sou · GPB3101d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Detta skulle motverka syftet med förslaget som innebär att alla samer kan bli medlemmar i sameby, dvs. att skapa en större samhörighet mellan alla samer oavsett vilken verksamhet de bedriver. Olika samebyar är olika förberedda för att kunna ta emot nya med- lemmar. Att genast tvinga dem att anta alla samer med anknytning till samebyn som medlemmar skulle kunna skapa flera konflikter än det löser. En lösning är att överlåta åt samebyarna att avgöra vad de anser är nödvändig anknytning till samebyn. Ovan har vi redogjort för att den allmänna uppfattningen i interna- tionell rätt är att ett ursprungsfolk själv bäst kan bestämma vem som tillhör ursprungsfolket. Den föreslagna lösningen kan kombineras med en möjlighet att vid oenighet låta avgöra frågan om sökan- den har tillräcklig anknytning till samebyn för att bli medlem. På så sätt ges en central roll i att driva en process där misstron mellan olika samiska grupper kan minska. Tolkningen av begreppet kan också gradvis anpassas till beredskapen hos samebyarna att ta emot nya medlemmar för att därigenom undvika att de konflikter som finns mellan samebyarna och samer utanför samebyarna flyttas in i sameby- arna. Enligt vår bedömning bör beslut inte kunna överkla- gas. Vi föreslår således att samebyarna skall vara skyldiga att som med- lem anta en same som uppfyller det krav på ursprung i samebyn som stadgarna ställer upp. Det bör dock vara möjligt för samebyn att vägra medlemskap för den som är medlem i annan sameby, om inte det tidi- gare medlemskapet avslutas. Vi har uppfattat att det samiska synsättet på medlemskap innebär att en same bara kan vara medlem i en sameby i taget. Kravet på ursprung bör dock inte hindra att samebyn som medlem antar även same som inte kan härleda sitt ursprung från samebyn. Förvaltningen av renskötselrätten 207 detta fall är det dock inte fråga om en rätt att bli medlem utan ansökan får i varje enskilt fall prövas mot stadgarna. i detta kapitel har vi föreslagit att samebyns beslut skall kunna överklagas till allmän domstol. När det gäller frågan om ur- sprung i samebyn är allmän domstol dock mindre väl lämpad för en sådan prövning. Det bör således vara som prövar just frågan om oenighet beträffande medlemskap i samebyn. När det gäller prövning kan varje enskilt ärende rimli- gen inte avgöras av plenum. I stället bör plenum fastställa generella principer för vem som är same och hur ursprung skall bedö- mas. De enskilda ärenden kan därefter avgöras av en nämnd under . Beträffande olika typer av associationer har det ansetts föreligga ett behov av att kunna utesluta medlemmar som försvårar samarbete. Det gäller bl.a. för ekonomiska föreningar. Denna möjlighet har dock inte ställts till samebyns förfogande. En förklaring till detta skulle kunna vara att en uteslutning innebär att den uteslutne medlemmen måste upphöra med sin verksamhet. Eftersom möjligheten att utöva rensköt- selrätten är beroende av medlemskap i samebyn innebär uteslutning att denna möjlighet försvinner. På grund av renskötselrättens och dess ut- övandes stora betydelse för den samiska kulturen kan det också innebä- ra mer än ekonomiska konsekvenser för enskilda att inte längre kunna utöva renskötselrätten. Enligt vårt förslag skall samebyn bildas för att ha ansvaret för för- valtningen av renskötselrätten inom sitt område. Det är ett ansvar som har stor betydelse för den samiska kulturens fortlevnad och utveckling. Det är också ett ansvar gentemot de enskilda medlemmar som är bero- ende av att kunna nyttja renskötselrätten för sin försörjning. Mot den bakgrunden kan det vara rimligt att samebyn kan utesluta en medlem som motverkar dessa syften genom att orsaka de andra medlemmarna större kostnader eller mer arbete. Vi anser dock att de skäl som talar mot en uteslutning skall vara möjlig väger tyngre än de som talar för. Det innebär inte att samebyn och dess medlemmar står utan sanktionsmöjligheter mot en illojal medlem. Precis som i en ekonomisk förening kan medlemmarna i sa- mebyns stadgar besluta t.ex. att en medlem som på visst sätt bryter mot stadgarna måste betala en avgift. När sådana bestämmelser formuleras och tillämpas måste dock samebyn vara uppmärksam så att det inte sker i strid med likhetsprincipen. Likhetsprincipen innebär att alla medlem- mar skall ha lika rätt, om inte annat följer av stadgarna. Vidare gäller att samebyn inte får fatta beslut som innebär att vissa medlemmar gyn- nas otillbörligt till nackdel för samebyn eller andra medlemmar. 208 Förvaltningen av renskötselrätten Rennäringslagens bestämmelser om automatiskt medlemskap inne- bär att en verklig prövning av om någon är medlem görs först i sam- band med att röstlängd upprättas vid bystämman. Beslutet om röstlängd kan överklagas till . Detta innebär att osäkerhet om stäm- mobeslutens giltighet kan bestå . Det måste anses otillfredsställande för verksamheten som bedrivs i samebyn. Vi föreslår därför att samebyarna skall fatta beslut om varje medlems medlemskap och att vilka som är medlemmar skall framgå av en medlemsförteck- ning. 5.6Informationsprogram vid införandet av ny rennäringslagstiftning I samband med införandet av den nya rennäringslagstiftningen bör medel avsättas till ett program för utbildnings-, informations- och utvecklingsinsatser riktat till samebyarna. När ny lagstiftning införs behöver många parter lära sig de nya be- stämmelserna. Myndigheterna som skall tillämpa lag, förordningar och föreskrifter måste självfallet känna till dessa, liksom allmänhet, företag, och organisationer som berörs av lagen. Vid stora förändringar i lag- stiftningen blir behovet av utbildning och information inför lagens ikraftträdande extra tydligt. Vi återkommer till detta i avsnitt 6.5. Införandet av de nya reglerna för samebyn ställer också mycket höga krav på samebymedlemmarnas kompetens att utveckla ett regel- verk som leder till ett gott nyttjande av de resurser som finns inom ramen för renskötselrätten. Mot bakgrund av detta är det enligt vår bedömning viktigt att av- sätta resurser för utbildnings-, informations-, och utvecklingsinsatser främst riktade till samebyarna. Medlen bör dels användas för att ta fram utbildningsmaterial om den nya lagstiftningen, dels för att genomföra olika åtgärder. Samebyarnas förutsättningar skiljer sig åt. Det finns skillnader t.ex. när det gäller antalet renägare och betesresursens storlek. Därtill skiljer sig miljön runt samebyarna åt. För att en utbildningsinsats ska lyckas är det därför enligt vår bedömning viktigt att samebyarna själva utarbetar planer för hur det vill utveckla sin kompetens vid införandet av en ny lagstiftning. Samebyarna bör därför ensamma, tillsammans eller genom sina organisationer kunna söka medel för kompetensutveckling. Kom- petensutvecklingen bör kunna ske både som information, utbildning, Förvaltningen av renskötselrätten 209 rådgivning i frågor som är speciella för den enskilda samebyn, och som utvecklingsprojekt. Åtgärder som framhåller delaktighet av så många samebymedlem- mar som möjligt liksom åtgärder för att förbättra samverkan med andra intressen bör prioriteras. Det gäller även för åtgärder som ökar samiska kvinnors delaktighet i förvaltningen av renskötselrätten. 210 Förvaltningen av renskötselrätten