sou · GPB317 · 2002-01-01 00:00:00 — Såvitt avser skyddsombud eller skyddskommitté på fartyg gäller 5 kap. 7 § fartygssäker- hetsförordningen (0000:00) i stället för denna paragraf. Skyddsombud skall under behålla avskrift av skriftligt meddelande som ombudet fått av tillsynsmyndighet. Avgår skyddsombudet, skall avskriften överlämnas till efterträdaren. På fartyg gäller 5 kap. 9 § fartygssäkerhetsförordningen (0000:00) i stället för denna paragraf skall genom åtgärder som avses i 7 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160) verka för en tillfredsställande arbets- miljö. Tillsynen skall inriktas på att bevaka att arbetsgivarna planerar och bedriver sin verksamhet så att arbetsmiljökraven tillgodoses. Vid tillsynen skall en helhetsbedömning eftersträvas. skall göra anmälan till Konsumentombuds- mannen om det finns skäl för ingripande enligt marknadsföringslagen (1995:450) mot marknadsföring som riktas till arbetsgivare. I fråga om arbete som utförs i hemmet skall inspektionsbesök ske endast på begäran av den arbetsgivare eller arbetstagare som berörs, eller om det finns någon annan särskild anledning till det. Motsvarande skall gälla beträffande arbete som utförs av den som driver verksamhet utan arbetstagare eller utan att ha annan arbetstagare anställd än familjemedlem. Om tillsyn på fartyg gäller bestämmelser i fartygssäker- hetslagen (0000:00) och med stöd därav meddelade före- skrifter i stället för vad som sägs i denna förordning. Bestämmelserna i 1 § och 2 § första stycket skall inte tillämpas på örlogsfartyg. Vad i denna förordning sägs om skall beträffande örlogsfartyg i stället gälla . I frågor som avser skydd mot ohälsa och olycksfall på örlogsfartyg skall i erforderlig omfattning samråda med . Denna förordning träder i kraft den Vad i denna förordning sägs om skall beträffande fartyg i stället gälla med de undantag som följer av denna paragraf. I frågor som avser skydd mot ohälsa och olycksfall på fartyg skall i erforderlig omfattning samråda med . Beträffande fartyg som har tagits in på varv i meddelar Arbetsmiljö- verket efter samråd med de föreskrifter som behövs i fråga om sam- ordning av skyddsåtgärder. Detsamma gäller i fråga om fartyg i svensk hamn som är gemensamt arbetsställe till följd av att fartyget är under lastning eller lossning. Bestämmelserna i 2 § första stycket skall inte tillämpas på örlogsfartyg. Utredningen har i uppdrag att göra en översyn av fartygssäkerhets- lagstiftningen. I uppdraget ingår att i ett delbetänkande redovisa ett förslag till införlivande av artiklarna 9a, 11.4 och 16.3 i rådets direktiv /21/EG av om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstats- kontroll) samt av rådets direktiv /35/EG av om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro- passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik. I ett slutbetänkande skall utredningen göra en översyn av hela fartygssäkerhetslagstiftningen. Både fartygssäkerhetslagen (1988:49) och fartygssäkerhetsförordningen (1988:594) har ändrats vid ett flertal tillfällen men någon samlad översyn av författningarna har inte gjorts sedan tillkomsten. Bl.a. är avsnitten om arbetsmiljön ombord på fartyg numera föråldrade och bestämmelserna om tillsynsbok behöver moderniseras för att anpassas till datoriserade tillsynssystem och för att bättre möta framtida behov. När olika EG- rättsakter blivit tillämpliga här i landet har nödvändiga lagändringar gjorts, men på det bästa eller lämpligaste sättet. Dagens svenska regelverk stämmer därför i vissa fall mindre väl överens med den EG-rättsliga ordningen på området. Utgångspunkten för utredningens förslag skall vara att hela fartygssäkerhetslagstiftningen moderniseras, förenklas och bringas att överensstämma med de internationella regelverk som binder . Det gäller då inte bara utan också vad som följer av åtaganden i andra sammanhang. Det står utredningen fritt att i övrigt lämna förslag till förändrade regler i det fall detta bedöms lämpligt. Utredningsdirektiven har tagits in som bilaga. Utredningen har bedrivits med målsättningen att fartygssäkerhets- lagstiftningen skall vara lättare att överblicka samt bättre anpassad till den rättsliga utvecklingen vad gäller sjösäkerheten och arbetsmiljön. Lagstiftningen skall vara tydlig i fråga om vad som krävs för att använda fartyg till sjöfart och om tillsynen av att den föreskrivna säkerhetsnivån upprätthålls på fartygen. Kravet på tydlighet gäller också bemyndigandena för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter i de frågor som omfattas av fartygssäkerhetslagen. Lagstiftningen skall överensstämma med och övriga internationella rättsakter som binder . I fråga om arbetsmiljön på fartyg skall utvecklingen av arbetsmiljörätten i land beaktas. Utredningen har såvitt gäller frågor om arbetsmiljön haft kontakter med sjöarbetsmarknadens parter och har haft överläggningar med dem och företrädare för i dessa frågor. 2Allmänna utgångspunkter för en översyn av fartygssäkerhetslagstiftningen 2.1Lagändringar som har skapat ett behov av en översyn av fartygssäkerhetslagen Fartygssäkerhetslagen trädde i kraft och ersatte då lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg. Lagen är alltså endast drygt . Man kan tycka att en så pass ny lag alltjämt borde vara modern och inte vara i behov av en mer genomgripande översyn. Omständigheter efter fartygssäkerhetslagens tillkomst har emellertid föranlett flera ändringar i lagen. Framför allt har anslutning till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och därefter medlemskapet i Europeiska unionen haft konsekvenser för fartygs- säkerhetslagen. Sjötransporter ingår i EU:s gemensamma transport- politik och är därför föremål för gemenskapens normgivning. Den normgivningen omfattar bl.a. frågor om sjösäkerhet. Inom ramen för det gemensamma handlingsprogrammet för säkerhet till sjöss (rådets resolution av om en gemensam politik för säkerheten till sjöss1) har en rad EG-förordningar och EG-direktiv om sjösäkerhet utfärdats. Svensk fartygssäkerhetslagstiftning har fått anpassas till . Bl.a. har lagens bemyndiganden i fråga om att uppdra åt vissa klassificeringssällskap att utfärda certifikat utformats med tanke på direktivet 94/57/EG av om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed2, senast ändrat genom kommissionens direktiv /58/EG3. Det finns behov av ytterligare ändringar i fartygssäkerhets- 1EGT C 271, 07.10.93 s. 1 (Celex 31993Y1007 (01)) 2EGT L 319, 12.12.1994 s. 20 (Celex 31994L0057) 3EGT L 274, 07.10.1997 s. 8 (Celex 31997L0058) 82 Allmänna utgångspunkter fartygssäkerhetslagstiftningen lagen för att införliva EG-direktiv. Vårt delbetänkande (SOU 2000:16) behandlar införlivandet av delar av direktivet 95/21/EG av om hamnstatskontroll och av 1999/35/EG av om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro- ro-passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik. Vi har förslagit ändringar i fartygssäkerhetslagen för att införliva direktiven i svensk rätt. Ändringar har också varit nödvändiga för att svensk rätt skall uppfylla åtaganden som följer av internationella konventioner. När ISM-koden, dvs. the () Code, IMO:s resolution A.741(18), infördes i svensk rätt skedde det genom ändringar i fartygssäkerhetslagen (se SFS 1995:927). Lagens tillämpningsområde utvidgades till att omfatta även rederiers säkerhetsorganisation. För att anpassa lagen till att avse inte bara fartygen utan också deras rederier, krävdes att ett flertal bestämmelser ändrades och att ytterligare bestämmelser tillkom. När fartygssäkerhetslagen har ändrats, har detta skett genom ändringar i eller tillägg till de kapitel som närmast anknyter till de nya regleringarna. Detsamma gäller de förslag som vi har lämnat i vårt delbetänkande. Den metoden har inte genomgående varit lyckad. Fartygssäkerhetslagen har genom ändringarna blivit svårare att överblicka. Delvis beror det på att kapitelrubrikerna i vissa fall har blivit missvisande. T.ex. finns bestämmelserna om rederiers säkerhets- organisation i 2 kap. med rubriken sjövärdighet m.m. Vidare reglerar många kapitel nu så många olika frågor att det gör lagen svår att läsa. För att ta reda på de sjösäkerhetskrav som gäller för ett visst fartyg, krävs att man studerar hela lagtexten noggrant. Men även då kan det vara svårt att följa med i lagen. En översyn av fartygssäkerhetslagen bör leda till förslag som gör lagen mer lättläst. Översynen bör också gälla annat. Det finns i fartygssäker- hetslagen utförliga och många bestämmelser om arbetsmiljön ombord på fartyg. Detta beror på att fartygsarbete är undantaget från arbetsmiljölagen (1977:1160) och därför måste regleras särskilt. Vid fartygssäkerhetslagens tillkomst var det sagt att bestämmelserna om arbetsmiljön i stort sett skulle följa arbetsmiljölagens och avvika därifrån endast om det fanns särskilda skäl för detta. Därefter har ett flertal ändringar skett i arbetsmiljölagen, utan att fartygssäkerhets- lagens bestämmelser om arbetsmiljön har ändrats. Allmänna utgångspunkter fartygssäkerhetslagstiftningen 83 arbetsmiljön på fartyg bör därför ses över och moderniseras på det sätt som har skett i arbetsmiljölagen. Utredningens uppdrag är inte bara att modernisera fartygs- säkerhetslagstiftningen. Vi skall också föreslå ändringar i sak när det är motiverat. har i skrivelser till dåvarande föreslagit vissa ändringar främst i fråga om tillsynen av fartyg och av bestämmelserna om tillsynsbok. Verket har också föreslagit ytterligare möjligheter dels att uppdra åt utländska sjöfartsmyndigheter att utföra vissa förrättningar, dels att meddela undantag från lagen. Vi kommer att ta upp förslag och även behandla andra frågor i sak som uppmärksammats under arbetets gång. 2.3Våra överväganden i stora drag Frågan hur arbetsmiljön på fartyg skall regleras i fortsättningen fordrar särskilda överväganden och behandlas i avsnitten 5 och 6. I korthet har vi funnit att arbetsmiljölagen bör tillämpas på fartygsarbete, dock att det alltjämt finns ett behov av vissa särbestämmelser för det arbetet. Vissa av särbestämmelserna bör vara kvar i fartygssäkerhetslagen, men i huvudsak bör lagregler om arbetsmiljön på fartyg finnas i arbetsmiljölagen. Därmed kommer bestämmelserna om arbetsmiljön i fartygssäkerhetslagen att rymmas inom ett enda kapitel. Förslaget innebär en garanti för att regleringen av arbetsmiljön på fartyg moderniseras i samma takt som regleringen av andra arbetsplatser. Att samma bestämmelser används för arbetet på fartyg som på land, gör också att man kan utveckla enhetliga tillämpningsföreskrifter och en enhetlig praxis för de olika typerna av arbete. Reglerna om arbetsmiljön på fartyg blir genom de ändringar som vi föreslår lättare att tillämpa. Genom att merparten av bestämmelserna om arbetsmiljön flyttas, blir dessutom fartygssäkerhetslagen enklare att överblicka. Att modernisera och förenkla tillämpningen av lagen kräver emellertid som ovan nämnts mer än så. I avsnitten 3 och 4 gör vi överväganden som gäller andra delar av fartygssäkerheten än de som handlar om arbetsmiljön. Vi förordar att nu gällande lag ersätts med en ny fartygssäkerhetslag, som kommer att se något annorlunda ut. I huvudsak är skillnaderna redaktionella. Den nya fartygssäkerhetslagen bör disponeras annorlunda än den nuvarande lagen. Bl.a. bör definitioner och bemyndiganden inte finnas på flera ställen i lagen utan skall samlas i varsitt kapitel. Likaså bör man tydligt skilja mellan de bestämmelser som innehåller allmänna krav på fartyg och de som särskilt avser fartyg av viss typ eller viss storlek. 84 Allmänna utgångspunkter fartygssäkerhetslagstiftningen att göra det enklare att se vilka krav på sjösäkerhet som skall gälla för de enskilda fartygen eller rederierna. Fartygssäkerhetslagen blir därmed också mer användarvänlig. En följd av att införa en ny fartygs- säkerhetslag, är att den nuvarande fartygssäkerhetsförordningen bör ersättas med en ny förordning. 3Skäl att modernisera fartygssäkerhetslagen 3.1Behovet av att öka fartygssäkerhetslagens läsbarhet Fartygssäkerhetslagen är en ramlag. Det innebär att lagen inte reglerar detaljerna i fråga om säkerheten till sjöss. Den kompletteras av fartygssäkerhetsförordningen, verkställighetsföreskrifter och sådana föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndiganden i lagen. Av dessa innehåller fartygssäkerhetsförordningen till övervägande del bemyndiganden för att meddela föreskrifter, men också bestämmelser bl.a. om rätten för verket att uppdra åt vissa organisationer att utfärda och förnya certifikat, om fartområden, om bemanning, om skyddsverksamhet samt om tillsyn som utövas av och som avser vissa fartyg och arbetsredskap till sjöss. föreskrifter finns samlade i (). finns det ca 270 sådana föreskrifter om säkerheten till sjöss. Krav på fartygets konstruktion, utrustning och lastnings- och lossningsrutiner m.m. är i fråga om de fartyg som går i internationell trafik noga specificerade i internationella rättsakter som anslutit sig till. Exempel på sådana rättsakter är den internationella lastlinjekonventionen av , konvention till förhindrande av förorening från fartyg och därtill hänförliga protokoll och ändringar (MARPOL 73/78), internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS 1974), internationella konvention med normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning, med tillägg (STCW 95), internationella sjövägsregler (COLREG 1972) samt nr 147. Ute på fältet, dvs. hos Sjöfarts- inspektionen och hos dem som använder fartygen i trafik, är det verkets föreskrifter tillsammans med de detaljerade bestämmelserna i de internationella rättsreglerna eller konventionerna som används. 86 Skäl att modernisera fartygssäkerhetslagen Den som vill ta reda på vilka sjösäkerhetskrav som gäller i fråga om ett visst fartyg kan emellertid inte göra det utan att granska fartygssäkerhetslagen. I lagen anges vilka certifikat som krävs för att fartyget skall få användas till sjöfart, om fartyget måste förses med fribordsmärken, om det omfattas av beslut om säkerhetsbesättning eller av bemanningsföreskrifter, om vad som gäller i fråga om arbetsmiljön samt om fartyget är tillsynspliktigt och vad som gäller i fråga om tillsynen. I samtliga fall innehåller fartygssäkerhetslagen bemyndiganden för regeringen eller för den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare eller ytterligare föreskrifter. Huruvida svenska regler om fartygssäkerhet skall gälla även utländska fartyg bestäms i lagen eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Det är därför ett rimligt önskemål att den som läser lagen på ett enkelt sätt skall kunna utgå från vad som sägs där och därefter studera de närmare föreskrifterna. Fartygssäkerhetslagen bör alltså vara tydlig och lätt att följa dels i fråga om de krav som gäller för enskilda fartyg, dels i fråga om bemyndigandena för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter i de ämnen som lagen omfattar. De ändringar i fartygssäkerhetslagen som nämnts i avsnitt 2.1 har försämrat lagens läsbarhet. I detta avsnitt lämnar vi en redogörelse för lagens nuvarande disposition och överväger därefter på vilket sätt den behöver ändras. 3.2Den gällande fartygssäkerhetslagens disposition Fartygssäkerhetslagen består av tretton kapitel. Vi kommer att i avsnitt 5 utförligt beskriva 6–9 kap., vilka behandlar arbetsmiljön. I viss mån kommer vi då också att beröra bestämmelserna om tillsyn i 10 kap. och straffbestämmelserna m.m. i 12 kap. I vårt delbetänkande har vi kortfattat beskrivit lagens innehåll i övriga delar (se SOU 2000:16 s. 59–63). Det finns skäl att för vårt fortsatta resonemang återknyta till den beskrivningen. Kortfattat gäller alltså följande. Skäl att modernisera fartygssäkerhetslagen 87 3.2.11–9 kap. fartygssäkerhetslagen Lagen inleds med en bestämmelse som anger tillämpningsområdet. Enligt 1 kap. 1 § skall den tillämpas på alla fartyg som används till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium samt på svenska fartyg som används till sjöfart utanför sjöterritoriet. Lagen gäller även alla svenska rederier samt utländska rederier, som bedriver sjöfart med svenskt fartyg eller använder annat fartyg till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium. Under rubriken finns bestämmelser som anger vad som i lagen menas med redare, ombordanställd och fartygsarbete (1 kap. 2 och 3 §§). I fråga om redaren är rubriken något missvisande, eftersom lagen inte definierar redarbegreppet. Vad som sägs är att man med redare likställer den som i redarens ställe har befattning med fartyget. I 1 kap. 4 § sägs att fartyg skall ha de certifikat som anges i lagen eller i föreskrifter som meddelats med stöd därav. Det är inte alla fartyg som är skyldiga att inneha certifikat. Huruvida ett fartyg måste ha ett visst certifikat eller inte beror på dess storlek eller användningsområde. De certifikat som omfattas av lagen är fartcertifikat, certifikat angående godkänd säkerhetsorganisation, fribordscertifikat och passagerar- fartygscertifikat. Rederier skall ha dokument angående godkänd säkerhetsorganisation i de fall som anges i lagen. har meddelat vissa tillämpningsföreskrifter om certifikaten, se bl.a. SJÖFS 1999:17 om tillsyn av fartyg och rederiers säkerhetsorganisation. Om ett svenskt fartyg som inte omfattas av vissa internationella konventioner och vissa av EG:s direktiv på sjötransportens område är skyldigt att inneha ett eller flera av de ovan beskrivna certifikaten, utfärdar enligt tillsynsföreskrifterna ett nationellt säkerhetscertifikat (NSC) som omfattar dessa certifikat. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan föreskriva att fartyg skall ha andra certifikat än de som sägs i lagen. Med stöd av detta bemyndigande har regeringen meddelat bestämmelser i fartygs- säkerhetsförordningen om krav på konstruktionssäkerhetscertifikat, utrustningssäkerhetscertifikat och radiosäkerhetscertifikat. får vidare enligt 1 kap. 8 § fartygssäkerhetslagen jämförd med 1 kap. 6 § fartygssäkerhetsförordningen föreskriva om vilka certifikat m.m. som utländska fartyg skall inneha vid trafik på svenska vatten samt vilka dokument angående godkänd säkerhets- organisation som de utländska redarna skall inneha. Av kungörelse (SJÖFS 1997:7) med föreskrifter om utländskt fartygs certifikatsinnehav vid fart inom svenskt sjöterritorium framgår att ett utländskt fartyg skall ha certifikat eller motsvarande handlingar i den 88 Skäl att modernisera fartygssäkerhetslagen utsträckning som stadgas i SOLAS 1974, MARPOL 73/78, internationella lastlinjekonvention samt STCW 95. Dokument och certifikat utfärdas av . Regeringen eller får dock enligt 1 kap. 6 § uppdra åt vissa organisationer, s.k. klassificeringssällskap, att efter avtal utfärda eller förnya certifikat. Organisationerna är inte namngivna i lagen. Enligt 1 kap. 4 § fartygssäkerhetsförordningen får träffa avtal med klassificeringssällskapen som uppfyller kraven i rådets direktiv /57/EG om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed. I enskilda fall får uppdraget lämnas till en annan organisation. Bestämmelser om fartygs sjövärdighet och om rederiverksamhet finns i 2 kap. Enligt 2 kap. 1 § är ett fartyg sjövärdigt bara om det är så konstruerat, byggt, utrustat och hållet i stånd att det med hänsyn till sitt ändamål och den fart som det används i eller avses att användas i erbjuder betryggande säkerhet mot sjöolyckor. Närmare föreskrifter om kraven på sjövärdighet meddelas av . Ett svenskt fartyg skall enligt 2 kap. 3 § ha fartcertifikat, om det har en bruttodräktighet av minst 100 eller om det är ett passagerarfartyg. Ett fartcertifikat är ett bevis om att ett fartyg vid tillsyn befunnits sjövärdigt. Ett utfärdat fartcertifikat kan ogiltigförklaras av om fartyget eller dess utrustning ändrats eller skadats på ett sätt som är av betydelse för fartygets sjövärdighet eller om fartyget inte undergår föreskriven tillsyn. Av fartygssäkerhetsförordningen framgår att får meddela föreskrifter om fartcertifikatens giltighetstid. I 2 kap. finns också särskilda bestämmelser om rederiverksamhet. Bestämmelserna tillkom och innebär att ISM-koden har införts i svensk rätt. Enligt bestämmelserna skall rederiverksamhet bedrivas så, att sjösäkerheten upprätthålls samt människor, miljö och egendom skyddas. Ett fartyg som används för yrkesmässig personbefordran eller vars bruttodräktighet är minst 20 får användas till sjöfart endast om dokument och certifikat angående godkänd säkerhetsorganisation utfär- dats. Av kungörelse (SJÖFS 1996:2) med föreskrifter om rederiers och fartygs säkerhetsorganisation (ISM-koden) framgår att kopia av dokument angående godkänd säkerhetsorganisation och certifikat angående godkänd säkerhetsorganisation skall finnas ombord på fartyget. Handlingarna kan ogiltigförklaras av under vissa förutsättningar. Bestämmelserna om rederiverksamheten och om de handlingar som utfärdas som bevis på godkänd säkerhetsorganisa- tion har ännu inte trätt i kraft fullt ut. Det framgår av ikraftträdande- bestämmelser att regeringen får föreskriva att bl.a. dessa bestämmelser Skäl att modernisera fartygssäkerhetslagen 89 skall tillämpas från olika tidpunkter för skilda typer av rederier och fartyg. Enligt förordningen (1996:1365) om tillämpning av lagen (1995:927) om ändring i fartygssäkerhetslagen (1988:49) har bestämmelserna trätt i kraft såvitt avser oljetankfartyg, kemikalietankfartyg, gastankfartyg, bulkfartyg och höghastighetsfartyg med en bruttodräktighet om 500 eller mer samt för passagerarfartyg som får medföra 13–100 passagerare och som inte är ro-ro- passagerarfartyg. En förordning (2000:1152) om ändring i denna förordning träder i kraft varigenom bestämmelserna också skall tillämpas på övriga lastfartyg och fiskefartyg med en bruttodräktighet om 500 eller mer samt på fartyg med en bruttodräktighet om 100 eller mer, som huvudsakligen används för bogsering. Enligt 3 kap. 1 § får ett fartyg inte vara så lastat eller barlastat att dess stabilitet eller bärighet äventyras eller säkerheten för fartyget eller de ombordvarande annars sätts i fara. Har fartyget en bruttodräktighet om minst 20 och befordrar passagerare eller gods, skall fastställa minsta tillåtna fribord. På fartyget sidor skall därefter anbringas fribordsmärken. Som bevis på att fribordsmärkena anbringats på rätt sätt utfärdas fribordscertifikat. får träffa avtal med en sådan organisation som avses i 1 kap. 6 § om att denna fastställer minsta fribord och utfärdar fribordscertifikat. skall förklara fribordscertifikatet ogiltigt bl.a. om fribordet bör ändras eller om fartyget inte är i betryggande skick såvitt avser något förhållande som har betydelse för certifikatets innehåll. Fribordscertifikatet skall också ogiltigförklaras om fartyget inte undergår föreskriven tillsyn. Det framgår av 3 kap. 9 § jämförd med 3 kap. 2 § fartygssäkerhetsförordningen att får meddela ytterligare föreskrifter om minsta tillåtna fribord, fribordsmärken, fribordscertifikat och lastning. får också meddela före- skrifter om säkring av last, som ännu inte förts ombord. Bestämmel- serna om fribordsmärken och fribordscertifikat gäller inte utländska fartyg. I stället skall enligt 3 kap. 3 § fartygssäkerhetsförordningen bestämmelserna i lastlinjekonventionen eller motsvarande bestämmelser tillämpas. Bestämmelser om passagerarfartyg finns i 4 kap. Med ett passagerarfartyg avses i lagen ett fartyg som medför fler än tolv passagerare. Ett passagerarfartyg skall inneha ett passagerarfartygs- certifikat som utvisar att fartyget befunnits lämpligt för passagerar- transport.