sou · GPB347d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Utskottet framhöll inledningsvis att det av revisorernas granskning, , framgick att RFV och försäkringskassorna påbörjat och planerade för en rad åtgärder i syfte att förbättra kvaliteten i ärende- handläggningen. I rapporten angavs att det dels löpande pågår en in- ternkontroll avseende antalet fel, dels bedrevs, främst inom ohälso- området, ett kvalitetssäkringsarbete för att objektivisera kvalitetsbe- dömningen. Utskottet konstaterade därefter att det i regleringsbrev för bl.a. anges att insatser för likformighet, rättssäkerhet och kvalitet i handläggningen skall prioriteras. Bland annat anges där som ett mål för verksamheten att skall av alla ärenden vara korrekta i beslutsunderlag, bedömning, beslut och utbetalning. I regler- ingsbrevet anges också att RFV skall utveckla sina analyser bl.a. vad gäller sambandet mellan kostnader och kvalitetsfaktorer som handlägg- ningstider, andel fel i handläggningen etc. Analyserna skall redovisas i årsredovisningen. Vidare har RFV i uppdrag att redovisa effekterna av tillsynsarbetet för att öka kvaliteten i hand- läggningen och i tillämpningen av förvaltningslagen. Utskottet uttalade därefter att det såg mycket allvarligt på den kritik som framförts från bl.a. JO angående handläggningen av ärenden vid försäkringskassorna. JO framförde liknande kritik även vid en offentlig utfrågning om socialförsäkringsadministrationen som utskottet höll . Utskottet har också noga följt utvecklingen vad avser lik- formighet, kvalitet och rättssäkerhet i ärendehandläggningen. Efter att ha hänvisat till sitt betänkande (bet. 1997/98:SfU8) samt till den information som JO lämnat till utskottet om situationen vid en utfrågning i utskottet , kon- staterade utskottet att en rad viktiga åtgärder i syfte att förbättra kvali- teten i ärendehandläggningen har vidtagits, både från regeringens och socialförsäkringsadministrationens sida. Utskottet utgick också från att det pågående arbetet på detta område noga skulle följas och utvärderas. Enligt utskottets mening är det viktigt att socialförsäkringsadmi- nistrationen ges möjlighet att genomföra de åtgärder som krävs för att höja kvaliteten och därmed öka rättssäkerheten. Utskottet ville också påpeka vikten av att de försäkrade får ett bra bemötande och att detta ansvar åligger styrelse. har präglats av nedskärningar samt både många och snabba regeländringar. Dessa förhållanden har givetvis påverkat situationen på försäkringskassorna. Utskottet delade emellertid revisorernas bedömning att ytterligare åt- gärder och ansträngningar krävs för att komma till rätta med bristerna. Det material som revisorerna tagit fram vid sin granskning och förslag rörande t.ex. utbildning och kompetensutveckling samt utarbetande av gemensamma handlingsrutiner och en översyn av regelverk och in- struktioner bör därvid tas i beaktande. Mot bakgrund av det anförda och med anledning av revisorernas förslag och motionerna Sf3 (delvis) och Sf212 ansåg utskottet att reger- ingen bör ge RFV i uppdrag att fördjupa och konkretisera utvecklings- arbetet. Regeringen borde återkomma till med en redovisning av hur arbetet med att höja kvaliteten i handläggningen utvecklas. Vad utskottet sålunda anfört borde som sin mening ge regeringen till känna. biföll vad utskottet hemställt (rskr. 1998/99:230). uttalanden i samband med behandlingen av vissa av nedan behandlade propositioner har redovisats. I detta avsnitt beaktas i den delen om det från regeringens sida särskilt lyfts fram ett behov av en översyn av förfarandereglerna eller närliggande frågeställningar. 7.2.1Propositionen 1997/98:41 Socialförsäkringens administration, m.m. I samband med att rollfördelningen mellan försäkringskassorna och RFV bedöms, framhölls i propositionen 1997/98:41 (s. 62) att en över- syn bör göras av RFV:s roll enligt 20 kap. 12 § AFL samt att detta lämpligen kan ske i den allmänna översyn av processen i socialförsäk- ringsmål som föreslås i departementspromemorian Garantipension och samordningsfrågor m.m. (Ds 1997:66, se nedan). 7.2.2Förarbetena till det reformerade ålderspensionssystemet Förfarandereglerna för det reformerade ålderspensionssystemet berör- des endast översiktligt i den principproposition, prop. 1993/94:250, där riktlinjerna för reformen lades fast. Först i departementspromemorian Ds 1995:41, Reformerat pensionssystem – lag om inkomstgrundad pen- sion, m.m., presenterades förfaranderegler för det reformerade ålders- pensionssystemet. Dessa regler var delvis utformade på ett sätt som skiljer sig från motsvarande regler i lagen om allmän försäkring. I de- partementspromemorian Garantipension och samordningsfrågor m.m. (Ds 1997:66) vidareutvecklades förfarandebestämmelserna. Det fram- hölls att de där föreslagna reglerna borde föranleda en allmän översyn av processreglerna inom socialförsäkringen (se Ds 1997:66 s. 153). Även i propositionerna Inkomstgrundad ålderspension, m.m. (prop. 1997/98:151) och Garantipension, m.m. (prop. 1997/98:152) nämndes behovet av en sådan allmän översyn (se s. 504 resp. s. 108). I senare lagstiftningsärenden har erinrats om denna utrednings upp- drag (se prop. 1999/2000:91, Efterlevandepensioner och efterlevande- stöd till barn, s. 259, prop. 1999/2000:127, Garantipension till personer födda eller tidigare, s. 95 samt prop. 1998/99:119, Socialför- säkringens personkrets, s. 157). 7.2.3Departementspromemorian Effektivare omprövningsregler av förvaltningsbeslut, Ds 1998:42 I departementspromemorian har lämnats förslag till nya, allmänna reg- ler om omprövning av förvaltningsbeslut. I syfte att – med bibehållen rättssäkerhet – effektivisera förfarandet föreslås i promemorian att mera utvecklade omprövningsbestämmelser skall införas i förvaltnings- lagen. Sådana bestämmelser är bl.a. ägnade att medföra bättre motive- rade beslut, som ökar den enskildes möjlighet att ta till vara sin rätt som de kan ge ett mer kvalificerat underlag för domstolarnas prövning. Den enskilde kan också få det slutliga avgörandet redan av förvaltningsmyndigheten utan att behöva avvakta en långdragen dom- stolsprövning. Förslagen innebär följande. En myndighet skall enligt bestämmelserna i en ny 27 § FL vara skyldig att ompröva ett beslut, som den har meddelat som första in- stans, om det begärs av en enskild som berörs av beslutet. Ett beslut som myndigheten meddelar i sin egenskap av klagoinstans skall således inte kunna omprövas enligt den nya bestämmelsen. Omprövningsskyl- digheten skall inte omfatta omprövnings- och avvisningsbeslut. En begäran om omprövning skall vara skriftlig och ha kommit in till beslutsmyndigheten räknat från den dag som den en- skilde fick del av det angripna beslutet. Den enskilde skall ange bl.a. den ändring i beslutet som han begär. skall göra en fullständig omprövning av det ti- digare meddelade beslutet i de avseenden som den enskilde har angett. Myndigheten får vid omprövningen inte ändra beslutet till nackdel för den enskilde som har begärt omprövning. Däremot får myndigheten även utan yrkande besluta till det bättre för den enskilde om inte något motstående intresse lider men. I omprövningsärendet får myndigheten besluta att det angripna beslutet tills vidare inte skall gälla. Den enskilde får inte hos allmän förvaltningsdomstol överklaga ett beslut som kan omprövas. I de fall omprövning kan ske är det således endast omprövningsbeslutet som kan överklagas av den enskilde. Om den enskilde ändå skulle överklaga ett omprövningsbart beslut, skall överklagandet anses som en begäran om omprövning. Dock gäller att ett grundbeslut som överklagas till domstol av det allmänna får över- klagas även av den enskilde. Myndighetens nuvarande i 27 § FL reglerade skyldighet att i vissa fall ändra felaktiga beslut skall gälla i huvudsak oförändrad även i fort- sättningen. Skyldigheten skall omfatta grund- och omprövningsbeslut samt föreligga även om den enskilde har begärt inhibition. skall inte behöva göras av oriktigheter som är av ringa betydelse för den enskilde. Bestämmelser om detta införs i en ny 27 b § FL. Ett beslut att avvisa en begäran om omprövning, på grund av att den kommit in , som efter överklagande har prövats av en högre myndighet eller av en domstol, skall inte få överklagas vidare. Förslagen är avsedda att leda till en effektivisering av förvaltnings- förfarandet. Sammantaget antas förslagen leda till kostnadsbesparingar genom att måltillströmningen till förvaltningsdomstolarna kan väntas minska. Förslagen föreslogs träda i kraft . Promemorian har remissbehandlats. Remissutfallet har varit blandat (jfr även Lavin i FT 1998 s. 295). har i flera sammanhang riktat kritik mot försäk- ringskassornas handläggning av socialförsäkringsärenden. Utredningen skall i det följande spegla vissa viktigare inslag i hans kritik. Som har nämnts tidigare (se avsnitt 7.1.1) har Socialförsäkringsut- skottet hållit en offentlig utfrågning om socialförsäk- ringsadministrationen. Vissa uttalanden från JO:s sida vid utfrågningen återges i avsnitt 7.3.2. Där berörs också vissa motsvarande synpunkter som JO framfört vid en ny hearing i utskottet . Syn- punkterna återges med JO:s samtycke sådana de kommit till uttryck i hans manus till ett anförande i utskottet. I avsnitt 7.3.3 behandlar utredningen den kritik som JO i enskilda ärenden riktat mot försäkringskassornas handläggning. Inledningsvis erinras om det ökande antalet uttalanden på området i JO:s ämbetsbe- rättelse /91–2000/01. Därefter redovisas vissa sär- skilda beslut av JO, vilka berörts i utredningens direktiv, överlämnats till utredningen eller annars är av speciellt intresse från lagstiftnings- synpunkt. 7.3.2Uttalanden vid offentliga utfrågningar JO () angav antalet anmälningar till JO angående socialför- säkring – till 141. perioden – var motsvarande siffra 361. Detta är en ökning . Inom Pennlövs sakområde, som även innefattar kriminalvård, skatt, tull, kronofogdar, militär och överförmyndare, ökade anmälningarna med 25 pro- cent. Av de anmälningar som görs till JO föranleder kritik. Motsvarande siffra för socialförsäkring är 18–. Enligt JO var en vanlig anmälningsorsak långsam handläggning, t.ex. vid omprövning och överklagande. En annan typ av anmälan gäll- de formlöst stopp av utbetalning av förmåner, t.ex. sjukpenning. Man stoppade utbetalningen utan att fatta ett formellt beslut som kan över- klagas. En ytterligare anmälningsanledning var ofta en underlåten eller bristfällig kommunikation av handlingar. Det förekom beslut på helt bristfälligt underlag. Det förekom bristande och felaktig dokumentation i akter. I samband med inspektioner upptäcktes regelmässigt vissa fel. t.ex. felaktigt utformade beslut. JO såg en bristande överensstämmelse mel- lan de beslut som socialförsäkringsnämnden har fattat och det besluts- meddelande som har gått ut till den försäkrade. Man såg överklaganden som inte har omprövats utan blivit liggande och överklaganden som inte har skickats vidare till länsrätt. Man ser ganska ofta felaktiga full- följdsanvisningar. , särskilt såg man också en stor osäkerhet när det gäller ny lagstiftning, där vare sig förarbeten, blanketter, datastöd eller utbildning egentligen hunnit med. Enligt JO kunde man sammanfattningsvis säga att ur hans perspek- tiv föreföll försäkringskassorna ha ett högt och ökande antal handlägg- ningsfel i jämförelse med annan verksamhet. Detta innebär att den en- skildes rättssäkerhet hade försämrats. JO:s intryck var att de enskilda tjänstemännen har en god ambition och söker göra ett gott arbete. Där- vidlag skilde sig inte kassorna, i varje fall inte negativt, från andra myndigheter. Men förutsättningarna tycktes vara sämre. När det gäller försäkringskassornas förutsättningar framhöll JO att "lagstiftningen har kommit mycket snabbt". Det stöd som kassorna skulle ha i olika avseenden beträffande data, blanketter och framför allt utbildning och undervisning av olika slag har inte följt med. Man kun- de inte komma ifrån att man möter en betydande osäkerhet hos många anställda på kassorna. Beträffande frågan om felen gäller ärenden handlagda av tjänsteman eller av socialförsäkringsnämnd kunde man enligt JO rent generellt säga att felen ofta avsåg tillämpningen av förvaltningslagen. Felen gällde både socialförsäkringsnämndens handläggning och enskilda tjänstemäns handläggning. Enligt JO var sjukpenning och rehabilitering områden där det ofta förekommer felaktigheter. Man hittade snabbt sådana. Det fanns t.ex. nästan undantagslöst skillnader mellan social- försäkringsnämndens protokoll och de beslutsmeddelanden som har skickats ut. Det kunde vara skillnader i sak, skillnader i tidpunkt och även andra saker som skilde dem åt. Mellan 1988/89 och 1998/99 har antalet ärenden rörande socialförsäk- ring hos JO () ökat från 106 till 400. Andelen kritiserade beslut har ökat från (från ). Kritikfrekvensen beträffande t.ex. kriminalvård är , skatter och uppbörd och kronofogdarna . På dessa tre områden har andelen kritiserade beslut sjunkit kraftigt se- dan 1988/89. Mängden av felaktigheter i handläggningen av socialför- säkringsärenden har alltså ökat rejält . Enligt JO är de vanligaste felen vid försäkringskassorna ungefär de- samma som vid utfrågningen . JO nämnde även följande. Kassan inleder – ofta tidskrävande – utredningar inför ändringar enligt 20 kap. 10 a § AFL, trots att sådana ändringar i princip skall göras på befintligt material. Partsinsynen, dvs. den enskildes rätt enligt förvaltningslagen att ta del av alla handlingar i sitt ärende, sköts med stora dröjsmål och ibland med ovilja. Det förekommer dålig ordning i akterna, underlåtna eller felaktiga journalanteckningar. Många av felen är av elementär karaktär och borde inte återkomma år . Enligt JO kan följande förklaringar finnas till att antalet fel är så stort och i ökande. har lagstiftningstakten varit mycket hög. Det har ofta varit en alltför för försäkringskas- sorna att lära sig den nya lagstiftningen, att få blanketter, datastöd osv. Kassorna har fått en minskad personal. Omorganisa- tioner har skett. Den grundläggande utbildningen liksom vidareutbildningen hos beslutsfattarna i kassorna är inte på samma nivå som hos motsvarande befattningshavare vid t.ex. kronofogdemyndighet eller skattemyndighet. Skillnaderna har ökat kraftigt . Det förefaller som om respekten för förvaltningsrätten inte är tillräcklig. Ett exempel är att besvärsinlagor inte har skickats till länsrätt, trots att handläggaren mycket väl vet att det skall göras inom . Ett annat exempel är att man i vissa kassor medvetet låter bli att följa och anvisningar. JO framhöll också att i motsats till andra sakområden han har tillsyn över förekommer stora skillnader mellan försäkringskassorna i fråga om hur ett socialförsäkringsärende handläggs. Möjligen beror detta på att utbildningen av handläggarna är olika mellan olika län. 7.3.3Kritik i enskilda ärenden Ett studium av JO:s ämbetsberättelser /91–2000/01 visar att antalet ärenden där JO på något sätt riktat kritik mot en försäk- ringskassas handläggning nästan oavbrutet ökat. Medan antalet i äm- betsberättelsen publicerade fall /91–1992/93 var tre , steg det till omkring tio för att 2000/01 utgöra 20. De fel som har påtalats av JO har i många fall varit desamma . I ett par fall har åtal för tjänstefel aktua- 1992/1993 s. 468 1993/1994 s. 350). JO:s kritik avser ofta elementära handläggningsfel av försäkrings- kassorna. Sålunda har JO i åtskilliga fall kritiserat dröjsmål med att vidta föreskrivna åtgärder, t.ex. att låta part få del av handlingar (1999/2000 s. 332), (1995/1996 s. 344 2000/2001 s. 396), (1999/2000 s. 315 2000/2001 s. 409)) och att verkställa länsrätts dom (2000/2001 s. 399 och 417). Ännu vanligare är kritik för att kassan underlåtit att vidta föreskrivna åtgärder, t.ex. att sörja för behövlig partsinsyn (1995/1996 s. 337) att kommunicera material som den försäkrade bör få del av (1994/1995 s. 386 och 387, 1998/1999 s. 349 och 2000/2001 s. 391), att fatta beslut (1990/1991 s. 255, 1998/1999 s. 387 och 1999/2000 s. 299) och att vidarebefordra ett överklagande till läns- rätt (1991/1992 s. 304, 1997/1998 s. 408, 1999/2000 s. 316 och 2000/2001 s. 411). Ytterligare anledningar till kritik har varit t.ex. det formlösa sätt på vilket kassan hanterat vissa för den enskilde viktiga beslut, bl.a. att dra in eller stoppa utbetalning av en förmån utan form- ligt beslut (1995/1996 s. 346, 348 och 351 samt 1997/1998 s. 368 och 369), bristande anteckning av uppgifter i akt (1998/1999 s. 336 2000/2001 s. 367), meddelande av beslut innan tid för yttrande i anledning av kommunikation gått ut (1998/1999 s. 347), föranstaltande av kompletterande utredning inför omprövning enligt 20 kap. 10 a § AFL (1996/1997 s. 327) och bristfäl- lig beslutsmotivering (1994/1995 s. 390 och 1997/1998 s. 375). En del av de fall som behandlats av JO har haft att göra med försäk- ringskassornas bemötande av de försäkrade och grad av service i för- hållande till enskilda (jfr 4 § FL). JO har sålunda i flera ärenden kriti- serat kassans hantering av önskemål från en försäkrad om muntlig (1990/1991 s. 247, 1996/1997 s. 314, 1997/1998 s. 372 samt 1999/2000 s. 295 och 297) liksom kassans bemötande i övrigt av den försäkrade, exempelvis i samband med kommunikation (1996/1997 s. 319, 322 och 323 samt 1999/2000 s.300) och vid begäran om anstånd som inte gjorts på före- skriven blankett (1999/2000 s. 330). En vanlig anledning till kritik från JO:s sida har varit bristande överensstämmelse mellan socialförsäkringsnämndens protokoll och utsända beslutsmeddelanden. Denna fråga liksom vissa andra frågor som har att göra med beslutsfattande i nämnden behandlas nedan. Ut- över vad som nämnts i det föregående har handläggning vid socialför- säkringsnämnd behandlats beträffande bl.a. anmälan av "avvikande mening" av en nämndmajoritet i fråga om ett avslagsbeslut (1993/1994 s. 339), jäv för förtroendeläkare (1994/1995 s. 384), be- slutsmotivering (1998/1999 s. 386) och handläggningstid mellan nämndbeslut och beslutsmeddelande (1998/1999 s. 377). Avslutningsvis kan nämnas att JO kritiserat för- säkringskassors sätt att förhålla sig till RFV:s allmänna råd (1993/1994 s. 346 och 1998/1999 s. 381). Beslut , dnr 1187/1994, angående bl.a. provisoriskt beslut att inte utge sjukpenning I detta ärende har JO tagit upp frågan om möjlighet att fatta provisoriskt beslut vid nytt sjukfall. Efter att ha erinrat om vis- sa uttalanden i förarbetena till bestämmelserna i 20 kap. 2 a § AFL (prop. 1982/83:3 s. 70 f.) framhåller JO att varken den språkliga ut- formningen av lagtexten eller förarbetsuttalandena ger stöd för uppfatt- ningen att 20 kap. 2 a § tredje stycket skulle kunna tillämpas vid nya sjukfall. Det torde emellertid, som RFV anfört i ärendet, kunna finnas situationer där en möjlighet att meddela provisoriska beslut även vid nya sjukfall vore önskvärd. Då lagstiftningen enligt JO:s mening inte ger utrymme för detta, har han överlämnat en kopia av sitt beslut till för den åtgärd saken kan ge anledning till. Beslut , dnr 1471–1996, angående bl.a. den tidpunkt då socialförsäkringsnämnds beslut skall anses meddelat Beslutet är meddelat i ett initiativärende med anledning av iakttagelser vid inspektion av läns allmänna försäkringskassa. JO:s bedömning avser främst följande två delar: 1. utformningen av försäk- ringskassas beslut i allmänhet och 2. utformningen av beslutsmed- delanden när en och samma handling omfattar såväl ett av socialförsäk- ringsnämnd som ett av tjänsteman fattat beslut. Innehållet i JO:s beslut berörs här i den utsträckning det har särskild betydelse för fullgörandet av utredningens uppdrag. Under 1 tar JO först upp en fråga om bristande överensstämmelse mellan socialförsäkringsnämndens protokoll och utsända beslutsmed- delanden. Enligt JO är detta ett allvarligt problem. Beslutsmeddelandet skall redovisa nämndens beslut. Olika tillvägagångssätt kan användas. Ett sätt är att till föredragningspromemorian fogar en bilaga där föredragandens förslag till beslut framgår, i stället för att i själva promemorian återge beslutsförslaget. Om nämnden sedan beslu- tar i enlighet med föredragandens förslag kan kopior av denna separata handling användas både som bilaga till nämndens protokoll och som bilaga till beslutsmeddelandet. Härigenom skulle arbetet effektiviseras som risken för felskrivningar elimineras. JO påpekar under 1 vidare bl.a. att vissa kassaanställda tycks anse att de beslutsmeddelanden som de undertecknar och expedierar till de försäkrade med anledning av beslut fattade i socialförsäkringsnämnd utgör själva beslutsdokumenten och att beslutsdatum i ärenden där nämnd har beslutat är de datum när de själva utfärdar meddelandena till de försäkrade och alltså inte datum för nämndens beslut. Detta är enligt JO en allvarlig missuppfattning. I ett yttrande till JO har RFV anfört att Försäkringsöverdomstolen i ett avgörande (FÖD 1993:1) uttalat att nämndens beslut i många fall måste följas upp av kompletterande be- slut på tjänstemannanivå och att det är först när bedömningar gjorts av samtliga delar i ett försäkringsärende som ett slutligt beslut i ärendet föreligger. Enligt Försäkringsöverdomstolen är det detta samlade ställ- ningstagande som utgör kassans beslut och det beslut som enligt för- valtningslagen skall expedieras till den försäkrade. Verket – som upp- ger att det delar Försäkringsöverdomstolens inställning i denna fråga – framhåller att det av detta följer att beslutsmeddelandets datering beror på när tjänstemannen expedierar beslutet. Med anledning härav anför JO att det av RFV berörda spörsmålet har samband med frågor till vilka han återkommer under 2 samt att han självfallet delar RFV:s uppfatt- ning att beslutsmeddelandet skall dateras i samband med tjänsteman- nens undertecknande och expediering av detta. Under 2 behandlar JO utförligt vissa problem som hänger samman med att den försäkrade tillerkänns förtidspension av socialförsäkrings- nämnden, medan beräkningen av pensionsförmånen görs av en tjänste- man. Den handling som expedieras till den försäkrade består således av två delar; dels en underrättelse om att nämnden tillerkänt den försäk- rade förtidspension, dels ett beslut av tjänstemannen om beräkningen av pensionsförmånen. Nämndens beslut kan överklagas till länsrätten, medan tjänstemannabeslutet om uträkningen av förmånen enligt 20 kap. 10 § AFL kan omprövas av kassan. Det korrekta är då enligt JO att meddela dels en överklagandehänvisning till länsrätten, dels – såvitt avser pensionsuträkningen – en omprövningshänvisning. JO anför att RFV inte delar hans uppfattning att det är fel av försäk- ringskassan att endast meddela överklagandehänvisning till länsrätten i de fall där nämnden beslutat om pensionsförmånen och tjänstemannen om pensionens beräkning. Verkets synsätt i denna fråga hänger enligt JO samman med dess ståndpunkt att det är först när bedömningar gjorts av samtliga delar i ett försäkringsärende som ett slutligt beslut i ärendet föreligger (jfr ovan). Efter att ha redogjort för FÖD 1993:1, som gällde frågan om hinder förelegat för en socialförsäkringsnämnd att ändra sitt beslut innan detta blivit expedierat, kommer JO in på den tidpunkt vid vilken en nämnds protokoll blir allmän handling. JO erinrar om be- stämmelserna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen i denna del och menar att nämndens protokoll får anses upprättat i och med att detta justeras (jfr 2 kap. 7 § andra stycket 3 tryckfrihetsförordningen). Protokollet blir därmed allmän handling . JO diskuterar härefter frågan om statliga myndigheters möjligheter att ändra fattade beslut (och erinrar om att försäkringskassa vid tillämpning av sekretesslag- stiftningen ansetts vara statlig myndighet). Han anser av olika skäl att tidpunkten för ändringsmöjlighetens upphörande bör anknyta till tid- punkten för offentlighetens inträde.