sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — JK har i ett ärende om en anmälan mot rörande förtal ansett att tiden för ingripande med åtal med stöd av bilageregeln i TF bör räknas från den tidpunkt då ett visst material senast tillhandahölls i databasen (beslut , dnr ). Enligt Mediegrundlagsut- redningens uppfattning är det dock svårt att dra någon helt säker slutsats om vilket alternativ som nuvarande lagstiftning kan anses innebära. Det är inte egentligen kommitténs uppgift att slå fast detta. Det förefaller mera fruktbart att diskutera vad som skall gälla för framtiden. Det kan tyckas att en ändring av bilageregeln till att gälla endast om publiceringen sker som eller i tidsmässig anslutning till publice- ringen i skriften skulle lösa de problem som uppkommer när bilageregeln är tillämplig på en databas. En sådan ändring skulle innebära att det samla- de ansvaret enligt bilageregeln endast skulle gälla om publiceringen sked- de i princip i de olika medierna. publicering skulle falla utanför regeln. Det kan förmodas att i princip samtidig publicering var det som stod i blickpunkten när bilageregeln kom till. Att fullständig samti- dighet inte förutsattes framgår emellertid av det ovan citerade förarbetsut- talandet om att begreppet utgivning i TF får anses avse sändningen av pro- grammet eller utlämnandet av upptagningen för spridning. Den nu diskute- rade regeln skulle ge upphov till svårigheter att avgöra hur pass nära tids- mässigt samband mellan publiceringarna som skulle krävas för att regeln skulle vara tillämplig. Bestämmelsens tillämpningsområde skulle alltså bli i viss mån oklart. Regeln skulle också kunna hävdas innebära en inskränk- ning av det nu gällande skyddet enligt bilageregeln eftersom publiceringar som inte kan anses ske som eller i tidsmässig anslutning till pub- liceringen i skriften skulle falla utanför skyddet och således inte längre åtnjuta den särskilt korta preskriptionstid som gäller för skriften. Den nu diskuterade regeln skulle inte heller lösa det egentliga problemet, dvs. frågan om från vilken utgångspunkt preskriptionstiden skulle räknas när materialet läggs ut i en databas som det publiceras i skriften. Om regeln skulle tolkas så att den kräver att materialet läggs ut i databasen nästan som skriften ges ut och att preskriptionstiden skall räknas från denna tidpunkt aktualiseras samma frågor som om en regel införs som anger endast att preskriptionstiden skall räknas från det att materialet först gjordes tillgängligt i databasen och som alltså inte inskränker bilageregelns tillämpning på andra publiceringssätt genom krav på samtidighet. En regel av det nu diskuterade slaget bör alltså inte övervägas vidare. Den fråga som måste besvaras är således om preskriptionstiden skall räknas på samma sätt som när endast databasregeln är tillämplig, dvs. från det att materialet inte längre hölls tillgängligt i databasen, eller om tiden skall räknas från det att materialet först gjordes tillgängligt i databasen. Som nämnts kan det sistnämnda sättet anses stämma bäst överens med bilageregelns syfte men innebär också att straffbart material kan tillhanda- hållas straffritt sedan väl preskriptionstiden gått ut. Att ansvaret enligt bilageregeln hålls samlat hos utgivaren för den peri- odiska skriften underlättar bl.a. tidningars användning av ny teknik för att sprida sitt innehåll. Det är enligt mening angeläget att användningen av ny teknik inte försvåras. Detta talar för att man skall räkna preskriptionstiden från det att materialet först gjordes till- gängligt i databasen. Ett huvudsyfte med ar- bete är också att söka uppnå ett mera teknikoberoende grundlagsskydd för yttrandefriheten. Att i största möjliga mån behandla olika medier på sam- ma sätt står i överensstämmelse med detta syfte. Detta talar alltså också för att preskriptionstiden skall räknas från det att materialet först gjordes till- gängligt i databasen. Ett sådant synsätt innebär visserligen att straffbart material kan tillhandahållas straffritt i databasen efter det att preskriptionstiden gått ut (om inte uppehåll sker i publiceringen) och att det troligen kan bli större bevissvårigheter än om tiden räknas från det att materialet inte längre tillhandahölls i databasen. När det gäller bevissvå- righeterna måste emellertid noteras att det är fråga om material som till- handahållits också i periodisk skrift. Det kan därför enligt Mediegrund- lagsutredningens mening antas att bevissvårigheterna inte blir så väsentli- ga. Det centrala torde ju vara publiceringen i den tryckta förlagan som skall finnas tillgänglig också långt efteråt. Kommittén anser därför att hän- synen till bilageregelns syfte bör få väga över och att preskriptionstiden när bilageregeln är tillämplig på en databas alltså fortsättningsvis bör räk- nas från det att materialet först hölls tillgängligt i databasen. Att detta synsätt skall tillämpas bör klargöras genom ett tillägg till 1 kap. 7 § andra stycket TF. Med ett sådant ställingstagande uppstår frågan om det bör gälla en skyldighet att ta bort straffbart material ur en databas. Som framgått i det föregående blir en effekt av att räkna preskriptionstiden från det att till- handahållandet av materialet i databasen inleddes att straffbart material kan tillhandahållas straffritt i databasen efter att pre- skriptionstiden gått ut (om inte uppehåll sker i publiceringen så att en ny publicering får anses utgöra ett nytt brott). Denna möjlighet att straffritt fortsätta att tillhandahålla straffbart material skulle föreligga även efter en fällande dom avseende tryckfrihetsbrott i fråga om innehåll i databasen. När det gäller skrifter och tekniska upptagningar finns det regler om konfiskering som syftar till att hindra fortsatt spridning av brottsligt mate- rial. I 7 kap. 7 § TF sägs att tryckt skrift som innefattar tryckfrihetsbrott må konfiskeras och att konfiskering innebär att alla för spridning avsedda exemplar av skriften skall förstöras samt att med formar, stenar, stereoty- per, plåtar och andra dylika, uteslutande för tryckningen av skriften an- vändbara materialier skall så förfaras att missbruk därmed ej kan ske. I 10 kap. 1 § TF sägs att om det förekommer anledning att tryckt skrift på grund av tryckfrihetsbrott kan konfiskeras, må i avbidan på beslut därom skriften läggas under beslag. I 6 kap. 3 § andra stycket TF finns också en regel som straffbelägger spridande av tryckt skrift som spridaren veterligt lagts under beslag eller förklarats konfiskerad. Straffet är böter eller fäng- else i högst . Motsvarande regler avseende tekniska upptagningar om konfiskering, beslag och straff för spridning av konfiskerade eller beslag- tagna upptagningar finns i 5 kap. 6 §, 7 kap. 3 § och 3 kap. 13 § fjärde stycket YGL. Beträffande radioprogram och databaser finns däremot inga regler som syftar till att hindra fortsatt spridning av brottsligt material. Beträffande traditionella radioprogram kan det inte heller anses finnas något behov av sådana regler eftersom varje ny sändning utgör ett nytt yttrandefrihetsbrott som kan föranleda ny lagföring. När det gäller publicering i databaser skall brottet betraktas som perdurerande. Detta innebär att preskriptionstiden löper från det att tillhandahållandet upphörde. När åtal väcks för brott i en databas torde åtalet avse tillhandahållande av det brottsliga materialet fram till en viss tidpunkt. Om tillhandahållandet fortsätter (även utan avbrott) efter den tidsrymd som omfattas av åtalet kan nytt åtal väckas avseende senare tid. (Jämför vad som gäller beträffande brottet egenmäktighet med barn. Den som dömts för att han undanhållit barnet från vårdnadshavaren kan dömas på nytt för att han även efter denna peri- od undanhållit barnet, 1993 s. När endast databasregeln är till- lämplig föreligger alltså inget problem. När bilageregeln är tillämplig skall preskriptionstiden enligt vad som sagts ovan däremot räknas från det att tillhandahållandet inleddes. Detta innebär att när det väl gått efter det att tillhandahållandet inleddes kan åtal inte väckas för (obruten) fortsatt publicering av brottsligt material. Även om regler som syftar till att hindra spridning av brottsligt innehåll i en databas som endast faller under databasregeln inte är nödvändiga, kan sådana regler vara motiverade för att hindra fortsatt spridning av brottsligt innehåll i en databas som faller under bilageregeln. Man kan därför överväga att införa regler i TF om skyldighet att ta bort brottsligt material ur en databas som faller under bilageregeln. Spridande i strid med ett beslut om borttagande bör vara straffbart i likhet med vad som gäller för skrifter och tekniska upptagningar (jfr 6 kap. 3 § andra stycket TF och 3 kap. 13 § fjärde stycket YGL). Det måste noteras att de här diskuterade reglerna kan innebära svårig- heter när det gäller att identifiera vilket innehåll det är som skall tas bort och som det är straffbart att fortsätta sprida. och tekniska upp- tagningar gäller att konfiskering innebär att skriften eller upptagningen i dess helhet skall förstöras. För databasverksamhet som faller under bilage- regeln skulle emellertid gälla att verksamheten skulle få fortsätta men utan det straffbara innehållet. Det straffbara innehållet måste alltså kunna sär- skiljas från annat innehåll i databasen. Eftersom innehållet i databasen inte är fixerat som innehållet i en bok eller en teknisk upptagning utan lätt kan ändras innebär detta problem. Domstolen bör visserligen kunna ange vilket yttrande som ansetts straffbart och som skall tas bort ur databasen genom att citera detta i sin helhet i domen. Hur skall man då se på det fallet att databasinnehavaren i stället för att ta bort innehållet gör en obetydlig änd- ring och frågan uppkommer om det är samma innehåll? I så fall torde det inte längre vara en förlagetrogen version av den periodiska skrif- ten utan det blir fråga om en ny publicering som kan antas falla under da- tabasregeln i 1 kap. 9 § YGL. På samma sätt bör man se på den situationen att det straffbara yttrandet ges ett nytt sammanhang, t.ex. när det straffbara yttrandet står kvar men i åtföljande text kommenteras och motsägs mer eller mindre fullständigt. Det kan tilläggas att det däremot är möjligt att ta bort en del av innehållet i en databas utan att denna faller utanför bilagere- geln. Denna regel ställer nämligen inget krav på att hela innehållet i den periodiska skriften återfinns i databasen. En annan utväg skulle kunna vara att införa en regel som säger att en ny preskriptionstid börjar löpa för fortsatt publicering efter det att en fällande dom rörande tryckfrihetsbrott i en databas vunnit laga kraft. En sådan regel skulle alltså innebära att när den fällande domen vunnit laga kraft startar en ny preskriptionstid för fortsatt publicering av samma brottsliga innehåll. En regel av detta slag är dock inte så väl förenlig med hittillsvarande regel- system i TF och YGL och bör därför helst undvikas. En möjlighet skulle kunna tyckas vara att införa en motsvarighet till den regel i 5 kap. 4 § tredje stycket YGL som ger en domstol rätt att be- sluta att en dom skall återges helt eller delvis i ett radioprogram i samma sändningsverksamhet. Man skulle låta en motsvarande regel omfatta alla yttrandefrihetsbrott och tillämpas även utan yrkande av en motpart. En sådan regel skulle emellertid strida mot principen att databasen inte får ha ett annat innehåll än den periodiska skriften, och databasen skulle således inte längre vara förlagetrogen på det sätt som krävs enligt bilageregeln. Inte heller denna lösning framstår som lämplig. En radikal lösning på de problem som diskuteras och som är för- knippade med bilageregelns tillämpning på databaser är naturligtvis att föreskriva att bilageregeln inte alls är tillämplig på sådana överföringar som avses i 1 kap. 9 § YGL. Om ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens innehåll i en databas skulle alltså inte den särskilt korta preskriptionstiden av gälla utan tiden skulle vara . Ansvaret för innehållet ur skriften skulle inte heller automatiskt ligga på skriftens utgivare utan en särskild utgivare skulle behöva utses för databa- sen (inget hindrar naturligtvis att skriftens utgivare utses till utgivare även för databasen). Med en sådan lösning skulle man inte behöva särregler för preskriptionstiden när bilageregeln är tillämplig på en databas och till följd därav skulle möjligheten att straffritt publicera brottsligt material försvinna. Man skulle därför inte heller behöva regler som syf- tar till att hindra fortsatt spridning av brottsligt material i en databas som faller under bilageregeln. Det kan hävdas att en sådan lösning skulle inne- bära en försvagning av grundlagsskyddet för tryckta skrifter. Med hänsyn till att bilageregeln mera sällan kan anses tillämplig på databaser är för- sämringen emellertid inte så stor. Det kan också konstateras att det knap- past framgår klart av vare sig lagtext eller förarbeten att avsikten var att bilageregeln skulle vara tillämplig på databaser. Regelns synes snarare vila på förutsättningen att publiceringen sker momentant och någorlunda sam- tidigt i skriften och de andra medierna. gör den samlade bedömningen av det som anförts här att den metod att lösa problemet med kvarliggande brottsliga yttranden i en databas som faller under bilageregeln som bör väljas är att ge en domstol som dömer för ett tryckfrihetsbrott begånget genom ett ytt- rande i databasen möjlighet att förordna att detta skall tas bort ur databasen samt kriminalisera att ett sådant förordnande inte åtlyds. Den lösning som skulle bestå i att bilageregeln inte alls skulle vara tillämplig på databaser utan bara på traditionella radioprogram och tekniska upptagningar framstår som alltför ingripande med tanke på att en del fall, som i praktiken ligger nära dessa medieformer men där det sker en överföring från en databas, då skulle falla utanför bilageregeln. Vissa frågor om beslag 331 9 Vissa frågor om beslag Kommitténs förslag: Ingen ändring görs beträffande tiden för åtal ef- ter utredningsbeslag av tekniska upptagningar. I TF införs en uttrycklig regel om rätt till domstolsprövning av be- slag som verkställts utan rättens förordnande. Regeln gäller för både ut- redningsbeslag och konfiskeringsbeslag. Genom hänvisning i YGL till bestämmelsen blir den gällande även för utrednings- och konfiske- ringsbeslag enligt YGL. Beträffande skyldigheten enligt YGL att ange vilka avsnitt i en upptagning som föranlett utredningsbeslag införs en möjlighet för JK att i efterhand komplettera beslutet med uppgift om vilka avsnitt som åberopas som brottsliga. Kompletteringen skall göras så snart det kan ske. I TF:s och om skyldighet att sända bevis om beslag görs ett tillägg om att detta skall göras så snart det kan ske för att klar- göra att JK får dröja med underrättelsen tills det är klart vem den skall sändas till. Enligt TF och YGL får framställning som innefattar tryck- eller yttrande- frihetsbrott konfiskeras. Konfiskering innebär bl.a. att alla exemplar som är avsedda för spridning skall förstöras. Om det förekommer anledning att tryckt skrift eller teknisk upptagning kan konfiskeras får skriften eller upptagningen läggas under beslag i avvaktan på beslut om konfiskering, s.k. konfiskeringsbeslag. Framställning som skäligen kan antas äga bety- delse för utredning av tryck- eller yttrandefrihetsbrott kan också läggas under beslag, s.k. utredningsbeslag. JK har sin framställning till regeringen av , se bilaga 2 till detta betänkande, påtalat vissa problem i anslutning till reglerna om beslag i TF och YGL. I framställningen tar JK också upp bl.a. frågor som avser beräkningen av preskriptionstiderna när det gäller yttrandefrihets- brott i filmer och andra upptagningar. Dessa frågor behandlas i kapitel 8. 332 Vissa frågor om beslag Som framgått i kapitel 8 överlämnades framställningen till regeringen i anslutning till remissbehandlingen av betänkande. Framställningen remissbehandlades och remissutfallet blev i huvudsak positivt. Regeringen gick dock inte vidare med förslagen i den proposition som följde på och arbete (prop. 1997/98:43). I propositionen anförde regeringen att det av JK:s framställning framgår att tillämpningen av en del av är förenad med praktiska problem som inte är obetydliga. Enligt regering- en krävde emellertid frågorna en djupare analys än som var möjligt inom ramen för det lagstiftningsarbete som ledde fram till den aktuella proposi- tionen. Det angavs att frågorna i stället borde beredas mera ingående (a. prop. s. 55). I anges att kommittén skall utre- da de tillämpningsproblem som JK redovisar i framställningen. Det sägs att uppdraget innebär att kommittén skall se över åtalstiden efter utred- ningsbeslag med anledning av yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar, att kommittén skall överväga om bestämmelser om rätt till domstolspröv- ning av konfiskerings- och utredningsbeslag behöver tas in i TF och YGL och om skyldigheten enligt YGL att ange vilka avsnitt i en upptagning som har föranlett ett beslag bör upphävas i fråga om utredningsbeslag. Det sägs också att även skyldigheten enligt YGL att sända ett bevis om att be- slag har beslutats till den som låtit framställa en upptagning skall ses över. JK:s framställning skall enligt direktiven tjäna som utgångspunkt och som ett diskussionsunderlag för kommitténs överväganden utan att kommittén därmed är bunden av de lösningar som JK har föreslagit. Det kan här anmärkas att den grundlagsändring som trädde i kraft innebar bl.a. att det i TF och YGL infördes en regel om att dessa grundlagar inte är tillämpliga på skildring av barn i pornografisk bild. Grundlagsändringen innebar också att termen teknisk upptagning infördes som gemensam benämning för filmer, videogram, ljudupptag- ningar och andra upptagningar med text, bild eller ljud som kan läsas, av- lyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Redogörelsen i det följande för JK:s framställning och förslag samt remissyttrandena måste läsas med detta i minne. 9.2.1Åtalstiden efter utredningsbeslag av tekniska upptagningar m.m. Enligt TF och YGL får en tryckt skrift eller en teknisk upptagning som innefattar tryck- eller yttrandefrihetsbrott konfiskeras. Vissa frågor om beslag 333 bär bl.a. att alla för spridning avsedda exemplar skall förstöras (7 kap. 7 § TF och 5 kap. 6 § YGL). Förekommer anledning att en tryckt skrift eller teknisk upptagning kan konfiskeras på grund av tryck- eller yttrandefri- hetsbrott får skriften eller upptagningen tas i beslag i avvaktan på beslut om detta, s.k. konfiskeringsbeslag (10 kap. 1 § TF och 7 kap. 3 § första stycket YGL). Exemplar av tryckt skrift och teknisk upptagning som skä- ligen kan antas äga betydelse för utredning i tryckfrihetsmål får också tas i beslag, s.k. utredningsbeslag (10 kap. 14 § TF och 7 kap. 3 § första stycket YGL). Ett beslags karaktär av konfiskerings- eller utredningsbeslag beror på syftet med beslaget. Syftet med ett utredningsbeslag får inte vara att hindra spridning av en framställning. Endast det fåtal exemplar som be- hövs för utredningen får tas i beslag (prop. 1975/76:204 s. 183). Det kan här anmärkas att om en film eller ett videogram sprids till all- mänheten genom att spelas upp vid en offentlig visning och filmen finns i endast ett exemplar kan det tyckas att intresset av att säkra bevisning om filmens innehåll kommer i konflikt med förbudet mot att genom utred- ningsbeslag hindra spridning. Det måste då noteras att framställningen i en film eller ett videogram skall vara granskad och godkänd av Statens bio- grafbyrå innan den får visas offentligt (1 § granskningslagen) och att den som visar en film som inte godkänts för visning kan dömas till böter eller fängelse enligt 19 § granskningslagen. På grund av denna straffbestäm- melse har offentliga förevisningar av filmer och videogram undantagits från BrB:s straffstadgande om olaga våldsskildring (16 kap. 10 b § BrB). Den som offentligt förevisar en icke godkänd film skall alltså oavsett fil- mens innehåll dömas enligt granskningslagen. I 20 § granskningslagen sägs också att film, videogram och utrustning som använts i strid med 1 § skall förklaras förverkade om det inte är uppenbart oskäligt. Enligt 27 kap. 1 § RB får tas i beslag bl.a. föremål som kan antas vara på grund av brott förverkade. Tillstånd till reglerna i granskningslagen lämnas i 1 kap. 3 § andra stycket YGL. Slutsatsen blir alltså att om någon utan tillstånd of- fentligt förevisar en film eller ett videogram kan framställningen tas i be- slag enligt för att säkra förverkande enligt granskningslagen. Även i övrigt får vid sidan av TF och YGL beslag enligt RB ske vid brott av annat slag än sådana som utgör missbruk av tryck- eller yttrande- friheten eller som uttryckligen undantagits från dessa grundlagars tillämp- ningsområde, t.ex. upphovsrättsintrång och barnpornografibrott (se avsnitt 1.4.2). Eftersom det inte är framställningens innehåll i sig som föranleder beslaget, strider detta inte mot 1 kap. 3 § YGL. Beträffande konfiskeringsbeslag enligt TF sägs i 10 kap. 4 § TF att när JK förordnat om beslag eller fastställt beslag som allmän åklagare förord- nat om skall åtal vara väckt eller ansökan om konfiskering av skriften gjord efter att JK meddelade beslutet. Om åtal inte väcks är beslaget förfallet varvid verkställigheten enligt 10 kap. 334 Vissa frågor om beslag 9 § TF genast skall gå åter. Vid konfiskeringsbeslag enligt TF finns det alltså inte någon möjlighet till förlängning av den tid inom vilken åtal skall väckas. I YGL sägs däremot beträffande konfiskeringsbeslag att om den tid som avses i 10 kap. 4 § TF med hänsyn till beslagets omfattning eller någon annan omständighet är otillräcklig får rätten på JK:s framställning medge att tiden förlängs. Förlängningen får inte avse än som är oundgängligen nödvändig och får omfatta sammanlagt högst (7 kap. 3 § första stycket tredje och fjärde meningen YGL). Vid konfiske- ringsbeslag av tekniska upptagningar enligt YGL måste alltså åtal väckas inom som längst efter att JK förordnat om beslag eller fast- ställt beslag som beslutats av allmän åklagare. När det gäller utredningsbeslag sägs i 10 kap. 14 § TF att åtal skall väckas inom en månad från det att beslut om beslag meddelades, om inte rätten på JK:s framställning medger att tiden förlängs. Genom hänvisning- en i 7 kap. 3 § YGL till vad som sägs i 10 kap. TF gäller detsamma beträf- fande utredningsbeslag av tekniska upptagningar. De nu redovisade bestämmelserna i och YGL skall ses mot bak- grund av de allmänna reglerna om beslag. Det bör också nämnas att det i 14 kap. 5 § första stycket TF och 11 kap. 1 § andra stycket YGL sägs att i alla hänseenden som inte har reglerats särskilt i dessa grundlagar eller i lag som beslutats med stöd av dem gäller vad som är föreskrivet i lag eller annan författning. I 27 kap. RB finns regler om beslag i brottmål. Enligt 27 kap. 1 § RB kan föremål tas i beslag om det skäligen kan antas äga betydelse för utred- ning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller på grund av brott förverkat. Enligt 27 kap. 4 § RB får undersökningsledaren eller åklagaren och, under vissa förutsättningar, en polisman besluta om beslaget. Även en enskild som med laga rätt griper en misstänkt får ta föremål som därvid påträffas i beslag. Rätten kan också besluta om beslag. I RB finns numera ingen regel som kan jämföras med den i 10 kap. 14 § TF om att åtal alltid skall väckas inom efter att åklagare eller polis beslutat om beslag. En sådan regel fanns emellertid före , se närmare nedan. Däremot finns i 27 kap. 6 § RB en regel som säger att om beslag verkställts utan rättens förordnande kan den som drab- bats av beslaget begära rättens prövning därav. Rätten skall då och, om synnerligt hinder inte möter, senast på fjärde dagen efter att begäran inkommit hålla förhandling i beslagsfrågan. Om huvud- förhandling utsätts att hållas inom får dock med förhandlingen anstå till huvudförhandlingen.