fall utses räddningsledare av den myndighet som fått ansvaret85. Det kan påpekas att om med stöd av §34 RäF övertar ansvaret för räddningsinsatser, så är det ändå fråga om . Räddningstjänstlagen är dock inte tillämplig i alla typer av situationer som medför samhälls- påfrestningar. Om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön inte lämpligen kan hindras på något annat sätt, får räddningsledaren, vid en räddningsinsats enligt §45 RäL, bereda sig och medverkande personal tillträde till annans fastighet, avspärra eller utrymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt företaga andra ingrepp i annans rätt, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som vållas genom ingreppet och omständigheterna i övrigt (§45 RäL). Sådana ingrepp får också beslutas av den kommunala nämnden eller, i fråga om statlig räddningstjänst, av den myndighet som svarar för räddningstjänsten. Om en statlig myndighet, enligt vad som sägs i §33 första stycket, har tagit över ansvaret för den kommunala räddningstjänsten, får ingrepp företas av den myndigheten i stället för av den kommunala nämnden. Juridisk reglering och ansvar86 En bestämmelse om att myndigheter är skyldiga att medverka i räddningstjänst finns i §34 Räddningstjänstlagen. Försvarsmakten får åta sig att bygga vägar och broar samt utföra transporter, andra arbeten och tjänster om denna verksamhet kan inordnas som ett led i utbildning som bedrivs vid myndigheten eller främjar staten eller annat allmänt samhälls- intresse. När det gäller händelser som omfattar flera län inom ett militärdistrikt 87 är det länsstyrelserna som har ansvar för prioritering av hur militära resurser bäst fördelas. Enligt §43 RäL är ägare eller innehavare av en anläggning, där verksamheten innebär fara för att en olyckshändelse skulle kunna orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön, skyldig att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i 85§32 RäL; Lag 1998:1556 87Riket är uppdelat i tre militärdistrikt, MDN, MDM, MDS övrigt vidta erforderliga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. Enligt §68 RäF88skall ägaren eller innehavaren av en sådan anläggning som avses i §43 RäL analysera riskerna för sådana olyckshändelser vid anläggningen som skulle kunna medföra allvarliga skador på människor eller i miljön Om en olyckshändelse som kan orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön inträffar vid en sådan anläggning som avses i §43 RäL eller en överhängande fara för en sådan olyckshändelse förelegat, skall anläggningens ägare eller innehavare omgående informera den kommun där anläggningen är belägen och om omständigheterna kring olyckshändelsen eller den befarade olyckshändelsen 89. Ersättning i samband med räddningstjänst 90 Om en räddningsinsats i har medfört betydande kostnader, har kommunen rätt till ersättning av staten för del av räddningstjänstkostnaderna som överstiger en självrisk. Självrisken beräknas enligt grunder som regeringen fastställer. Självrisken enligt §37 RäL utgörs av ett belopp som motsvarar av det sammanlagda skatteunderlag som står till kommunens förfogande året före det år då kostnaderna uppkommit 91. Enligt §84 RäF prövas frågor om ersättning enligt §§36 och 37 RäL samt §65 RäF av . Frågor om ersättning enligt §§48, 50 och 51 RäL prövas i fråga om av den eller de kommunala nämnder som ansvarar för räddnings- tjänsten. I fall där en kommun har medverkat i en annan kommuns räddningstjänst, har kommunen rätt till skälig ersättning av den andra kommunen enligt §§35 och 37 RäL. I §60 RäL finns bestämmelser om överklagande av nämnds beslut. I §22 Förvalt- ningslagen (1986:223) finns bestämmelser om överklagande hos allmän förvaltningsdomstol av annat beslut (t ex statligt)92. Ersättning till statliga myndigheter RäL ger inte statliga myndigheter, som har deltagit i rätt att få ersättning av kommunen. Det kan påpekas att om med stöd av §34 RäF övertar ansvaret för räddningsinsatser så är det ändå fråga om . Någon ersättning till länsstyrelse utgår dock inte utan reglerna för ersättning till kommun gäller. Ersättning till enskild efter ingrepp i annans rätt RäL ger inte den som drabbas av skada på grund av ingrepp i enskild rätt någon rätt till ersättning av stat eller kommun93. Som framgår ovan ger RäL inte den enskilde någon ersättning vare sig för sådana skador som kan orsakas på den enskildes egendom vid ingrepp med stöd av §45 RäL eller för skador orsakade av själva olyckshändelsen. Frågan har kommenterats av departementschefen under avsnitt 2.5.7 i regeringens proposition 1985/86:170 om räddningstjänst. Där sägs bl a följande: 91Länsstyrelsen i : Rätts och Veterinärenheten PM 2000.12.21 [e]nligt allmänna rättsgrundsatser skall kostnaden för tillåtna ingrepp i princip bäras av den till vars förmån ingreppet sker. Ersättningskraven ingår i den skada som denna har drabbats av. Han har i sin tur möjlighet att föra skadeståndstalan mot den som har orsakat olyckshändelsen. Har ingreppet gjorts för att tillgodose ett allmänt intresse såsom skydd av miljön torde det allmänna vara skyldigt att lämna ersättning till den skadelidande94. Av vad som sagts framgår att det i huvudsak är den enskildes angelägenhet att själv se till att hålla sig skadelös. Ett sätt att göra detta är att skaffa försäkringar som täcker den typ av skada som olyckshändelsen ger upphov till. Av de försäkringar som en enskild tecknar för sin bostad eller för sin näringsverksamhet framgår i vad mån ersättning kan utgå för skador som uppkommer till följd av översvämningar eller höga vattenstånd på mark, byggnader och lösöre eller i näringsverksamhet. Den som drabbas av skador hänvisas till att undersöka sitt försäkringsskydd. Faktisk hantering av översvämningarna Översvämningarna 1993 drabbade främst departementet Ardennes och då speciellt de kommuner som ligger i närheten av staden , som är säte för prefekturen. Att floden , som genomkorsar Charleville-Mézières, svämmar över är tämligen vanligt men översvämningarna har mestadels ett långsamt förlopp och är förutsägbara. Översväm- ningarna hade annan karaktär. uppgick regnmängderna i området till två till det normala. Det regniga vädret tillsammans med blidväder och snösmältning i Vogeserna, bidrog till att vattennivåerna i Meuse översteg kritiska nivåer . Översvämningarna kan indelas i två faser: en initial stegring av vattennivåerna under mitten av december som följdes av en stabil period, följd av en ny stegring som toppade runt julhelgen. Kritiska vattennivåer i Charleville-Mézières ligger kring , men steg nivåerna till drygt fem och . Nivåerna stabiliserades innan de började sjunka. Vattenflödena började sedan röra sig uppströms p g a att bifloderna nedströms var blockerade Detta gjorde att flödesprognoser blev mycket svåra att göra eftersom förutsättningarna för beräkningarna var helt förändrade. Den allmänna opinionen menade att infrastrukturfaktorer bidrog till att förvärra situationen. Under översvämningarna evakuerades tiotusen personer. Ett dödsfall inträffade. Översvämningarna 1993 drabbade främst områdena runt där floderna möts och området runt nedströms . Det var inte smältvattnet från det alpina Rhen-området som orsakade översvämningarna, utan flöden från lägre bergsområden längs Rhens övre och mellersta lopp som de båda flodernas fick ta emot. Månadsnederbörden för flera geografiska områden översteg medelnivåerna med i vissa fall tre till , baserat på ett trettioårigt genom- 94 i : Rätts- och Veterinärenheten PM Dessa väderförhållanden resulterade i kraftiga översvämningar längs , mestadels nedströms. Till detta adderades flöden från bl a Mosel. När flödena nådde översteg de skyddsvallarna. Lyckosamt nog förhindrade det fördämningssystem som är beläget söder om att större markområden översvämmades eller skadades. Detta system tar dock inte hand om flöden från Rhens bifloder. Detta är känt i befolkningen och har lett till att man i områdena runt Rhens flodbankar och bifloder har utvecklat egna strategier för att hantera de nästan återkommande flödena som dock varit betydligt lägre. I drabbades fyratusen hushåll och nära tjugotusen invånare direkt av över- svämningarna 1993. Stora skador uppstod men få liv gick till spillo. Vägkommunikationerna mellan orter runt och själva staden skars av och orterna blev till små isolerade öar omgivna av vatten och kuperad terräng . Den kraftiga höjningen av vattennivåerna i floden föranledde i att sända ut en tidig varning till de regionala räddningstjänsterna, men detta väckte ingen större uppmärksamhet eftersom regionerna ofta drabbades av höjda vattennivåer. Emellertid steg vattennivån ytterligare . De stigande nivåerna gjorde att man samlades till krismöten i byarna vid holländsk/belgiska gränsen och allteftersom över- svämmades alltfler byar längs Meuses dalgång. Vattennivåerna steg långt över de förväntade och ungefär tretusen personer behövde evakueras. Trots detta tog invånarna, främst i provinsen , inte varningarna på allvar och motsatte sig evakuering. De centrala delarna av provinsen förklarades som katastrofområde . Evakueringssiffrorna uppgick då till tiotusen och tusentals hektar land var översvämmade. började vattnet dra sig tillbaka, men steg igen på grund av att nya ihållande regn drabbade norra och i Ardennerna. En andra översvämning var att vänta och sågs enbart som en tidsfråga men visade sig vara falskt alarm. Inför utsikten av en andra översvämning, tog de diskussioner om ersättning och kompensation som startat efter den första översvämningsepisoden fart igen. Översvämningen i Limburgområdet hade ett gradvist förlopp såtillvida att det tog för vattnet att förflytta sig från den sydligaste till de nordligaste delen av bebyggelsen i området längs floden. Översvämnings- perioden sträckte sig över c:a . Det regnväder som drabbade departementet Ardennes var även två till kraftigare än normalt. regn föll mellan i norra delarna av departementet och i staden . Det ihållande regnet orsakade även en snabb stegring av vatten- nivåerna. Allmänheten hade å ena sidan händelse i färskt minne men betraktade en upprepning som något helt osannolikt eftersom man tog för givet att översvämningen 1993 var ett hundraårsflöde. När man återigen drabbades visste man inte vad man skulle tro. Var det ett nytt hundraårsflöde eller var det något som skulle upphöra ? talade väderprognoserna om ytterligare kraftiga regn. Den 26 klövs Charleville-Mézières på mitten av floden. nådde vattennivån i floden 5.82 m och översteg väsentligen flödet . Den högsta vattennivån konstaterades och uppgick till 6.30 m, d v s femtiotvå centimeter högre än den högsta noteringen I Charleville-Mézières varade översvämningen från till . Tvåhundrafemtiosju av fyrahundrasextiotre kommuner i departementet och tolvtusen personer drabbades. översvämningar hade annan karaktär än julfloden . Samma områden som drabbades 1993, d v s Rhens och Mosels dalgångar i höjd med och , drabbades även . var kylig och temperaturen låg mestadels under noll. Nederbörden var sparsam och föll mest i form av snö i lägre terräng. Resterna av orkanen förde in ett lågtryckszon över som orsakade kraftiga regn mellan i låglänta områden i norra och västra . I bergstrakterna började snön smälta när temperaturen steg. Tövädret förvärrade de redan allvarliga förhållandena eftersom den låglänta terräng som skulle ta emot smältvattnet redan var vattenmättad och dessutom hade frusit till på vissa ställen. Under andra hälften av januari kom snö- och regnområden in från väst. Eftersom marken inte kunde ta emot mer vatten fyllde regnet vattendragen. föll mer än regn. Den kraftiga nederbörden i kombination med töväder orsakade snabb stegring av vattennivåerna i floderna, exempelvis steg nivån i staden med . I nåddes rekordnivån . Trots detta blev översvämningarna 1995 inte lika allvarliga som 1993. I de flesta orterna längs med bifloder blev skade- görelsen mindre genom att man hade förberett sig effektivare och i tidigare skede. Dessutom var tillflödena från Mosel mindre än . Dessa förbättrade motåtgärder gjorde att kostnaderna översvämning blev hälften av . 1993 och översvämningar orsakade båda betydande skador, inte minst ekonomiska. 1993 togs både myndigheter och befolkning på sängen medan man var bättre förberedd 1995. Det offentliga samtalet om orsakerna till översvämningarna skilde sig också åt mellan åren. 1993 talade man om naturkrafter som orsak till översvämningarna medan man 1995 snarare såg infrastrukturen som boven i dramat (bebyggelse av flodnära områden och skogsskövling). Debatten orsakade stort vetenskapligt och byråkratiskt rabalder. Både media och miljö- organisationer liksom en växande del av allmänheten tog översvämningar till intäkt för att samhällets beredskap mot översvämningar hade misslyckats. Det ihållande regn som bland annat föll i provinsen mot skapade oro. Minnet av översvämningar var färskt och folk var inte villiga att ta några som helst risker och i byarna längs vidtogs nödvändiga mått och steg för att förbereda sig för en ny översvämning. Till en början höll sig vattenstegringen års nivåer, men trots detta inrättades kriscentra för den händelse att något skulle inträffa. Alarmprognoser som förebådade att vattennivåer skulle överskridas, kom . Inom parentes kan nämnas att många invånare i de belgiska grannprovinser som befann sig i farozonen valde att bortse från denna varning. Tvångsevakuering diskuterades och för att en sådan skulle kunna genomföras, fordrades att borgmästarna i flera orter proklamerade katastroftillstånd vilket också gjordes. hade cirka två och ett halvt tusen personer evakuerats och trettontusen bostäder var översvämmade. Det var inte enbart floden som ställde till problem under översvämningarna 1995. Även vattnet i floderna steg till alarmerande nivåer och fler provinser än riskerade att drabbas. Situationen i var dessutom alarmerande med kraftiga regn och snösmältning som höjde Rhens vattennivåer. I Nijmegen fattades beslut om att delar av den omkringliggande regionen skulle evakueras på frivillig grund. Jordbrukare, affärsverksamhet och industrin drabbades hårt vid evakue- ringarna eftersom dessa drog ut . Detta ledde till att näringsidkare och andra istället valde att stanna kvar trots de stora risker som detta innebar. Vattennivåerna steg dock inte ytterligare, men risken för fördämningsbrott var överhängande. Långt innan myndigheterna tillät de drabbade att återvända till bostäder och arbeten började rykten gå om att detta var tillåtet, vilket föranledde inrikesministern att ingripa för att sätta stopp för agerandet. På samma sätt som under översvämningen 1993 steg vattennivåerna gradvis men det som skilde de båda förloppen åt var den utdragna regnperioden . Vattennivåerna 1995 översteg väsentligen1993 års. 1993 drabbades man av ett mer plötsligt högt flöde, medan man 1995 drabbades av ett långdraget förlopp med mycket höga flöden bl a genom det ihärdiga regnandet samt att fler floder än Meuse drabbades. översvämningarna drabbade även fler provinser än och c:a tvåhundrafemtiotusen personer evakuerades jämfört med inalles tiotusen . fick delar av södra betydligt mer regn än normalt. Under andra hälften av juli föll stora regnmängder, främst i de inre delarna av södra . varnade för höga flöden i ett par 95. Nya regnområden väntades. senare sände ut en ny skarpare prognos och varnade för allt högre flöden, framför allt i de reglerade älvarna. Varningsnivån hade stegrats från tre till två. Att ett så stort område som det aktuella får så stora vattenmängder som de som producerades inom loppet av endast , är mycket ovanligt. De stora neder- bördsmängderna medförde att marken snabbt blev mättad, vilket ledde till skred och ras på utsatta platser. Små och medelstora vattendrag fylldes snabbt och orsakade i första hand skador på vägar och broar samt på bebyggelse nära vattendragen. Västernorrlands-, Jämtlands- och drabbades av höga flöden med översvämningar som följd (jfr översvämningarna i ). I berördes kommunerna: , , , , och av översvämningarna. De vattensystem som drabbades var med biflöde och , med biflöden, med biflöde Gimån, Ljusnan med biflöde . sjöarna påverkades av översvämningarna. Av dessa vattensystem är , , och Ljusnan med vissa biflöden reglerade men i systemen ingår även oreglerade biflöden. Älvarna rinner i stort sett parallellt från fjällen ner till havet. Fallhöjderna gör stora vattenkraftuttag möjliga i systemen. Miljön runt dessa vattensystem har till stora delar karaktären av glesbebyggt skogsland. De vattenregleringsföretag som ansvarar för och hanterar de berörda vattensystemen är , , och . De kraftproducenter som engagerades av översvämningarna i var , , och Kraft samt ett antal mindre kommunalt ägda bolag. 95 00 07 22 är lokaliserad till södra , norra och . Älven är fyrtiosex mil lång och är tredje största älv och svarar för sjutton procent av vattenkraftproduktion. har tjugofyra vattenkraftverk i 96 och har åtta97. har sammanlagt ett trettiotal kraftverk i de svenska vatten- systemen, varav ett flertal i . är lokaliserad till och . Älven är fyrtiotvå mil lång, passerar och mynnar i , norr om . har nio vattenkraftverk i Indalsälven98 och har tio99. är lokaliserad till , och . Älven är trettiofem mil lång älv och mynnar i söder om . har tio vattenkraftverk i Ljungan100. Inom Krafts anläggningen Östjämtland finns sammanlagt tolv vattenkraftverk. De större kraftverken ingår i vattenregleringsföretag, samt vattenregleringsföretag 101. Ljusnan är trettiosju mil lång. Älven är lokaliserad till och och rinner upp strax norr om och mynnar i havet strax söder om . Det största biflödet är . Kraft är kraftproducent och inom anläggningen i finns sammanlagt tjugotvå vattenkraftstationer102. I de reglerade vattendragen förvärrades situationen av att magasinen redan var fyllda efter vårfloden och regnandet. tvingades regleringsföretagen öka tappningen för att förhindra överdämning. Förutom översvämningsskador på grund av dessa ökade flöden, inträffade problem med grundvattentäkter och brunnar på grund av kontaminering av yt- och älv- vatten103. I ett par fall hotades dammsäkerheten i samband med översvämningarna . Ett mindre dammbrott i medförde exempelvis att en fiskesjö tömdes. Ett antal akuta räddningsinsatser genomfördes i syfte att förhindra ytterligare dammbrott104. I inträffade dock en dammincident vid som hade kunnat få allvarliga konsekvenser. 96http:// 97http:// 98http:// 99http:// 100http:// 101http://(Miljöredovisningen, Anläggning Östjämtland) 102http://(Miljöredovisningen, Anläggning Ljusnan) 103Översvämningarna i södra , de meterologiska och hydrologiska förhållandena. tillhör den reglerade delen av och är lokaliserad till på gränsen till . drabbades av omfattande problem med dammluckorna i samband med de höga flödena. I samband med kontroll av systemen hade man upptäckt att dammluckorna var i behov av översyn och att en av luckorna var i dåligt skick. Man planerade att åtgärda detta under det närmaste året. görs traditionellt översyn och reparationer på kraftstationerna då sommarperioden betraktas som en lugn period mellan höst och vårflod. pågick arbeten i med att byta ut olika dammsektioner, vilket innebar att vissa av hydraulsystemen var satta ur funktion. Sommarens höga flöde slog till mitt och flödet drabbade hårdare än de höstflöden som man var van att hantera. Möjligheterna att förbereda sig för höga flöden mitt var dessutom små p g a att väder- och flödesprognoserna från är korttidsprognoser. I samband med sommarens höga flöde steg nivåerna i dammen vid dramatiskt och tappningen behövde ökas. När detta skulle verkställas visade det sig att en av luckorna inte kunde öppnas automatiskt utan krävde manövrering. För att kunna öppna luckan krävdes en kranbil, vilken hade rekvirerats men som inte kunde ta sig fram på ordinarie vägar p g a översvämningen. Risken för dammbrott var överhängande. Incidentrapport gjordes av driftsingenjören på kraftbolaget, men rapporten kom inte till kännedom. Dammägaren anmälde inte i detta sammanhang att man haft problem med att öppna en av dammluckorna. Incidenten vid har efter händelserna polisanmälts och överlämnats till åklagare. var flödesnivåerna i älvar och vattendrag så höga att företag, myndigheter och organisationer började samverka och på allvar började påtala riskerna. Samordningsgruppen Höga Flöden 105, som är lokaliserad till , startade upp sin verksamhet och hade möten en till fram till . I Samordningsgruppen Höga flöden ingår representanter från länsstyrelserna i Gävleborgs-, Västernorrlands-, Jämtlands- och , , , , Försvarsmakten och berörda Vattenregleringsföretag. Samarbetet organiserades till ett av dessa vattenregleringsföretags huvudkontor i på grund av att det där fanns tillgång till såväl kompetens som utrustning för kontinuerlig övervakning av flöden och nivåer i vattensystemen. I sammanhanget kan nämnas att i nom en regional samordningsgrupp är vattenregleringsföretagen huvudaktörer i kraft av den generella sakkunskap om vattenhantering som finns på företagen, liksom att man här har kompetensen att bedöma konsekvenserna av en förändring i regleringen. Samordningsgruppen Höga Flöden fungerar såväl strategiskt som operativt vid hanteringen av höga flöden. Gruppen är den aktör som fattar övergripande beslut, medan varje 105Samordningsgruppen Höga flöden tillkom på initiativ av f d landshövdingen i efter den översvämning som drabbade regionen 1995.