sou · GPB379d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Här utnyttjas pilsymboler i tre olika riktningar. En uppåtriktad pil beskriver en bättre utveckling, en nedåtriktad en sämre och en vågrät pil indikerar att utvecklingen för den aktuella gruppen liknat den som befolkningen i övrigt haft. Om ingen rele- vant jämförelse är möjlig uttrycks detta med två punkter. Jämförel- serna gäller här genomgående absoluta förändringar , vilket innebär att det är förändringar i procentenheter eller kronor som jämförs med varandra och inte relativa förändringar i förhållande till ursprungsnivåer (vilket brukar uttryckas i termer av en för- dubbling, en ökning och liknande). Det valda redovisningssättet motiveras primärt av boksluts- tanken och den därav följande ambitionen att återge utvecklingen på ett så enkelt och överskådligt sätt som möjligt. Tillvägagångs- sättet innebär ett avsteg från hur data normalt sett behandlats i kommitténs arbeten, där relativa förändringar och justering för sammansättningseffekter av olika slag ofta betonats. I den kom- menterande texten kommer vi därför att, när det är påkallat, kom- mentera i vilken utsträckning nivåskillnader eller förändringar kvarstår efter kontroller för relevanta bakgrundsfaktorer. I vissa fall kommer vi också att peka på skillnader mellan absoluta och relativa förändringar. För mer utförliga analyser hänvisar vi dock till tidigare betänkanden. Procent av barn (10 ) om ej annat angesa Psykosomatiska besvär och psykiskt Huvudvärk minst en gång Ont i magen minst en gång Ofta ledsen eller nere Inte lugnt i klassrummet Takten i skolan för hög Disponibel inkomst per kostenhet i Låg inkomst ()b Varaktighet i låg inkomst () Social förankring och trygghet Antal separationer per 1 000 barn Kommer inte så bra överens med mor Kommer inte så bra överens med far Mor har för lite tid Far har för lite tid Saknar nära vän i klassen Utsatt för en typ av kränkning i klassen Utsatt för flera typer av kränkningar i aKällor återfinns i Bilaga 3. bUppgifterna avser situationen i barnets hushåll. Analysenheten är dock barn och inte hushåll (se vidare Bilaga 3). Barn kan i mindre utsträckning än vuxna välja sina levnads- omständigheter och förändra sin livssituation, vilket gör barnen till en välfärdspolitisk nyckelgrupp. Enligt artikel 12 i FN:s barn- konvention skall barn beredas möjlighet att höras om sina åsikter. 16 När inte annat anges baseras resultaten i detta avsnitt på m.fl. underlag till kommittén (SOU 2001:55), se Bilaga 4. Därför är det rimligt att barnens egna uppfattningar om sina lev- nadsvillkor beaktas. I den levnadsnivåundersökning för barn (Barn- LNU) som – delvis inom ramen för kommitténs arbete – genom- fördes gavs i landet ett riksrepresentativt urval av barn och ungdomar mellan en möjlighet att själva teckna en bred bild av sina levnadsvillkor. Flera av de resultat som redovisas här är baserade på denna undersökning. För att spegla utvecklingen har framställningen där det varit möjligt kompletterats med information baserade på ett antal andra indikatorer. Barn i har i allmänhet goda levnadsförhållanden vad gäller exempelvis ekonomiska och materiella villkor, trygghet i när- miljön, socialt stöd från föräldrar och omgivning, situationen i skolan samt fysisk och psykisk hälsa. har det fram- kommit att vissa ofärdsförhållanden är relativt spridda bland barn. Det framstår också som viktigt att uppmärksamma särskilt all- varliga ofärdsproblem även om de inte är särskilt vanliga. Det bör också poängteras att ofärdsproblem ofta är ojämnt fördelade mellan barn med olika bakgrund. Barnhushållen har generellt sämre ekonomiska förutsättningar än befolkningen i övrigt (se Tabell 1:12). I vissa avseenden har situationen också försämrats , såväl relativt som absolut. Exempelvis har andelen barn i hushåll med mycket låga inkomster ökat , och ökningen har varit kraftigare än för befolkningen i stort. Denna utveckling är särskilt tydlig för barn i åldrarna 0 (2001). Skillnaderna mellan barn med olika bakgrund är i många fall betydande. Barn till arbetare, till utrikes födda och till ensamstående föräldrar lever betydligt oftare i ekonomiskt utsatta hushåll än vad andra barn gör. Skillnaderna är emellertid mindre framträdande vad gäller barnens personliga eko- nomiska förhållanden, exempelvis avseende hur stor månadspeng man har eller huruvida man kan få fram med kort varsel. Detsamma gäller tillgången till materiella resurser som egen mobiltelefon, TV, dator och CD-spelare. Det ligger därför nära till hands att dra slutsatsen att föräldrar med sämre ekonomiska förutsättningar anstränger sig för att barnen skall få det som alla andra har. En annan viktig dimension i barns och ungdomars liv är deras relationer till föräldrarna. De flesta barn har goda kontakter med båda sina biologiska föräldrar. Endast en minoritet uppger att de inte kommer överens med föräldrarna eller att föräldrarna har för lite tid för barnen. Här finns dock tydliga skillnader mellan barn i olika familjetyper. För en relativt stor andel barn till ensamstående föräldrar upphör umgänget med den frånlevande föräldern helt och hållet. Nära en tiondel av de yngre barnen (0 ) och tre av tio av de äldre barnen (10 ) som har frånlevande föräldrar träffar aldrig honom eller henne. Detta motsvarar av alla barn. Detta förhållande bör ställas i relation till den minskning i familjestabiliteten som har fortsatt . De flesta barn med förvärvsarbetande föräldrar har dock goda möjligheter att nå eller besöka dem på arbetstid och tillgänglig- heten har ökat . Äldre barn och ungdomar tillbringar en stor del av sin tid i skolan. Situationen där är naturligtvis viktig för möjligheten att inhämta kunskaper, men också den fysiska och psykosociala arbets- miljön i skolan i sig är viktig för barns och ungdomars välfärd. Med detta i åtanke är det oroande att många elever är kritiska till sin skolsituation. Nära hälften av barnen och ungdomarna uppger exempelvis att det inte brukar vara lugnt i klassrummet under lektionerna. Mindre grupper av elever skulle också vilja gå lång- sammare fram med skolarbetet och/eller tycker att de inte får hjälp av lärarna. En liten, men långtifrån marginell, grupp elever är otrygga i skolan och har bristfälliga sociala relationer. De uppger att de saknar en nära vän i klassen respektive upplever att någon lärare behandlar dem illa eller orättvist. Nästan var tionde elev uppger sig vara utsatt för kränkning och är mycket utsatta i så måtto att de utsätts för två eller flera kränk- ningar . De som utsätts för denna mobbning lider också ofta av andra typer av problem, som ett lägre psykiskt välbefinnan- de och psykosomatiska besvär. Även om en majoritet av alla barn har en god psykisk hälsa är psykosomatiska besvär ganska vanliga. Vart femte barn har magont, vart fjärde har huvudvärk, vart tredje har svårt att somna och fyra av tio känner sig stressade minst en gång . Barns och ung- domars psykiska hälsa hänger samman med såväl hushållets som den personliga ekonomiska situationen. Ekonomiska begränsningar är relaterade till ett lägre psykiskt välbefinnande och en större risk för psykosomatiska besvär. På motsvarande sätt är goda relationer till kamrater och föräldrar hälsobefrämjande. Barn- och ungdomsproblem sammanfattas ofta under rubriker som barn som far illa eller barn/ungdomar i riskzonen. I det förstnämnda fallet tänker man kanske framförallt på barn som har det svårt på grund av föräldrarnas beteende vad gäller exempel misshandel och missbruk. I det senare fallet avses oftast ungdomar som själva utsätter sig för risker genom exempelvis eget missbruk eller kriminalitet.17 Oavsett vilka begrepp som används är det svårt att finna entydiga definitioner kring vilka olika betraktare kan enas. Eftersom mer officiella eller vetenskapligt vedertagna definitioner också saknas är svårigheterna att mer exakt uttala sig om hur många barn som far illa betydande (2000). Ett mått som emellanåt används för att fånga upp en del av problematiken är polisanmälningar om barnmisshandel. Sedan in- ledningen av har antalet anmälningar om våld mot barn i åldrarna 0 stadigt ökat, och steg siffran från cirka 2 200 till ungefär 6 000 anmälningar (Brottsföre- byggande rådet 2000; SOU 2001:72). På motsvarande sätt har an- talet samtal till jourtelefonerna på (Barnens rätt i samhället) om barnmisshandel och andra barnavårdsproblem ökat mycket kraftigt . Uppgången kan bero på att antalet barn- misshandelsfall faktiskt har ökat, men man kan inte utesluta möjligheten att benägenheten att anmäla har blivit större. För den senare tolkningen talar bland annat det faktum att antalet svåra skador kopplade till de anmälda fallen har minskat i förhållande till lindriga eller ej påvisbara skador (SOU 2001:72). Det har heller inte kunnat registreras någon ökning av antalet fall där barn avlidit till följd av mord, dråp eller misshandel. En annan fråga som ofta diskuteras i detta sammanhang är sexuella övergrepp mot barn. Här, liksom vad gäller barnmiss- handel, är de metodologiska problemen så stora att ingen med någon rimlig grad av exakthet kan fastställa övergreppens omfatt- ning. Antalet polisanmälningar av misstänkta sexualbrott (våldtäkt, sexuellt tvång och sexuellt ofredande) mot barn ökade första år – från cirka 1 1990 till omkring 3 000 fall – men har därefter stabiliserats (Brottsföre- byggande rådet 2000). Osäkerheten om hur anmälningsbenägen- heten utvecklats gör att man inte heller i detta fall kan tolka nivåförändringarna på ett entydigt sätt. 17 För en diskussion om omhändertagande för samhällsvård av barn och ungdomar, se av- snitt 1.5.7 om barn- och ungdomsvård. Bokslut över välfärden SOU 2001:79 (16 ) om ej annat anges Ängslan, oro, ångest Andel i en årskull som ej fullföljt Tidsbegränsat arbete (anställda ) Fysiskt krävande arbete (sysselsatta Jäktigt arbete (sysselsatta ) Lön , kronor (sysselsatta Disponibel inkomst per kostenhet i tusen Låg inkomst () Varaktighet i låg inkomst () Social förankring och trygghet Har ej nära vän Kan ej överklaga beslut Avstått från att gå ut p.g.a. oro för våld Utsatt för våld eller hot Har minst två välfärdsproblem a Källor återfinns i Bilaga 3. Ungdomar var en av de samhällsgrupper vars levnadsförhållanden utvecklades mest negativt under 1990-talskrisen. Även om ung- domar i vissa avseenden tillgodogjorde sig de förbättringar som skedde i slutet av årtiondet var livsvillkoren överlag fortfarande mer problematiska för de unga vid decenniets slutskede än vad de var 1990. Detta gäller i synnerhet ungdomars egen ekonomi och arbetsmarknadssituation. Ökad otrygghet framstår som en annan av decenniets mest framträdande konsekvenser för denna grupp. innebar vissa motstridiga utvecklingstrender vad gäller de ungas fysiska hälsa. Ungdomar har, föga överraskande, generellt sett ett bättre hälsotillstånd än andra befolkningsgrupper. Omkring nio av tio ungdomar bedömer sin allmänna hälsa som god. Antalet unga som dör av olyckor, sjukdomar och liknande har minskat tydligt från en redan låg nivå. En stor andel av ungdomarna motio- nerar regelbundet och det finns tecken på att tandhälsan har blivit bättre (2001c). Andelen unga med övervikt har dock ökat, i likhet med vad som gäller för den övriga befolkningen. sker också en ökning av andelen ungdomar som uppger att de har någon långvarig sjukdom. Utsatthet för våld eller hot är ett problem som är långt vanligare bland ungdomar än för resten av befolkningen. har utsattheten bland unga män varit stabil medan den ökat något bland unga kvinnor (Estrada & 2001). Tillgängliga data visar att andelen elever som gick ut med ofullständigt betyg från ökade 1997 (, 2000). (2001a) siffror som baseras på det nya betygssystemet visar att andelen elever som lämnar utan gymnasiebehörighet fortsatte att öka 2000. Motsvarande trend gäller också på gymnasiet där det skett en ökning av andelen av en årskull som inte fick slutbetyg . En del av ökningen som framträder kan sannolikt tillskrivas det nya betygssystemet som innebar att kraven för slutbetyg från gymnasiet skärptes . De skärpta kraven påverkade framförallt eleverna på yrkes- inriktade gymnasieprogram. visar dock sta- tistik att andelen utan avslutad gymnasieutbildning ökar även åren 1997 2000, det vill säga efter införandet av den nya gymnasieskolan (2001b). Ett annat förhållande som fått betydelse för skolområdet är den ökade invandringen av personer i ungdomsåldern. För ungdomar i åldrarna 20 har enligt ULF-undersök- ningarna andelen lågutbildade, det vill säga personer med grund- skola som högsta utbildning, minskat . Denna minskning förklaras av att fler ungdomar under arbetslöshetskrisen gavs möjlighet att komplettera sin grundskoleutbildning genom exempelvis Komvux, folkhögskola eller någon form av yrkesutbild- ning. Utbyggnaden av högskolan ledde på motsvarande sätt till att fler ungdomar gavs möjlighet att läsa vidare på högre nivå. skedde också en påtaglig ökning av antalet unga som studerade på högskola (se avsnitt 1.2.2). Det finns klara skillnader inom ungdomsgruppen med avseende på resultat i och val av gymnasieutbildning. Överlag klarar sig unga kvinnor, svenskfödda och barn till högre tjänstemän bättre än unga män, barn till utrikes födda föräldrar samt arbetar- barn (, 2000). Etnicitet har dock visat sig ha endast begränsad betydelse för studieresultaten när hänsyn tagits till elevernas sociala bakgrund (Dryler 2001, se av- snitt 1.3.6). Det bör också nämnas att den sociala snedrekryte- ringen till högre utbildning minskade något (se avsnitt 1.2.2). Deltagandet i utbildning ökade som arbetsmarknaden utvecklades mycket negativt för de unga. Arbetslösheten steg kraf- tigt första år, och 1993 var närmare var femte 16 24-åring arbetslös. Speciellt problematisk blev situationen för pojkar med arbetarklassbakgrund. Dessa löpte större risk än andra att bli arbetslösa, de förblev långvarigt arbetslösa längre än andra och de vidareutbildade sig i mindre utsträckning än vad ungdomar från andra samhällsklasser gjorde (). Under senare delen av decenniet skedde en tydlig förbättring för ungdomsgruppen, men situationen var fortfarande sämre än den som rådde ingång. steg etableringsåldern, uttryckt som den ålder vid vilken av en årskull har sysselsättning, från 21 till för män och från 21 till för kvinnor (2001). För den minskade andel ungdomar som hade arbete försämrades arbetsvillkoren så till vida att andelen med tidsbegränsad anställning ökade markant. För ungdomar med arbete har den genomsnittliga lönen ökat, men ökningen är dock svagare än för övriga förvärvs- arbetande och sker dessutom från en lägre nivå. Det minskade arbetskraftsdeltagandet fick omedelbara konsekvenser för ung- domsgruppen genom minskade ekonomiska resurser. förbättrades situationen , men de unga nådde ändå inte upp till den ekonomiska standard som de hade i början av decenniet. Denna utveckling bör ses mot bakgrund av det faktum att de unga redan tidigare hade lägre inkomster än den övriga befolkningen. Sammantaget innebar utvecklingen att ungdomar etablerade sig allt senare på arbetsmarkna- den, vilket resulterade i en avtagande möjlighet att försörja sig på egen hand. Ungdomars medborgerliga resurser visade en tendens till att minska . De ungas utveckling jämfört med den övriga befolkningen vad gäller att själv eller med hjälp av någon kunna överklaga ett myndighetsbeslut var sämre. Ytterligare ana- lyser visar därutöver att de årskullar som var unga i början av 1990- talet inte hade nämnvärt större förmåga att överklaga ett myndig- hetsbeslut , det vill säga när de var (2000). Röstdeltagandet bland förstagångs- väljare (18 ) uppvisade också en klar minskning från mellan 1991 och 1998 års riksdagsval. Minskningen var speciellt tydlig bland unga kvinnor. En av de mest oroande trenderna rör den kraf- tiga ökningen av ungas psykiska ohälsa. Ungdomar har erfarit en markant sämre utveckling än äldre åldersgrupper, både vad gäller ängslan, oro och ångest (2000) och långvariga psykiska besvär (Szebehely, 2001). Denna negativa utveckling var särskilt framträdande för unga kvinnor. Ungdomar redovisar också en ökad oro för att utsättas för vålds- brott, också detta särskilt uttalat bland unga kvinnor (Estrada & 2001). En allmänt ökad otrygghet, och då framförallt bland yngre kvinnor, framstår således som en av de tydligaste föränd- ringarna av de ungas levnadsvillkor . Sammantaget ter sig som ett årtionde då unga män- niskor i huvudsak fick se sina resurser inom olika välfärdsområden minska. Ungdomar tappade påtagligt i arbetsmarknadsanknytning och inkomster. Kommittén har tidigare visat att dessa två väl- färdsresurser också utgör viktiga förutsättningar för unga kvinnors barnafödande (Hoem 2000). Det förefaller således rimligt att koppla den minskade förstabarnsfruktsamheten till den negativa utvecklingen av ungdomars levnadsvillkor (se vidare avsnitt 3.1.3). Ensamstående mödrars välfärdsresurser.a Procent av ensamstående mödrar (16 ) om ej annat anges Ängslan, oro, ångest Tidsbegränsad anställning (anställda Fysiskt krävande arbete (sysselsatta Jäktigt arbete (sysselsatta ) Lön , kronor (sysselsatta Disponibel inkomst per kostenhet i Varaktighet i låg inkomst (25 år-) Social förankring och trygghet Har ej nära vän Kan ej överklaga beslut Avstått från att gå ut p.g.a. oro för våld Utsatt för våld eller hot Har minst två välfärdsproblem a Källor återfinns i Bilaga 3. fanns det drygt 200 000 ensamstående mödrar i (SCB 2001b). Dessa kvinnor tillhör en grupp som histo- riskt varit ekonomiskt sårbar, vilket huvudsakligen kan förklaras 18 Resultaten i detta avsnitt baseras i huvudsak på underlag till kommittén (SOU 2001:54), se Bilaga 4. utifrån tre förhållanden. För det första är ensamstående mödrar kvinnor, som generellt har lägre inkomster än män. För det andra är ensamstående mödrar familjeförsörjare vilket innebär att de har ekonomiskt huvudansvar också för andra. För det tredje är ensam- stående mödrar just ensamstående, vilket betyder att de saknar de stordriftsfördelar det innebär att vara flera inkomsttagare som kan dela på gemensamma utgifter. I ett komparativt perspektiv har dock kvinnor i och de nordiska länderna klarat sig bättre än kvinnor i andra länder i västvärlden, inte minst tack vare ett högt arbetsmarknadsdeltagande. har dock utvecklingen för ensamstående möd- rar varit negativ i flera avseenden (se Tabell 1:14). Försämringarna är särskilt framträdande vad gäller ekonomiska förutsättningar. ökade andelen ensamstående mödrar som saknar kontantmarginal från en tredjedel till hälften. En stor andel av de ensamstående mödrar som hade tillgång till kontantmarginal var dessutom tvungna att låna pengarna, medan man i de flesta andra hushållstyper uppgav att man hade pengarna på ett eget bankkonto. De ensamstående mödrarna tillhör också förlorarna vad gäller inkomster, såväl absolut sett som relativt andra grupper. Medan övriga grupper generellt sett erfarit en ökning av realinkomsten har de ensamstående mödrarna sett sina inkomster minska. var den justerade medianinkomsten högre för samtliga jämfört med de ensamstående mödrarna. Vid slutet av decenniet hade gapet ökat till . Fördjupade analyser tyder dock på att de ensamstående mödrarna erfarit relativt stora inkomstförbättringar allra sista år (2001). Även om inkomstnivåerna naturligtvis skiljer sig åt inom gruppen ensamstående mödrar är den ogynn- samma inkomstutvecklingen av mer allmän karaktär. Över hela linjen har ensamstående mödrar erfarit inkomstminskningar, obe- roende av bakgrundsförhållanden som ålder, födelseland, ortstyp och antal barn. Ett undantag utgörs dock av de högutbildade ensamstående mödrarna som har haft en klart bättre inkomst- utveckling jämfört med de lågutbildade. Förklaringen till den svaga inkomstutvecklingen bland de ensam- stående mödrarna står inte att finna i en förändrad demografisk eller social sammansättning av gruppen. Inte heller kan försäm- ringen förklaras av förändringar i de positiva transfereringarna. Bidragssummorna var i genomsnitt lika stora vid början som och var fortsatt mycket betydelsefulla för de ensamstående mödrarnas ekonomi. Bidragen omfördelar också i stor utsträckning inkomster till de ensamstående mödrarnas fördel. Ökningar av de negativa transfereringarna, företrädesvis skatter, har emellertid bidragit till den absoluta minskningen av ensam- stående mödrars inkomster. Denna utveckling är dock inte unik för de ensamstående mödrarna. Den viktigaste förklaringen till att de ensamstående mödrarnas inkomster utvecklades så mycket sämre än andra gruppers är att utvecklingen av deras inkomster från förvärvsarbete var mer nega- tiv. För det första saknade ensamstående mödrar oftare än andra arbete. Åren 1998 99 förvärvsarbetade knappt tre fjärdedelar av de ensamstående mödrarna, medan motsvarande andel var fyra av fem bland sammanboende mödrar. Arbetslösheten slog särskilt hårt mot gruppen (jfr 2000) och konsekvenserna av att förlora arbetet blev särskilt allvarliga för ensamma familjeför- sörjare. För det andra hade de ensamstående mödrar som förvärvs- arbetade en dålig inkomstutveckling . Detta beror till stor del på att veckoarbetstiden utvecklades dåligt i gruppen. Bland sammanboende mödrar ökade andelen heltidsarbetande ökat kraftigt medan andelen var i det närmaste oförändrad för de en- samstående mödrarna. Vid slutet av decenniet var det totala antalet veckoarbetstimmar klart högre för sammanboende mödrar än för ensamstående, medan skillnaden mellan dessa grupper var mycket liten vid decenniets början. Även arbetsmarknadskontrakten har utvecklats på ett liknande negativt sätt för ensamma mödrar: andelen med tidsbegränsad anställning ökade betydligt mer än för andra grupper. Löneutvecklingen, som mäts per arbetad timme, var däremot ungefär lika god för ensamstående mödrar som för befolk- ningen i övrigt. Ingenting i de analyser som genomförts tyder på att arbetsviljan bland de ensamstående mödrarna är låg. Gruppen som inte för- värvsarbetar vill enligt egen utsago förvärvsarbeta och de som del- tidsarbetar vill ofta gå upp på heltid. Att så inte sker tycks inte bero på bristande barnomsorg eller att man tror att förvärvsarbete inte lönar sig ekonomiskt. Problemet förefaller istället vara svårigheten att få ett arbete i allmänhet och ett heltidsarbete i synnerhet. I detta sammanhang är det värt att notera att den totala marginaleffekten av ökade förvärvsinkomster är högre för ensamstående föräldrar än för någon annan grupp i samhället (2001). Den årsvisa andelen socialbidragstagare bland de ensamstående mödrarna uppgick under större delen av decenniet till över 30 pro- cent, men här fanns en svag tendens till minskning (SOU 2000:3). En ökande andel kom dock, i likhet med andra grupper, att erhålla socialbidrag och längden på bidragsperioderna ökade likaså (2000). Vidare visar kommitténs analyser att långvariga socialbidragstagare bland ensamstående mödrar mer sällan än andra grupper lyckades att helt lämna bidragsberoendet från till ett annat. I den mån det långvariga socialbidrags- tagandet upphörde var kombinationen mellan förvärvsarbete och kortvarigt bidragstagande relativt vanlig i denna grupp (2001). De ensamstående mödrarnas bristfälliga ekonomiska förutsätt- ningar hänger också samman med andra problem. De löpte exem- pelvis en högre risk än andra kvinnor att utsättas för våld och/eller hot och denna risk var starkt relaterad till förekomsten av eko- nomiska svårigheter. Den absoluta förändringen av denna risk följde i stort sett mönstret för befolkningen i övrigt. Det fanns dock tendenser till att utvecklingen var sämre för de ensamstående mödrarna efter det att hänsyn tagits till deras och jämförelsegruppernas sammansättning vad gäller ålder, födelseland, arbetslöshet, ekonomiska förhållanden, boendeform och boende- region (Estrada & 2001). De ensamstående mödrarnas hälsoläge försämrades också i förhållande till andra grupper .