sou · GPB353d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Om teserna om ökande kvalifikationskrav är riktiga i fall, så borde detta avspeglas i en märkbar förlängning av de genomsnittliga inskolningstiderna till arbetet . Som synes kan emellertid ingen sådan utveckling beläggas. Genom- snittstiden har ökat med litet mer än , från något över 13 till knappt 13 ½ månad, vilket inte är en signifikant förändring. Om hänsyn tas till den strukturomvandling efter klass och bransch som har ägt rum ser den genomsnittliga inskolningstiden i stället ut att ha minskat något mellan åren, men inte heller denna förändring är statistiskt säkerställd. Kvalifika- tionsinnehållet i arbetet enligt denna indikator har dock minskat signifikant bland högre tjänstemän, medan situationen för övriga klasser har varit stabil. Bland branscherna, där en signifikant höj- ning av utbildningskraven kan noteras för fyra av tio urskilda näringsgrenar, är det bara en som uppvisar en signifikant föränd- ring av inskolningstiderna, nämligen bank- och försäkringssektorn, där kvalifikationsnivån sjunkit. Inom tillverkningsindustrin har upplärningstiderna efter nyanställning varit konstanta . Slutligen studerar vi utvecklingen av kvalifikationsnivån genom ett detaljerat index av indikatorer (se kolumnerna längst till höger i Tabell 4). Indexet har fyra komponenter: för det första huruvida arbetet är omväxlande och psykiskt ansträngande (dvs. det mått som vi använde tidigare för att beskriva utvecklingen ); för det andra i vilken grad arbetet kräver att innehava- ren är kreativ (påhittig, uppfinningsrik); för det tredje i vilken grad innehavaren har möjlighet att lära sig nya saker i arbetet; och för det fjärde i vilken grad den anställde kan påverka sitt dagliga arbete genom självständiga val av arbetsuppgifter eller arbetsmetoder. Detta index kan anta värden mellan 0 och 100. Medelvärdet har ökat med något över en halv enhet (från drygt 64 till knappt 65) , men har minskat med litet mer än en enhet om hänsyn tas till storleksförändringar av klasser och branscher. Har jobben blivit bättre? små förändringar är minskningen signifikant, men inte ökningen. Bland klasserna är mönstret detsamma som för inskolningstiderna till arbetet: de högre tjänstemännens kvalifikationskrav har sjunkit, medan kraven inom övriga klasser är stabila. Med ett par undantag (sjunkande krav inom handel, hotell- och restaurangverksamhet och en svag men signifikant minskning av kraven inom vården) är den genomsnittliga kvalifikationsnivån, enligt detta mått, oföränd- rad inom samtliga urskilda branscher. Sammanfattningsvis kan vi konstatera två framträdande tenden- ser vad beträffar kvalifikationskravens utveckling i svenskt arbetsliv under de tre . För det första har det skett en fortlöpande genomsnittlig uppgradering av jobben. Denna uppgra- dering yttrar sig främst i att klasser med höga kvalifikationskrav har ökat i storlek, medan klasser med låga kvalifikationskrav har mins- kat, och att de genomsnittliga utbildningskraven bland alla anställda sammantagna därför har ökat kontinuerligt. För det andra har förändringarna inom klasser och branscher varit mycket små eller obefintliga. När hänsyn har tagits till strukturomvandlingen efter klass och bransch är en viss höjning av utbildningskraven i stort sett det enda som tyder på en uppgradering. Ingen annan indikator pekar mot någon signifikant uppgradering av arbetets kvalifikationsinnehåll . Enligt ett par av indikatorerna har kvalifikationsnivån, givet strukturomvandlingen, i stället sjunkit något. 3.8Samspelet mellan psykiska krav och beslutsutrymme Som redan framhållits består arbetets kvalifikationsinnehåll av två relaterade men trots allt olika dimensioner, nämligen arbetsupp- gifternas svårighetsgrad och det beslutsutrymme som ges i arbetet. I det här avsnittet tar vi upp den senare av dessa. Närmare bestämt studerar vi hur samspelet mellan beslutsutrymme och psykiska krav i arbetet varierar mellan olika kategorier av anställda och vilka för- ändringar som skett mellan 1981 och 2000.7 Vi kombinerar autonomi (utrymme för egna beslut) med psy- kiska arbetskrav enligt den välkända och mycket spridda modell som utvecklats av Karasek (1979). Två indikatorer på arbetets krav 7 Att tidsperioden begränsas till beror på att måttet på beslutsutrymme inte är tillgängligt förrän Levnadsnivåundersökning. Har jobben blivit bättre? respektive autonomi utnyttjas enligt följande: Om arbetet är både psykiskt ansträngande och jäktigt, definieras arbetskraven som höga och annars som låga. Om arbetet både är omväxlande (ej enformigt) och tillåter den anställde att själv bestämma sin arbets- takt, definieras autonomin som stor och annars som liten. Fyra olika typer av jobb erhålls då dessa dimensioner kombineras. Aktiva arbeten kännetecknas av höga krav och stort beslutsut- rymme, medan passiva arbeten innebär låga krav och liten auto- nomi. I stressfyllda arbeten är kraven höga men beslutsutrymmet litet, medan arbeten av det motsatta slaget (med låga krav och stor autonomi) kan kallas lågstressarbeten. Utvecklingen av andelen med aktivt arbete är mycket snarlik det förlopp som vi redovisat ovan i analysen av kvalifikationsnivåns förändringar, vilket inte är överraskande eftersom aktiva och kvalificerade arbeten tenderar att väsentligen överlappa varandra. Således kan vi notera att det aktiva arbetets utbredning inte har förändrats . Med den definition vi använder här ligger andelen stabilt på av alla anställda. Fortsättningsvis lämnar vi de aktiva arbetena där- hän och fokuserar i stället på utvecklingen av negativ stress i arbe- tet. På grundval av levnadsnivåundersökningarna har vi tidigare visat att andelen löntagare med stressfyllt arbete ökade markant (Szulkin och 1994). Bakom denna ökning låg en höjning av de mentala kraven i arbetet, medan beslutsutrymmet knappast förändrades alls . Den negativa stressen ökade i synnerhet inom kvinnodominerade yrken och branscher. studier har visat att ökningen av stressfyllt arbete har fortsatt . Dessa studier utgår ifrån samma teoretiska modell som vi använder här, men baseras på något olika empiriska definitioner (operationaliseringar) beroende på vilket datamaterial som utnyttjas. Enligt (1999), som bygger på SCB:s Arbetsmiljöundersökningar, har signifikanta för- sämringar skett för flera kategorier, främst inom vård och utbildning men även inom handel och delar av tillverkningsindustrin (se också 2001). och (2000) finner på basis av SCB:s ULF-undersökningar att den negativa stressen ökade påtagligt mellan 1986/87 och 1994/95, varefter en viss förbättring tycks ha inträffat /98. I Tabell 5 visar vi utvecklingen fram som den avspeg- las i Levnadsnivåundersökningarna. Vi kan först notera att det stressfyllda arbetet, som förväntat, har ökat i utbredning under Har jobben blivit bättre? Till skillnad utveckling beror dock ökningen inte bara på att de psykiska arbetskraven har höjts, utan även på en minskning av de anställdas beslutsutrymme. Stressen har ökat i alla klasser, utom bland okvalificerade arbetare (för vilka förändringen inte är signifikant). Bland branscherna är ökningen mest påtaglig inom vård och utbildning samt inom handel, vilket överensstämmer med (1999) studie. I själva verket är förändringen av andelen i stressarbete inte signifikant utanför dessa verksamheter.8 Minskningen av beslutsutrymmet är anmärkningsvärd och är spridd över hela klasstrukturen. I likhet med kravens höjning är dock förändringen signifikant endast inom vård, utbildning och handel (samt inom den lilla sektorn primärnäringar). Tendensen är som sagt ny jämfört med , då graden av autonomi för de anställda var i det närmaste . Dock är det viktigt att fram- hålla att det bara är i relation till arbetstempot som beslutsutrym- met har beskurits. Ingen förändring tycks däremot ha skett vad gäller andra viktiga aspekter av autonomi i arbetet. Närmare bestämt har andelen anställda som uppger att de inte själva kan bestämma sin arbetstakt ökat, men inflytandet över val av arbetsuppgifter och arbetsmetoder har varit (detta framgår ej av tabellen). 8 Genomsnittsåldern bland de anställda har ökat , särskilt inom vård och utbildning (där andelen anställda , t.ex. har stigit från ). Detta kan ha påverkat upplevelsen av negativ stress i arbetet. Resultaten i Tabell 5 blir dock desamma även om man tar hänsyn till åldersförändringar i analysen. Har jobben blivit bättre? Mentala arbetskrav, utrymme för egna beslut och negativ stress bland anställda 1981–2000 efter klass och bransch. (Storleksförändringar av branscher konstanthållna inom klasser och storleksförändringar av klasser konstanthållna inom branscher. N: 1981=3 272, 1991=3 320, 2000=3 069) Handel, hotell, Bank, finans, försäkring Vård, omsorg, *= signifikant avvikelse från motsvarande värde (signifikansnivå ). **= konstanthållet för storleksförändringar av klasser och branscher. var ökningen av den negativa stressen som sagt koncentrerad till kvinnodominerade verksamheter (Szulkin och 1994). Det är viktigt att undersöka om denna tendens har fortsatt , och att därvid skilja mellan individens könstillhörighet och könsfördelningen inom den typ av arbete som individen har. Typ av arbete definieras här som klasstillhörighet inom de branscher som urskilts i analyserna ovan. Vi delar in arbe- Har jobben blivit bättre? tets könsfördelning i tre kategorier: kvinnodominerade arbeten är de jobb där minst tre av fyra anställda är kvinnor, mansdominerade arbeten är på motsvarande vis de jobb där minst tre av fyra anställda är män, och könsblandade arbeten där varken män eller kvinnor dominerar (enligt motsvarande kriterium). Negativ stress efter individens kön och arbetets könsför- delning 1981–2000. Logistisk regression, oddskvoter, referenskate- gori = 1,00. (N: 1981=3 258, 1991=3 300, 2000=3 046) Noter: a) Kvinnodominerat arbete = klass/bransch-kombinationer med kvinnor; Könsblandat arbete = klass/bransch-kombinationer kvinnor; Mansdominerat arbete = klass/bransch-kombinationer med män. b) Alla skillnader utom mellan kvinnor och män 1981, kolumn 3, är signifikanta (signifikansnivå ). Av Tabell 6 framgår att den genomsnittliga risken för negativ stress 1981 var cirka 1,5 gånger (eller ) större för kvinnor än för män (se den första kolumnen ). Motsvarande skillnad mellan individer i kvinnodominerade och mansdominerade arbeten (kolumn 2) var något större, cirka 2,4 gånger. När individens könstillhörighet och arbetets könsfördelning beaktas (se den tredje kolumnen ) visar det sig att skillnaden i stress mellan individer med olika typer av arbeten var signifikant, men att skillnaden i stress mellan individer av olika kön inte var det. tenderade båda slagen av könsskillnader att vidgas. Andelen kvinnor som utsattes för negativ stress var 1991 dubbelt så stor som andelen män, medan skillnaden mellan kvinno- dominerade och mansdominerade arbeten hade ökat till en faktor på över 3. hade också skillnaden mellan kvin- nor och män blivit signifikant även med hänsyn tagen till typen av Har jobben blivit bättre? arbete (som vi urskiljer den här), men jobbets könsfördelning var fortfarande viktigare än individens könstillhörighet. Utvecklingen har varit delvis annorlunda. Den genomsnittliga skillnaden mellan män och kvinnor har inte föränd- rats nämnvärt , medan däremot skillnaden mellan kvinnodominerade och mansdominerade arbeten har vuxit ytterligare . En mer ingående analys (ej redovi- sad i tabellform) visar att betydelsen av arbetets könsfördelning för graden av stress har ökat påtagligt bland såväl män som kvinnor, men att ökningen är något större för kvinnorna. Ett illustrativt exempel på samspelet mellan individens kön och arbetets könsfördelning är att andelen i stressarbete bland kvinnor i kvinnodominerade jobb var , jämfört med bland kvinnor i mansdominerade arbeten. Bland männen låg motsvarande andelar på i kvinno- dominerade arbeten jämfört i mansdominerade jobb.9 i det här avsnittet skall vi se litet närmare på den negativa stressens utveckling inom de verksamheter där försämringarna har varit störst, dvs. inom vård och omsorg, utbildning, och handel. I Tabell 7 visas andelen anställda med stressfyllt arbete i dessa branscher, uppdelad efter klass och kön. Endast de större klasserna inom respektive bransch har tagits med i denna redovisning och har givits namn efter den yrkesgrupp som dominerar kategorin i fråga. 9 1991 var dessa procentandelar bland kvinnor 25 mot 10 och bland män 14 mot 8. 1981 låg procentandelarna bland kvinnor på 17 mot 8 och bland män på 14 mot 8. Har jobben blivit bättre? Negativ stress i olika yrkesklasser inom vård och omsorg, utbildning, samt handel, hotell och restaurang 1991 och 2000. Not: Tabellen visar tal inom vård och omsorg för högre tjänstemän på mellannivå, kvalificerade arbetare resp. okvalificerde arbetare; inom utbildning för högre tjänstemän resp. tjänstemän på mellannivå; samt inom handel, hotell och resturangverksamhet för lägre tjänstemän resp. okvalificerade arbetare. Dessa grupper har i tabellen givits namn efter den yrkeskategori som dominerar inom respektive grupp. Som en allmän slutsats kan vi först konstatera att stressens ökning i dessa verksamheter är spridd över alla nivåer och har skett i snarlik omfattning bland män och kvinnor. Inom vård- och omsorgs- sektorn har den negativa stressen ökat klart i alla fyra yrkes- grupperna. har drygt hälften av undersköterskorna stress- fyllda arbeten, vilket är den högsta enskilda andelen bland de yrkeskategorier som urskiljs i tabellen. I genomsnitt har utveck- lingen bland vårdpersonal varit ungefär lika dålig för män som för kvinnor. Inom utbildningssektorn finns en tendens till större ökningar av den negativa stressen bland lärare i och i Har jobben blivit bättre? förskolan än bland lärare på högre utbildningsnivåer. Manliga lek- torer och ämneslärare har den klart lägsta stressnivån av de katego- rier vi urskiljer inom skolväsendet och deras situation vad gäller negativ stress har heller inte försämrats . Bland anställda inom handel, hotell och restauranger, slutligen, har ande- len med stressarbete ökat på båda de nivåer vi urskiljer och sam- mantaget mer för kvinnor än för män. Den absoluta ökningen har varit något större bland biträden än bland tjänstemannapersonal. Båda grupperna har dock fortfarande en låg stressnivå jämfört med anställda inom vård och utbildning. 3.9Rörlighet mellan olika jobbtyper I detta avsnitt studeras samspelet mellan arbetskrav och besluts- utrymme genom att fokusera på individers rörlighet mellan olika typer av arbeten som definierats ovan i enlighet med Karaseks modell. Vi kartlägger omfattningen av individuell rörlighet mellan jobb med olikartat innehåll samt om denna rörlighet har tenderat att öka eller minska . Vi analyserar därvid utflödesmatriser som anger om personer i arbeten med ett visst innehåll i utgångsläget byter till en annan typ av jobb . I likhet med den tidigare analysen av klassrörlighet bygger alltså den följande analysen på de individer som vid två successiva intervjutillfällen varit anställda. De olika jobbtyperna definieras på samma sätt som i analyserna ovan. I Tabell 8 redovisas övergångar mellan jobb med olika innehåll för åren 1981–1991 och 1991–2000. Tolkningen av våra tidigare resultat påverkas av graden av individuell rörlighet mellan jobbtyperna. Den tydliga ökningen av det mest negativa jobbinnehållet, dvs. högstressjobb, är ett allvarligare problem om rörligheten ut ur denna jobbkategori är liten. Om vi först tittar på de personer som inte byter jobbtyp, så kan vi konstatera att av de individer som hade stressfyllda jobb har samma typ av jobb även . Mel- lan 1991 och 2000 ökar graden av stabilitet i denna jobbkategori jämfört med tidigare perioder. Omkring hälften av de personer som hade ett stressfyllt arbete hade ett sådant arbete även . För den mest positiva jobbkategorin, dvs. aktiva jobb, kan vi där- emot konstatera att graden av stabilitet har minskat något. stannade ungefär hälften av de personer som Har jobben blivit bättre? hade aktiva jobb kvar i samma typ av arbete. För den andra peri- oden är motsvarande andel . Individuell rörlighet mellan olika typer av jobb. Utflödes- matriser för jobbyten samt . Procent (radvis). (N = 2 007 respektive 1 993) Rörlighetsmönstret ut ur de respektive jobbtyperna tyder på att det har blivit vanligare att byta från ett positivt jobbinnehåll till ett negativt och mera ovanligt att röra sig i den motsatta riktningen. var det som rörde sig från aktiva arbeten till högstressjobb. Motsvarande andel för 1990- talet är . Rörlighetsmönstret ut ur stressfyllda jobb tyder på att jobbyten med en för individen positiv innebörd har blivit mindre vanliga. bytte ungefär var fjärde person från ett stressfyllt arbetsinnehåll till ett aktivt arbete. är motsvarande andel . Slutsatsen är att den förändring av rörlighetsmönstret som skett under de studerade åren har en tämligen entydigt negativ innebörd för de anställda. Graden av stabilitet i jobb med ett negativt inne- håll ökar väsentligt, som jobbyten med en negativ inne- börd har blivit vanligare. Har jobben blivit bättre? 3.10Att stanna hos samma arbetsgivare Anställningskontraktens karaktär och varaktighet studeras vanligen (a) genom uppgifter om huruvida anställningen är fast (tills- vidare) eller tidsbegränsad, eller (b) genom information om anställningens varaktighet. I den följande analysen koncentrerar vi oss på den senare aspekten. Vi redovisar tre mått på förändringar av anställningsstabiliteten . Det första måttet relaterar antalet år som en anställd har tillbringat hos sin nuvarande arbetsgivare till det totala antalet år personen har förvärvsarbetat. Värdet noll indikerar att individen är nyanställd och värdet 100 att individen tillbringat hela sitt yrkesaktiva liv hos den nuvarande arbetsgivaren. Det andra måttet anger andelen anställda som tillbringat hos sin nuvarande arbets- givare. Slutligen redovisar vi även andelen anställda som har nyan- ställts under det aktuella undersökningsåret. Sammanlagt torde dessa tre mått ge en relativt ingående bild av anställningsstabiliteten och dess förändringar . Vi redovisar våra resultat för samt- liga anställda samt för tjänstemän och arbetare i den privata respektive offentliga sektorn. I den översta tablån i Tabell 9 redovisas först medianvärden hos nuvarande arbetsgivare dividerat med antal år den anställde arbetat totalt för åren 1968, 1974, 1981, 1991 och 2000. På så vis får vi ett mått på hur stor andel av den totala förvärvsarbetstiden som de anställda tillbringat hos sin nuvarande arbetsgivare.Som framgår ökade anställningsstabiliteten tydligt fram för att därefter minska enligt detta mått. Medianen för anställningsstabiliteten ligger på ungefär samma nivå som . En analys av det andra måttet, andelen som varit anställda hos samma arbetsgivare , tyder på en gradvis ökning av anställningsstabiliteten. Det är framförallt som denna ökning sker. var andelen individer med långa anställningstider ungefär densamma som . Slutligen är andelen nyanställda under undersöknings- året högst vid periodens början och slut. Den minskning av anställningsstabiliteten som har skett tycks alltså i första hand bero på att nyanställningarna har ökat. De långa anställningarna visar ingen tendens till minskning. Resultaten av ett antal tilläggsanalyser (ej redovisade i tabellform) tyder på att det har skett en viss polarisering mellan relativt korta och relativt långa anställningar . SOU 2001:53 Har jobben blivit bättre? över tid påverkas inte när hänsyn tas till förändringar av de anställdas ålders- och könsfördelning. I den andra tablån redovisas resultat för tjänstemän inom den privata sektorn. För denna kategori kan man observera en trend mot en högre anställningsstabilitet och därefter en gradvis minskande stabilitet. Arbetsgivarsenioriteten uttryckt i procent av den totala arbetslivserfarenheten är lägre än vid något av de tidigare undersökningstillfällena. Andelen med långa anställningar ligger på ungefär samma nivå som . För arbetarna i den privata sektorn är anställningsstabilitetens minskning inte lika stark. Medianvärdet för anställningsstabiliteten är högst för att därefter sjunka. Andelen med långa anställ- ningstider bland privat anställda arbetare är dock ungefär lika stor vid alla de tre senaste undersökningstillfällena. Har jobben blivit bättre? Anställningstid hos nuvarande arbetsgivare. Medianvärden för andelen av den totala arbetslivserfarenhet som härstammar från den nuvarande anställningen, andelar som varit anställda hos nuvarande arbetsgivaren samt andelar nyanställda under under- sökningsåret (1968–2000) Senioritet i procent av total erfarenhet (medianvärden) Andel > 10 år Senioritet i procent av total erfarenhet (medianvärden) Andel > 10 år Senioritet i procent av total erfarenhet (medianvärden) Andel > 10 år Senioritet i procent av total erfarenhet (medianvärden) Andel > 10 år Senioritet i procent av total erfarenhet (medianvärden) Andel > 10 år I den tredje och fjärde tablån redovisas resultat för anställda inom den offentliga sektorn. Resultaten för tjänstemän ger ingen entydig bild. Anställningsstabiliteten beräknad enligt det första måttet minskar . Andelen med långa anställningstider är Har jobben blivit bättre? För offentligt anställda arbe- tare kan vi slutligen observera en tydlig trend mot en allt högre anställningsstabilitet. Sammanfattningsvis tyder våra resultat, i likhet med annan ny forskning inom området (Vejsiu 2001), knappast på att det har skett någon dramatisk uppluckring av anställningsstabiliteten på den svenska arbetsmarknaden. Anställningsstabiliteten har ökat eller 1991 beroende på vilken kategori av anställda och vilket mått som studeras. Därefter har anställningsstabiliteten minskat för privat anställda tjänstemän och ökat för offentligt anställda arbetare. För arbetare i privat sektor och tjänstemän i offentlig sektor varierar resultaten beroende på vilket mått på anställningsstabiliteten som används. Systematiska empiriska studier av arbetsinnehållets förändringar har varit sällsynta, men tyder på att föränd- ringstakten är betydligt mindre dramatisk än vad teorier om arbe- tets utveckling (både optimistiska och pessimistiska) implicerar. Arbetets innehåll tycks förändras mycket långsammare och i mindre skala än vad man ofta föreställer sig. Utvecklingstrenderna saknar också den uniforma entydighet som vissa teorier postulerar. Empirisk forskning pekar i stället mot att vissa aspekter av arbets- förhållanden förbättras som andra försämras. Eventuella förändringar tenderar vidare att omfatta vissa grupper av anställda som andra i huvudsak lämnas oberörda. Resultaten i det här kapitlet passar väl in i detta empiriska mönster. I inledningen urskilde vi tre allmänt spridda föreställ- ningar om vilka trender som har präglat arbetslivets utveckling , inte minst . Vi har funnit att den första av dessa tre föreställningar, om kvalifikationshöjningen i arbetet, bara är riktig i en viss bemärkelse. Det sker en långsiktig nivåhöjning som är strukturellt betingad, i meningen att den drivs av en strukturomvandling där yrkesklasser och branscher med rela- tivt höga kvalifikationskrav växer, medan andra klasser och bran- scher går tillbaka. Men inom klasser och branscher är kvalifika- tionsutvecklingen mycket måttlig, i många fall knappt märkbar. Detta utesluter naturligtvis inte att vissa jobb på vissa arbetsplatser kan ha uppgraderats i en snabb takt, eller att jobbens kvalifika- Har jobben blivit bättre? tionsnivåer har sjunkit på andra arbetsplatser. Vid sidan av den strukturomvandling som sker, tycks dock de befintliga jobbens genomsnittliga kvalifikationsnivåer vara mycket stabila. Vad gäller föreställningen om arbetskraftens rörlighet och de stabila anställ- ningskontraktens upplösning ger våra resultat, liksom tidigare forskning, ett tämligen entydigt svar, nämligen att föreställningen är kraftigt överdriven.