sou · GPB372d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Barnet kan inte ses som enbart en individ, en- bart en familjemedlem, enbart ett förskolebarn eller enbart en blivande vuxen. Barnet har många roller och kan utsättas för skadlig behandling i alla olika roller, i olika miljöer och på olika sätt. anser därför att en definition av barnmiss- handel bör innefatta samhällets brister i omsorgen av barn, dvs. underlåtenhet från samhällets sida att ge barn gynnsamma uppväxt- villkor och utvecklingsmöjligheter. Definitionen av samhällelig omsorgsbrist är mycket vid och omfattar alla förhållanden som kan beröra barn på olika utveck- lingsekologiska nivåer. I ett utvecklingsekologiskt perspektiv sam- spelar barnets olika miljöer och nivåer. Ju äldre barn, desto bredare blir de sociala miljöerna. Alla aspekter på barns fysiska och psykiska utveckling omfattas av en sådan definition. Även samhällets övergripande värderingar och det sätt på vilket samhället tillgodoser barnet rättigheter enligt FN:s konvention om barnets rättigheter ingår. Exempel på sådana rättigheter är åsiktsfrihet och rätten att bli hörd, yttrande- och informationsfrihet, tanke-, samvets- och religionsfrihet, förenings- och församlingsfrihet, rätt till privat- och familjeliv, rätt till utbildning, skydd mot övergrepp, rätt till hälso- och sjukvård, rätt till social trygghet och rätt till godtagbar levnadsstandard. Kommittén menar att detta resonemang står för en helhetssyn och ett förhållningssätt som är angeläget att lyfta fram. Vi anser emellertid att en allmängiltig definition av begreppet barnmiss- handel bör utgå från ett individperspektiv. 3.3Det behövs en definition av barnmisshandel Det finns ingen allmänt omfattad definition av barnmisshandel vare sig nationellt eller internationellt. Men en vanligt förekommande definition i internationella sammanhang är och Kempes definition ; barnmisshandel är när ett barn utsätts för fysisk skada, ofta upprepat, eller allvarlig försummelse av föräldrar eller vårdnadshavare och när dessa handlingar strider mot samhällets normer och lagar vad beträffar vård, omsorg av barn från vuxna och när de inte är ett resultat av oförutsedda händelser. En annan definition av övergrepp riktade mot barn finns i FN:s konvention om barnets rättigheter, . Artikel 19 (1), som rör barnets rätt till skydd mot våld i familjen, säger att konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, admi- nistrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i utbildningssyfte för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, miss- handel eller utnyttjande (inklusive sexuella övergrepp) medan barnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavares eller annan persons vård. Flera rapporter tyder på att olika yrkesgrupper, t.ex. social- arbetare, medicinsk personal, psykologer och jurister, har olika syn på vad som är misshandel av barn. En undersökning från har exempelvis funnit att sjuksköterskor på barnavårdscentraler och personal inom förskolan uppger olika barn i samma barn- grupper när de ombeds ange vilka de känner oro för (K. et al ). Även mellan individer inom samma yrkesgrupp är meningarna delade. Allmänheten definierar dessutom inte barnmisshandel på samma sätt som forskare och professionella. Skilda uppfattningar råder också mellan och inom yrkesgrupper om vad som skall anmälas till socialnämnden enligt 71 § social- tjänstlagen (fr.o.m. : 14 kap. 1 §). Likaså saknas ibland samstämmighet mellan vad som betraktas som barnmiss- handel och vad som anses anmälningsbart. Någon kan alltså mena att ett visst beteende är barnmisshandel men ändå inte behöver anmälas, t.ex. verbala kränkningar eller aga. Utifrån ett barnperspektiv är det således angeläget att definiera begreppet barnmisshandel. En osäkerhet om vad som menas med barnmisshandel drabbar framförallt barnen. Att definiera barn- misshandel är delvis ett pedagogiskt problem. Det är t.ex. mycket viktigt att de allvarliga och ibland långvariga konsekvenserna av beteenden som inte alltid betraktas som misshandel görs kända för en större allmänhet. Forskningsresultat tyder på att känslomässigt avvisande beteende och psykisk likgiltighet kan ha lika svåra följder för ett barn som fysiskt våld och sexuella över- Ett barn som ofta behandlas med likgiltighet, dvs. varken blir bekräftat eller sett, kan riskera ett långvarigt, ihållande lidande. Det är viktigt att slå fast att försummelse är barnmisshandel. De flesta brukar, enligt olika studier, uppfatta fysisk misshandel, all- varlig psykisk misshandel och sexuella övergrepp som grovt våld. Däremot ger fysisk försummelse, t.ex. underlåtenhet att söka medicinsk vård för ett barn som har smärta, sällan upphov till samma starka avståndstagande som kroppslig misshandel. Den pedagogiska uppgiften ligger bland annat i att upplysa om allvaret i alla former av barnmisshandel. 3.3.1Vilka skäl finns för att definiera barnmisshandel? Förutom för att få bort begreppsförvirringen behövs en definition av barnmisshandel för att spegla samhällets syn på barnmisshandel, underlätta samarbete; en gemensam plattform är en viktig utgångspunkt för samverkan mellan olika huvudmän, vägleda vid frågor till som rör konsultation eller anmälan, ingripa; när och för vilka barn åtgärder ska vidtas, utveckla en bättre statistik kring barn som far illa eller riskerar att fara illa, skapa en utgångspunkt vid t.ex. resursfördelning, kunna forska utifrån ett nytt och bredare perspektiv. En pedagogisk uppgift ligger i att få definitionen accepterad av alla grupper i samhället. Agafrågan kan fungera som exempel. förekom agan som ett accepterat inslag i barnupp- fostran. förbjöds kroppslig bestraffning (aga) genom en bestämmelse i . Flertalet föräldrar i känner till och accepterar det svenska agaförbudet, men för några föräldrar, exempelvis med utländsk härkomst, kan bestämmelsen skapa problem därför att man inte känner till den, inte förstår den eller för att den bryter mot den egna traditionen. Vi menar att en definition av barnmisshandel också skulle kunna leda till att all- mänhetens uppfattning i större utsträckning överensstämmer med vad forskningsresultat och olika verksamheters erfarenheter visar. 3.3.2Hur skall definitionen användas? Att definiera barnmisshandel såsom definierar miss- handel ger inte en rättvisande bild av vad barn far illa av, vad barn inte får utsättas för eller vilka åtgärder man inte får underlåta att vidta för att ett barn inte skall fara illa eller riskera att fara illa. Vår definition är därför vidare än den straffrättsliga definitionen av misshandel i 3 kap. 5 § . Vi menar att en definition av barnmisshandel måste omfatta alla beteenden som är skadliga för barn. Den skall således omfatta beteenden för vilka det inte alltid föreligger uppsåt och som inte är möjliga att utreda och fastställa med sådan noggrannhet att de kan utgöra underlag för en brottmålsprocess. Vår definition skall ses som ett verktyg eller hjälpmedel för yrkesgrupper som arbetar med barn eller andra vuxna som på olika sätt möter barn, exempelvis ledare i frivilligorganisationer. Kommitténs definition av barnmiss- handel är i princip synonym med uttrycket barn som far illa. Vi anser således att de barn som blir utsatta för barnmisshandel är barn som far illa. Definitionen kan vara till hjälp när en anmälan till övervägs. Vi vill också i vår definition peka på beteenden som inte vanligtvis betecknas som misshandel men som barn på både kort och lång sikt kan ta skada av. I 71 § (fr.o.m. : 14 kap. 1 §) socialtjänstlagen talas om barn som behöver skydd. Vi föreslår att formuleringen ändras till skydd och stöd (se kapitel Anmälan till socialnämnden). Anmäl- ningsskyldigheten enligt socialtjänstlagen omfattar alla situationer där barn far illa. I vår definition gör vi ingen bedömning av vilka barn som behöver skydd och stöd eller när en anmälan till social- tjänsten skall göras. Vår definition har inte som syfte att användas inom rättsväsendet. En definition bör inte vara statisk utan vara levande och kunna anpassas till gällande normer i samhället. Samhället förändras och kunskapen om vad som är barnmisshandel ökar och tole- ransen för våld mot barn och underlåtenheten att vidta åtgärder minskar (2000:15). Synen på vad som är misshandel har förändrats med synen på barn. är mänskliga rättigheter och demokratiska värderingar den fundamentala basen i en defini- tion av barnmisshandel. Barn är bärare av rättigheter och skall respekteras. Barnmisshandel är när en vuxen person utsätter ett barn för fysiskt eller psykiskt våld, sexuella över- grepp, kränkningar eller försummar att tillgodose barnets grundläggande behov. Kommittén föreslår en övergripande definition av begreppet barn- misshandel och menar att en sådan definition gör det möjligt för myndigheter, organisationer och andra att utifrån sina respektive verksamhetsområden konkretisera vad definitionen innebär för den egna verksamheten. En övergripande definition kan användas av många som arbetar med utsatta barn, vilket leder till samsyn i frågorna och bl.a. underlättar samarbetet över myndighetsgränser- na kring barn som far illa eller riskerar att fara illa. Vi tror att en övergripande definition bör innehålla kända ord med starka signalvärden. Vi föreslår därför: Barnmisshandel är när en vuxen person utsätter ett barn för fysiskt eller psykiskt våld, sexuella över- grepp, kränkningar eller försummar att tillgodose barnets grundläggande behov. Med barn avses varje människa under . utgår från barnet, skiljer inte mellan avsiktliga och oavsiktliga handlingar, skiljer inte mellan aktiv och passiv försummelse, uttrycker en situation där en vuxen inte uppfyller sitt ansvar mot barnet, tydliggör kränkningens och försummelsens skadliga inverkan på barn. Barnmisshandel i form av fysiskt våld Fysisk barnmisshandel innebär att en vuxen person orsakar ett barn kroppsskada, sjukdom, smärta eller försätter barnet i vanmakt eller annat liknande tillstånd. Sådan barnmisshandel kan vara att den vuxna personen slår barnet med eller utan tillhygge, nyper, sparkar, knuffar, kastar, skakar, luggar, river eller biter barnet, trampar eller stampar på barnet eller tvingar in föremål i barnets mun. Fysisk misshandel är också att förgifta, bränna, skålla, riva, försöka dränka eller kväva barnet. Varje form av kroppslig bestraffning räknas som fysisk barn- misshandel. I flera former av sexuella övergrepp mot barn ingår fysisk misshandel dels för att tvinga barnet till underkastelse, dels som del av övergreppet. Som barnmisshandel räknas också det s.k. Münchausen syndrome by proxy. Detta syndrom innebär att en närstående till barnet, oftast modern, vid upprepade tillfällen söker vård för på- hittade eller framkallade sjukdomar eller symtom hos barnet. I allvarliga fall framkallar föräldern själv symtomen, t.ex. kramper, kvävningsanfall eller förgiftning. Syndromet är svårt att upptäcka eftersom föräldern ofta ger intryck av att vara genuint orolig för barnet och ofta tycks samarbeta väl med hälso- och sjukvårds- personalen. Eftersom kommitténs definition inbegriper alla vuxnas våld mot barn och inte enbart föräldrars, räknas t.ex. våld mot barn av en polis, lärare, ledare i frivillig verksamhet eller annan vuxen som fysisk misshandel. Barnmisshandel i form av psykiskt våld Psykisk barnmisshandel innebär att en vuxen person systematiskt eller oftast utsätter ett barn för nedvärderande omdömen, nedbrytande behandling eller avsiktligt känslomässigt lidande. Det kan även vid allvarliga fall handla om en enstaka företeelse för att betecknas som misshandel. Som psykisk barnmisshandel räknas t.ex. orimligt hårda bestraff- ningar, förlöjligande, kritik, hån, nedvärdering, avvisande, utfrys- ning, orimliga krav, påtvingad isolering från sociala kontakter och åldersanpassade aktiviteter eller vägran att lyssna på barnets synpunkter. Som exempel på nedbrytande behandling kan nämnas fostran till asocialt beteende eller kriminalitet. Vissa skadliga expositioner skall också ses som psykisk misshandel, t.ex. att barnet tvingas bevittna (se eller höra) våld i sin närmiljö eller leva i en miljö där våld eller hot om våld förekommer ofta. Psykiskt lidande hos ett barn kan ta sig uttryck i skräck, ångest, glädjelöshet eller negativ påverkan av barnets självförtroende. I alla former av fysiska övergrepp mot barn, inklusive sexuella övergrepp, ingår psykisk misshandel. Enligt direktiven skall utredningen inte behandla frågor som rör sexuella övergrepp eftersom att denna problematik utreds av andra. Kommittén menar dock att en definition av barnmisshandel måste omfatta sexuella övergrepp eftersom detta är en mycket allvarlig form av fysisk och psykisk misshandel. Problematiken sexuella övergrepp berörs inte vidare i utredningen. Sexuella övergrepp mot barn innefattar alla former av sexuella handlingar som påtvingas ett barn av en vuxen person. Sexuellt övergrepp innebär att den vuxna personen utnyttjar barnets be- roendeställning, att handlingen utgår från den vuxna personens behov, att handlingen kränker barnets integritet, att handlingen sker mot barnets vilja eller är en handling som barnet inte kan förstå, inte är moget för eller inte kan ge informerat samtycke till. (övergrepp mot barn; definitioner och förekomst 1999) hänvisar i nämnda rapport till Sgroi (1982) och säger att handlingar som ryms inom begreppet sexuella övergrepp har stor variation. Lättare former av icke-fysisk kontakt som t.ex. verbala sexuella anspelningar, blottning inför barnet eller tittande på pornografisk film/video tillsammans med barnet kan vara både obehagliga och skrämmande för barnet. Fysisk kontakt som t.ex. sexuellt betonade smekningar av bröst eller könsorgan inklusive onani på den vuxna personen är andra vanliga förekommande handlingar bland vuxna personer, som utsätter barn för övergrepp. De allvarligaste formerna av sexuella övergrepp kan handla om full- bordade vaginala, anala eller orala samlag. Kränkning innebär att en vuxen person, oftast , skadar eller äventyrar ett barns psykiska hälsa genom att i ord eller handling behandla barnet nedlåtande eller angripa barnets person- lighet. Kränkningar (med flytande gräns mot psykisk barnmisshandel) kan exempelvis vara att på ett förnedrande sätt kommentera barnets utseende, språk eller begåvning; säga att barnet är odugligt eller att syskon är mycket sötare och mer framgångsrika, förolämpa barnet fysiskt eller verbalt inför kamrater eller vuxna, läsa barnets dagbok eller liknande. Fysisk och psykisk misshandel samt sexuella övergrepp innebär alltid att barnet kränks. Fysisk försummelse innebär att en vuxen person, oftast , skadar eller äventyrar ett barns fysiska hälsa eller utveckling genom att underlåta att garantera barnet godtagbar standard i fråga om fysisk omsorg. Bristande omsorg gäller alla aspekter av barnets fysiska hälsa och utveckling, dvs. hygien, kost och omvårdnad, årstidsanpassade kläder, möjlighet till vila och sömn, skydd och husrum, tillsyn, förebyggande hälsovård, medicinsk vård inklusive tandvård samt skydd mot olycksrisker och skadliga expositioner. Till skadliga expositioner räknas t.ex. att återkommande vara utsatt för skadligt hög bullernivå, vistas i miljöer med droganvändning eller hög alko- holkonsumtion. Psykisk försummelse innebär att en vuxen person, oftast , skadar eller äventyrar ett barns psykiska hälsa eller utveck- ling genom att underlåta att tillgodose ett barns grundläggande behov av t.ex. uppmärksamhet, tillhörighet, fostran, vägledning, stimulans och undervisning. Psykisk försummelse kan t.ex. vara otillgänglighet och känslo- mässig likgiltighet för barnet (med flytande gräns mot psykisk misshandel), underlåtenhet att ge barnet erfarenheter, att lära barnet vad som är rätt och fel och att se till att barnet får skol- utbildning. Alla tänkbara aspekter av barns utveckling avses med defi- nitionen, t.ex. fysisk, psykisk, beteendemässig, känslomässig, hälsomässig, social, moralisk, intellektuell och utbildningsmässig. Som barnmisshandel räknas även försummelse att respektera barnets rättigheter. 4 Förekomsten av barnmisshandel 4.1Förekomsten av kroppslig bestraffning och annan misshandel Det kunskapsunderlag som redovisas i denna rapport berör barn- misshandelns utveckling i och då med särskilt tonvikt på vad som hänt . I viss utsträckning diskuteras även sociala och familjära bakgrundsfaktorers betydelse för uppkomst av misshandel och slutligen hälso- och sjukvårdens, förskolans och skolans möjligheter att upptäcka och anmäla de skador man konstaterat eller misstänkt bero på misshandel av barn. Trots att barnmisshandel i varit föremål för en aktiv diskussion har mycket få studier gjorts, som med någon större säkerhet har kunnat bedöma förekomsten och utbredningen av misshandeln. I samband med anti-agalagens tillkomst gjordes en nationellt övergripande intervjustudie av föräldrars uppfostringsvanor och åren 1994/1995 genomförde , , på uppdrag två enkäter om allmänhetens respektive högstadieelevers inställning, kunskaper och erfarenheter av barnaga. Dessa studier, samt upp- gifter som representerar mer lokal kunskap har fungerat som jämförelsematerial till de aktuella studier som kommittén utfört. De studier som kommittén har utfört våren är: Intervjuer med föräldrar till 1 609 barn (av 2 000 utvalda) i hela landet rörande deras bruk av aga (kroppslig bestraffning) som uppfostringsmetod. besvarad av 1 764 mellanstadieelever (av 2 250 tilltänkta) i hela landet om deras erfarenheter och attityder till aga och mobbning. besvarad av 1 576 (av 2 500 tillfrågade) svenska 20- åringar om deras erfarenheter av och attityder till aga, samt erfarenheter av mobbning och sexuella övergrepp. Den sammanlagda bilden av kommitténs tre studier och ett antal andra studier som utförts i redovisas i korthet nedan. Den ökade frekvensen av polisanmälningar rörande barnmisshandel beror på en ökad vaksamhet Av naturliga skäl är utbredningen av familjevåld mot förskolebarn svår att bedöma, då yngre barn i mycket liten utsträckning själva avslöjar våld eller andra svårigheter inom familjen. Av den anled- ningen har Brottsförebyggande Rådet (BRÅ) specialanalyserat polisanmälningarna om misshandel mot barn i åldern 0–. BRÅ:s sammanfattande analys är, att den faktiska fysiska misshandeln av förskolebarn i inte ökat under 1990- talet, utan att det rört sig om en ökad anmälningsbenägenhet. För detta talade att: Antalet svåra skador minskat i proportion till antalet lindriga skador och anmälningar utan påvisbar skada, samt att den lilla ökning i absoluta tal som fanns av svåra skador utgjordes av en enda skadetyp, bitmärken, vilka inte alls anmäldes 1990 eller tidigare. Om den faktiska barnmisshandeln ökat avsevärt, borde detta också avspeglats i en ökning av den grova misshandeln. Det bedömdes som mycket osannolikt att en ökning av den faktiska fysiska barnmisshandeln skulle vara mest påtaglig bland socialt väletablerade grupper, särskilt i där ekonomiska problem särskilt drabbat de svaga. Att nya grupper av befolkningen anmälts har uppfattats som ett tecken på ökad anmälningsbenägenhet. Kroppslig bestraffning som uppfostringsmetod har minskat kraftigt När det gäller kroppslig bestraffning av barn talar tillgängliga data för att det hörde till vardagen att förskolebarnen blev agade av sina föräldrar. tycks kroppslig bestraffning ha minskat till att gälla knappt hälften av barnen. hade antalet barn som någonsin agats sjunkit ytterligare till omkring en tredjedel och hade det gått ned till att gälla ungefär en femtedel av barnen. Det tycks inte bara vara antalet agade barn som blivit färre. De barn som agas tycks också råka ut för kroppslig bestraffning mindre ofta . anger dock av mellanstadieelever och av yngre vuxna att de under uppväxt- tiden utsatts för svårare kroppslig bestraffning utförd med till- hyggen. Jämförande uppgifter i föräldraintervjuer åren 1980 och 2000 talar för att bruket av kroppslig bestraffning sjunkit väsentligt, speciellt vad gäller att slå barnen med knytnävar eller något föremål eller ge barnen ett kok stryk. Resultaten är i överensstämmelse med svaren från kommitténs båda andra studier till mellanstadie- elever och 20-åringar. Det betyder att kraftfulla kroppsliga be- straffningar som potentiellt kan skada barnen svårt också har minskat påtagligt. Osäkert om allvarliga och ovanliga bestraffningsformer har minskat När det däremot gäller mycket allvarliga och ovanliga bestraff- ningsformer som att hota eller använda knivar och skjutvapen är det osäkert om det skett någon verklig minskning. En anledning till detta kan vara att svårartad misshandel ofta är en del i ett starkt avvikande beteende hos en vuxen person till följd av psykisk sjukdom eller karaktärsstörning – personlighetsdrag som sannolikt påverkas lite av generella attitydförändringar i samhället. Jämförelser med data från andra länder, även nordiska, talar för att kroppslig bestraffning i är lägre, oftast betydligt lägre. Detta tycks framför allt gälla lättare och medelsvåra former av kroppslig bestraffning medan allvarligare former som slag med tillhyggen kanske är lika vanliga som i övriga nordiska länder. Ett underskattat och sällan belyst problem är konsekvenserna av att barn bevittnar våld i sina hem, ofta utan att själva bli miss- handlade . Kommitténs studier indikerar att av alla barn upplevt våld i hemmet åtminstone och att upplever det ofta. Barnamord i till följd av misshandel är sannolikt få Kunskaperna är bristfälliga om barnamord och bestående skador efter fysisk misshandel av barn i . Tillgänglig statistik talar för att färre än 10 barn dödas . Barnamorden har sannolikt minskat , men statistiken är osäker. Räknat per 100 000 barn är barnamord ungefär lika vanligt som i , men betydligt ovanligare än i och . Den vanligaste orsaken till att barn mördas är i samband med att föräldrar begår utvidgade självmord, medan mord i samband med barnmisshandel är sällsynta. Attityderna till kroppslig bestraffning av barn har förändrats kraftigt Procentandelen svenska vuxna som var positivt inställda till kroppslig bestraffning av barn var och 11 pro- cent . Det har skett en kraftig och kontinuerlig nedgång vad gäller positiva attityder till aga och denna nedgång har varit lika kraftig . Skolbarns attityder gentemot kroppsaga har blivit betydligt mer negativa . Andelen elever som kan acceptera ett slag från föräldrarna har minskat från hälften till en femtedel –2000. Anledningen till denna kraftiga attityd- förändring kan vi med säkerhet inte veta något om. Det är dock klart att barn är betydligt mer medvetna om sina rättigheter än tidigare, bl.a. genom den under- visning man fått i skolor och av frivilligrörelser om FN:s konven- tion om barnets rättigheter. Bland bakgrundsfaktorerna framstår en svag familjeekonomi som den faktor, vilken har starkast samband med barnmisshandel, sexuella övergrepp och mobbning. Ju sämre familjeekonomi desto större är barnens utsatthet. måste påpekas, att de flesta familjer med små resurser klarar av att uppfostra sina barn utan våld. Utlandsfödda barn agas mer än svenskfödda, särskilt under för- skoleåren. Utlandsfödda flickor är något mer utsatta för sexuella övergrepp än svenska, men skillnaden försvinner när man tar hänsyn till familjernas ekonomiska förhållanden. Könsskillnaderna är inte så stora när det gäller kroppslig be- straffning, frånsett att flickor anger att de blivit oftare utsatta för våld i hemmet under förskoleåren än pojkar. De anger också att de bevittnat våld oftare mellan vuxna i hemmen och detta gäller särskilt flickor födda utomlands. Utlandsfödda flickor anger att de mobbas oftare än övriga barn under grundskoleåren. Flickor utsätts i betydligt högre grad än pojkar för ofrivilliga sexuella närmanden och övergrepp. Barn med långvarig sjukdom eller funktionshinder, särskilt pojkar, mobbas i högre grad än andra elever. Det finns inte en enda långvarig sjukdom som barnen angett, där det inte funnits en överrisk för mobbning.