sou · GPB354d2 · 2002-01-01 00:00:00 — En annan grupp vi studerat närmare är invandrare, som i likhet med ungdomar svarat för en avsevärd del av socialbidragets all- männa ökning , men som också uppmärksammats som särskilt utsatt i termer av långvarigt bidragstagande (Social- styrelsen 1999). Invandrargruppens årsvisa utflöde var i början av decenniet jämförbart med de svenskföddas, men i takt med sam- hällsekonomins försämring och den omfattande flyktinginvand- ringen under årtiondets mitt så försämrades läget för gruppen. Denna försämring var dock i allt väsentligt koncentrerad till invandrare med förhållandevis kortare vistelsetider i . Vidare framstår också kombinationen av korta vistelsetider och att ha varit långvarig socialbidragstagare under lågkonjunkturens svåraste år som särskilt ogynnsam för möjligheterna att etablera självför- sörjning. Här återfinner vi alltjämt närmare hälften som långvariga socialbidragstagare efter ursprungsåret, och förmågan att tillgodogöra sig den förbättrade arbetsmarknaden genom över- gångar till den s.k. kärnarbetskraften visar sig också sämre än andra gruppers. Överhuvudtaget framkommer, i våra multivariata analy- ser, ett relativt tydligt samband mellan vistelsetid och möjligheter- na till förankring – och i allt väsentligt oavsett hur de senare definieras. I de multivariata analyserna har vi också studerat utträdes- möjligheterna för olika typer av hushåll. Ett mycket tydligt resultat av dessa är att, den i sammanhanget kvantitativt betydelsefulla, gruppen av ensamstående män utan barn försämrar sina möjligheter i relation till andra hushåll i takt med att kraven på vad som skall betraktas som ett utträde i riktning mot förankring skärps. De lämnar långvarigt bidragstagande lättare än de flesta andra, intar en mellanposition när det gäller övergångar till försörjning helt utan socialbidrag men har det lägsta utflödet till kärnarbetskraften. Vad dessa förskjutningar beror på har vi inte kunnat analysera i detalj, men en möjlig hypotes är att problem i form av t.ex. missbruk eller sämre social förankring kan spela en roll här. En annan förklaring skulle kunna vara en högre förekomst av svartjobb i gruppen, men något stöd för en sådan tolkning har vi heller inte. För ensam- stående kvinnor är mönstret mer oregelbundet. Här har ensam- stående kvinnor utan barn en något högre sannolikhet att lämna det långvariga bidragstagandet. Situationen försämras för gruppen Om avslutat långvarigt socialbidragstagande sett till utträde till försörjning utan socialbidrag, där dessutom ensamstående kvinnor med barn tar ett än mer påtagligt kliv bakåt och är den hushållstyp som har det klart sämsta utfallet. Bägge grupperna återtar sedan förlorad mark när det gäller utträde till kärnarbetskraften. Bakom dessa rörelser fram och tillbaka ligger bland annat det faktum att ensamstående kvinnor med barn oftare än andra kombinerar lönarbete med fortsatt, i huvudsak kortvarigt, socialbidragstagande. Ett stabilt och enkelriktat mönster framträder i de multivariata analyserna med avseende på utbildning. Högre utbildning innebär för samtliga prövade utfallsmått större möjligheter till utträde, och skiljelinjerna går mellan att ha en ej fullföljd grundskoleutbildning, att enbart ha grundskola/kort gymnasieutbildning respektive ut- bildning högre än detta. Sambandet med utbildning bör dock tolkas med försiktighet. Det är inte självklart så att det är utbildningen i sig som möjliggör övergångar. Utbildningsnivån kan också vara ett uttryck för olika former av social etablering, och eftersom vi i vår modell inte har kontroll för sådant vet vi t.ex. inte i vilken ut- sträckning de lågutbildades svårigheter orsakas av mer omfattande psykosociala problem. Hur skall då våra resultat förstås i ett vidare sammanhang? De stora svårigheterna för långvariga bidragstagare att etablera själv- försörjning också på är inte bara en återspegling av gruppens marginella position, utan också ett faktum som vittnar om att de samhällsinsatser som syftar till att möjliggöra förankring inte tycks ha något betydande genomslag, åtminstone inte i kvan- titativa termer. Långvariga socialbidragstagare är en högt priorite- rad grupp när det gäller olika former av särskilda satsningar inom ramen för individ- och familjeomsorg. Ofta är också det uttalade målet för dessa satsningar att klienterna skall uppnå självförsörjning genom arbete. Vi kan med utgångspunkt från vårt material inte yttra oss om hur ändamålsenliga eller effektiva en- skilda satsningar av detta slag är, vad våra data dock indikerar är att förväntningarna på omfattande förändringar kanske inte alltid är helt realistiska. Omvänt innebär dock detta också att relativt blygsamma förändringar kan vara tecken på att enskilda program faktiskt har effekter – en omständighet som kan vara viktig att beakta i de utvärderingar som efterfrågas på området. En annan viktig iakttagelse, som mer har att göra med det gångna decenniet, är att arbetsmarknad och konjunkturläge trots allt har betydelse för gruppen. Även om det handlar om variationer SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande på relativt låga nivåer ifråga om t.ex. övergångar till lönearbete, så är effekterna tydliga och de relativa förändringarna betydande. Vissa grupper tycks dock inte på samma sätt som andra ha till- godogjort sig uppgången i den svenska ekonomin under slutet av årtiondet. Det gäller framförallt invandrare med jämförelsevis korta vistelsetider i , varav många tillhör de stora flyktinggrupper som kom till landet . Här finns utrymme för såväl vidare analyser som överväganden om vilka åtgärder som kan vara rimliga. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Event history analysis. Regression for longitudinal event data. series on Quantitative Applications in the Social Sciences, 07-046. Socialbidrag och försörjning. En studie av bidragstagande bland ensamstående utan barn. I , Å (red. ), Välfärd och försörjning. Blossfeld, H-P. and G. Rohwer. Techniques of Event History Modeling. New Approaches to Causal Analysis. , Mahwah, . Socialbidrag bland invandrare. I Puide, A. (red.) Socialbidrag i forskning och praktik. & W. Voges. Contrasting welfare dynamics: I Leisering, L. & R. (red.). The dynamics of modern society. Poverty, policy and welfare. , The Policy Press. From the employment office to the social welfare office: social assistance recipiency among first-time unemployed in . , 1, 203-220. Halleröd, B. Den svenska fattigdomen. Fattiga i folkhemmet – en studie av långvarigt , K & L. . Permanent tillfällighet – om arbete och socialbidragstagande i en klientgrupp. Korpi, W. 1971. Fattigdom i välfärden. Lidvall, U. & P. . Sjukfrånvaro och förtidspension: en beskrivning och analys av utvecklingen under . Socialförsäkringar och kontanta familjestöd. I , Å (red. ), Välfärd och försörjning. SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande , Skeab , T. A study of modern functions of Ungdomars socialbidragstagande och försörj- I , Å (red. ), Välfärd och försörjning. Socialbidragstagarna – levnadsförhållanden . Långvarigt socialbidragstagande under 1990- talet. Statistik, Socialtjänst 2000:8. , Social- styrelsen. Välfärd vid vägskäl. Delbetänkande, Kommittén välfärdsbokslut. Voges, W. & G. Rohwer. Receiving social assistance in : risk and duration. 2, 175-191. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Åldersfördelning bland långvariga socialbidragstagare (10 mån/år) 1990 1998. Män och kvinnor 16-w år (ej kvarboende barn). (13,0) (13,1) (13,6) (14,2) (15,4) (14,5) (14,3) (13,8) (12,9) (14,8) (15,1) (15,8) (15,8) (15,1) (14,1) (12,9) (12,1) (11,5) (16,3) (15,8) (16,0) (16,7) (16,5) (16,3) (15,9) (15,2) (14,2) (14,4) (14,4) (14,7) (14,9) (14,9) (15,4) (15,1) (15,0) (14,6) (11,1) (11,0) (11,0) (11,1) (11,4) (11,8) (12,3) (12,7) (12,8) (7,2) (7,4) (7,6) (8,1) (7,8) (7,9) (8,3) (8,8) (9,4) (5,0) (4,9) (4,7) (4,9) (5,0) (5,0) (5,5) (6,0) (6,7) (4,1) (4,1) (3,8) (3,5) (3,6) (4,1) (4,3) (4,4) (4,9) (4,1) (3,9) (3,6) (3,1) (3,3) (3,7) (3,9) (4,1) (4,4) (3,8) (3,9) (3,4) (2,8) (2,6) (3,0) (3,1) (3,3) (3,6) (2,6) (2,8) (2,7) (2,3) (2,2) (2,2) (2,3) (2,4) (2,7) (3,7) (3,7) (3,1) (2,6) (2,3) (2,2) (2,1) (2,3) (2,5) SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Andel med kärnarbetskraft i familjen samt andel som bytt familjestatus (folkbokföringshushåll) för de som lämnat lång- varigt socialbidragstagande (10 mån/år) och tillhör kategorin Övriga året därpå. Kvinnor 16-w år, ej kvarboende barn. Andel med kärnarbetskraft i familjen samt andel som bytt familjestatus (folkbokföringshushåll) för de som lämnat lång- varigt socialbidragstagande (10 mån/år) och tillhör kategorin Övriga året därpå. Män 16-w år, ej kvarboende barn. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Andelar av de som lämnat långvarigt socialbidrags- tagande (10 mån/år) och tillhör kategorin Övriga året därpå som övergått till kortare socialbidragsperioder. Män och kvinnor 16-w år. Ej kvarboende barn. Resultat från intensitetsregressioner på sannolikheten att lämna långvarigt socialbidragstagande till Studier 1991 1998. Män och kvinnor 16 . 1,84*** 7,24*** 4,22*** 2,12*** 2,08*** 0,21*** 0,16*** 1,92*** 1,81*** Ej uppgift/ej grundsk. 0,45*** Endast grundsk./kort gymn. Gymnasium J 3 år 1,66*** 1,60*** 3,29*** 2,69*** 2,85*** 2,54*** SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Sambo/gift utan barn Sambo/gift med barn 0,50*** 0,34*** 0,65* 1,50* 0,001*** 0,006*** 5Brottslighet som välfärdsproblemUtsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Utsatthet för brott kan på flera sätt betraktas som ett väl- färdsproblem. Att bli utsatt för brott innebär i sig ofärd för den drabbade individen och dennes omgivning. Brottsligheten får vidare inte bara välfärdskonsekvenser för dem som själva blir offer; otryggheten och rädslan kan öka även för övriga i befolkningen. Kännedom om brott som begås i det egna bostadsområdet, brott som drabbar bekanta och rapporteringen av brott i massmedia påverkar vår uppfattning av brott och upplevelse av trygghet. För- ändringar i uppfattningen av brott som samhällsproblem och hur brottsligheten utvecklas behöver inte överensstämma med hur det faktiskt ser ut, likväl kan de vara av stor betydelse för välfärd och livskvalitet. Trygghet och utsatthet för brott ingår också som en av komponenterna, jämte ekonomi, hälsa, boendeförhållanden, syssel- sättning etc. i levnadsnivåundersökningarnas mätningar av män- niskors välfärd (2000:13). Utifrån detta per- spektiv kan nivåskillnader mellan olika samhällsgrupper tolkas i termer av välfärdsskillnader och en ökad utsatthet för brott eller oro för brott ses som indikatorer på ökad ofärd eller ett tilltagande välfärdsproblem. På individnivå sammanhänger olika välfärdsproblem som arbets- löshet och fattigdom med egen brottslighet (2000). Även utsatthet för brott har samband med ekonomiska problem på individnivå (2000:144). På områdesnivå finner man att brott och utsatthet för brott är vanligare i socialt utsatta bostadsområden (1991). På samhällsnivå är däremot sambanden mellan ekonomiska svårigheter, arbetslöshet och brott inte lika entydiga. För stöldbrott är frågan särskilt komplicerad då motsatta effekter kan förväntas vid konjunkturförändring. Ökad arbetslöshet antas leda till fler brott i och med fler utslagna sam- tidigt som minskad privat konsumtion leder till färre brott i och Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 med minskade brottstillfällen (2000). ökade brottsligheten kraftigt i alla västeuropeiska länder, detta med en växande ekonomi och utbyggd välfärd (Westfelt 2001). Utifrån tidsserieanalys har ökningen av stöldbrott i förklarats med föränd- ringar i tillfällesstrukturen och en ökad marginalisering på arbets- marknaden (1988). Beträffande förklaringsfaktorer till variationer i våldsbrott så har komparativa tvärsnittstudier pekat på ett positivt samband med ojämlikhet, i de flesta fall mätt med skill- nader i inkomst (Westfelt 2001). För den svenska våldsbrotts- utvecklingen framstår dock variationer i alkoholkonsumtionen som den främsta förklaringsfaktorn (1990). Mot bakgrund av vad vi vet om utvecklingen av andra välfärds- problem är det naturligt att fråga sig vad man kan förvänta sig avseende utvecklingen av brottslighet och utsatthet för brott. Undersökningar har visat att den ökade arbetslösheten och de ekonomiska nedskärningarna första hälft förde med sig försämrade levnadsförhållanden och en ökad ojäm- likhet mellan olika samhällsgrupper. Kännetecknande för krisen var att redan svaga grupper drabbades hårdare än andra. Det gäller t.ex. ungdomar, utrikes födda och ensamstående mammor (2000). Det finns även tendenser till ökad boendesegregering (2000). Beträffande sociala och ekonomiska faktorers inflytande på brottsligheten bör det noteras att även om problemen inte ökat sett till antalet drabbade personer, så kan situationen ha förvärrats för marginalgrupper och avståndet gentemot befolkningen i övrigt ha ökat. På individnivå kan en ökad ojämlikhet och tilltagande koncentration av sociala problem inne- bära en ökad utsatthet för svagare grupper i samhället medan utsattheten är stabil eller minskar för befolkningen i övrigt. Det huvudsakliga syftet med detta kapitel är att mot bakgrund av den samhällsekonomiska utvecklingen beskriva människors oro och utsatthet för brott. Det är framför allt omfatt- ningen, fördelningen och utvecklingen av oro och utsatthet för brott som ska uppmärksammas. En utgångspunkt för analysen är att utsatthet för brott inte bör ses som isolerat från andra former av välfärdsproblem. Brotts- och utsatthetsutvecklingen studeras utifrån kriminalsta- tistik samt () undersökningar av lev- nadsförhållanden. Kapitlet fortsätter närmast med en presentation av dessa datamaterial. Därefter ges i avsnitt tre en beskrivning av SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 den generella utvecklingen av brottsligheten och utsattheten för brott. Efter denna beskrivning följer den närmare analysen av hur utsatthet och oro för brott hänger samman med andra välfärds- problem. I avsnitt fyra jämförs utvecklingen av oro och utsatthet för brott bland grupper med olika välfärdsutveck- ling och ekonomisk situation. I avsnitt fem följer en närmare analys där multivariata analyser används för att beskriva riskfaktorer för utsatthet och oro för brott vid ingången till respektive slutet av . Avslutningsvis diskuteras olika förklaringar till skillna- der i utsatthet för brott och oro för brott. För att beskriva den generella brottsutvecklingen utgår vi från de polisanmälda brottsbalksbrotten 1975 2000 (BRÅ kriminalsta- tistik). Dessa domineras av stöldbrotten varför vi valt att redovisa våldsbrottsligheten separat.1 Det är i detta sammanhang viktigt att komma ihåg att kriminalstatistiken inte är en direkt återspegling av den verkliga brottsutvecklingen utan snarare kan karaktäriseras som en social produkt som skapas i flera steg (Estrada 1999). För det första måste ett brott upptäckas av någon. En handling som inte definieras eller uppfattas som brottslig kan aldrig hamna i kriminal- statistiken. För det andra måste en handling som upptäckts och definierats som brottslig anmälas till polisen. Anmälningsbenägen- heten och eventuella förändringar i denna är därför av stor vikt för tolkningen. Av alla de brottshändelser som förekommer i samhället är det alltså en mer eller mindre obekant andel som upptäcks eller uppfattas som brott. Av de händelser som upptäcks är det totalt sett endast en mindre andel som kommer till polisens kännedom. Av dessa registreras sedan huvuddelen, men inte alla, som brott i kriminalstatistiken. Sammantaget innebär denna selek- tionsprocess att vi inte på ett enkelt sätt kan använda oss av kriminalstatistiken för att beskriva den verkliga brottsligheten. Vi behöver därför komplettera den bild som ges av kriminalstatistiken med alternativa källor. 1 polisanmäldes ca 1 miljon brott. Av dessa utgjorde stöldbrotten 700 000 och våldsbrotten 60 000 (BRÅ kriminalstatistik). Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Beskrivningen och analysen av olika befolkningsgruppers utsatthet och oro för brott görs utifrån SCB:s undersökningar av lev- nadsförhållanden (). Dessa bygger på personliga intervjuer med representativa urval av befolkningen i åldrarna 16 . är det omkring 6 000 personer som intervjuas. Bortfallet ligger kring (2000:27). I intervjuerna ställs en rad frågor som rör olika välfärds- områden, som hälsa, boende, sociala relationer, politiska resurser, ekonomi, utbildning och sysselsättning. ingår frågor om trygghet och utsatthet för brott (för en närmare beskrivning av se t.ex. SCB 1997). För analysen av hur utsatthet för brott och oro för brott är kopplat till andra former av ofärd har vi haft tillgång till ULF-data som täcker perioden 1999. Sammanlagt rör det sig om 72 071 intervjuer.2 De frågor som ställts om brott rör intervjupersonens utsatthet för våld och oro för att utsättas för brott samt hushållets utsatthet för stöld eller skadegörelse under de senaste tolv månaderna.3 Den stora fördelen med är möjligheterna att studera utsatt- hetens sociala mönster. Genom undersökningarnas breda inrikt- ning på att mäta välfärd är dessa möjligheter särskilt stora. En annan fördel är att offerundersökningar av den typ som ingår i till skillnad från kriminalstatistiken inte på samma sätt på- verkas av ändrad tolerans och förändringar av anmälningsbenägen- heten. Undersökningarna har emellertid andra begränsningar. Det rör sig om bortfall, svårigheter att studera mer allvarliga brott samt under- och överrapportering (SCB 1995). Det senare gäller diskre- pansen mellan faktisk och rapporterad utsatthet. Frågor om utsatt- het för brott kan upplevas som känsliga. Detta gäller i synnerhet våld i hemmet och sexualbrott, händelser som därför antas underrapporteras (SCB 1995:35). Ytterligare ett problem är att de grupper som vi vet är särskilt utsatta – t.ex. hemlösa, straffade och missbrukare – i mindre utsträckning fångas upp av undersökningar- na (1999). Det rör sig om grupper som relativt 2För att kontrollera för skillnader mellan population och intervjuade har materialet viktats för individens region, ålder, kön, nationalitet och civilstånd. Det antal observationer som redovisas har dock ej påverkats av detta. 3De grundläggande frågorna om våld och egendomsbrott har ställts på ett likartat sätt . gör dessutom SCB fördjupningar för att ytterligare belysa brotten och dess konsekvenser. Fördjupningsstudierna har genomförts åren 1978, 1984 1985 och 1992 1993 (SCB 1995:32). pågår datainsamlingen för för- djupningsstudien 2001. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 befolkningen i sin helhet är små, och i den mån de kommer med i urvalet hör de i större utsträckning till bortfallet. Detta förhållande torde dock inte påverka den generella bilden över befolkningens utsatthet just på grund av att dessa grupper relativt sett är små. En mer generell invändning mot offerundersökningar av denna typ är att de indikatorer på utsatthet och oro för brott som används är begränsade till traditionell vålds- och egendomsbrottslighet. Utifrån ett välfärdsperspektiv kan man argumentera för att även andra former av brottslighet och utsatthet borde uppmärksammas. Konsekvenserna av ekonomisk brottslighet och miljöbrott kan även de innebära ofärd. För drabbade kan dessa brott bl.a. leda till direkt personlig skada genom försörjningssvårigheter och hälso- risker (1999). Offerundersökningarnas begränsning till traditionell brottslighet kan eventuellt bidra till att ge just denna typ av brottslighet tyngd som det väsentliga brottsproblemet (Mawby & Walklate 1994). Det vore därför värdefullt om framtida studier försökte utveckla såväl de indikatorer som teoretiska per- spektiv som används för att belysa människors oro och utsatthet för brott. 5.3Utvecklingen av brottslighet och utsatthet för brott I detta avsnitt redovisas dels den generella brottsutvecklingen uti- från kriminalstatistiken, dels utvecklingen av medborgarnas själv- rapporterade utsatthet utifrån ULF-undersökningarna. Avsnittet fungerar som bakgrund till de mer ingående analyser av olika be- folkningsgruppers utsatthet som görs längre fram i kapitlet. I , precis som i övriga västvärlden, ökade den registrerade brottsligheten kraftigt (Westfelt 2001). Denna ökning kan i huvudsak hänföras till en kraftig ökning av stöldbrotten, vilka dominerar de polisanmälda brottsbalksbrotten. har brottsanmälningarna ökat (Figur 1). Hela ökningen ligger dock på perioden . bryts efterkrigstidens mer eller mindre kon- tinuerliga ökning av de polisanmälda brotten. Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 alltså inte ha inneburit någon ökning av den anmälda brottsligheten i stort. En av de främsta förklaringarna till efterkrigstidens brottsutveck- ling hänger samman med tillfällesstrukturens och rutinaktivite- ternas förändring i västvärlden, med ökad ekonomisk tillväxt har brottstillfällena blivit fler (1979). Utifrån denna förklaringsmodell skulle man kunna förvänta sig att 1990-talets krisår leder till en minskning av framför allt stöldbrottsligheten och den ekonomiska återhämtningsperioden andra hälft till en ökande stöldbrottslighet. Detta motsvaras delvis av vad som framkommer i Figur 1. Även om denna tolkning är möjlig bör några omständigheter noteras. För det första har tillväxten av ekonomi åren 1997 2000 inte lett till en motsvarande ökning av brottsligheten. För det andra är det oklart i vilken mån brottstillfällena verkligen blivit färre i den utsträckning att det kan få genomslag på brottsutvecklingen från till ett annat. För det tredje finns det tendenser till en avmattning av de anmälda brotten redan innan 1990-talet om man ser till hela efterkrigsperioden. Detta har tolkats som att avmattningen hänger samman med en längre utvecklingstrend ( 4 Siffrorna är inte standardiserade för befolkningsstorleken, 1999 har befolkningen ökat jämfört jämfört med . SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 För tolkningen av brottsutvecklingen bör det även upp- märksammas att den svenska utvecklingen med en avmattning trendmässigt liknar den i andra västeuropeiska länder (Westfelt 2001). Utvecklingen av de registrerade våldsbrotten, som domineras av misshandelsbrotten, skiljer sig från den generella brottsutveck- lingen. har det skett en kraftig ökning (, se Figur 2). Ökningen är särskilt påtaglig under den första delen av . Anmälda våldsbrott (BrB. kap. 3) 1975 2000 (referenslinje )5 Att tolka våldstutvecklingen utifrån kriminalstatistiken är mer problematiskt än stöldbrotten. har det skett en toleransminskning gentemot våldshandlingar, vilket gör kriminal- statistikens utfall svårtolkat (BRÅ 1998:55). Ett exempel på detta är den kraftiga ökningen av polisanmält skolvåld, vilken till stor 5 Siffrorna är inte standardiserade för befolkningsstorleken, 1999 har befolkningen ökat jämfört jämfört med . Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 del är ett resultat av en ökad anmälningsbenägenhet från skolans håll (Estrada 1999; se även BRÅ 2000b:10f; 2000). För att kunna avgöra hur våldsutvecklingen ser ut behöver man därför utnyttja andra källor som mer direkt beskriver befolkningens ut- satthet och i mindre utsträckning påverkas av en ändrad anmäl- ningsbenägenhet. SCB:s ULF-undersökningar uppfyller delvis detta krav. 5.3.2Utsatthet för brott 1978 1999 I Figur 3 redovisas utvecklingen beträffande utsatthet för stöld eller skadegörelse utifrån ULF-undersökningarna. Frågan är ställd på följande sätt: Har Du eller någon i Ditt hushåll blivit utsatt för något eller några av följande brott ?6