sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Den nya programperiod som inletts med det s.k. mål 1 programmet har syftet att utveckla norra så att näringslivets tillväxt blir jämförbar med tillväxten i andra framgångsrika regioner i landet och inom EU. Mål 1 programmet har sex insatsområden varav ett avser samisk utveckling. Det samiska insatsområdet är uppdelat i tre åtgärder 1.Utveckling av rennäringen och samebyarna 2.Samisk landsbygds- och kulturutveckling 3.Kompetensutveckling, forskning och utbildning 386 Stöd och ersättningar m.m. Medelsramen för åtgärd 1 är 33, ur jordbruksfonden och det övergripande målet är att skapa förutsättningar för utvecklingen av en livskraftig näring och främja en utveckling av samebyarna. Åtgärd 2 har en medelsram om från den regionala fonden och målet är att skapa förutsättningar för en utveckling av det samiska lokalsamhället. Åtgärd 3 har en medelsram om från den sociala fonden och har som målsättning att genom kompetens- utveckling, utbildning och forskning skapa förutsättningar för ett livs- kraftigt samiskt samhälle. Samtliga åtgärder kräver nationell medfinan- siering. beslutades inte om några nya projektpengar istället avslutades de projekt som tidigare beslutats. Arbetet inriktades istället på att implementera mål 1 programmet. bereder och beslutar om projekt inom det samiska insatsområdet. Regionalt samarbete över gränserna – Interreg Inom strukturpolitiken finns också program för gränsregionalt sam- arbete, Interreg II. Regeringen har fördelat pengarna för Interreg II i fyra regioner. , , och / Tröndelag. Speciella samiska program finns för , /Tröndelag och . För kallas det Samiska programmet Interreg Sápmi och innefattar åtgärder för utveckling av samiska näringar och samisk kultur. En beslutsgrupp vars ledamöter valts av sametingen i , och beslutade om pengar för programmet. Den totala ekonomiska ramen för perioden –1999 var varav EU medfinansierade ca . har arbete pågått med att ta fram ett nytt program för Intereg Sapmi för nästa period. I /Tröndelag fanns under samma programperiod 1995– 1999 ett samiskt projekt för gränsöverskridande renskötsel mellan och . har arbetet med den tidigare programperioden avslu- tats och åtgärder för en ny programperiod startat. Stöd och ersättningar m.m. 387 8.1.5Övriga förhållanden som kan påverka lönsamhet och stöd Renkött räknas i EU:s jordbrukspolitik som en jordbruksprodukt. Det innebär t.ex. att nationella stöd till rennäringen måste godkännas av . Kriteriet är att de inte skall medföra någon ökning av den traditionella produktionsnivån. Det medför att om vill förändra stödet till rennäringen, t.ex. pristillägget, måste förändringen godkännas av . I samband med medlemskapet ut- vecklade ett stöd till rennäringen vars omfattning skulle motsvara den svenska nivån. Anledningen var att de öppnade gränserna inte skulle snedvrida konkurrensen. Den finska regeringen försökte få kommissionens tillåtelse att utforma ett stödsystem liknande det sven- ska med ett pristillägg per kilo slaktat kött. Kommissionen godkände dock inte ett pristillägg för del. utformade då ett stöd per ren i livhjorden, vilket godkändes av Handeln med renkött liksom livsmedelspolitiken påverkar lönsam- heten inom rennäringen. EU-medlemskapet har bl.a. inneburit att han- deln med renkött är fri mellan länderna inom EU. krävdes licens för import av bl.a. ryskt renkött. Licen- ser krävdes däremot inte för import av norskt och finskt renkött. Import tilläts endast om det inte fanns överskott på svenskt renkött. beviljades licenser för import av renkött från . EU-medlemskapet innebar att övertog EG:s gränsskydd. EG har en tull på det renkött som förs in i gemenskapen. Tulltaxan för import av färskt, kylt eller fryst kött från var . Motsvarande tulltaxa för rökt kött var . har till följd av ett särskilt avtal med EG möjlighet att expor- tera bl.a. renkött med reducerad tull till gemenskapen. Vid medlemskapsförhandlingar uppmärksammades att import från tredje land skulle kunna leda till marknadsstörningar. Som en del av avtalet konstaterade EG, att import av renkött från tredje land kan medföra marknadsstörningar och att man är beredd att använda alla tillgängliga medel för att genom bilaterala eller multilaterala överenskommelser komma till rätta med sådana störningar. EG förbjöd fram till all import av kött som kommer från klövdjur däribland renkött från på grund av risken för spridning av mul- och klövsjuka. Därefter har import varit tillåten. Mellan och har alltså inget renkött importerats från . För import av livsmedel från tredje land gäller sedan EU-inträdet att gränsvärdet för de båda isotoperna cesium-135 och cesium-137 är /kg för barnmat, mjölk och mjölkprodukter och för övriga livsmedel /kg. Reglerna innebär att renkött som 388 Stöd och ersättningar m.m. importeras från måste ha ett gränsvärde som understiger /kg. var gränsvärdet i 3 /kg. Gränsvärdena är inte harmoniserade inom gemenskapen, vilket innebär att renkött med ett gränsvärde som understiger det i satta gränsvärdet för cesium-137 nämligen 1 /kg kan säljas till andra medlemsländer. importerades totalt renkött till från . Någon import från eller något annat land utanför EU förekom inte. importerades totalt renkött och totalt renkött varav från . var exporten och exporterades renkött. I detta avsnitt lämnar vi förslag rörande möjligheterna att samordna, effektivisera och förenkla stödsystemen till rennäringen och samerna. En utgångspunkt för förslagen skall vara att moderna förvaltningsprin- ciper med mål- och resultatstyrning avreglering och delegering tilläm- pas i stödgivningen. Med utgångspunkt i de övergripande mål för ren- näringspolitiken som anges i kapitel 2 har vi därför tagit fram mål för det ekonomiska stödet till rennäringen. Vi menar att inom ramen för målen skall utforma stöden till rennäringen. Enligt direktiven skall vi överväga behovet av det statliga engage- manget inom rådgivningen till rennäringen. Den rådgivning som /95 till 2000 har finansierats av budgetmedel ingår i anslaget Främjande av rennäringen (se tabell 8.9). Traditionell råd- givning i form av personer anställda för att ge råd i olika frågor har minskat under den senaste tioårs-perioden och bedrevs i mycket liten omfattning. Istället ingår utveckling av ny kunskap och kunskapsspridning som en del av de utvecklingsprojekt som finansie- rats av såväl nationella medel som medel från EU. Vi menar att traditionell rådgivning liksom pristillägg, katastrof- skadeskydd, utbildning och utvecklingsprojekt är exempel på åtgärder som kan utnyttjas för att uppnå de mål för stöden till rennäringen som redovisas nedan. bör därför inom ramen för befintliga medel utforma den kombination av stödjande åtgärder som bäst upp- fyller målen. Stöd och ersättningar m.m. 389 8.2.1Mål för stödet till rennäringen främja samernas egna strävanden att utveckla sin näring främja ett optimalt betesutnyttjande förbättra det ekonomiska resultaten inom renskötseln främja en hållbar utveckling av fjällen och renskötselområdet i övrigt med beaktande av natur- och kulturmiljövärden. Främja samernas egna strävanden att utveckla sin näring Målen för stöden till rennäringen bör liksom den föreslagna politiken i övrigt utgå från en helhetssyn på de samiska näringarna och deras utnyttjande av resurserna där ekonomiska kulturella och miljömässiga aspekter bedöms som likvärdiga. Det innebär att stöden till rennäringen bör utformas på ett sådant sätt att de stöder samernas egna strävanden att utveckla sin näring. Överläggningar om användningen av en del av det nuvarande anslaget Främjande av rennäringen hålls för när- varande mellan och . Vi föreslår att överläggningar i fortsättningen bör hållas mellan och före- trädare för rennäringen. Samernas egna strävanden att utveckla sin näring har enligt vår bedömning främjats av den utveckling av stödformerna som har skett . De EU-stöd som har utgått genom mål 6- programmet och som delvis har medfinansierats från anslaget Främ- jande av rennäringen har medfört att samernas inflytande över medels- användningen har ökat. Mål 6-programmet har inneburit att samerna själva fått ökade möjligheter att söka medel för utvecklingsprojekt av olika slag. En genomgång av de projekt som initieras tyder på att en mångfald av idéer har testats. Vi menar att det är viktigt att denna utveckling fortsätter och att initiativ från näringen själv prioriteras när staten finansierar olika typer av projekt. Främja ett optimalt betesutnyttjande Renantalet har enligt renlängderna varierat mellan 150 000 och 300 000 renar. Renantalet avser vinterhjorden och räknas efter det att slaktuttaget är gjort och före kalvningarna. När tillgången på bete är god ökar renantalet. Det finns då risk att renantalet blir högt i förhållande till betet. Tillgången på bete för renar- 390 Stöd och ersättningar m.m. na blir då sämre, vilket ledar till att produktiviteten och därmed ren- antalet sjunker. I ett område påverkas alltså djurens kondition och därmed det möj- liga slaktuttaget av hur många renar det finns i förhållande till betet. Om antalet djur är högt i förhållande till betet och betesförhållandena därmed blir sämre hamnar renhjorden i en spiral med sjunkande kondi- tion och produktionsförmåga. Ett dåligt vinterbete leder till att djuren förbrukar mer än normalt av sina kroppsreserver . För- luster av särskilt yngre djur ökar. Vajorna föder kalvar med lägre födel- sevikter och har själva sämre kroppsresurser för att ge kalvarna en god start . Är tillgången till bete god kan de vuxna djuren hinna återhämta sig. Om tillgången däremot är dålig, är vajorna i dålig kondition , vilket försenar brunsten och leder till en lägre andel dräktiga vajor. Påföljande vår föds kalvarna ännu senare och med lägre födelsevikter. Sammantaget innebär detta en flerårig minskning i renhjordens ökningstakt. Det leder i sin tur till lägre produktionsförmåga och innebär att färre djur kan slaktas. Om betesförhållandena under såväl sommar som vinter däremot är goda är djuren i god kondition. Det leder till en hög produktions- förmåga med snabb tillväxt av renhjorden och därmed kan fler djur slaktas. En optimal betesförbrukning innebär alltså att färre djur hålls på betesmarkerna, vilket främjar en ekologiskt uthållig renskötsel. Renhjordens produktionsförmåga påverkas också av köns- och ålderssammansättningen i hjorden. Stor andel hondjur i vinterhjorden innebär att andelen kalvproducerande djur blir högre. Handjuren produ- cerar visserligen genom sin egen tillväxt, men deras bidrag till avkast- ningen är lägre än vad en vaja med kalv ger, när konditionsnivån är sådan att kalvproduktionen är god. För att ge en hög avkastning bör renhjorden dessutom bestå av en stor andel vuxna vajor som är –. För att uppnå detta bör slakten koncentreras till årskalvar. Tillgången på bete påverkas förutom av renantalet också av de åtgärder som andra markanvändare vidtar. Renarnas möjlighet att beta påverkas dessutom av betets tillgänglighet. Dåliga snöförhållanden eller åtgärder från andra markanvändare kan göra att det bete som finns inte kan utnyttjas av renarna. Renantalet och möjligheten att styra ren- hjordens sammansättning påverkas också av andra faktorer än betet t.ex. av antalet rovdjur. Stödet till rennäringen bör mot bakgrund av de samband som beskrivits ovan främja en balans mellan betestillgång och renantal. Vid utformningen av stöden är det viktigt att beakta att betes- marken brukas gemensamt av de renägare som finns i en sameby, vilket innebär att renägarna inom samebyn måste samarbeta för att åtgärderna skall lyckas. Vidare påverkas renägarnas beslut om renantal och slakt- uttag också av t.ex. priset på renkött, rovdjursförluster, skatter, renägar- Stöd och ersättningar m.m. 391 nas långsiktiga mål för sin näringsutövning och deras inkomstmöjlig- heter utanför renskötseln. I det här sammanhanget är det viktigt att understryka att förutsätt- ningarna avseende klimat, företagsstruktur osv. skiljer sig åt mellan olika samebyar. Förutsättningarna skiljer sig också åt över tiden avse- ende t.ex. renantal och slakt. Det innebär att stödåtgärderna också bör kunna anpassas och förändras. Förbättra rennäringens ekonomiska resultat Avkastningen per ren är låg och stödet till rennäringen bör därför tjäna som en inkomstförstärkning. Vid ett företag behövs sammanlagt minst 500–600 renar för att det skall vara möjligt att uppnå en rimlig levnads- standard med enbart inkomster från renskötsel. har en tredje- del av renskötselföretagen färre än 100 renar. Det innebär att merparten av renskötare inte har renskötsel som sin enda inkomstkälla. Renägandets och renskötselföretagens storleksstruktur skiljer sig åt mellan olika regioner. Såväl renägarna som företagen har fler renar i och jämfört med speciellt läns fjäll- samebyar. Frågan om stödet borde differentieras på ett sådant sätt att det förbe- hålls personer som har renskötsel som sitt huvudsakliga yrke och inkomstkälla har diskuterats (jfr. 1992/93:32 s.172). Skälen som har angetts har ofta varit att större renskötselföretag bör eftersträvas av rationaliseringsskäl, men också att det är de större företagen som har störst behov av den lönsamhetsförstärkning som stödet utgör. Ett annat argument som har framförts är att ett visst antal stora renskötselföretag där renskötarna kan arbeta heltid inom renskötseln är nödvändigt för att renskötseln inom ett område praktiskt skall fungera. är kombinationsverksamheter vanliga t.ex. i den norra delen av rensköt- selområdet och den intäkt som de små renskötselföretagen ger kan vara ett avgörande tillskott till ekonomin för dessa företagare. En undersökning om renägarnas arbetstid inom renskötseln visar att arbetstiden inom företag med färre än 200 – 300 renar ökar med ren- antalet (SCB m.fl Svensk rennäring, 1999). I företag med flera renar är arbetstiden relativt . Detta förhållande tyder på att renskötsel- företag med en storlek av 300 – 500 renar lägger ner en stor arbets- insats inom renskötseln men har ändå så få renar att det ekonomiska utbytet förmodligen är lågt. Mot bakgrund av de övergripande målen med rennäringspolitiken och genomgången ovan menar vi att staten inte bör utforma mål för vilken storleksstruktur som är önskvärd inom rennäringen. 392 Stöd och ersättningar m.m. istället vara upp till näringen själv att leda rationaliseringsarbetet inom sin näring. Det innebär att staten inte bör sätta upp mål för en önskad storleksstruktur, eller mekaniseringsgrad. Vi menar att en avreglering av rennäringens interna organisation ökar varje enskild samebys möjligheter att skapa ett regelverk som utifrån de förutsättningar den har möjliggör en effektiv rennäring. Detta är speciellt viktigt då de regionala förutsättningarna för att bedriva renskötsel skiljer sig åt. Vidare bör möjligheten för samebyn att bedriva annan verksamhet än renskötsel bredda den ekonomiska basen och underlätta rennäringens utveckling. bör dock i samband med att föreslår stöd- åtgärder ges möjlighet att precisera målen inom de områden som nämnts ovan. Främja en hållbar utveckling av fjällen och renskötselområdet i övrigt med beaktande av natur- och kulturmiljövärden. Stöden till rennäringen bör främja en hållbar utveckling av fjällen med beaktande av natur- och kulturmiljövärden. Det innebär att stöden till rennäringen bör främja ett långsiktigt bruk av betesmarken på ett sådant sätt att fjällen behåller sin karaktär av ett betespräglat landskap. Stöden till rennäringen bör också motverka överbetning och i övrigt samverka med miljömålet Storslagen fjällmiljö (Se avsnitt 4.4.1). Ansvaret för de statsanslag som används för att främja rennäringen bör flyttas från till . bör också bli central tillsynsmyndighet för de miljöstöd inom ramen för EU:s jordbrukspolitik som riktar sig särskilt till rennäringen. Utgångspunkten för de följande förslagen är att en så stor del av ansva- ret för administrationen som möjligt bör föras över till . Detta leder enligt vår bedömning till att samernas inflytande över medelsanvändningen ökar. Vidare får en myndighet, , över- blick över huvuddelen av de medel som kommer rennäringen och samerna till del. Vissa stöd är enbart riktade till rennäringen, t.ex. en del av de medel som anvisas över anslaget Främjande av rennäringen och de samiska EU-programmen. I och med att föreslås administrera de Stöd och ersättningar m.m. 393 flesta stöden till rennäringen bör stödhanteringen kunna samordnas och förenklas. Vad gäller medel som kan komma rennäringen till del men där regelsystemen i huvudsak är uppbyggda för annan verksamhet menar vi att det är viktigt med så få specialregler som möjligt för rennäringen. Stöden bör därför handläggas av de myndigheter som handlägger stöden eller ersättningarna i övrigt. Administrationen av de medel som fördelas över anslaget Främ- jande av rennäringen bör flyttas till . I samband med slakt av ren sker köttbesiktning enligt regler. Som grund för utbetalningar av det nuvarande pristillägget används de uppgifter som erhåller från slakterierna i samband med dessa köttbesiktningar. Överflyttningen av ansvaret för anslaget inne- bär också att får huvudansvaret för medel för markanvänd- ningsredovisning, renbetesinventeringar, Tjernobylersättningar och riksgränsstängsel. fördelar en viss del av ansla- get till länsstyrelserna som också handlägger vissa stöd och ersättning- ar. Det rör underhåll av riksgränsstängsel, medel för markanvändnings- redovisning viss del av Tjernobylersättningarna samt ersättningarna för katastrofskadeskydd. I och med att ansvaret för administrationen flyttas över till innebär det att också tar över ansvaret för att samordna länsstyrelsernas insatser. De EU-stöd till jordbruket som också rennäringen kan få del av bör handläggas av . Startstödet, investeringsstödet och stödet till förädling och avsättning är en integrerad del av EU:s politik gentemot jordbruket. Handläggningen av stöden, liksom utveck- lingen av stöden, görs av de personer inom som handlägger och utvecklar jordbruksdelen av stöden. Det miljöstöd som rennäringen kan få del av har också tagits fram och handläggs tillsammans med de miljöstöd som riktar sig till jord- bruket. Regelverket för miljöstödet är dock framtaget speciellt för rennäringen och vi menar att det finns likheter mellan detta stöd och det miljöstöd som utgår till viss verksamhet inom skogsbruket. För miljöstödet till skogsbruket är central tillsynsmyndighet och vi menar att ett liknande synsätt bör kunna tillämpas på miljöstödet till rennäringen. bör alltså bli central tillsynsmyndighet för miljöstöd till rennäringen. I samband med förändringar av stöden och vid en diskussion om införande av nya EU-stöd, t.ex. nya miljöstöd, menar vi att det är viktigt att aktivt medverkar i utveck- lingsarbetet. Övriga EU-stöd som kan komma rennäringen eller den samiska kulturen till del handläggs redan nu till största delen av Same- tinget. 394 Stöd och ersättningar m.m. Av våra direktiv framgår att vi skall diskutera stöden inom ramen för befintliga medel. Det är dock viktigt att, när skall utfor- ma stöden till rennäringen, beakta att de medel som utgått till ren- näringen minskat . De medel som utbetalts som pristillägg har t.ex. halverats från till . Den nuvarande anslagsstrukturen bör behållas. Av kommittédirektiven framgår att vårt uppdrag är att överväga möjlig- heten att fördela medlen till rennäringen och samerna över så få anslag som möjligt. Under kommittéarbetets gång har tre anslag inom ren- näringens område, anslagen för pristillägg, Tjernobylersättningar och anslaget för främjande av rennäringen, av regeringen slagits ihop till ett anslag. De statsanslag som vi behandlat i utredningen är därför: Anslaget till under utgiftsområde 1 . Anslaget till Sameskolstyrelsen inom verksamhetsområde. Anslaget till samisk kultur inom verksamhets- område. Anslaget Främjande av rennäringen inom Jordbruksdepartemen- tets verksamhetsområde. Anslaget för ersättning för rovdjursskadade renar inom Jordbruks- departementets verksamhetsområde. Det finns fördelar med att föra samman anslagen till rennäringen och den samiska kulturen. Samordningen och överblicken över den totala medelstilldelningen kan antas öka inom liksom möj- ligheten att vid behov fördela om pengar mellan olika verksamheter. bör beaktas att även om syftet med samtliga anslag i någon mening är att stödja samerna och den samiska kulturen skiljer sig inriktningen av de olika anslagen åt mellan områdena kultur, utbildning och djurskötsel. Vi menar att det innebär att den sakkunskap som behövs och de nationella mål som ställts upp inom respektive område skiljer sig åt. Detta resonemang motsäger inte att vi anser att en enhet inom bör samordna samefrågorna. Stöd och ersättningar m.m. 395 Vårt förslag om administration innebär att blir den myn- dighet som får ansvaret för att administrera samtliga anslag, vilket bör innebära att samordningen av medlen ökar. Vad gäller en sammanslagning av anslaget Främjande av ren- näringen med anslaget för att ersätta rovdjursskadade renar menar vi att en sammanslagning inte är förenligt med beslut om en sammanhållen rovdjurspolitik. Rovdjurspolitiken innebär att målet att det skall vara möjligt bedriva djurskötsel i områden med rovdjur vägs samman med målet att skydda rovdjuren. En viktig komponent i syste- met är att staten ersätter skador som rovdjuren orsaker. Vi menar att sambandet och avvägningen mellan målen blir tydligare om ersättning- en för rovdjursskadade renar tilldelas genom ett särskilt anslag och inte göms i ett allmänt anslag med syfte att främja rennäringen. bör utforma stöden till rennäringen inom ramen för anvisade medel och de nationella målen för stöden till rennäringen. Av kommittédirektiven framgår att vårt uppdrag är att överväga möjlig- heterna att upphäva förordningen om pristillägg på renkött (1986:255) samt förordningen (1994:246) om ersättning för vissa merkostnader och förluster i samband med . Stöden till rennäringen bör användas som en del av rennärings- politiken för att främja en önskad utveckling inom näringen. En viktig del i rennäringspolitiken är att samerna själva skall ges möjlighet att utveckla sin näring. Vi har dock angett tre huvudmål med rennärings- politiken genom att de ekonomiska, kulturella och miljömässiga målen bedöms som likvärdiga. Som en följd av huvudmålen diskuteras ett antal syften eller mål som stöden till rennäringen bör främja. Vi menar att bör utforma stöden till rennäringen inom ramen för de mål för stöden som redovisas i avsnitt 8.2.1. Det innebär att till regeringen bör lämna förslag till om förordningen om pristillägg på renkött (1986:255) bör upphävas eller inte. I samband med att Same- tinget lämnar förslag till regeringen om hur stöden bör utformas bör man också redovisa kriterier för hur måluppfyllelsen skall mätas. Vad gäller förordningen (1994:246) om ersättning för vissa mer- kostnader och förluster i samband med menar vi att den inte bör upphävas. Anledningen är att den svenska staten har åtagit sig ett ansvar både att ersätta de renägare, fiskare och jordbrukare som drabbats av . och att kontrollera att konsumenterna 396 Stöd och ersättningar m.m. inte utsätts för livsmedel med halter av cesium över gränsvärdet. Det är dock viktigt att utvecklingen av cesiumhalterna i renkött följs och att regelverket förenklas i takt med att cesiumhalterna avklingar. Bygdeavgifter regleras i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Den som har tillstånd till vattenverksamhet skall betala en årlig bygdeavgift som bestäms av miljödomstolen om verk- samheten innebär drift av vattenkraftverk, vattenreglering som avser års- eller flerårsreglering, vattenöverledning för något annat ändamål än kraftändamål eller innebär ytvattentäkt. Avgiften tas ut med en varierande procent av basbeloppet för varje avgiftsenhet beroende på vilken avgiftsklass vattenverksamheten till- hör. För vattenkraftverk är t.ex. avgiftsenheten installerad generator- effekt och för vattenregleringar regleringsmagasinets rymd.