sou · GPB357d2 · 2002-01-01 00:00:00 — När det gäller transportutgifter så hade t.ex. parhushåll utan barn så stora utgifter jämfört med ensamstående med barn, vilket bland annat sammanhänger med skillnader i bilinnehav mellan dessa två grupper. I det aktuella hushållsurvalet hade 1996 av de ensamstående med barn bil. Varken för transportutgifter eller för utgifter för kultur och fritid –1996 finner man dock några påfallande, entydiga utvecklingstendenser. Andelarna för dessa utgifter uppvisar bara smärre fluktuationer mellan de olika hushållsgrupperna . Bland de övriga utgifter som redovisas i Tabell 6 svarar normalt sett hushållstjänster av olika slag (barnomsorg, försäkringar, fack- avgifter, föreningsavgifter, hårvård, social hemhjälp m.m.) samt kläder och skor för relativt stora andelar. Störst betydelse har dessa utgifter för barnfamiljerna: för ensamstående med barn uppgick utgiftsandelarna till respektive och för sammanboende med barn till respektive . minskade båda dessa utgiftsposter för samtliga hushållsgrupper med ett undantag: tjänsteutgifterna ökade något andelsmässigt för ensamstående med barn. Om vi istället går över till att beskriva skillnader och förändringar i konsumtionsmönstret med avseende på de två dimensionerna nödvändiga/önskvärda respektive icke var- aktiga/varaktiga utgiftsposter kan man konstatera följande. Efter- som både bostads- och livsmedelsutgifter ingår i kategorin icke varaktiga nödvändigheter så svarar dessa för en mycket stor del av utgifterna för samtliga hushållstyper och dessutom genomgående något högre för barnhushållen (se Tabell 7). För ensamstående med barn tar dessa nödvändigheter och basala utgifter av de totala utgifterna i anspråk och för parhushåll utan barn . Detta innebär i sin tur att det som vi här har benämnt som önskvärdheter får ett mycket mer begränsat utrymme i hushållsbudgeten för t.ex. ensamstående med barn. Medan dessa i genomsnitt lade på sådana saker som böcker, CD-skivor, tidningar, underhållning, restaurangbesök, tobak och alkohol var genomsnittet för parhushåll utan barn för sådan konsumtion. Medelvärden och andelar av total konsumtion för utgifter klassificerade som nödvändigheter/önskvärdheter och icke var- aktiga/varaktiga uppdelat på hushållstyp 1988, 1992 och 1996 (priser) Källa: SCB, hushållsutgiftsundersökningarna, egna bearbetningar. Däremot tycks det som om utgifter för önskvärdheter av mer löpande karaktär inte påverkades särskilt mycket av den ekono- miska krisen inledning, möjligtvis med undantag för sammanboende med barn vars konsumtion av det här slaget minskade med . Några utgifter som istället uppvisar en mer tydlig och generell nedgång är sådana som kan relateras till varaktiga konsumtionsvaror. Framför allt kan man se en successiv minskning av dem som här har betecknats som nödvändigheter. Det handlar egentligen om en mycket kraftig minskning, såväl i absoluta som relativa termer, i konsumtionen av möbler, hushållsutrustning, TV, inrikes resor, bilar, viss typ av mer sällan köpta kläder osv. Här kan man miss- tänka en viss undanträngningseffekt: minskade inkomster och en därigenom mer ansträngd hushållsekonomi gör att man tvingas skjuta upp en viss form av mer kostsamma investeringar som kräver antingen tillgång till sparade medel och/eller möjligheter att köpa på kredit och med lånade medel. Det senare kräver i sin tur också en mer positiv syn på framtida ekonomiska villkor och konsumtionsutrymmen, något som allt färre hushåll av förklarliga skäl fick under de sämsta åren under 1990-talet.10 Därtill kommer de höga realräntor och andra mindre gynnsamma förutsättningar som då präglade kreditmarknaden (som t.ex. bankernas skärpta restriktivitet vad gäller utlåning jämfört med den senare delen av ). Sammantaget innebar detta att många hushåll, framför allt naturligtvis de med lägre inkomster, –1996 varken kunde, ville eller fick låna pengar för konsumtionsändamål. Av det sagda kan vi dra flera slutsatser. För det första att det på flera punkter rör sig om rätt stora skillnader mellan de olika hushållstyperna vad gäller konsumtionsutgifterna. Så kan t.ex. sammanboende med barn lägga långt mer än dubbelt så mycket pengar på varaktiga önskvärdheter som t.ex. video, dyrare hushålls- maskiner, semesterresor utomlands, båtar, datorer, sport- och fritidsutrustning, nya bilar och mobiltelefoner jämfört med ensamstående med barn. Det visar sig dessutom att alla hushålls- grupper förutom sammanboende utan barn minskar sin kons- umtion av det här slaget . Allra mest drar ensamstående med barn ned på dessa utgifter, varför de i genomsnitt för den här gruppen endast svarar för av de totala utgifterna . Vi ska i nästföljande avsnitt under- söka i vad mån man kan prata om ökande konsumtionsklyftor men det är, för det andra, tydligt att just ensamstående med barn också i konsumtionshänseende drabbas särskilt hårt. För det tredje framstår hushållens utgifts- strukturer och konsumtionsmönster på olika vis som en spegelbild av deras livssituation och livsform. Barnfamiljerna har t.ex. vanligt- vis ett relativt sett mer bostads- och hemrelaterat konsumtions- mönster medan hushåll utan barn generellt sett lägger en större del av sin konsumtion på fritids- och kulturaktiviteter utanför hemmet. 10 Ett exempel på detta är de årliga uppgifterna som publiceras av SCB om hur många personer som är oroliga för sin eller sin familjs ekonomi. Den trendmässiga ökning som där kan observeras (uppgav sådan oro 1995) är sannolikt en spegling av såväl erfarenhet av faktiska bekymmer (i spåren av trängd ekonomi, arbetslöshet osv.) som den då allmänt rådande bilden av samhällsutvecklingen. 4.5.2Konsumtionsmönster hos olika inkomst- och socioekonomiska grupper När vi nu ska gå över till att beskriva konsumtionsmönster och förändringarna i dessa mellan olika inkomst- och socioekonomiska grupper koncentrerar vi oss på de mest iögonfallande skillnaderna mellan dessa grupperingar. För alla inkomstgrupper gäller att bostadsutgifter och andra icke varaktiga och nödvändiga utgiftsslag väger tyngst i hushållsbudgeten (se Tabell 8). Generellt sett kan man dock säga att ju lägre inkomst ett hushåll har, desto större andel av sina totala utgifter lägger man på bostad, livsmedel och andra nödvändigheter. För den lägsta inkomstgruppen gick 1996 av de totala hushållsutgifterna till bostad och livsmedel. Inbegriper vi andra nödvändigheter av mer löpande utgiftskaraktär går andelen upp till (se Tabell 9). Motsvarande andelar för de rikaste hushållen var respektive . För samtliga inkomstgrupper gäller att bostadsutgifternas relativa andel ökade –96, men klart mer för de två lägsta inkomstgrupperna. Av Tabell 9 framgår också att utgiftsandelarna för icke varaktiga nödvändigheter fortsätter att öka 1992–1996 för de två lägsta inkomstgrupperna men ligger kvar på samma nivå för de två högsta inkomstgrupperna. Ett annat sätt att formulera detta är att säga att de sämre ställda hushållen tvingades att i större utsträckning koncentrera sina utgifter på nödvändig konsumtion , något som inte drabbade de bättre ställda. Medelvärden och andelar av total konsumtion för olika typer av utgifter uppdelat på inkomstgrupper 1988, 1992 och 1996 (priser) Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 00–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Källa: SCB, hushållsutgiftsundersökningarna, egna bearbetningar. Medelvärden och andelar av total konsumtion för utgifter klassificerade som nödvändigheter/önskvärdheter och icke varaktiga/varaktiga uppdelat på inkomstgrupp 1988, 1992 och 1996 (priser) Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Mindre än 70 000 000–90 000 000–110 000 Mer än 110 000 Källa: SCB, hushållsutgiftsundersökningarna, egna beräkningar. För samtliga inkomstgrupper kan man observera en kraftig minskning av den totala konsumtionen . är det i högsta grad anmärkningsvärt att låginkomst- hushållen, vars totala konsumtionsutgifter minskade i reala termer med , ändå hade de stora inkomstunderskott 1996 som vi tidigare kunde konstatera. För den näst lägsta inkomstgruppen stannade motsvarande utgifts- minskning vid och gruppen hade i genomsnitt dessutom ett inkomstöverskott. kan man konstatera att alla inkomstgrupper, med undantag för den näst högsta, minskade sin reala konsumtion i krontal –1996 av samtliga de fyra utgiftsslag som redovisas i Tabell 9. Men eftersom minsk- ningen procentuellt sett var större för de fattigaste hushållen ökade skillnaderna mellan hög- och låginkomsttagare de facto vad gäller alla fyra utgiftsslagen, vilket framgår av Tabell 10. Vidare kan man påstå att ju högre inkomst ett hushåll har desto större andel av den totala konsumtionen går i allmänhet till tran- sporter (som totalt sett domineras av bilutgifter), fritid och kultur samt det som här har betecknats som önskvärdheter och varaktiga konsumtionsvaror. Särskilt stora skillnader kan man observera i konsumtionsmöjligheterna vad gäller både icke varaktiga önskvärd- heter som skivor, böcker, tidningar, utemåltider, biobesök och andra former av underhållning m.m. samt mer varaktiga sådana som dyrare hushållsapparater, semesterresor utomlands, sport- och fritidsutrustningar osv. I kronor innebar detta t.ex. att de rikaste hushållen kunde lägga nästan så mycket på sådan konsumtion jämfört med den fattigaste gruppen (eller mot , se Tabell 10). Skillnader i utgifter för olika typer av varor och tjänster mellan hushåll i olika inkomstgrupper 1988, 1992 och 1996. Utgifter för den högsta inkomstgruppen i relation till den lägsta (= 100) Källa: SCB, hushållsbudgetundersökningar, egna bearbetningar. Vid en jämförelse av konsumtionen hos olika socioekonomiska grupper (se Tabell 11) känner vi igen en hel del av vad som har framkommit. För det första ser vi återigen prov på den all- männa utvecklingen vad gäller t.ex. den ökande totala konsum- tionen 1988–1992. Här måste man dock göra undantag för två grupper: både de högre tjänstemannahushållen och företagar- hushållen (som här inkluderar lantbrukare) minskade sina reala utgifter (framför allt genom minskade tran- sportutgifter). De flesta grupper hade en minskad konsumtion i reala termer , undantaget är här pen- sionärshushållen som fortsatte att öka sin reala konsumtion. Sämre klarade sig istället ej facklärda arbetarhushåll och lägre tjänste- mannahushåll, vilket bland annat visade sig genom en kraftigt minskad konsumtion och som sannolikt återspeglas i de stora utgiftsminskningar som vi kunde notera för hushållen med de lägsta inkomsterna. Vidare svarar bostadsutgifterna återigen för stora och ökande andelar av de totala utgifterna –1996. Bostadsutgifternas stora betydelse slår också igenom i stora och ökande andelar för nödvändigheter (se Tabell 11). Det är egentligen bara hos de högre tjänstemannahushållen som man kan notera en minskning av andelen av dessa utgifter –1996. Medelvärden och andelar av total konsumtion för utgifter klassificerade som nödvändigheter/önskvärdheter och icke varaktiga/varaktiga uppdelat på socioekonomisk grupp 1988, 1992 och 1996 (priser) Källa: SCB, hushållsutgiftsundersökningarna, egna bearbetningar. Ett sätt att mäta och belysa skillnaderna i konsumtionsnivå mellan olika grupper som vi redan har introducerat återges i Tabell 12 för en jämförelse av socioekonomiska grupper. I denna är kons- umtionen av olika varor för högre tjänstemannahushåll relaterade till motsvarande utgifter för ej facklärda arbetarhushåll för de tre undersökningsåren. Den bild som därvid framträder reflekterar naturligtvis i viss mån de skillnader som framträdde vid samma typ av jämförelse mellan fattiga och rika hushåll. Av tabellen framgår bland annat att de högre tjänstemannahushållen lägger större utgifter på samtliga fyra typer av konsumtion men att de största skillnaderna gäller varaktiga konsumtionsvaror. Den rimliga tolkningen är att detta avspeglar de bättre ställda hushållens möjligheter att göra hushållsinvesteringar både genom ett mer omfattande och reguljärt sparande och/eller beroende på att man har större möjligheter att handla på kredit eller låna pengar till konsumtion. Med andra ord återspeglar detta skillnader mellan bättre och sämre ställda hushåll vad gäller långsiktiga hushålls- ekonomiska förutsättningar och kreditmarknadspositioner. Vi har också tidigare noterat att de högre tjänstemannagrupperna och de allra rikaste hushållen hade klart större och, i fallet med de senare, växande inkomstöverskott –1996. Skillnader i utgifter för olika typer av varor och tjänster mellan hushåll i olika socioekonomiska grupper 1988, 1992 och 1996. Utgifter för högre tjänstemannahushåll i relation till ej fack- lärda arbetarhushåll (= 100) Källa: SCB, hushållsbudgetundersökningarna, egna bearbetningar. För att någon mån undersöka hur konsumtionsskillnaderna utvecklar sig presenteras i Tabell 13 en jämförelse mellan olika inkomstgrupper inom hushållstypen sammanboende med barn. För det första kan vi återigen notera stora skillnader: den rikaste kvartilen av hushåll med avseende på disponibel inkomst har en större konsumtion av alla typer av varor och tjänster. För det andra finner vi att skillnaderna, studerade på det här viset, fortsätter att öka , både vad gäller konsumtionen totalt och på flertalet områden. Särskilt markanta är de ökade skillnaderna i konsumtionen av kläder, skor, möbler, husgeråd och transporter (vilket framför allt motsvaras av en kraftig ökning av bilinköp hos de rikaste hushållen). Däremot minskar skillnaderna vad gäller konsumtionen av hushållstjänster, fritid och kultur. Man ska dock ha i åtanke att den högsta kvartilen fortfarande har närmare dubbelt så stor fritids- och kulturmässig konsumtion som den lägsta. Vad gäller bostadskonsumtionen ser vi än en gång hur denna faller tillbaka något, såväl i absoluta tal som i andel av den totala konsumtionen. Det tycks dock som det billigare boendet framför allt har kommit de mer välbeställda hushållen till del, vilket sannolikt beror på att fler av dessa äger sin bostad och därigenom har gynnats mer av den gynnsamma ränteutvecklingen. Genomsnittliga utgifter för olika typer av varor och tjänster hos sammanboende med barn i olika inkomstgrupper 1999 och förändringar 1996–99 (medelvärden) Andel (%) -1,8 -7,3 -1,3 Källa: SCB, utgiftsundersökningarna och 1999. Med tanke på den uppmärksamhet som arbetslöshetsproblemet fick ekonomiska kris och de inkomstproblem och andra välfärdskonsekvenser som följer av arbetslöshet är det i högsta grad relevant att undersöka om och på vilket sätt arbetslösheten fick konsumtionsmässiga effekter. På den här punkten tvingas vi dock göra vissa reservationer eftersom det använda materialet ger oss begränsade möjligheter. För det första går det inte i 1988 och undersökningar att utan kompli- kationer särskilja de hushåll som inkluderar en eller flera arbetslösa. Vi får med andra ord stanna vid att enbart beskriva situationen så som den kom till uttryck . För det andra bygger följ- ande beskrivning och jämförelse på en kategorisering efter urvals- personens sysselsättningsstatus. Detta innebär att vi i vår samman- ställning missar de parhushåll där den andra vuxna personen är drabbad av arbetslöshet. Med tillgängligt material kan vi inte heller göra en distinktion med avseende på arbetslöshetens längd eller inkomstmässig ersättningsgrad. Det är ju t.ex. högst tänkbart att en längre arbetslöshet får större konsekvenser i det här avseendet än en kortare. Den ekonomiska situationen och de relativa utgiftsandelarna för arbetslösa jämförs i Tabell 14 med motsvarande för anställda, före- tagare, studerande och pensionärer. Genomsnittligt sett hade arbetslösa jämte studerande en klart lägre disponibel inkomst per konsumtionsenhet än övriga grupper 1996, vilket knappast framstår som särskilt överraskande. Av detta följer begränsade konsum- tionsmöjligheter och en lägre total konsumtionsnivå: anställda hade totala hushållsutgifter på i genomsnitt mot för de arbetslösa. En bättre ekonomisk situation för anställda jämfört med arbetslösa indikeras också av att de förstnämnda hade ett fem gånger så stort inkomstöverskott (i genomsnitt per hushåll jämfört med ). I likhet med de tidigare observationer vi gjort vad gäller t.ex. ensamstående med barn, låginkomsttagare och arbetarhushåll innebär detta att arbetslösa lade en större andel av sina utgifter på bostad och andra nödvändigheter jämfört med anställda, företagare och studerande. Detta innebar i sin tur ett mer begränsat konsum- tionsutrymme för såväl det vi har kallat för önskvärdheter som investeringar i mer varaktiga konsumtionsvaror. Av Tabell 14 fram- går att anställda lade ned på önskvärdheter mot enbart för arbetslösa, vilket motsvarar respektive . Det är i det här sammanhanget viktigt att ha i åtanke att just inköp av varaktiga och mer kostsamma varor inte bara kräver inkomster utan också lånemöjligheter i termer av kreditvärdighet, något som kan vara kraftigt beskuret om man är arbetslös. Det är dessutom rimligt att anta att arbetslöshets- situationen präglas av osäkerhet och negativa framtidsförväntningar av sådana mått att man blir ytterst försiktig med att t.ex. handla på kredit eller låna pengar. Medianvärden för disponibel inkomst per konsum- tionsenhet (k.e.) och andelar av olika typer av utgifter för hushåll med olika sysselsättning 1996 (priser) Källa: SCB, hushållsutgiftsundersökningarna, egna bearbetningar. 4.5.4Inkomst och andra faktorers betydelse för konsumtion Vi har så här långt endast givit en beskrivning av hur inkomst, hushållstyp och socioekonomisk grupp påverkar konsumtionen och konsumtionsutvecklingen. I det följande görs multivariata analyser för att statistiskt pröva vilken betydelse dessa och andra faktorer har för hur mycket ett hushåll konsumerar. Förtjänsten med de multivariata analyserna är att vi utifrån dessa kan säga något om vilken eller vilka faktorer som har störst förklaringsvärde, liksom att vi kan få en uppfattning om varje enskild faktors bidrag till variationerna. De faktorer som inkluderas i analysen är utöver disponibel inkomst hushållstyp, socioekonomisk grupp, under- sökningsår, förfogandesätt över bostad, region och ålder. Att just dessa faktorer ingår bestäms i stor utsträckning av att de var de relevanta faktorer som fanns att tillgå i hushållsbudgetunder- sökningarna. Vi använder disponibel inkomst och inte disponibel inkomst per konsumtionsenhet eftersom ett användande av den senare skulle innebära att det inte går att separera ut betydelsen av hushållstyp. Värt att notera är också att vi jämför olika åldersgrupper istället för att använda ålder som en kontinuerlig variabel. Detta gör vi därför att konsumtionen inte kan förväntas ha ett linjärt samband med ålder utan snarare kan förväntas vara större för medelålders hushåll än för yngre och äldre hushåll (jfr. Shefrin och Thaler 1988). I Tabell 15 presenteras resultaten av separata multivariata regressionsanalyser för total konsumtion samt för utgifter för icke varaktiga och varaktiga nödvändigheter och icke varaktiga och varaktiga önskvärdheter. Förutom disponibel inkomst är samtliga faktorer dummykodade och för varje faktor finns en referensgrupp mot vilken övriga grupper kan jämföras. I tabellen står referens- gruppen överst under varje faktor. I tabellen presenteras vidare korrelationskoefficienter (vilket ger ett mått på en faktor eller grupps samband med den beroende variabeln utan att det kon- trolleras för betydelsen av övriga faktorer), standardiserade betako- efficienter (vilket ger ett mått på hur mycket en enskild faktor eller grupp kan förklara utöver vad som kan förklaras av övriga faktorer), samt t-värden (vilket är en signifikansprövning av de standardiserade betakoefficienterna). Korrelationer och regressionsanalys för prediktorer av total konsumtion och olika typer av varor och tjänster (*=p<0,05, **=p<0,01) 0,64** 37,66** 0,64** 31,63** 0,18** 7,29** 0,31** 19,48** 0,26** 17,08** -0,09** 5,78** -0,06** 14,19** -0,05** -0,08** -0,07 -5,40** -0,04** -0,02 -1,46 -0,08** 9,72** -0,17** 13,14** -0,01 4,99** 0,08** 3,63** 0,03* 0,46** 16,43** 0,58** 31,28** 0,15** 5,39** 0,06** -0,08 -3,78** 0,08** -0,07 -3,17** -0,13** -0,01 -0,64 -0,12** -0,01 -0,84 -0,03** -0,01 -0,36 -0,07** -0,09 -0,07** -0,40 2,27* -0,06 1,97* 0,13** 4,67** 0,13** 2,71** 0,04** 0,06** 2,79** 0,07** 3,40** 0,19** 10,15** 0,26** 7,09** 0,08** 0,19** 6,75** 0,13** 4,05** 0,09** 5,64** 0,09** 2,14* 0,06** 2,95** 2,11* 2,88** -0,24** -0,04 -2,32* -0,26** -0,04 -2,53* -0,09** -0,03 -1,59 -0,11** -0,04 -2,00* -0,07** -0,01 -0,14** -0,37 -0,14** -0,48 -0,07** -0,02 -1,44 -0,07** -0,01 -0,57 -0,05** 0,04** -0,04 -4,29** 0,08** 2,64** -0,03* -0,07 -5,57** -0,02 -0,07 -5,89** -0,04** -0,10 -7,97** -0,08** -0,04 -4,64** -0,07** -0,21 -0,07** -0,07 -5,61** -0,03** -0,04 -3,58** -0,04** -0,06 -4,70** -0,09** -0,12** -0,04** -1,44 -0,02 -1,33 0,36** 11,82** 0,44** 19,01** 0,12** 3,33** 0,04** -0,06 -4,22** 0,09** -0,02* 3,75** -0,02 2,80** 2,30* -0,05** 0,10** 9,63** 0,06** 9,25** 0,13** 6,53** 0,06** 2,37* Ålder (urvalsperson) Yngre än 30 år 0,27** 2,41* 0,35** 7,04** 0,07** -0,06 -3,16** 0,03* 0,05** -0,01 -0,72 30 – 44 år 45 – 60 år 0,10** 0,09** 4,21** -0,07 -4,24** 0,10** 0,05** -0,02 -0,97 Äldre än 60 år -0,24** -0,04 -2,44* -0,27** -0,09** -0,07 -2,92** -0,09** -0,03 -1,32 -0,07** -0,04 -1,68 Som framgår av Tabell 15 kan de sju faktorer som ingår i analysen förklara en ganska stor del av den totala konsumtionen (R2 adj. = 0,50). Den faktor som har störst betydelse för total konsumtion är som väntat disponibel inkomst. Hushållstyp är en annan betydande faktor och i jämförelse med ensamstående konsumerar alla hushållstyper, men framför allt parhushåll med barn, signifikant mer efter kontroll för skillnader i disponibel inkomst och andra faktorer. Ser vi till socioekonomisk grupp är det framför allt högre tjänstemän som har en signifikant högre medan pensionärer har en signifikant lägre total konsumtion. I jämförelsen av de olika urvalsåren bekräftas den utveckling som tidigare beskrivits i form av en svag ökning i total konsumtion och en minskning 1996. Det finns en svagt positiv men signifikant korrelation och negativ korrelation jämfört med . Om däremot hänsyn tas till förändringar i disponibel inkomst och övriga faktorer, visar betavikterna på en viss men signifikant minskning i total konsumtion för såväl 1992 som 1996 jämfört med . Detta kan eventuellt tolkas som att framför allt konsumtion som kräver låntagande minskade (jämför med den skiftning från inkomstunderskott till inkomstöverskott som omnämndes tidigare). Vad gäller övriga faktorers betydelse kan framhållas att den totala konsumtionen är större för dem som äger sitt hus; är större för de som bor i en storstad; och är något större för åldersgruppen 30–och något mindre för de som är jämfört med dem som är . Med en liten tillspetsning kan man således säga att sammanboende högre tjänstemannahushåll med barn som bor i villa i storstad är den mest konsumerande hushållsenheten (dvs. även när inkomsteffekterna är borttagna) och att ensamstående pensionärer med arbetaryrke och boende i hyreslägenhet på en mindre ort på motsvarande vis är den minst konsumtionsbenägna hushålls- kategorin. Går vi sedan över till att se i vilken utsträckning olika typer av konsumtion kan förklaras av de faktorer som här ingår framgår det klart att konsumtionen av icke varaktiga nödvändigheter (som t.ex. bostad, livsmedel och kläder) kan förklaras i stor utsträckning medan annan typ av konsumtion endast kan förklaras i mycket liten utsträckning. Som framgår i tabellen kan av vari- ansen förklaras för konsumtionen av dessa icke varaktiga nöd- vändigheter.