sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Enligt departementschefen innebar förslaget att TF blev tillämplig inte bara på skrifter som framställts genom tryckning utan också på skrifter som mångfaldigats genom metoder som till sin effekt liknade tryckning, nämligen stencilering, fotokopiering och liknande tekniskt förfarande. Enligt 2 kap. 1 § i MMU:s förslag till massmediegrundlag skulle med tryckt skrift enligt den grundlagen förstås skrift som framställes i tryck- press eller mångfaldigas genom stencilering, ljuskopiering eller liknande tekniskt förfarande. Härmed avsåg MMU t.ex. kemiska, mekaniska eller optiska metoder att mångfaldiga skrifter. Det tekniska förfarandet skulle enligt MMU resultera i en materialisering av information och det var utan betydelse om underlaget var papper eller annat. Däremot ansåg MMU att text som visades på bildskärm inte var att anse som tryckt skrift liksom inte heller t.ex. mångfaldigade bildband som fordrade projektor för att kunna läsas. MMU angav också att i den mån en metod inte tillät något större antal exemplar och metoden alltså inte var likvärdig med stencile- ring skapades inte någon tryckt skrift, inte ens om proceduren upprepades . Som exempel nämndes genomslagskopior i en vanlig skriv- maskin. MMU angav också att en kopieringsmetod som tillät 30–40 ex- emplar borde kunna bedömas som ett liknande tekniskt förfarande (SOU 1975:49 s. 200). Departementschefen angav att han anslöt sig till MMU:s förslag om vilka tekniska förfaranden som skulle jämställas med tryckning och att detta innebar att skrifter som mångfaldigats genom maskinskrift inte föll under TF. Beträffande mångfaldigande genom maskinskrift anförde de- partementschefen bl.a. följande (a. prop. s. 90): Sådana tekniska förfaranden som mångfaldigande av skrift genom upp- repade utskrifter av samma text på en dators radskrivare och utskrift hos flera mottagare av innehållet i trådsändning får anses vara att jäm- ställa med kopiering med hjälp av skrivmaskin, låt vara att de är mer effektiva. Dessa förfaranden skiljer sig från sådana tekniska förfaran- den som tryckning och stencilering genom att de inte på samma sätt tillåter framställning på en gång och på ett ställe av ett flertal exemplar av en skrift. De tekniska förfaranden som jag här talar om har inte hel- ler i vårt land fått något större användningsområde. Tekniken är visserligen stadd i snabb utveckling, men den har ännu inte nått dithän 364 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. att något påtagligt behov av ett grundlagsskydd har uppkommit. Enligt min åsikt talar alltså övervägande skäl för att TF nu inte görs tillämplig på skrifter som har mångfaldigats på sätt som har sagts. Det kan här nämnas att ansåg att mångfaldigande av skrifter med hjälp av datorskrivare numera får anses vara ett sådant lik- nande tekniskt förfarande som sägs i 1 kap. 5 § TF eftersom användning av datorskrivare numera är vanlig och sådana skrivare kan framställa många exemplar . Användning av datorskrivare måste därför enligt anses likvärdigt med fotokopiering (SOU 1997:49 s. 110). När det gällde frågan hur en lämplig avgränsning av TF:s tillämplighet på stencilerade och därmed jämställda skrifter skulle åstadkommas angav departementschefen att avgörande vikt borde fästas vid att man lätt kan avgöra om en skrift faller under TF:s skydd eller inte eftersom t.ex. poli- sen måste veta om den får ta en skrift i beslag (prop. 1975/76:204 s. 91 f.). Det angavs att det är förhållandevis lätt att konstatera att en skrift är tryckt men att en fotokopia inte ger motsvarande ledning utan att den lika gärna kan vara det enda exemplaret som ett av ett flertal. Departementschefen angav att det därför behövdes något som utmärker att en skrift som är mångfaldigad genom t.ex. fotokopiering faller under TF. Att upplagan har en viss storlek angavs inte fylla detta krav. Inte heller ett ansökningsförfa- rande ansågs ur denna synvinkel lämpligt. I stället angavs att det av själva skriften borde framgå att den faller under TF. Ett krav att skriften skulle innehålla uppgift som utvisar att den är mångfaldigad och vem som har mångfaldigat skriften samt om ort och år för detta uppställdes därför. Det finns en mängd olika tryckförfaranden och olika slag av tryckpressar har konstruerats för skilda tryckförfaranden och tryckbärare. Tryckpressar för papperstryck kan tekniskt indelas i digelpressar (där trycket sker platta mot platta), cylinderpressar (rulle mot platta) och rotationspressar (rulle mot rulle). När det gäller tryckförfarandena skiljer man mellan tre huvudprinciper; högtryck, djuptryck och plantryck. I 1995 sägs att de traditionella tryckförfarandena alla bygger på att ett tryckmedium som 2 Källor: 1995, Focus tredje upplagan 1974, Nordisk Fa- miljebok fjärde upplagan (utgåva) och andra omarbetade upplagan (1948-1953) samt , teknikbevakare på Grafiska företagens förbund. Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 365 bär den text eller bild som skall mångfaldigas infärgas och pressas mot en tryckbärare, oftast papper, varvid färgen överförs. Förfarandena skiljer sig åt när det gäller vilka ytor på tryckmediet som avger färgen. Vid högtryck ligger den yta som infärgas, tryckytan, upphöjd. Högtryck var det dominerande förfarandet . Den vanli- gaste högtrycksmetoden är typtryck, ibland kallat boktryck, men även konstgrafiska metoder som träsnitt och trästick hör dit. Vid djuptryck är de partier som tar upp färg och avger den till pappret nedsänkta under tryckmediets yta. Konstgrafiska metoder för djuptryck som kopparstick och torrnålsgravyr är kända . Tryckfor- men är en plåt där teckenbilden graverats eller etsats bort. För att överföra färgen till pappret används särskilda pressar med hög tryckkraft (1995). första hälft, då bilden blev alltmer betydelsefull t.ex. i illustrerade veckotidningar, utvecklades djuptryckstekniken för tryckning av stora upplagor i rotationspressar. Text och bild är då etsade eller graverade på en kopparcylinder som ett mönster av små rasterkoppar. Djuptryck kräver mycket stora upplagor för att vara ekonomiskt. I finns endast ett fåtal tryckerier för djuptryck av tid- ningar, tidskrifter eller liknande3. I anges att stålstick eller ståltryck, som nämns i förarbetena till TF, är en grafisk teknik tillhörande djuptrycket, närmast besläktad med kopparetsningen, och att den används mest för tryckning av värdepapper, sedlar och frimärken. Om kopparetsning sägs att etsning är en gemensam benämning på alla de grafiska manér där de fördjupningar i plåten som skall avge färgen inte åstadkoms mekaniskt utan kemiskt med hjälp av en frätande syra, etsningsvätskan. Tryckningen från en etsad plåt sker i en koppartryckpress där fuktat papper pressas ned i fördjupningarna i plåten och mottar färgen. Vid plantryck ligger de färgavgivande och de icke infärgade partierna i samma plan på tryckmediets yta. Den tidigaste plantryckstekniken var litografi eller stentryck som vilar på principen en färgupptagande (fet) bild på en i övrigt färgbortstötande (fuktig) plan yta. Ur litografin utvecklades det indirekta offset-trycket på papper där färgen i pressen överförs från en fotokemiskt preparerad och fuktad plåt, fäst på en formcylinder, till en gummiduksklädd vals och från denna till pappret. Plantryck i form av offsettryck är den dominerande metoden för allt slags tryck på papper. Tryckpressar för offset arbetar enligt rotationsmetoden med ett system av cylindrar för tryckplåtar, infärgning, fuktning och pappersmatning. Ett annat tryckförfarande är screentryck, en schablontryckteknik som används främst för tryck på annat material än papper, t.ex. plast eller tyg, 3 , teknikbevakare på Grafiska företagens förbund. 366 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. men också som konstnärlig reproduktionsmetod. Screentryck används inte för tryck av tidningar. I den mån screentryck används för tryck på papper handlar det om stora format i små upplagor, t.ex. affischer. Tryckformen är ett finmaskigt nät av syntetmaterial som förses med fotografiskt fram- ställda schabloner. Färgen pressas med en rakel genom de öppna partierna ned på det underlag som skall bära tryck. har flera grafiska framställningsförfa- randen introducerats där färgen inte fästs på teckenbäraren genom direkt- kontakt med en tryckform. De använda maskinerna kallas ofta skrivare. Till dessa förfaranden hör t.ex. xerografi, som används i laserskrivare och kopiatorer, och bläckstråleskrift. Högvolymkopiatorer används också i stor utsträckning (1995). I anges att xerografi är ett fotoelektriskt tryck- förfarande som grundar sig på vissa ämnens förmåga att bli elektriskt le- dande vid belysning och att metoden fortfarande 1996 var under utveck- ling i form av avancerade kopiatorliknande datorstyrda s.k. digitala tryck- pressar som kan åstadkomma högklassiga färgtryck i mindre upplagor. I stället för traditionell tryckfärg används färgpulver som fördelar sig elek- troniskt på en metalltrumma i enlighet med tryckoriginalet. Om bläckstrå- leskrivare (ink-jet printer) sägs att det är en anslagsfri skrivare som fram- ställer grafik och skrivtecken genom att droppar eller jetstrålar av elek- trostatiskt laddat bläck sprutas mot skrivytan. Bläckstråleskrivare används bl.a. som skrivare till datorer. har den grafiska tekniken förändrats drastiskt.4 Offset är dock alltjämt den vanligaste tryckmetoden. Det är vanligt att texten och illustrationerna på tryckplåten överförts till denna direkt från en dator. Detta benämns ibland CTP, computer to plate, vilket betyder att tryckplåten exponeras direkt från datorn och sedan monteras i en tradi- tionell offsetpress. CTP ges ibland även betydelsen computer to press eller computer to print. Det förra förfarandet innebär att offsettryck sker med exponering från datorn av plåten när denna sitter på plats i pressen. Detta kallas även hybridpress. Det senare förfarandet innebär att skrivare av olika slag an- vänds. Den s.k. indigopressen är en hybridpress. Tryckplåten består av en gummiduk som exponeras direkt från datorn med duken sittande på plats i pressen. Elektrisk laddning gör att färgen förs över till duken. Från duken överförs färgen med ett fysiskt tryck till pappret som i en traditionell off- setpress. Med en indigopress kan man framställa 8 000 exemplar per tim- ma medan en traditionell offsetpress tillåter en framställning av 5 000– 70 000 exemplar beroende på om man trycker på ark eller rul- 4 Se Grafiska företagens förbunds hemsida, . Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 367 I indigopressen kan hela eller delar av innehållet i en trycksak ändras enkelt och snabbt från det ena exemplaret till det andra.5 Mångfaldigande genom xerografi eller bläckstråleskrivare/inkjet, dvs. olika slag av kopiatorer eller skrivare, benämns ibland digitalt tryck. Även användning av en kombination av inkjet, flytande specialtoner och offset- tryck benämns digitalt tryck liksom användning av s.k. hybridpressar. Bläckstråletekniken är nu inne i en snabb utveckling och bläckstråletryckpressar med hög tryckkvalitet även vid höga produk- tionshastigheter börjar bli tillgängliga. De flesta maskinerna är dock fort- farande avsedda för skyltproduktion eller tryck på stora format. Även ma- skiner för book on demand-produktion finns dock.6 Som nämnts i inledningen har den tekniska utvecklingen medfört att det kan vara svårt att avgöra om en skrift är framställd i tryckpress eller inte. Enligt SKL är det numera lika enkelt och ekonomiskt försvarbart att fram- ställa en stor upplaga med tryckkvalitet med hjälp av en kopiator som att trycka den och det är likaså möjligt att framställa enstaka exemplar genom offset-tryck. Kopiatorerna är även lika snabba som offset-tryck. Ock- så kvaliteten på det som framställts med skrivare blir enligt SKL allt mera likt det som framställts genom tryck. De kemiska skillnaderna mellan färg som används i tryckpress och färg som används i skrivare blir t.ex. allt mindre. SKL får mindre än frågan om en skrift är framställd i tryckpress eller inte. SKL anser att det är två problem som föreligger, dels att avgöra vilken teknik som använts, dels att avgöra om den använda tek- niken är att anse som tryckpress i TF:s mening. SKL kan än så länge med större eller mindre säkerhet avgöra om tryckpress använts eller inte men gör bedömningen att detta kommer att bli svårare . SKL bedömer framställning genom offset-tryck, koppartryck, boktryck och nummerverkstryck (en form av högtryck för åsättande av löpnummer, t.ex. på sedlar) som tryckpress i TF:s mening medan framställning med hjälp av laser-, bläckstråle- eller matrisskrivare inte anses som tryckpress. Beträffande framställning genom indigopress och screentryck anser SKL att det är tveksamt om det kan bedömas som tryckpress i TF:s mening. SKL har framfört att man för att undanröja problemet kanske kan över- väga att knyta grundlagsskyddet till upplagans storlek i stället för vad som gäller enligt 1 kap. 5 § TF. 5Ola , teknikbevakare på Grafiska företagens förbund. 6Grafiskt Forum nr 8/00. 368 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. Av det föregående har framgått att svårigheter med att avgöra om en skrift framställts i tryckpress i TF:s mening kan föreligga i två avseenden. Det kan dels vara tveksamt vad som avses med begreppet tryckpress i TF, dels kan det vara svårt att avgöra vilken teknik som använts vid framställning- en. När det gäller det förstnämnda problemet kan till en början konstateras att det av redogörelsen för uttalandena i förarbetena framgår att både bok- tryck (en form av högtryck), stentryck (en form av plantryck) och koppartryck (en form av djuptryck) ansetts som framställning i tryckpress och att offsetpress ansetts vara tryckpress. Alla de traditionella tryckfor- merna har alltså ansetts vara framställning i tryckpress. Vidare har angetts att stencilering, fotokopiering och maskinskrift inte är att betrakta som framställning i tryckpress. Av förarbetena framgår också att det inte gäller några inskränkningar beträffande det material på vilket skriften är anbragt. Att det inte gäller några inskränkningar beträffande materialet kan leda till överraskande resultat, t.ex. kan en tryckt tröja vara att betrakta som en tryckt skrift. Även om detta kan te sig underligt måste det enligt Medie- grundlagsutredningens mening accepteras av hänsyn till intresset av en fast gräns för grundlagens tillämpningsområde. I praktiken torde sådana fall också utgöra ett begränsat problem. Det finns därför enligt kommitténs mening inte skäl att frångå det hittillsvarande synsättet i detta avseende. Som nämnts i avsnitt 10.2.1 kan kommitténs direktiv inte heller anses in- nefatta mandat att diskutera om andra material än papper bör undantas från TF:s tillämpningsområde. Som angetts ovan i avsnitt 10.2.3 sägs det i (1995) att de traditionella tryckförfarandena alla bygger på att ett tryck- medium som bär den text eller bild som skall mångfaldigas infärgas och pressas mot en tryckbärare, oftast paper, varvid färgen överförs. Det som förenar de i förabetena till TF nämnda traditionella tryckmetoderna är att det moment då färgen överförs till tryckbäraren sker genom en direktkon- takt och ett fysiskt tryck mellan tryckmediet och tryckbäraren. Medie- grundlagsutredningen anser mot bakgrund av detta att uttrycket tryckpress i TF får anses avse alla metoder för mångfaldigande som innebär att fär- gen överförs från tryckmediet till tryckbäraren genom en direktkontakt och ett fysiskt tryck mellan dem. Detta innebär att framställningen får anses som framställning i tryck- press i TF:s mening om färgen överförs genom en direktkontakt och ett fysiskt tryck mellan tryckmediet (t.ex. en tryckplåt) och tryckbäraren (t.ex. papper), oavsett på vilket sätt tryckmediet framställts, t.ex. genom expone- ring från en dator som i en hybridpress, t.ex indigopressen. (Jfr de tryck- frihetssakkunnigas uttalande Såsom tryck framstår allt som blivit fram- Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 369 ställt i tryckpress, oavsett hur den tryckande maskindelen, tryckformen eller tryckplåten blivit förfärdigad, SOU 1947:60 s. 57, omnämnt här i avsnitt 10.2.2.) De nya metoderna för mångfaldigande av skrifter innebär i många fall att det moment då färgen överförs till pappret fortfarande sker genom en direktkontakt och ett fysiskt tryck mellan tryckmediet och papp- ret. Det nya består ofta i det sätt på vilket tryckmediet framställs, t.ex. ge- nom exponering av tryckplåten direkt från datorn när plåten sitter på plats i pressen. Med den tolkning av begreppet tryckpress som här görs kommer därför många av de nya teknikerna att betraktas som tryckpress i TF:s mening. De tekniker som kommer att falla utanför begreppet tryck- press är de där det moment där färgen överförs till pappret inte sker genom en direktkontakt och en fysisk press mellan tryckmediet och tryckbäraren. Sådana tekniker är t.ex. olika slag av kopiatorer och skrivare. Dessa tekni- ker faller dock in under stencilregeln. Grundlagsskydd för skrifter som framställts med sådana tekniker uppnås alltså om de mångfaldigas och utgivningsbevis gäller för dem eller de förses med ursprungsuppgifter en- ligt vad som sägs i 1 kap. 5 § första stycket andra meningen TF. Här kan noteras att delar Mediekommit- téns uppfattning att mångfaldigande av skrifter med hjälp av datorskrivare numera får anses vara ett sådant liknande tekniskt förfarande som sägs i 1 kap. 5 § TF eftersom användning av datorskrivare numera är vanlig och sådana skrivare kan framställa många exemplar . Användning av datorskrivare måste därför anses likvärdigt med fotokopiering (jfr SOU 1997:49 s. 110). Sammanfattningsvis kan alltså sägas att anser att uttrycket tryckpress i TF får anses avse alla metoder för mångfal- digande som innebär att färgen överförs från tryckmediet till tryckbäraren genom en direktkontakt och ett fysiskt tryck mellan dem. Denna tolkning av begreppet tryckpress innebär att många av de nya teknikerna för fram- ställning av skrifter, t.ex. indigopressen, omfattas av begreppet tryckpress och således får grundlagsskydd på samma automatiska sätt som skrifter som framställts i en traditionell tryckpress. Skrifter som mångfaldigats genom tekniker som inte kan anses som tryckpress, t.ex. genom fotokopie- ring eller användning av skrivare, omfattas av stencilregeln och får grundlagsskydd enligt den om utgivningsbevis gäller för skriften eller den försetts med ursprungsuppgifter. Enligt mening är det inte möjligt att i lagtexten närmare precisera vad som avses med tryckpress utan det bör även överlämnas till rättstillämpningen att avgöra denna fråga mot bakgrund av bl.a. de ovan angivna förarbetsuttalandena. När det så gäller svårigheterna att fastställa vilken teknik som använts vid framställningen av en skrift kan till en början konstateras att detta är 370 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. Frågan är om det kan och bör undanröjas eller minskas genom någon ändring i TF. När det gäller problemets omfattning och betydelse kan konstateras att frågan om en skrift är framställd i tryckpress uppkommer i mindre än 50 fall hos SKL. En annan viktig faktor när det gäller att bedöma bety- delsen av problemet är att den som låter framställa en skrift alltid har möj- lighet att försäkra sig om att få grundlagsskydd genom att sätta ut uppgif- ter på skriften enligt vad som krävs för skrifter som mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt förfarande. Vad som anförts innebär enligt mening att problemet får anses vara av begränsad betydelse. Det är dock tänkbart att det blir större eftersom den tekniska utvecklingen innebär att tekniker- na allt mera närmar sig varandra. Det kan alltså bli allt svårare att avgöra om huvudregeln om tryckpress eller stencilregeln är tillämplig. Det kan då ligga nära till hands att anse att man skall behandla alla skrifter lika oavsett framställningssätt. Man skulle alltså inte ha en katego- ri med automatiskt grundlagsskydd (skrifter som framställts i tryckpress enligt nu gällande rätt) och en kategori som får grundlagsskydd först om skriften mångfaldigats och utgivningsbevis gäller för den eller den försetts med ursprungsuppgifter (nu gällande stencilregel) utan samma regler skulle gälla för alla skrifter. Frågan är då hur en sådan gemensam regel skulle kunna se ut och om det kan anses motiverat att införa en sådan regel . När det gäller frågan hur en sådan gemensam regel skulle kunna se ut kan först konstateras att syftet med grundlagsskyddet enligt TF är att skydda skrifter som kan framställas i stora upplagor och nå många männi- skor. Grundlagens tillämpningsområde måste därför bestämmas på ett så- dant sätt att privat (eller intern) kommunikation inte omfattas. Det är också viktigt att det förhållandevis enkelt kan konstateras om grundlags- skydd föreligger eller inte. Polis och åklagare måste ju kunna avgöra om de får göra ett ingripande mot skriften eller om det är grundlagens speci- ella skyddsregler med JK som ensam behörig åklagare som gäller. Eftersom privat kommunikation måste hållas utanför TF:s tillämp- ningsområde är det inte möjligt med en regel som ger alla skrifter automa- tiskt grundlagsskydd. Ett krav på en viss upplagestorlek är inte någon lös- ning på problemet eftersom det skulle ge stora bevisproblem. Det framgår ju inte av en enstaka påträffad skrift om den framställts i en upplaga eller inte. En lösning som då kan tyckas näraliggande är en stencilregel för alla skrifter, även de som framställts i tryckpress. En stencilregel med krav på ursprungsuppgifter som förutsättning för grundlagsskydd har fördelen att det enkelt kan konstateras om grundlags- skydd föreligger eller inte. Att låta även skrifter som framställts i tryck- press omfattas av en stencilregel skulle emellertid vara en försvagning av Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 371 det grundlagsskydd som gällt för sådan skrift. Som framgått i det föregående är offsetpress alltjämt den dominerande trycktekniken. Detta innebär att skrifter fortfarande till största delen framställs genom sådan traditionell tryckteknik som avsågs i förarbetena till TF. som framställts i tryckpress skulle föras in under en stencilregel skulle det innebära att även alla de skrifter som framställts genom traditionell tryck- teknik och som haft automatiskt grundlagsskydd skulle falla utanför TF:s skydd om ursprungsuppgifter inte sätts ut (eller utgivnings- bevis gäller för skriften). Försämringen skulle alltså kunna beröra många skrifter och därmed utgöra en mycket ingripande ändring. Enligt Medie- grundlagsutredningens mening måste det krävas mycket starka skäl för att rubba det gällande automatiska grundlagsskyddet för skrift som framställts i tryckpress. Det är inte heller förenligt med kommitténs uppdrag att föreslå en sådan ändring. Som angetts i det föregående får bevisproblemet anses ganska begrän- sat mot bakgrund av antalet förfrågningar hos SKL och med beaktande av att den som låter framställa en skrift alltid kan försäkra sig om grundlags- skydd genom att sätta ut ursprungsuppgifter enligt vad som krävs i stencil- regeln. Utredningen anser därför att det inte föreligger så starka skäl som måste krävas för att införa en stencilregel som omfattar alla skrifter, inklu- sive de som framställts i tryckpress. En sådan regel bör alltså inte införas. Man kan också överväga ett annat alternativ till likadan regel för alla skrifter, nämligen en regel efter förebild av 1 kap. 10 § YGL. TF skulle då gälla alla skrifter som sprids till allmänheten oavsett framställningssätt och utan angivande av något visst minsta antal exemplar, i kombination med en presumtionsregel av den typ som finns i 1 kap. 10 § andra stycket YGL. Grundlagens tillämplighet skulle då prövas på grundval av vad som kunde antas om spridningen och om inte annat framgick av omständigheterna skulle grundlagen anses tillämplig på skrift som försetts med ursprungs- uppgifter enligt 4 kap. 2 § TF.