sou · GPB355d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Mobbning var vanligare i årskurserna 3 6 () än på högstadiet (). Det var också vanligare att pojkar blev mobbade, speciellt på högstadiet. Andelen barn som blev utsatta för mer allvarlig mobbning uppgick till . Det är svårt att säga hur vanligt mobbning egentligen är, och om omfattningen förändrats , eftersom olika sätt att undersöka fenomenet och olika gränsdragningar ger delvis olika resultat. I WHO:s undersökning av skolbarns hälsovanor, som i genomförs av , ges eleverna en definition av mobbning och tillfrågas sedan om hur ofta han/hon blivit mobbad i skolan under innevarande termin (se 1997; och 2000). Andelen som svarat eller mer i årskurserna fem, sju och nio uppgår till sex . Andelen för vilken mobbning äger rum minst en gång är två . Några förändringar verkar inte ha ägt rum mellan åren 1993/94 och 1997/98. I senaste attitydundersökning, som genomfördes , ombads eleverna ange om de instämde eller ej i påståendet Du känner dig mobbad eller trakasserad av andra ele- ver (2001). instämde vilket var en ökning jämfört då instämde i på- ståendet. Andelen som upplever sig mobbade i högstadiet är och i gymnasieskolan . I och (1998) studie av elever i års- kurs fyra, /97, uppgav att de blivit mobba- de en eller under läsåret. Andelen som blev mobbade minst en gång var . Sammanfattningsvis kan sägas att andelen barn som blir mobba- de verkar röra sig kring tre beroende på hur mobbning mäts och definieras. Yngre barn är mer utsatta än äldre (Olweus 1991; och 2000; 2001) och i de flesta studier finner man en skillnad till pojkarnas nackdel (gäller dock ej undersökning). har man studerat mobbning i medan detta forskningsområde inte rönt så stort intresse i andra länder. Att mobbning är en stor fråga i beror dock inte på att mobbning är avsevärt vanligare här än i andra länder. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning visar WHO:s undersökningar att det är minst vanligt för svenska barn att bli utsatta för mobbning när jämförs med 23 andra länder (1997). När det gäller utvecklingen och skillnaden mellan pojkar och flickor har innebörden av ordet mobbning, och hur mobbning mäts i olika studier, diskuterats. Man kan t.ex. tänka sig att ett uppmärksammande av problemet i media kan öka benägenheten att instämma i frågor om mobbning (inklusive i termer av minskat mörkertal). är det fortfarande så att det upplevs stig- matiserande att bli mobbad, det är något man skäms över. Detta påverkar svarsbenägenheten i motsatt riktning och ger ett mörker- tal. När det gäller könsskillnaden är man inte säker på om mobb- ning av flickor verkligen är mer ovanligt eller om mobbning kan anta andra former för flickor, former som är svårare att upptäcka med de metoder som brukar användas. En definition av mobbning som formulerats av (1991:4) lyder: En person är mobbad när han eller hon, upprepade gånger och , blir utsatt för negativa handlingar från en eller flera personer. En negativ handling innebär att en person tillfogar eller försöker tillfoga en annan person skada eller obehag. Detta kan ske genom ord (t.ex. hota, håna, säga elaka och obe- hagliga saker), fysisk kontakt (t.ex. slå, knuffa, sparka, nypa, hålla fast) eller på annat sätt (t.ex. grimaser, gester, vända ryggen, vägra efterkomma önskemål för att irritera eller såra). En annan liknande definition av mobbning har formulerats av . Pikas menar att Mobbning är medvetna, icke-legitima fysiska eller psy- kiska angrepp och/eller uteslutningar ur gemenskapen, som riktas mot en enskild individ i underläge, av en grupp, vars medlemmar förstärker varandras beteende i interaktion (Pikas i 1995:21). Enligt dessa definitioner innebär mobbning att en individ blir systematiskt och medvetet utsatt för upprepade handlingar som ger obehag, oavsett typ av handlingar. Det har heller ingen betydelse om handlingen utförs av en eller flera personer. Pikas verkar dock betona gruppens betydelse. Det gör även (1995) som studerat ett antal konkreta fall av mobbning där de inblandade parterna intervjuats. Hon menar att varje mobbningsakt kan ut- föras mellan två personer men att gruppen fyller en viktig funktion även i sin frånvaro. I skolklassen finns ett slags flytande social ord- ning där frågan om vilka som ska räknas kräver ständig bekräftelse. Som ett instrument för denna bekräftelse används och spelas olika Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning sociala spel där deltagarna kan öka sitt handlingsutrymme och där- med förbättra sin maktposition och ställning i gruppen. Till spelet hör vissa regler som deltagarna måste underordna sig. (ibid.) menar att mobbning utgörs av en serie kränkningar och att varje kränkning är ett slags inkompetensförklaring, vilken just gäller en oförmåga att klara av det spel som för stunden spelas. Det är också svårt att ställa sig utanför detta sociala spel då deltagandet är viktigt för att överhuvudtaget kunna integreras i gruppen. Vår syn är att mobbning i grund och botten är ett gruppfeno- men. När vi sätter fokus på den individ som blir mobbad så befinner han eller hon sig i ett utsatt tillstånd eller position som är mer eller mindre varaktig . Denna utsatthet kan ta sig ut- tryck i att han/hon erfar olika typer av negativa handlingar som från den utsatta individens sida är kränkande. Kränkningar behöver inte alltid i det enskilda fallet utföras med intentionen att vara just sådana (eller ha detta som huvudsyfte), men blir det likväl från den utsatta individens synpunkt. Om kränkande handlingar äger rum någorlunda regelbundet kan de dessutom sägas ingå i ett system som i sin helhet pekar på att det finns en medvetenhet i utförandet och att det i ett grupperspektiv är legitimt att utsätta just denna individ. Den eller de som utför den kränkande behandlingen har gruppens uttalade eller outtalade stöd, eller möter åtminstone inte aktivt motstånd i gruppen. Kränkningarna kan därför sägas vara sanktionerade av övriga gruppmedlemmar. Kränkningarna belyser, och bidrar till att bevara, den utsattas position i gruppen. De blir explicita och mätbara uttryck för mobbningen. Typen av kränk- ningar kan variera, bland annat eftersom de måste avpassas till den aktuella situationen och vad som där är möjligt. (1990) skriver om olika uttryck för förtryck av grupper i samhället. Hon menar att det inte är handlingarna i sig som innebär förtryck utan den sociala kontext som omger dem och gör dem möjliga och kanske även accepterade. I vår studie har barnen inte tillfrågats om de känner sig mobbade. De har tillfrågats om de är utsatta för fyra olika typer av kränkande handlingar – handlingar som brukar ingå i definitioner av mobb- ning – och hur ofta sådana brukar inträffa. Handlingarna speglar både psykiska angrepp (verbala eller andra), fysiska angrepp samt att bli ställd utanför gruppen. Fördelen med denna metod är att svaren i mindre utsträckning påverkas av diskussionen kring mobb- ning i samhället. Svaren påverkas också mindre av skillnader mellan individer i hur de vill framställa sig själva och hur de tolkar sin Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Att vi i mindre utsträckning mäter upplevelsen av mobb- ning kan också vara en nackdel, åtminstone om det finns fall där man upplever sig mobbad men där kränkningarna är av helt annat slag eller sker relativt sällan. Ett mått som utgår från mer konkreta händelser är dock speciellt användbart när man vill undersöka för- ändringar och skillnader mellan olika kategorier av barn. Fördelningen av svaren visas i Tabell 6:3. Att bli orättvist an- klagad är något som många upplevt men som få upplever . blir anklagade minst en gång och drygt en procent . Att andra elever visar att de inte tycker om eleven i fråga är det också många som varit med om någon enstaka gång, medan av barnen är med om det . Majoriteten av barnen () uppger att det aldrig händer att ingen vill vara tillsammans med barnet i fråga, medan det för är en vardaglig upplevelse. Att bli fysiskt angripen är minst vanligt. är aldrig med om det medan upplever det en gång eller oftare. Utsatt för kränkande handlingar i skolan. Andel barn, 10 , efter typ av handling och frekvens. (N=1 304) Hur ofta brukar du vara med om följande saker i skolan? visar att de inte dig eller gör dig genom att reta, Minst en gång i Minst en gång i Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Fortsättningsvis kommer vi att fokusera kränkningar som äger rum minst en gång , vilket är en gränsdragning som brukar göras i andra studier. Den tyder på en hög grad av upprepning och systematik i handlingarna och därmed även på en medvetenhet i utförandet och ett underläge hos den drabbade. Denna gräns- dragning innebär inte att det skulle vara en betydelselös erfaren- het/situation att bli utsatt vid något enstaka tillfälle, eller kanske . Denna gränsdragning betyder heller inte att vi kan säga att alla som blir utsatta är mobbade. Om dessa individer t.ex. själva upplever sig vara mobbade vet vi inte. Hur vanligt det är att bli utsatt minst en gång för barn i olika årskurser och för pojkar och flickor visas i Tabell 6:4. En minskning med ålder, eller årskurs, är synlig för alla typer av kränk- ningar. När det gäller könsskillnaden är det vanligare för pojkar än för flickor att drabbas av kränkningar utom när det gäller att bli socialt utesluten. Att ingen vill vara tillsammans med barnet i fråga drabbar ungefär lika ofta flickor som pojkar. Att könsskillnaden är mindre, eller obefintlig, när mobbning handlar om social uteslut- ning har också visats i andra studier (Olweus 1991). I den mån sociala skillnader studerats har inga större skillnader kunnat påvisas (ibid.). I attitydundersökning fann man dock att barn med utrikesfödda föräldrar något oftare upplevde sig drabbade av mobbning (2001). Detta fann man även i och (1998) studie av tioåringar. I Tabell 6:4 redovisas andelen utsatta barn även efter familjetyp, social klass och föräldrars födelseland. Skillnaderna är små i de flesta fall. Detta gäller med undantag för en förhöjd risk för barn i arbetarfamiljer och barn med utrikesfödda föräldrar att vara utsatt för att bli socialt utesluten respektive orättvist anklagad. Andelen barn som anger att de blir utsatta för någon typ av kränkningar minst en gång varierar mellan . Det är dock relativt sällsynt att ett och samma barn råkar ut för fler än en typ av kränkningar. Överlappningen är inte spe- ciellt stor. Den totala andelen barn som blir utsatt för någon kränkning är . Andelen som blir utsatt för en typ av kränkningar är medan andelen som blir utsatt för fler typer av kränkningar är . Som sades tidigare kan dessa kränkningar ses som explicita och mätbara uttryck för mobbning. Olika barn utsätts dock för olika kombinationer av kränkningar och man kan anta att de barn som upplever fler typer av dessa också är i en mer utsatt position. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning kan tyda på allvarligare former av negativ behandling eller på att barnet befinner sig i en kontext där många typer av kränkningar är möjliga att genomföra. Det borde också innebära att det för barnet finns fler otrygga situationer. Vi kommer därför fortsättningsvis att skilja mellan dem som är utsatta för en typ av kränkningar i skolan och dem som är utsatta för flera typer, det vill säga mellan dem som är utsatta och dem som är mycket (eller mer) utsatta. Vi kan inte utgå från att alla dessa barn känner sig mobbade. Det framstår dock som troligt att de barn som är mycket utsatta också upplever sig vara mobbade. Ett sådant antagande får stöd av att andelen barn som vi definierar som mycket utsatta är något lägre än den andel som upplever sig vara mobbade i Skol- verkets (2001) undersökning. Den totala andelen barn som är utsatta för någon form av kränkningar är däremot högre än den andel som upplever sig vara mobbad. Frågan om exakt hur vanlig mobbning är kommer inte att få ett definitivt svar så länge det inte finns en allmän accepterad definition och säkra mät- metoder och vår avsikt är inte att ge ett sådant svar. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Utsatt för olika typer av kränkningar i skolan minst en gång . Barn och ungdomar, 10 . Viktade, avrundade procent. (N=1 304) 3- 6 (ref.) 1*** Pojkar (ref.) 4*** tjänsteman (ref.) Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1%-nivån; ** = 5%-nivån; * = 10%-nivån. 6.4.1Utsatthet, otrygghet och psykisk hälsa I det här avsnittet kommer sambanden mellan barns utsatthet i skolan och deras upplevelse av trygghet respektive psykiska väl- befinnande att studeras. Det kan vara svårt att veta vad som är hönan och ägget när det gäller barn som är utsatta i skolan. Upplevelsen av kränkningar leder rimligtvis till, och skapar, otrygg- Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning het och ohälsa. Det kan förstås också vara så, och är det säkerligen till viss del, att barn som av andra skäl är otrygga, oroliga eller ängsliga har en större risk att utses som måltavlor vid mobbning. Offer för mobbning beskrivs ofta just som ängsliga och även som tillbakadragna (Olweus 1991). Man kan dock vara säker på att eventuella samband mellan utsatthet och otrygghet eller ohälsa visar på en ackumulering av problem hos utsatta barn. Den stora majoriteten av alla barn känner sig trygga i sina vardagliga miljöer. Andelen som anger att de inte känner sig trygga på olika ställen varierar mellan 8 . I Figur 6:1 studeras otrygghet, det vill säga att inte känna sig trygg på olika ställen,3 och hur detta samvarierar med utsatthet i skolan. I denna figur, liksom i följande figurer, visas skillnader mellan barn som är utsatta för kränkande behandling i olika grad. Värdena i diagrammen är odds- kvoter och kan tolkas som den aktuella gruppens överrisk (eller underrisk) i förhållande till övriga barn, det vill säga barn som inte är utsatta (övriga barn utgör referenskategori och har givits vär- det 1 – de representeras av baslinjen i diagrammen). När det gäller att känna sig otrygg på vägen till skolan är värdet för gruppen Mycket utsatta ungefär 5,5 vilket betyder att dessa barn har 5,5 gånger så hög risk (odds) att känna sig otrygga på vägen till skolan i jämförelse med övriga barn. Anledningen till att denna analysteknik, dvs. logistisk regressionsanalys, används här är att man vid dessa analyser behöver kunna standardisera för barnets kön och årskurs, vilket tekniken medger. Figuren visar att det finns ett samband mellan att bli utsatt för kränkningar och otrygghet i olika sammanhang. Ju mer utsatt man är desto större är risken att man känner sig otrygg på samtliga platser/situationer som redovisas i figuren. Det gäller på vägen till skolan, i klassrummet, på rasten och på vägen hem från skolan. Alla skillnader är stora och statistiskt signifikanta. De största skillnader- na mellan utsatta barn och andra gäller rasterna i skolan. Då är risken för otrygghet nära fyra gånger högre för barn som brukar utsättas för någon typ av kränkningar . För dem som är värst utsatta, det vill säga utsätts för flera typer av kränkningar , är risken mer än åtta gånger högre att känna sig otrygg på rasterna i skolan. Även undersökning visar att det är vanligare för mobbade elever att känna sig rädda eller oroliga i 3 Frågan är formulerad på följande sätt: Känner du dig trygg på följande ställen?. Barnet får markera huruvida det känner sig tryggt utomhus i sitt bostadsområde, på väg till skolan, i klassrummet, på rasterna i skolan, på väg hem från skolan eller inget av dessa ställen. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning skolan (2001). I en undersökning av elever i årskurs nio framkom att närmare hälften av alla våldshandlingar som drabbar ungdomar sker inom skolans område. Det var också fallet att ju oftare man blivit mobbad desto högre var utsattheten för våld (Ring ). Skillnader i att ej känna sig trygg på olika plat- ser/situationer efter grad av utsatthet för kränkningar i skolan. Standardiserat för kön och årskurs. Övriga (ref) = 1,0 I Figur 6:1 visas också skillnader i upplevd otrygghet i bostads- området. Även här har de barn som är utsatta i skolan en högre risk att känna sig otrygga. Det visar att problemet inte låter sig begränsas enbart till skolan och skoldagen. Det kan förstås finnas andra skäl att känna sig otrygg än rädsla för andra barn. I och (1979) studie av norska barn var skäl till otrygghet i bostadsområdet, förutom rädsla för andra barn, vuxna som upplevdes som farliga samt hundar. Det verkar dock rimligt att en risk för negativa handlingar från elever i skolan är en av förklaringarna till de skillnader vi ser i figuren. En risk för att bli utsatt kan föreligga även då elever i samma skola ofta bor i samma område. Det är också möjligt att individen bär med sig en känsla av otrygghet från skolmiljön till andra miljöer. I Figur 6:2 visas motsvarande skillnader i olika indikatorer på nedsatt psykisk hälsa. Indikatorerna är att barnet ofta har psyko- Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning somatiska besvär,4 känner sig stressat, har lågt psykiskt välbefin- nande5 samt ofta är orolig/bekymrad eller nedstämd/håglös enligt föräldern (en mer noggrann redogörelse av dessa indikatorer finns i kapitlet Hälsa och välbefinnande). Även psykisk hälsa är kopplad till utsatthet. Utsatta barn har oftare psykosomatiska besvär, kän- ner sig stressade och har lågt psykiskt välbefinnande. Alla dessa skillnader är tydliga och statistiskt signifikanta (med undantag för överrisken för utsatta i psykosomatiska besvär där oddskvoten 1,3 inte är statistiskt signifikant). De har också i högre grad en mörk bild av sin framtid. Andelen barn totalt sett som inte instämmer i påståendet Jag tror att jag får det bra är och barn som är utsatta i skolan har oftare än andra en negativ syn på sin framtid. För barn som är mycket utsatta är risken 15 gånger högre att tvivla på en bra framtid. Även i andra studier där barn mer direkt tillfrågats om de anser sig vara mobbade har mobbning visats sammanhänga med psyko- somatiska besvär (m.fl. 1996). Mobbning har också rela- terats till olycksfall i skolan (Bremberg 1987). I den mån som kränkande behandling är orsak till de samband vi finner så visar det att problemet inte kan begränsas till skolans värld. Utsatta barn känner sig inte bara oftare otrygga i skolan utan även i bostadsområdet . Utsatthet hänger också ihop med barnets psykiska hälsa och med barnets syn på sin egen framtid. 4Något av följande besvär : huvudvärk, ont i magen eller svårt att somna. Andelen med sådana besvär är . 5Lågt psykiskt välbefinnande definieras som att ha värdet noll eller lägre på det index som används i kapitlet om hälsa och välbefinnande. Andelen barn med lågt välbefinnande blir då . Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Skillnader i psykosomatiska besvär, stress, lågt psykiskt välbefinnande, föräldraskattad psykisk ohälsa och brist på fram- tidstro efter grad av utsatthet för kränkningar i skolan. Standardise- rat för kön och årskurs. Övriga (ref.) =1,0 6.4.2Att bli mobbad och att mobba Mobbning som fenomen omfattar förstås även de barn som mobbar andra barn. I WHO:s undersökning uppgår den totala andelen som varit med och mobbat andra under ter- minen till för pojkar och för flickor i årskurs fem. I årskurs sju har andelarna ökat till respek- tive , och i årskurs respektive 13 pro- cent. Det är alltså vanligare för äldre än yngre barn att mobba och vanligare för pojkar än för flickor (och 2000). Det har också visats att det i mobbningssituationer är vanligt att den som mobbar är äldre än den som blir mobbad (Olweus 1991) och speciellt när det gäller yngre barn (Boulton och 1992). Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning I den här undersökningen uppgav bara ett fåtal att de brukade mobba andra barn6 i någon större omfattning (vilket även gäller i WHO:s undersökning). Andelen barn som överhuvudtaget säger att de är med och mobbar andra elever så ofta som uppgår till en procent. Om däremot även de barn som uppger att de mobbar någon enstaka gång inkluderas uppgår andelen till . Att mobba är vanligast bland högstadie- eleverna (). Både i årskurserna 3 6 och bland gymnasie- eleverna är andelen . Det är också vanligare att pojkar mobbar. av pojkarna mobbade andra barn medan detsamma gällde för av flickorna (dessa skillnader är statistiskt signifikanta, resultaten visas ej). Detta överensstämmer således i hög grad med WHO:s under- sökning med tillägget att det, inte oväntat, blir mindre vanligt att mobba efter högstadietiden. får förstås dessa andelar betraktas med försiktighet. Det kan vara svårt att erkänna att man varit med och mobbat andra barn och svaren är troligen färgade av vad som brukar kallas social önskvärdhet. Man kanske inte alltid heller själv ser, eller vill se, sitt beteende i termer av mobbning. Det finns inte täta skott mellan de barn som blir utsatta och de som utsätter andra för kränkande behandling. Vart fjärde barn som i denna studie uppger att de mobbade andra var själva utsatta för kränkande behandling . Liknande resultat återfinns i Olweus undersökning (Olweus 1991). Andelen barn som i den studien sa sig mobba andra barn var och både mobbade andra och var själva mobbade. Förutom att många barn som mobbar andra också har egna erfarenheter av att själva bli mobbade kan man hävda att kategorierna mobbare/icke-mobbare utgör en grov för- enkling. Bland dessa kan en mängd olika roller eller positioner som en individ kan ha i mobbningssituationer urskiljas, t.ex. som med- hjälpare i utförandet av mobbning eller som försvarare av den utsatte (se Salmivalli 1998). Barn som mobbar kan inte bara ses som ett problem för andra utan även för sig själva. Det finns ett samband mellan att mobba andra och brottsbelastning (Ring ). Longitudinell forskning visar även att barn som ofta mobbar andra barn tenderar att vara inblandade i fysiskt våld som unga vuxna (Olweus 1991). 6 Frågan lyder Hur ofta brukar du vara med om följande saker i skolan? där en av följd- frågorna är Att du är med och mobbar andra elever. Svarsalternativen är: nästan , minst en gång , minst en gång , någon enstaka gång respektive aldrig. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning framtidsutsikter är således inte helt ljusa. Mobbning kan också vara ett resultat av grupptryck vilket kan innebära att de som utför kränkningarna kan befinna sig i en stressfylld situation. Vi ska i det följande studera hur de olika indikatorerna på psykisk hälsa/ohälsa som redovisats tidigare fördelar sig på fyra olika grupper av barn. Dessa är följande: N Utsatt för kränkningar, mobbar aldrig själv () N Utsatt för kränkningar, mobbar () N Mobbar , ej utsatt för kränkningar () N Övriga, ej utsatt för kränkningar och mobbar aldrig () Grupperna är grova och inte perfekt definierade. I de två sist- nämnda grupperna kan man t.ex. vara utsatt för kränkningar som äger rum mer sällan än . Indelningen kan dock ge en fingervisning om vilka förhållanden som ingår i livssituationen för barn som är utsatta, barn som utsätter andra, respektive barn som både är utsatta och utsätter andra. I Figur 6:3 visas att, precis som i Figur 6:2, barn som själva är utsatta också är de som mår sämst. De har oftare psykosomatiska besvär, känner sig stressade, har lågt psykiskt välbefinnande och en mörk bild . För dem som dessutom själva mobbar verkar inte bilden mer positiv.7 För vissa indikatorer fram- står deras situation vara värre än för dem som aldrig mobbar själva. Barn som enbart mobbar och inte själva är utsatta verkar emellertid i mindre utsträckning ha dessa problem. De har dock oftare problem om de jämförs med barn som inte är direkt involverade i mobbning. Om man jämför barn som mobbar med övriga så har den förstnämnda gruppen signifikant högre risk att känna sig stressade samt att vara oroliga/nedstämda (enligt för- äldern). De ser också ut att ha en mörkare bild , men denna skillnad är inte statistiskt säkerställd.