sou · GPB328d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Beteck- ningen idéer och information är emellertid hämtad från Europakonven- tionen och avses ha samma innebörd i grundlagsförslaget som i kon- ventionen. I den svenska översättningen av konventionen är motsva- rande uttryck f.ö. tankar och uppgifter. Skyddet enligt grundlagsförsla- get är emellertid mer omfattande än artikel 10 i konventionen eftersom grundlagen förutsätter att eventuella begränsningar i yttrande- friheten måste ske i form av ett beslut om lag i parlamentet, medan ar- tikel 10 enbart hänvisar till författningar i allmänhet. Det anses också att den föreslagna ändringen i grundlagen kommer att ge ett större skydd än konventionen eftersom stadgandet förbjuder all typ av för- handscensur i fråga om ett yttrandes innehåll. medges att skyddet även i vissa delar är sämre än det som finns i konventionen, eftersom konventionen inte innehåller några exempel på när yttrande- friheten kan begränsas på grund av något allmänt intresse. Yttrandefriheten i nya medier omfattas liksom tidigare av grundlags- skyddet. För yttrandefrihetens del är det ovidkommande om yttrandet sker på traditionella vägar eller genom ianspråkstagande av ny teknik. Särskilt om nya medier För att befordra utvecklingen och utnyttjandet av nya medier skapade förbundsstaten och delstaterna närmare regler för s.k. multime- diatjänster. De till allmänheten riktade redaktionellt bearbetade tjäns- terna är föremål för reglering i särskilda fördrag (Mediendienste- Staatsvertrags) ingångna mellan delstaterna. När det gäller tjänster för enskild kommunikation, t.ex. telefonitjänster, sker regleringen på fede- ral nivå genom lagen Informations- und Kommunikationsdienstegesetz. Enligt den lagen är media- och telefonitjänster inte föremål för anmäl- nings- eller besiktningstvång i vidare mån än vad som följer av allmän lag. Därutöver inskränker straff-, civil- och förvaltningsrättsliga regler ansvaret för den som tillhandahåller media- och telefonitjänster. I fråga om s.k. rättsvidrigt (stötande) innehåll i ett yttrande är nämligen upp- hovsmannen ensam ansvarig. Den som tillhandahåller en server på vil- ken främmande stötande material har lagrats är endast ansvarig i be- gränsad omfattning. Nätleverantörer, som uteslutande tillhandahåller möjligheten att få tillträde till nätet, har inget ansvar alls. Det finns emellertid en skyldighet att, om man får kännedom om sådant material, spärra det om så krävs och om det är tekniskt möjligt att göra det. Några särskilda bestämmelser för att inskränka yttrandefriheten och åsiktsfriheten på Internet planeras inte. Det har inte skett några ändringar i den kanadensiska yttrandefrihets- lagstiftningen sedan frågan ställdes senast. antogs emeller- tid en lag om skydd för personuppgifter och elektroniska dokument, som träder i kraft . Särskilt om nya medier I v. American Civil Liberties Union har den amerikanska prövat frågan om Communications Decency Act (se SOU 1997:49 s. 154) strider mot första tillägget till konstitutionen. Domstolen fastställde därvid underrättens dom, dvs. att delar av lagen var grundlagsstridig. Domstolen godtog i och för sig regeringens rätt att skydda barn från skadligt material på nätet, men påpekade att i detta fall var lagens ordalydelse så vag och lagen så vittgående att den otvi- velaktigt kunde tysta personer vars yttranden hade rätt till grundlags- skydd. Exempelvis kunde ett meddelande om användning om preven- tivmedel via e-post från en förälder till sitt sjuttonåriga barn som går på , beroende på hur lagens ordalydelse tolkades på mottaga- rens ort, komma att anses som en straffbar kommunikation med en minderårig. Likaledes kunde den som publicerade vanliga obscena ord på nätet straffas med fängelse. Vidare innebar lagen med tanke på Internets stora spridning över världen att om den som tillhandahöll en tjänst misstänkte att en minderårig fick tillgång till innehållet var denne tvungen att stänga ned webbplatsen för att undgå straffansvar. Detta innebar, enligt domstolen, en oacceptabel begränsning av yttrandefri- heten. De faktorer som gör det möjligt att begränsa yttrandefriheten i vissa avseenden i fråga om radio och TV (jfr SOU 1997:49 s. 153) fö- religger således inte i fråga om Internet. Internet anses inte lika in- kräktande till sin natur som dessa medier, eftersom meddelanden inte ofrivilligt dyker upp på en persons dataskärm utan kräver visst aktivt handlande från mottagarens sida. Sedan olagligförklarat delar av Communications Decency Act har kongressen ånyo lagstiftat i frågan genom the Child Online Protection Act . Lagen, som trädde 1999, innehöll ett förbud mot att i affärssyfte sprida material på nätet om materialet är att betrakta som skadligt för minderåriga. Motståndare till lagen menade att detta förbud hotade yttrandefriheten i form av sexuell rådgivning på nätet, diskussionsgrupper inom området gyne- kologi och hemsidor för bl.a. en bokhandel, ett konstgalleri och en ho- mosexuell nyhetssida. Även denna lagstiftning har varit föremål för domstolsprövning. beslutade en federal apellations- domstol i målet mot II att också den nya lagen stred mot yttrandefrihetsskyddet i konstitutionen. förväntas pröva frågan om konstitutionen skyddar virtuell barnpornografi som inte består av bilder på verkliga barn, dvs. datorge- nererad pornografi, eller om yttrandefriheten kan begränsas på detta område på grund av statens intressen att skydda barns välfärd. Den lag som är aktuell i detta fall är the Child Pornography Protection Act. Olika federala apellationsdomstolar har beträffande denna lagstiftning kommit fram till olika slutsatser i frågan om lagen är grundlagsstridig eller inte. Sammanfattningsvis kan sägas att försöken att genom lag- stiftning begränsa yttrandefriheten på nätet huvudsakligen synes gälla pornografiskt material. Särskilt om nya medier Den snabba tillväxten av användningen av och utbudet på Internet har lett till en intensiv debatt i om innehållet på Internet och då främst i fråga om pornografi och annat för barn olämpligt material. Ett antal utredningar och forskningsprojekt ledde fram till att regeringen övervägde fyra olika alternativ för en reglering av området. Ett individuellt tillståndssystem för Internetleverantörer med givna förhandsregler. Självreglering inom branschen inom ramen för en övergripande lag- stiftning. Självreglering inom branschen utan lagstiftad övervakning Att lämna området utan åtgärd till marknaden i förening med redan existerande lagstiftning. Bland övervägandena fanns även frågor om att med tekniska medel reglera det innehåll som tillhandahålls av utländska Internetleverantö- rer eller innehållet på utländska webbsidor som tillhandahålls av au- straliska leverantörer. Regeringen valde slutligen alternativet med självreglering inom ramen för en övergripande lagreglering. Detta led- de till ett tillägg till den federala Broadcasting and Services Act , Amendment () Act (1999), som trädde i kraft . Denna lagstiftning avser att reg- lera innehållet i Internettjänster i . En ledande princip har därvid varit att det som är olagligt utanför Internet också skall vara olagligt på Internet. Lagen är inte tillämplig på lokala nätverk, Inter- nettelefoni, chatrum eller vanlig e-post i den mån sådan inte läggs ut på nyhetsgruppers (s.k. newsgroups) hemsidor. Lagen består i korthet av tre olika delar, nämligen uppföranderegler för branschen, en klago- målsmekanism och konsumentrådgivning. I regelverket spelar frivilligt överenskomna branschregler en central roll. Reglerna utarbetades av branschorganisationen () tillsammans med Australian Broadcasting Authority (ABA) och med bidrag från allmänhetens sida. De tre uppförandekoder som arbetet utmynnade i registrerades hos ABA . Reglerna riktar i första hand in sig på pornografiskt material och mate- rial som innehåller våld. Även grovt rasistiskt material kan falla in un- der det förbjudna området. Invånarna i kan genom den nya lagstiftningen klaga till ABA om de träffar på stötande material på Internet. ABA undersöker i så fall om materialet i fråga strider mot vad som föreskrivs i bransch- reglerna. Om ett brott mot reglerna kan konstateras försöker ABA för- må företaget eller leverantören i fråga att avlägsna det aktuella materi- alet. Det är straffbart att inte följa ABA:s anvisningar och den högsta straffsatsen är böter om 27 500 per dag för juridiska personer res- pektive 5 500 för enskilda personer. Genom lagstiftningen har det också byggts upp ett fristående kon- sumentupplysningsorgan, NetAlert, som har till uppgift att upplysa all- mänheten om gällande lagstiftning och om de åtgärder som man själv kan vidta för att styra det innehåll som kan laddas ner till den egna da- torn. är således ABA inte bara ansvarig för etermedia utan även innehållet på Internet. Till myndighetens uppgifter hör bl.a. att dela ut sändningsfrekvenser, uppbära avgifter för sändarlicenser, ut- forska allmänhetens inställning till olika programfrågor, utveckla rikt- linjer för programinnehåll, medverka vid utarbetandet av frivilliga branschregler samt att behandla klagomål från allmänhetens sida i frå- ga om programinnehåll och innehållet på Internet. Myndigheten över- vakar även efterlevnaden av riktlinjer och branschregler. Redovisningen ovan avser åtgärder på federal nivå. Det återstår än- nu att komplettera lagstiftningen med lagar på delstatsnivå. 4.2Regler och projekt inom EU och I detta avsnitt lämnas en kortfattad redogörelse för regler och projekt inom EU och angående företeelser som berör Mediegrundlagsut- redningens uppdrag, t.ex. television och datorkommunikation. Europeiska unionens råds direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (TV-direktivet eller direktivet om TV utan gränser) är det viktigaste dokumentet när det gäller frågor om programinnehåll och sänd- ningsverksamhet. Direktivet införlivades med svensk rätt genom lagen 1992:1356 om satellitsändningar av televisionsprogram till allmänheten. ersattes bl.a. denna lag av regler i radio- och TV- lagen som då trädde i kraft. TV-direktivet har setts över av kommissionen och antog och rådet ett nytt direktiv (97/36/EG) om ändring av TV-direktivet. Ändringarna införlivades med svensk rätt genom ändringar i radio- och TV-lagen (SFS 1998:1713, prop. 1997/98:184, bet. 1998/99:KU13, rskr. 1998/99:100). TV-direktivet reglerar TV-sändningar avsedda för mottagning av all- mänheten oavsett med vilken teknik sändningen sker. Även kodade sänd- ningar som betal-TV-kanaler omfattas av direktivet. Däremot omfattas inte tjänster som innehåller meddelanden som efterfrågas individuellt som tele- fax, databaser eller liknande tjänster. Direktivet innehåller minimiregler för TV-sändningar inom EU och syftar till att möjliggöra fri rörlighet för TV-sändningar. Enligt direktivet skall det land som har jurisdiktion över programbolaget se till att sändningarna är förenliga med direktivets be- stämmelser (den s.k. sändarlandsprincipen). Andra medlemsstater skall tillåta fri mottagning och får inte begränsa återutsändning av en TV- sändning från en annan medlemsstat av skäl som omfattas av direktivet. Undantagsvis tillåts att ett medlemsland tillfälligt inställer återutsändning av TV-sändningar. När det gäller sändningarnas innehåll finns i direktivet bl.a. minimiregler om att en viss andel av sändningstiden skall reserveras för europeiska produktioner för att främja distribution och produktion av sådana program, regler om TV-reklam och sponsring samt regler om att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att säkerställa att TV-sändningar inte inkluderar program som kan skada utvecklingen hos minderåriga. Di- rektivet innehåller också regler om rätt till beriktigande samt bestämmelser om rapportering och uppföljning. De ändringar som gjorts genom direktiv /36/EG ändrar inte den grundläggande inriktningen av TV-direktivet. Det nya direktivet innehåller emellertid vissa tillägg och förtydliganden. Sättet att bestämma ansvarigt land regleras utförligt. Reglerna om europeiska programkvoter behålls i princip oförändrade. En ny bestämmelse införs för att säkerställa att TV- sändningar av viktiga evenemang även i fortsättningen blir tillgängliga för en stor publik. Det nya direktivet innehåller också regler om köp-TV, dvs. sändning av direkta erbjudanden till allmänheten med avseende på att mot betalning tillhandahålla varor eller tjänster, inklusive fast egendom, eller rättigheter och förpliktelser. Den tillåtna omfattningen av TV-reklam och köp-TV har fått en uttömmande reglering i direktivet. Direktivet gäller även, med undantag för vissa bestämmelser, för specialkanaler för köp-TV och egenreklam. Läkemedelsföretag får möjlighet att på vissa villkor fun- gera som sponsorer av TV-program. Reglerna om skydd för minderåriga har förtydligats. En kontaktkommitté har också inrättats för att följa till- lämpningen av direktivet och tjäna som forum för diskussioner mellan kommissionen och medlemsstaterna. Kommittén består av företrädare för de berörda myndigheterna i medlemsstaterna och har en företrädare för kommissionen som ordförande. TV-direktivet skall ses över . Sammanfattningsvis kan om TV-direktivet konstateras att det inte skett något som påverkar arbete. Inom EU finns även regler om tekniska frågor rörande television. Un- der antog t.ex. rådet direktiv /47/EG om tillämpning av standar- der för sändning av televisionssignaler. Direktivet innehåller artiklar av betydelse för digital TV-teknik. I direktivet sägs bl.a. att medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att främja en snabbare utveckling av avancerade televisionstjänster inbegripet televisionstjänster för bredbilds- format, högupplösningstelevisionstjänster och televisionstjänster som an- vänder digitala sändningssystem. Direktivet har inte ändrats men inom ramen kommunikationsöversyn (se nedan) har tagits fram ett förslag till ett direktiv om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande utrustning, KOM (2000) 384, som avses ersätta bl.a. direktiv. När det gäller kommunikation med hjälp av datorer är det främst Euro- paparlamentets och rådets direktiv /46/EG om skydd för enskilda perso- ner med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet) som är av intresse. Direkti- vet, som syftar till att skapa en hög nivå på skyddet för rätten till privatli- vet, har införlivats med svensk rätt genom personuppgiftslagen (1998:204). Direktivet gäller både för automatisk och behandling av personuppgifter och med behandling av personuppgifter avses i princip varje åtgärd beträffande sådana uppgifter, t.ex. insamling, lagring, bear- betning, ändring, användning, spridning och annat tillhandahållande. När det gäller behandling omfattar direktivet endast register som är strukturerade efter bestämda kriterier. Direktivet innehåller bl.a. regler om när personuppgifter får behandlas, regler om rättslig prövning, ansvar och sanktioner och regler om överfö- ring av personuppgifter till tredje land. Reglerna innebär bl.a. att bearbet- ning av personuppgifter i ett manuellt eller ADB-stött register som an- vänds för produktion av en framställning som faller under TF eller YGL omfattas av direktivet. Direktivet är därför av central betydelse för Medie- grundlagsutredningens uppdrag och det behandlas särskilt i kapitel 7. Som närmare utvecklas där strider vissa av direktivets bestämmelser sedda för sig mot TF och YGL. Den möjlighet till undantag i yttrandefrihetens in- tresse som ges i artikel 9 i direktivet är emellertid enligt kommitténs me- ning vidare än vad ordalagen där synes ge vid handen och den utvidgning av YGL:s tillämpningsområde som kommittén föreslår får anses omfattas av denna möjlighet till undantag. har med anledning av ett betänkande från Konstitutionsut- skottet (bet. 1998/99:KU15) gett regeringen till känna att den med kraft bör verka inom EU för att en revidering sker av dataskyddsdirektivet. Sve- rige har med anledning av detta tagit initiativ till en seminarieserie där företrädare för medlemsstaterna får möjlighet att presentera sin lagstift- ning och diskutera de tillämpningsproblem som uppstått i de olika länder- na. Vid seminarierna är även en företrädare för närva- rande. skall komissionen avge en rapport om genomfö- randet av direktivet eventuellt försedd med lämpliga ändringsförslag. Rap- porten skall offentliggöras och eventuella ändringsförslag kommer att dis- kuteras i EG:s ministerråds arbetsgrupp för dataskydd (jfr avsnitt 2.3.2). När det gäller kommunikation med hjälp av datorer kan även följande beslut och direktiv nämnas. Beslut 276/1999/EG om en handlingsplan för säkrare användning av Internet1 har som mål att främja en säkrare användning av Internet och att på europeisk nivå verka för en gynnsam utveckling av Internetbranschen. Enligt handlingsplanen skall åtgärder vidtas för att främja självreglering inom branschen och system för innehållsövervakning, för att verka för att branschen tillhandahåller filtreringsverktyg och klassificeringssystem som ger föräldrar och lärare möjlighet att välja lämpligt innehåll för barn, för att öka medvetenheten om branschens tjänster bland användarna, för att införa stödinsatser såsom bedömning av rättsliga konsekvenser, för att 1 och rådets beslut nr 276/1999/EG av om antagande av en flerårig handlingsplan på gemenskapsnivå för att främja en säkrare användning av Internet genom att bekämpa olagligt och skadligt innehåll på globala nät, EGT nr L 33, , s.1. främja det internationella samarbetet på området och för att på annat sätt främja en säkrare användning av Internet. Handlingsplanen skall genomfö- ras av , till och med . Den torde inte ha någon påverkan på Medie- grundlagsutredningens arbete. antog och rådet också ett direk- tiv om rättsligt skydd för databaser, 96/9/EG. Direktivet syftar till att ska- pa ett harmoniserat rättsligt skydd för databaser inom gemenskapen. Di- rektivet gäller för alla sorters sammanställningar, oavsett teknik, och tar alltså inte speciellt sikte på datortekniken. Det rör upphovsrättsliga frågor som inte inverkar på utredningsuppdraget. Det finns även ett direktiv om elektronisk handel.2 Direktivets syfte är att bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att säkerställa den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster mellan medlemsstater- na. I direktivet behandlas ett antal tämligen disparata rättsliga frågor som aktualiseras i samband med interaktiva tjänster på Internet, t.ex. etable- ringsfrihet, informationsskyldighet för tjänstetillhandahållaren, marknads- föring, avtal som ingås på elektronisk väg, ansvar för den som förmedlar brottslig eller skadevållande information samt tvistlösningsprinciper. Vi- dare kan nämnas att det finns ett direktiv om rättsligt skydd för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång.3 Inte heller dessa direktiv avser frågor som faller inom . Den europeiska kommissionen inledde en översyn av den samlade gemenskapslagstiftningen på teleområdet, kommunika- tionsöversyn (1999 review). Det samlade regelverket består av tjugo direktiv och beslut. Översynen gäller inte endast den renodlade te- lemarknaden utan inkluderar också alla former av elektronisk kommuni- kation och tillhörande tjänster. Som ett resultat av översynen lade kom- missionen fram förslag till fem nya direktiv, en förord- ning och ett beslut om gemenskapens policy avseende spektrumfrågor. De föreslagna rättsakterna skall ersätta de nuvarande direktiven på teleområ- det. Det nya regelverket föreslås dock få ett vidare tillämpningsområde än det tidigare och skall omfatta inte bara telemarknaden utan hela den elek- troniska kommunikationsmarknaden. Ramdirektivet eller förslaget till Eu- ropaparlamentets och Rådets direktiv om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, KOM (2000) 393, är avsett att utgöra en form av grunddirektiv som innehåller 2Europaparlamentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /84/EG av om det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång. bestämmelser som är grundläggande för tillämpningen av övriga direktiv. Enligt detta direktivförslag skall det nya regelverket omfatta elektroniska kommunikationsnätverk, elektroniska kommunikationstjänster och tillhö- rande utrustning. Det skall dock inte omfatta det innehåll som överförs med hjälp av elektroniska kommunikationsnätverk eller -tjänster. De övri- ga direktiv som det lämnats förslag till är access- och samtrafikdirektiv, KOM (2000) 384 (se ovan), direktiv om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation, KOM (2000) 385, auktorisationsdirektiv med regler om auktorisations- och tillståndssystem, KOM (2000) 386, och direktiv om samhällsomfat- tande tjänster, KOM (2000) 392. Det sistnämnda direktivförslaget inne- håller inte endast bestämmelser om samhällsomfattande tjänster utan även mera allmänna bestämmelser om användares och konsumenters intressen och rättigheter samt regler om förhyrda förbindelser och åtagande om vi- daresändning (must carry). Kommissionen har föreslagit att direktiven skall träda i kraft . En förordning om tillträde till accessnät har också utfärdats.4 Förord- ningen trädde i kraft . Syftet med förordningen är att få till stånd en effektiv konkurrens i det lokala accessnätet. Det har ansetts angeläget att öka konkurrensen i det lokala accessnätet sedan undersök- ningar visat att detta nät är ett av de minst konkurrensutsatta områdena på den avreglerade telemarknaden. För att snabbt få till stånd en reglering som främjar konkurrensen har en förordning som direkt blir tillämplig i medlemsstaterna utfärdats i stället för ett direktiv som kräver implemente- ring i medlemsstaternas lagstiftning. Förordningen är dock endast en tem- porär åtgärd. Det anges i direktivet att det nya regelverket för elektronisk kommunikation bör omfatta lämpliga bestämmelser för att ersätta förord- ningen. Syftet med förordningen är att främja tillträde till det accessnät av koppar, eller annan metall, som de f.d. monopolföretagen byggt upp under sin monopolställning. Med accessnät avses den fysiska förbindelsen i det lokala nätet som förbinder en abonnents lokaler med t.ex. en lokalstation i det allmänt tillgängliga fasta nätet. Förordningen ålägger operatörer för fast telefoni som bedömts ha ett betydande marknadsinflytande att ge till- träde till accessnätet och erbjuda samlokalisering. Skyldigheten att ge till- träde omfattar såväl tillträde med ensamrätt, dvs. en exklusiv rätt att an- vända hela frekvensspektrum i metalledningen, som gemensamt tillträde, dvs. tillträde som inte omfattar talfrekvenser. Frågan om förordningens förhållande till YGL behandlas i avsnitt 5.5. Inom EU har också bedrivits arbete rörande frågor om skydd för min- deråriga och den mänskliga värdigheten. Rådet har utfärdat en rekommen- 4 och rådets förordning (EG) nr 2887/2000 av den 18 decem- ber 2000 om tillträde till accessnät, EGT L 336/4, 30.12.2000. dation om skydd för minderåriga och den mänskliga värdigheten som rik- tar sig till medlemsstaterna, berörda branscher och parter samt till kom- missionen.5 Medlemsstaterna rekommenderas att främja utvecklingen av industrin för audiovisuella tjänster och informationstjänster genom att främja frivilligt inrättande av nationella system för att skydda minderåriga och den mänskliga värdigheten inom de audiovisuella tjänsterna och in- formationstjänsterna och genom att inrätta nationella system med själv- reglering, men även genom samarbete på gemenskapsnivå eller andra åt- gärder.