sou · GPB3106 · 2002-01-01 00:00:00 — Den ökande personbilstrafiken och konkurrensen om utrymmet i våra större tätorter leder inte bara till mer avgasutsläpp och buller utan även till minskad effektivitet i näringslivet, ökade res- kostnader för resenärerna och sämre livskvalitet för dem, som bor och verkar i dessa orter. En ökad andel kollektivtrafik kan mot- verka denna utveckling. Kollektivtrafiken är även betydelsefull för tillväxten och för sysselsättningen. Goda möjligheter till pendling med kollektiv- trafik ökar förutsättningarna för att separata och lokala arbets- marknader ska kunna knytas ihop och fungera som större arbetsmarknads-regioner. Det är därför av stor vikt att kollektiv- trafiken fungerar väl, såväl i tätort som i gles- och landsbygd. beslöt vid sin behandling av budgetpropositionen för (prop. 2000/01:1, bet. 2000/01: FiU01, rskr. 2000/01:36) att mervärdesskatten på persontransporter skulle sänkas från till . I propositionen aviserade regeringen dessutom ett initiativ till fördjupat samarbete mellan staten och kollektivtrafikbranschen för att identifiera möjliga insatsområden, som kan bidra till att stärka kollektivtrafikens konkurrenskraft. Detta uppdrag är ett konkret uttryck för det utlovade initiativet. Efter den s.k. trafikhuvudmannareformen utvecklades den lokala och regionala kollektivtrafiken kraftigt, främst . har trafikhuvudmännen successivt upphandlat allt mer av kollektivtrafiken, vilket har lett till en betydande minskning av deras kostnader för trafiken. Det har dock resandet i den lokala och regionala kollektivtrafiken stagnerat, framförallt med buss, som resandet med bil kontinuerligt har ökat. kollektivtrafikens andel av resandet fortsätter att minska blir det svårare att uppnå målet om ett långsiktigt uthålligt transport- system. har konkurrensen mellan operatörerna, val av upphandlingsmodell m.m. bidragit till att många operatörer har stora ekonomiska problem. Små marginaler och hårt utnyttjande av personella och tekniska resurser har bidragit till en ökad känslighet för störningar vilken på sina håll har lett till svårigheter att uppehålla kollektivtrafikens omfattning och kvalitet. I en del upphandlingar som genomförts har anbudspriser och kontraktsbelopp ökat kraftigt. Om detta är ett tecken på ett trendbrott kan effekten, utan resurstillskott, bli höjda biljettpriser och/eller minskat trafikutbud, vilket i sin tur leder till ett ytterligare minskat kollektivt resande. De akuta problemen kan också få långsiktiga effekter. En svår ekonomisk situation kan medverka till att varken operatörer eller trafikhuvudmän avsätter tillräckligt med resurser till sin långsiktiga utveckling. kommer detta leda till stagnation och att kollektivtrafiken minskar i omfattning och kvalitet och därmed i betydelse för ett långsiktigt hållbart transportsystem. Åtgärder måste därför vidtas för att stärka den lokala och regionala kollektivtrafikens konkurrenskraft. Även om huvud- ansvaret ligger på kommuner och landsting är det ett brett samhällsintresse att trafiken utvecklas i linje med målet om ett uthålligt tranportsystem. För att utforma, förankra och genomföra åtgärder för ett kraftigt ökat kollektivt resande krävs ett över- gripande och fördjupat samarbete mellan de statliga, kommunala och privata aktörerna på kollektivtrafikens område. En kommitté för samarbete och utveckling En kommitté med en bred parlamentarisk representation tillsätts. Kommittén skall utgöra ett forum för ett fördjupat samarbete mellan staten och övriga aktörer på kollektivtrafikens område. Kommittén skall driva på och ge kreativa bidrag till kollektiv- trafikens utveckling och konkurrenskraft. Tyngdpunkten i kommitténs arbete skall ligga inom den lokala och den regionala kollektivtrafikens område. arbeta såväl med kollektivtrafikens yttre förutsättningar och roll i samhället, som med dess inre och mer branschspecifika behov av utveckling och förändring, . I detta ingår även att behandla såväl kollektivtrafikens samordning med andra trafikslag som dess samband med utvecklingen i andra samhälls- sektorer, inte minst bebyggelseutvecklingen och samhällsplane- ringen i övrigt. Tidsramen för dess bedömningar skall omfatta tiden fram . Utifrån ett konsument- och helhetsperspektiv på kollektiv- trafiken skall kommittén: identifiera, analysera och beskriva problem och möjligheter till utveckling, formulera mål och visioner samt föreslå förändringar och åtgärder, som kan bidra till ett ökat kollektivt resande . Kommittén skall inte ta över något ansvar från befintliga myndig- heter och organisationer utan istället verka för att åstadkomma ett brett samarbete med och mellan de statliga, kommunala och privata aktörerna på kollektivtrafikområdet. Berörda verk och myndig- heter på transportområdet skall bistå kommittén med nödvändigt underlag. Kommittén skall efter samråd med myndigheter och övriga berörda aktörer kunna tillsätta arbetsgrupper för komplette- rande delutredningar. Med utgångspunkt i ett konsumentperspektiv och en helhetssyn på kollektivtrafiken skall kommittén överväga vilka åtgärder som behöver vidtas för att kollektivtrafiken ska få goda förutsättningar att utvecklas. Konsumentperspektivet innebär bl.a. att människors olika res- behov och krav på tillgänglighet, komfort och säkerhet m.m. skall vara en viktig utgångspunkt vid utformningen av samverkande och attraktiva kollektiva transportsystem av hög kvalitet. Kravet på helhetssyn innebär att delegationen bör behandla alla viktiga delar av kollektivtrafiken, hur delarna samverkar samt hur kollektivtrafiken samverkar med andra transportslag. Kommittén skall inledningsvis och med utgångspunkt i en sam- manställning av fakta göra en lägesbeskrivning och analys av dagens situation, problem och möjligheter samt förväntad utveckling av kollektivtrafiken. Jämförelser skall göras av kollektivtrafikens omfattning och kvalitet mellan områden och tätorter av samma typ och storlek. I den mån stora skillnader kan konstateras skall kommittén analysera orsakerna till detta samt varför goda exempel inte får en större spridning och efterföljd. Kommittén skall utreda vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta en vidare och snabbare spridning av goda exempel. Med utgångspunkt i sin analys och de transportpolitiska målen skall kommittén formulera konkreta mål för den lokala och regio- nala kollektivtrafikens utveckling på kort och medellång sikt. Vid formuleringen av målen bör kommittén ha som utgångspunkt att kollektivtrafiken åtminstone behåller, men helst ökar sin andel av det totala persontransportarbetet. Kommittén skall vid sin mål- formulering ta hänsyn till skillnader i förutsättningar för att bedriva kollektivtrafik, t.ex. skillnader som beror av om den förekommer i gles- eller landsbygd, respektive tätorter av olika storlek. Det är också angeläget att kommittén formulerar en eller flera målbilder och visioner av sin syn på kollektivtrafikens möjliga utveckling på lite . Här är det nödvändigt att ta hänsyn till faktorer som fysisk samhällsplanering och bebyggelse- utveckling, vilka just har en påverkan på lång sikt. En lämplig tidshorisont för kommitténs bedömningar i detta avseende är . Strategier, åtgärder och resurser Kommittén skall vidare överväga vilka strategier och åtgärder, samt vilka resurser som behövs för att nå respektive målsättning. Om ökade resurser föreslås till något område skall kommittén också lämna förslag till finansiering eller omprioritering inom befintliga Kommittén har dock inte till uppgift att överväga och föreslå investeringar i specifika objekt i transportinfra- strukturen. Detta hanteras inom ramen för den ordinarie plane- ringsprocessen för investeringar i transportinfrastruktur. Ansvar, roller och lagstiftning Huvudansvaret för den lokala och regionala kollektivtrafiken ligger på kommuner och landsting, vilka via sina trafikhuvudmän finan- sierar och planerar trafiken. Operatörerna ansvarar i allmänhet bara för att ett visst trafikutbud produceras. Statens ansvar för kollek- tivtrafiken avser primärt lagstiftning och finansiering av infra- struktur. Till detta kan läggas det ansvar som olika myndigheter har ålagts för delar av kollektivtrafiken. Så har t.ex. Rikstrafiken ett transportslagsövergripande ansvar att verka för ett samverkande kollektivtrafiksystem. och har ett s.k. sektorsansvar för kollektivtrafik på väg respektive järnväg. har ansvar för utredning, forskning och utveckling om kollektiv- trafik. Kommittén skall överväga om ansvarsfördelningen mellan de statliga myndigheterna respektive mellan myndigheterna och de kommunala och privata operatörerna behöver förändras. En viktig uppgift är att utvärdera och ge förslag på eventuella förändringar av lagstiftningen på området. Den s.k. trafikhuvud- mannareformen har utgjort grunden för den lokala och regionala kollektivtrafiken. Kommittén skall bedöma om lagstift- ningens är väl avvägd i förhållande till kollektivtrafikens roll i samhället och dess inverkan på respektive beroende av andra samhällsektorer. Kommittén skall vidare utreda om förändringar i dagens organisation, rollfördelning, former för upphandling m.m. kan medföra att kollektivtrafiken får bättre förutsättningar för sin utveckling. Ett forum för samarbete Förutom utredningsarbetet är syftet med kommittén att den ska fungera som ett kreativt forum för diskussion och samarbete kring alla för kollektivtrafiken relevanta frågeställningar. För detta krävs att kommittén har en aktiv dialog med alla aktörer på kollektiv- trafikområdet. Kommittén skall på lämpligt sätt, t.ex. via semina- rier och konferenser, fånga upp relevanta frågor samt redovisa och diskutera sina resultat och förslag med kollektivtrafikens intres- senter. Det står kommittén fritt att i övrigt ta de initiativ och komma med de förslag till åtgärder och annat, som den anser behövs för att stimulera kollektivtrafikens utveckling. Kommittén skall samråda med och vid behov samordna sitt arbete med den särskilda kommittén för förbättring av transport- situationen i (dir. 2000:96), vars arbete delvis avser kollektivtrafik. Kommitténs arbete ska vidare ske utifrån ett jämställdhetsperspektiv med utgångspunkt i Jämits slutbetänkande. Kommittén skall även samråda med och vid behov samordna sittarbete med den kommande utredningen om järnvägs- marknadens organisation och i övrigt ta hänsyn till relevanta EG- direktiv, förordningar eller andra förslag som berör kollektivtrafik på väg och järnväg. Kommittén skall redovisa ett delbetänkande samt ett slutbetänkande . Redovisningen skall innehålla en analys och beskrivning av kollektivtrafikens problem och möjligheter, förslag till mål och visioner samt förslag till förändringar av organisation, regelverk och dylikt av betydelse för kollektivtrafikens utveckling och ett ökat kollektivt resande. Kommittén avgör själv hur redovisningen av dess uppgifter skall fördelas på del- respektive slutbetänkande. Det står kommittén fritt att den själv väljer komma med ytterligare skrivelser och förslag till regeringen. Aktörernas syn på kollektivtrafiken Kommittén har under sina sammanträden lyssnat på ett att antal presentationer från olika kategorier av aktörer. Kollektivtrafiken har därvid belysts från såväl konsument- som producent- och samhällsperspektiven. Mycket av det som aktö- rerna har framfört kommer kommittén att arbeta vidare med . hade kommittén bjudit in nio organisa- tioner för att de skulle få möjlighet att kortfattat få presentera sin verksamhet, sin syn på kollektivtrafiken och dess problem och möjligheter för kommittén. Sist finns ett avsnitt som har till- kommit efter sekretariatets underhandskontakter med represen- tanter för busstillverkarna och . Det förtjänar att påpekas att denna bilaga är sekretariatets sammanfattning och tolkning av vad som framförts av de olika aktörerna. Rikstrafiken har i uppdrag att i samverkan med trafikhuvudmän, länsstyrelser och operatörer åstadkomma ett samverkande inter- regionalt kollektivt persontrafiksystem. En deluppgift är att upphandla företagsekonomiskt olönsam men samhällsekonomiskt motiverad persontrafik för interregionala resbehov. Rikstrafikens perspektiv ska vara resenärens, konsumentens, kundens, individens, den rörelsehindrades och inte producentens. Rikstrafikens fokus är på den interregionala kollektivtrafiken, kommitténs på lokala och regional kollektivtrafiken. Gränsen mellan regional/lokal och interregional trafik är svår att dra och all kollektivtrafik bör hänga ihop. Resenärerna är inte betjänta av barriärer i form av bristande samordning av taxor vid stads- eller länsgränser eller dåligt samordnade upphandlingar. En bättre sam- ordning mellan lokal, regional och interregional trafik bör ge fördelar för alla aktörer inom kollektivtrafiken. I vårt visionsarbete säger vi att vi ska skapa en fungerande riks- trafik. Här är information till resenärerna och deras förståelse för hur kollektivtrafiken fungerar av strategisk betydelse. Därför före- slår Rikstrafiken nu att ett gemensamt telefonnummer för hela kollektivtrafiken etableras. Vidare lanserar vi en portal på internet, kopplad till vår hemsida, som på ett översiktligt och brett sätt redogör för all kollektivtrafik. En universell resekortstandard kan bli verklighet och möjliggöra en vidgning av kollektivtrafikens marknad. I samverkan mellan tågoperatörerna och trafikhuvudmännen kan det bli möjligt att lansera kollektivtrafikens superkort. Bokningssystem hos olika operatörer måste kunna kopplas till varandra. Användning av ett särskilt dataprotokoll (XML) kommer snart att bli ett tvingande krav för upphandlade operatörer. Ett annat krav är att skapa fullgod tillgänglighet för alla till kollektiv- trafiken. Det arbetet drivs inom ramen för projektet i vilket många aktörer samordnar sitt arbete. har i en överenskommelse med Rikstrafiken i allt väsentligt accepterat att ansluta sig till Rikstrafikens upphandlingskrav, även för sin kommersiella trafik. En utveckling av Rikstrafikens strävan att samordna kan vara att föreslå vissa lagfästa regelverk vilka samtliga trafikoperatörer måste respektera. Rätt utformade kan regelverk underlätta medan en fri- villig samordning mellan alltför många aktörer kan försvåra. Stationernas/terminalernas framtida funktion måste tydliggöras. Rikstrafiken måste kopplas in i den fysiska planeringen med av- seende på möjligheterna att skapa en fungerande rikstrafik. I pågående arbete med ett sektorsprogram för järnvägen diskuteras behovet av att skapa ett interregionalt nätverk av primära knutpunkter. I Rikstrafikens samordningsansvar ligger att även koppla trafikflygplatser och färjeterminaler till ett sådant nätverk. gavs 1995/96 ett förtydligat sektorsansvar för kollektiv- trafik på väg. Det samlande ansvaret innebär att ska driva på och stödja utvecklingen av en mer tillgänglig och konkur- renskraftig kollektivtrafik. ska inte ta något operativt ansvar för kollektivtrafiken men ska kunna träffa överenskommel- ser om samarbete i angelägna frågor. Ett nationellt program för kollektivtrafik på väg har tagits fram i samarbete med SLTF, , m.fl. Där beskrivs motiv för kollektivtrafik, vision och mål, hur det ser ut , hur kollektivtrafiken kan förbättras och vad ska göra för att stärka kollektivtrafiken (på väg). Förutom att stödja forskning, driva på och stödja andra aktörers arbete ska som myndighet följa upp statsbidrag och utveckla regelverket för fordon, förare och väg. Vidare ska som väghållare och byggare se till att kollektivtrafiken och resenärernas behov beaktas, dvs. att det byggs trafiksäkra och tillgängliga hållplatser, prioritera kollektivtrafiken och hålla en god drift- och underhållsstandard på statens vägar. Följande är viktiga insatsområden. En utveckling av kollektivtrafiken måste utgå från resenärens behov. Branschen måste kunna visa hur jag kan resa istället för att säga så här kör vi. Det kräver dialog med resenären och lyhördhet. Bemötande och rollfördelning mellan aktörerna är viktiga aspekter i detta. Samverkan kring hållbara resor Kollektivtrafiken är en del av det hållbara resandet. Genom att samarbeta med andra ressätt och frågor kan konkurrenskraften stärkas. Att stimulera efterfrågan på hållbara resor kallas och handlar om ökad gångtrafik, cykeltrafik, kollek- tivtrafik, samåkning, bildelning, distansarbete, trafikstyrning samt ökad användning av IT. Framkomlighet i större städer Befolkningstillväxt och ökat transportarbete har lett till trängsel- effekter i de större städerna. Detta i kombination med fartdäm- pande åtgärder har lett till stora framkomlighetsproblem för kollektivtrafiken. Kollektivtrafiken måste prioriteras och om fart- hinder behövs måste dessa utformas så att de inte försämrar kollektivtrafikens komfort och konkurrenskraft. Säkrare och attraktivare bytespunkter och hållplatser Den minst säkra länken i den kollektiva resan är hållplatsen och dess närområde. För att öka säkerheten i hela resan måste därför hållplatser och anslutande vägar i såväl i tätort som på landsbygd utformas på ett attraktivt och säkert sätt. Bytespunkter och termi- naler är strategiskt viktiga. Ansvars- och rollfördelning är oklar vilket leder till problem för resenärerna, i synnerhet för funktions- hindrade resenärer. Sektorsansvariga verk, fastighetsägare, väg- och banhållare, trafikföretag m.fl. måste hitta en bra ansvarsfördelning i hela resans anda. Omvärldsfaktorer i form av skatter, bidrag, avdrag och avgifter har mycket stor effekt på kollektivtrafikens konkurrenskraft. En översyn behöver göras för att de olika aktörerna incitament till att öka det kollektiva resande. En ökad andel järnvägstrafik är ett av de mest effektiva sätten att medverka till uppfyllandet av de transportpolitiska målen. av stagnerande tillväxt upplever järnvägssektorn nu en mycket positiv utveckling. De sista tio årens avreglering ger nu effekt i ökat resande och ökande godsmängder. Den ökade efterfrågan belyser också bristerna inom sektorn. Kapaciteten, både för spår och fordon, ligger på marginalen, framförallt i storstadsområdena. Oklar ansvarsfördelning och ett föråldrat regelverk skapar fler problem. Vidare saknas ett tydligt gränssnitt mellan förvaltning av infrastruktur och myndighets- utövning. Behovet av gemensam kraftsamling har ökat. Sektorns aktörer har enats om ett preliminärt program med en vision och övergripande strategi. Visionen är att järnvägssektorn - i samverkan med andra transportslag – skall erbjuda resenärer och godstransportkunder de mest prisvärda, pålitliga och miljöanpas- sade transporterna. Strategin är uppdelad på följande fem huvud- områden med delområden. Stärk järnvägens roll på transportmarknaden strategi för nätverk för persontransporter strategi för godsstråk och noder ökat engagemang i den fysiska planeringen på och regional nivå fördjupat åtgärdsprogram för förbättrad punktlighet lös kapacitetsproblemen, speciellt i storstadsområden policy för hamn och industrispår Vårda och utveckla sektorns resurser säkerställ tillgången på tågförare förbättrad information till trafikanter och allmänhet utveckla förutsättningarna för planering och behovsanpassning av järnvägens infrastruktur Utveckla roller, kulturer och regelverk. utred och utveckla principer för tilldelning av tåglägen en samlad översyn av de lagar och förordningar som reglerar järnvägen klarläggande samt kommunikation av BV:s och andra aktörers olika roller tydliggör ansvara och principer för tillgänglighet till sektorsgemensamma funktioner (stationer, informationssystem m.m.) Sektorsprogrammet beräknas vara klart . Kommitténs skall utgöra ett forum för samarbete mellan staten och övriga aktörer på kollektivtrafikens område. Kommittén bör därför träffa de politiska beredningarna inom . En sakkunnig från förbunden bör knytas till kommittén. Kommuner och landsting måste ges goda möjligheter att direkt styra och påverka kollektivtrafikens innehåll och omfattning så att den stödjer samhällsplaneringen på lokal och regional nivå samt för att kopplingen mellan kollektivtrafik samt skolskjuts- och färd- tjänst- resor skall kunna utvecklas. Nuvarande lagstiftning medför en otydlig rollfördelning mellan kommuner, landsting och trafik- huvudmän. Lagen är otidsenlig och bör ses över. Kommittén bör behandla kollektivtrafiken ur ett systemperspektiv. Eftersom kollektivtrafiken påverkar den lokala och regionala utvecklingen måste motsvarande inflytande ges till de lokala och regionala nivåerna. Det finns behov av att underlätta resandet inom funktionella regioner vilket bl.a. försvåras av länsgränser och otill- räckligt samordnade taxesystem. Kommittén bör även belysa beho- vet av samplanering av infrastruktur och kollektivtrafik. Infrastruktur och trafikslag i samspel Det fordras en samordning mellan olika trafikslag, mellan infra- struktur och trafik samt mellan investeringar och drift. Vid plane- ring av infrastruktur finns behov av att samplanera för att . underlätta byten mellan olika trafikslag. Kommittén bör belysa hur den statliga, regionala och kommunala nivån bör samverka i denna planering. Den lokala och regionala nivåns inflytande måste stärkas vad gäller infrastrukturens utformning, utbyggnad och använd- ning. Kollektivtrafiken bör utgöra basen i den offentliga trafikförsörj- ningen och vara tillgänglig för alla. Kommittén bör bl.a. belysa potentialen i inklusive kommersiell bildelning. Ett långsiktigt perspektiv på kollektivtrafikens utveckling är viktigt. Det får dock inte innebära att kommittén negligerar de akuta behoven av att förändra inflytande över och organisation av kollektivtrafiken. De löpande kostnadsökningarna kan skapa ytter- ligare blockeringar för en positiv utveckling av kollektivtrafiken. Miljömålen för tydliggör behoven av förbättringar och att staten satsar resurser på kollektivtrafiken. Det är angeläget att kommittén belyser behovet av fortsatta anslag till forskning och utveckling på kollektivtrafikens område. Den internationella utvecklingen på kollektivtrafikområdet bör följas. Uppvärdera kollektivtrafiken inom trafikpolitiken och väg in kollektivtrafikens samhällsekonomiska vinster i denna. Kollektiv- trafiken är ett effektivt verktyg att uppnå de av beslutade transportpolitiska målen, miljömålen och nollvisionen. En propo- sition med ett nationellt handlingsprogram för kollektivtrafiken bör föreläggas . Rollfördelningen mellan trafikhuvudmän och operatörer måste ses över. Samverkan mellan trafikslagen måste stärkas, grundat på hel- hetssyn och ökad kundorientering med fokus på resenärens vardag. Fordonsskatten bör göras miljöanpassad. Kraftiga skatterabatter på utrustning för avgasrening bör införas enligt engelsk modell. Mer- parten av drivmedelsskatten bör återbetala baserat på antalet resenärer. Banavgifterna för bör belasta statsbudgeten och inte trafikhuvudmännen genom höjda banavgif- ter. möjlighet att subventionera sina anställdas resor med kollektivtrafiken. Använd rikskupong- systemet som före- Förbättra möjligheterna att göra skatteavdrag för resor med kollektivtrafik. Skapa ett Eurovinjettsystem för turistbusstrafiken inom EU. Fysisk planering och infrastruktur Kollektivtrafiken måste komma in tidigt och kontinuerligt i stads- och trafikplaneringen. I städerna bör den prioriteras genom sepa- rata körfält för bussar och signalprioritering. Kollektivtrafiken bör användas för att lösa framkomlighetsproblemen i de trafiktäta städerna. När man parkerar sin bil på de större städernas infarts- parkeringar bör man få en kollektivtrafikbiljett. Inför ett särskilt gymnasieprogram för utbildning av taxi- och bussförare. Regeringen måste agera för kommissionens förslag om att bussar ska tillåtas inom hela EU och emot för- slaget om en tredje axel på alla 15 meters bussar. Mer pengar från Östersjömiljarden till export av bussar till . Bussen är kollektivtrafikens ryggrad, (ca 625 miljoner resor ) av kollektivtrafikresandet görs med buss. Det mot- svarar av persontransportarbetet i landet. Av totalt 13 500 bussar i yrkesmässig trafik går ca 8 000 bussar i lokal och regional trafik.