sou · GPB314d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Kommittén skall därvid särskilt utreda bl.a. om det finns skäl och möjligheter att införa regler som begränsar eller försvårar för s.k. sexklubbar att rekrytera unga personer till sin verksamhet och om andra skadliga effekter av sådana klubbar kan undvikas genom lagstiftning eller på annat sätt. För att få en uppfattning om bl.a. sexklubbarnas verksamhet och omfattning har kommittén beslutat att inhämta upplysningar från landets polismyndigheter och från socialförvaltningar i , , och . Med sexklubb avses i sammanhanget en lokal med pornografisk filmvisning och levande nakenframträdande på scen. S.k. enskild posering kan – men behöver inte – förekomma. Servering av enklare slag förekommer vanligen. Gästerna betalar en viss inträdesavgift för varje besök. Verksamheten är inte nödvändigtvis att betrakta som otillåten pornografisk föreställning enligt 2 kap. 14 § ordningslagen (1993:1617). (Jfr prostitutionsutredning, SOU 1981:71 s. 159). Kommittén ber vänligen Er att besvara de frågor som finns angivna i bilagt frågeformulär. Det är önskvärt att svaren kommer kommittén tillhanda . Förekommer det sexklubbar inom Ert verksamhetsområde? Om så är fallet, ber vi Er besvara följande frågor. 1.Ange antalet, deras namn och gatuadress samt hur länge verksamheten har bedrivits. 2.Beskriv respektive sexklubbs program. Vid beskrivningen bör Ni särskilt ange om följande tjänster erbjuds. – Striptease eller annat nakenframträdande på scen – Privat/ Enskild posering 3.a) Förekommer det, enligt Er uppfattning, kriminalitet i anslutning till klubbarnas verksamhet, t.ex. koppleri, köp av sexuella tjänster, skattebrott eller narkotikabrott? Ge i förekommande fall exempel på aktuell brottslighet. b) Förekommer det andra skadliga effekter i anslutning till klubbarnas verksamhet, t.ex. att prostitutionstjänster erbjuds eller att kvinnornas arbete på klubbarna utgör en inkörsport till prostitution eller annan social missanpassning? 4.Vad är Er uppfattning om antalet kvinnor som arbetar på sexklubbarna eller om deras ålder och bakgrund? Har andelen kvinnor med utländsk bakgrund ökat ? 5.Vilka sociala insatser görs med anledning av sexklubbarnas verksamhet? Lämna en närmare beskrivning av insatserna och vilka resurser som har avsatts för ändamålet. 6.Samarbetar Ni med andra myndigheter eller med privatpersoner med anledning av sexklubbarnas verksamhet såsom sjukvårdsmyndig- het, polismyndighet, skattemyndighet, behandlingshem, smittskydds- läkare och hyresvärdar? Lämna om möjligt en närmare beskrivning av samarbetet. 7.Är de nuvarande myndighetsinsatserna mot sexklubbarnas verk- samhet och därmed sammanhängande sociala problem/ kriminalitet tillräckliga? Om så inte är fallet, ange vilka förslag Ni har i frågan. SOU 2001:14 Bilaga 681 Är den nuvarande lagstiftningen angående sexklubbarnas verk- samhet och därmed sammanhängande sociala problem/ kriminalitet tillfredsställande? Om så inte är fallet, ange vilka förslag Ni har i frågan. Ange vem eller vilka personer som vid behov kan kontaktas av kommittén (namn, titel, adress och telefonnummer). Expertutlåtande angående vissa genetiska frågor Uppdraget har specificerats och följande frågor har ställts av utredningen. 1.Finns det risker för genetiska skador hos barn i förbindelser mellan nära släktingar. 2.Om ja vilka är riskerna? Vilka skador och sjukdomar kan uppkomma? 3.Hur stora är riskerna? 4.Finns det några uppgifter om förekomsten av dels sådana förbindelser mellan de här aktuella nära släktingar dels om barn och eventuella skador/sjukdomar. Expertutlåtandet bör ta sikte på risker och annat för barn till antingen föräldrar-barn eller till helsyskon. Ärftliga sjukdomar kan bero på fyra olika mekanismer; 1. Kromosom- förändringar, 2. monogen nedärvning, 3. polygen eller komplex nedärvning och 4. mitokondriell nedärvning. Av dessa är det två. monogen nedärvning och polygen eller komplex nedärvning, som anses innebära att förbindelser mellan nära släktingar ökar risken att få miss- fall eller barn med allvarliga ärftliga sjukdomar eller missbildningar. Vid monogenetiskt nedärvda sjukdomar orsakas sjukdomen av en genetisk förändring eller mutation i en av de mellan 60 000 och 140 000 anlag människan har. Varje monogenetiskt nedärvd sjukdom är sällsynt men det finns många, sannolikt mer än 10 000, och av dessa har 8 000 beskrivits. Några få (några hundratal) finns i . Med invandring ökar antalet monogenetiskt nedärvda sjukdomar marginellt. Svårighetsgraden av de olika sjukdomarna varierar och en del leder inte till allvarliga symptom. De flesta av dem börjar , några under tonåren och några få i vuxen ålder. Risken att under livet få en sjukdom som beror på monogen nedärvning har beräknats till 2–. En gen bestårav två anlag varav det ena nedärvs från modem och det andra från fadern. Monogen nedärvning indelas i dominant och recessiv. Dominant nedärvning innebär att individer som har den genetiska förändringen eller mutationen i ett av de två anlagen i en gen blir sjuk. Det andra anlaget har sålunda inte någon genetisk förändring. Vid dominant nedärvning har alla 1:a grads anhöriga (barn, syskon och föräldrar) till en sjuk individ risk att få antaget och därmed bli sjuka. Risken för 2:grads anhöriga (mor- och far- föräldrar, barnbarn, mostrar och morbroder samt fastrar och farbröder) är . Ju avlägsnar släkt man är desto mindre blir risken att bli sjuk. Recessiv nedärvning betyder att individer som har en mutation i bägge anlagen blir sjuk. Mutationerna behöver inte vara identiska men de måste påverka genens funktion. I de flesta fall kommer ett av de skadade anlagen från modern och det andra skadade antaget från fadern. I sällsynta fall beror sjukdomen hos individen på att endast ett anlag är nedärvt från någon förälder medan skadan i det andra antaget är nytillkommet hos individen (nymutation). Individer som bär antaget i enkel uppsättning såsom vanligtvis föräldrarna till en sjuk individ är friska men kan ibland även få mycket lindriga symptom. För recessivt nedärvda sjukdomar är risken för syskon till en sjuk individ att få antaget i dubbel uppsättning och därmed bli sjuka . Det finns risk för andra släktingar att ha antaget i enkel uppsättning men de blir inte sjuka. En indikation på att en sjukdom är recessivt nedärvd kan vara att föräldrarna är släkt med varandra. Riskerna att bli sjuk i en monogenetiskt nedärvd sjukdom är även beroende på om antaget ligger på en vanlig kromosom (autosom) eller på den så kallade X kromosomen. Finns antaget på en X kromosom och sjukdomen är recessiv innebär det att nästan enbart söner till en kvinna, som har antaget i enkel uppsättning, blir sjuka. Kvinnan blir inte sjuk då hon har två X kromosomer och hon därför har ett normalt fungerade anlag i den andra av sina två X kromosomen. Vid polygent (komplext) nedärvda sjukdomar finns det mutationer i flera olika gener som samverkar och tillsammans med miljöfaktorer avgör om individen får den aktuella sjukdomen. De många olika alternativ som blir möjliga genom att kombinera de olika anlagen och osäkerheten i varje anlags inverkan på sjukdomsförloppet gör det svårare att identifiera ett enskilt anlags betydelse för att en individ skall insjukna i en polygen nedärvd sjukdom. Sjukdomar med polygen nedärvning är vanligen sjukdomar som i de flesta fall drabbar individen sent i livet. Det finns 50–60 sjukdomar med denna typ av nedärvning och de flesta av dessa finns i . De flesta egenskaper nedärvs sannolikt även på detta sätt. Det finns emellertid även missbildningar av olika svårighetsgrad som drabbar det nyfödda barnet som nedärvs på detta sätt. Risken att under livet drabbas av en sjukdom som är polygent nedärvd är i storleks- ordningen och det är framför allt de vanligaste sjukdomarna de som brukar kallas folksjukdomar t. ex. högt blodtryck, schizofreni och Alzheimers sjukdom. Vid polygen nedärvning identifieras inget enkelt nedärvnings- mönster. I populationsbaserade undersökningar finner man emellertid en större risk att insjukna ju närmare släkt man är med en sjuk person. Ju avlägsnare släkt man är desto mindre blir på motsvarande sätt risken. Risken för nära släktingar att bli sjuka är alltid större än risken för vem som helst att insjukna och den är alltid lägre än för monogenetiskt nedärvda sjukdomar. Risker vid släktgiften. Generellt vid släktgiften far barn oftare två anlag som är lika i en gen (homozygot) än när föräldrarna inte är släkt. Om ett barn har nära besläktade föräldrar och det finns en mutation hos en gemensam släkting i en tidigare generation blir risken större för att bägge anlagen skall ha samma mutation än om föräldrarna är obesläktade. Detta i sin tur beror på att de flesta monogenetiskt nedärvda sjukdomarna är sällsynta och om en anmoder eller anfader har antaget är risken större för två släktingar att ha fatt antaget än för andra obesläktade individer. Anmodern eller anfadern behöver inte vara medvetna om att de bär på det skadade antaget när sjukdomen är recessivt nedärvd. Barn med nära besläktade föräldrar har sålunda en ökad risk att få en recessivt nedärvd sjukdom och är sjukdomen allvarlig dör barnet. De flesta bedömare anser att det är risken att få recessivt nedärvda sjukdomar som är förklaringen till den ökade förekomsten till skador hos barn med besläktade föräldrar. Dominant nedärvda sjukdomar kan få konsekvenser som leder till en svårare sjukdomsbild om antaget förekommer i dubbel uppsättning än när det förekommer i enkel uppsättning. Zlotogora (1997) har visat att det finns flera dominant nedärvda sjukdomar som ger en allvarligare sjukdomsbild i homozygot form än när endast ett av en gens två anlag som ger upphov till den dominant nedärvda sjukdomen. Det finns sålunda teoretiska möjlig- heter att även dominant nedärvda sjukdomar kan förekomma i svårare former om föräldrarna är släkt. alla gener som är anlag i en specifik Fastrar, mostrar, farbröder, Det är även möjligt att polygena anlag ger upphov till allvarligare konsekvenser om de förekommer i dubbel uppsättning i en gen jämfört med om de förekommer i enkel uppsättning i samma gen. Om detta antagande är riktigt så skulle man förvänta sig att missbildningar och sjukdomar som beror på polygen nedärvning skulle förekomma oftare hos barn avlade av besläktade föräldrar. Människan anses ha mellan 60 000 till 140 000 gener. Siffran är ännu osäker men storleken på denna siffra har ingen betydelse för det följande resonemanget. Den genomsnittliga andelen av en individs alla gener som är gemensam med olika typer av nära släktingar framgår av tabell 1. I den tredje kolumnen anges chansen att uppnå likhet genom nedärvning i en specifik gen när det förlägger släktskap mellan två individer på det sätt som beskrivs i den första kolumnen. Man utgår då från att den gemensamma anmoder eller anfadern i en av sina gener har ett skadat anlag. Anlaget behöver inte ge några symptom hos anmodern eller anfadern under förutsättning att denne har antaget i enkel uppsättning och sjukdomen är recessivt nedärvd. Kunskapen om att släktäktenskap innebär ökade risker att få barn med skador är mycket gammal och är sannolikt en av de viktigaste skälen till att incest kriminaliserats i de flesta samhällen. Hammurabi's samling av lagar år före finns sådana förbud dokumenterade. Det har emellertid funnits och finns undantag från denna huvudregel. Det mest kända exemplet är från faraonernas där äktenskap mellan syskon förordades men även i flera nutida kulturer framför allt i och i vissa förordas t.ex. kusinäktenskap. Någon modern kultur som tillåter äktenskap mellan första gradens anhöriga har jag inte kännedom om. Det finns relativ mycket dokumentation om de genetiska riskerna vid kusinäktenskap. Det saknas emellertid studier från områden med låg förekomst av kusinäktenskap till vilka får räknas. Med invandring från områden inom vilka kusinäktenskap är mera allmänt accepterat ökar emellertid andelen kusinäktenskap marginellt hos oss. Risker vid kusinäktenskap är även en mycket vanlig frågeställning vid genetisk vägledning eller rådgivning. Om riskerna att få ett skadad barn vid syskon incest, far dotter incest och mor son incest är informationen mycket sparsam. För mor son incest har jag inte kunnat finna några uppgifter och för syskon incest och far dotter incest finns endast ett fåtal vetenskapligt publicerade sammanställningar. Jag redovisar riskerna vid kusinäktenskap översiktligt och har gjort en mera detaljerad sammanställning beträffande riskerna vid syskon incest och far dotter incest. Risker att vid kusinäktenskap få barn som dör under senare delen av graviditeten eller . I en sammanställning från 38 separata studier beräknade Bittles och (1 994) den ökade risken för att få allvarliga sjukdomar som kan ge upphov till sena missfall eller dödsfall i samband med förlossningen eller vid kusingifte till . Motsvarande risk om förbindelsen avser morbror, moster, farbror faster och syskonbarn har beräknats till 8–, Invändningen som kan resas mot sammanställningen är att den nästan uteslutande redovisar studier från områden med hög förekomst av släktgiften och spädbamsdödlighet. Detta beror i sin tur på att det endast finns ett fatal rapporter om betydelsen av kusingiften från kulturer med låg förekomst av kusin- äktenskap. Beräkningarna av riskerna varierar mycket mellan olika undersökningar vilket gör att den sammanfattande riskbedömningen är relativt osäker. Några aktuella studier från finns inte men och medarbetare (1999a) har i en studie från visat att föräldrar som är kusiner har en större risk att få sena missfall, eller att barnet dör under spädbarnsåren vid jämförelse med föräldrar som inte är släkt I den norska studien ingår emellertid en större grupp föräldrar från där kusinäktenskap är vanligare än hos infödda norrmän. Risken att vid kusinäktenskap få barn med allvarliga sjukdomar, missbildingar eller andra handikapp. Det är svårt att avgränsa vad som är en sjukdom, missbildning eller annat handikapp. Uppgifterna om risker för besläktade föräldrar att få barn med lindrigare skador blir därför osäkrare och bilden blir inte lika entydig. Emellertid visar i stort sett alla studier en ökad risk för barnen. Sådana studier finns till exempel från (et al 1999b), (Bhat och Babu 1998), (Stoll et al ), och och (Abdulrazzaq et al ). Med hänsyn till olikheterna i studierna kan man enbart konstatera att det finns en ökad men inte närmare preciserad risk att vid kusinäktenskap få ett barn med sjukdom, missbildning eller annat handikapp. Risken att vid syskon eller far dotter incest få barn som dör eller får allvarliga sjukdomar under graviditeten eller under de rösta levnadsåren. Fyra av de 5 vetenskapliga sammanställningarna som studerat dessa förhållanden rapporterar vad som händer med barnen under den senare delen av graviditeten, nyföddhetsperioden och under de första levnads- åren. Den 5:e är en retrospektiv studie av effekten av incest på barn med begåvningshandikapp. Det saknas sålunda kunskaper om hur incest påverkar risken för tidiga missfall och det finns endast enstaka uppgifter i de andra studierna av hur incest påverkar risken för de sent debuterande oftast polygenetiska nedärvda sjukdomarna. och 1967 studerade 18 barn identifierade under graviditeten, varav 12 var resultatet av bror syster incest och 6 efter far dotter incest. Sju av barnen var friska vid 6 månaders kontroll, 3 barn hade dött, 1 barn hade en missbildning, 3 barn var svårt förståndshandi- kappade och 4 barn hade lindringare förståndshandikapp. Författarna jämförde med en kontrollgrupp som var matchad med avseende bland annat på socioekonomisk bakgrund och den organisation som rekryterat incestfallet. Med organisation avses här det som barnen lämnats till inför adoption. Incestbarnen vägde mindre än kontrollbarnen men var incestmödrarna yngre vilket kan vara en förklaring till just denna skillnad. Endast ett av kontrollbarnen hade ett lindrigt förståndshandikapp men det fanns tre missbildningar noterade bland dessa barn. 1967 rapporterar 13 barn som han fått kännedom om under pågående graviditet i sin kliniska praktik. Av dessa 13 var 7 barn resultatet av bror syster incest och 6 barn av far dotter incest. Fem av barnen var friska uppföljning, 3 barn hade dött, 1 barn var svårt förståndshandikappat, 4 barn hade lindrigare förståndshandi- kapp. Författaren hade ingen jämförelsegrupp. Seemanova 1971 redovisar en uppföljning av 160 barn, 72 barn efter bror syster incest och 88 barn efter far dotter incest. Informationen om dessa barn samlades in genom att olika myndigheter i som rapporterade alla fall av incest till författaren . Studien är sålunda retrospektiv. Som jämförelsegrupp använde Seemanova barn avlade tillsammans med en annan fader än brodern eller fadern men födda till mödrarna i de incestuösa förhållandena. Det fanns 95 sådana barn. Tjugotre av barnen födda i ett incestöst förhållande dog de följdes upp medan 5 av barnen i jämförelsegruppen dog. Författarinnan inkluderar i stort sett endast sådana missbildningar som leder till allvarliga handikapp när hon gör sin sammanställning av barn med missbild- ningar. Hon exkluderar även barn när någon förälder är dövstum, schizofren eller har epilepsi. Av 130 levande barn födda efter incest hade 56 missbildningar enligt författarinnans definition medan motsvarande uppgifter från jämföresgruppen som bestod av 86 levande barn varav 4 av dessa hade sådana svåra missbildningar. och (1982) undersökte 29 barn, 20 barn efter bror syster incest och 9 efter far dotter incest. Uppföljningen hade pågått under . 21 av barnen remitterades därför att de var barn i ett incetsförhållande medan 8 remitterades därför att de hade missbild- ningar. För att få en uppfattning om riskerna med incest bör endast de första 21 barnen inkluderas. Av dessa dog 1 barn, 9 hade missbild- ningar medan 9 bedömdes vara friska.. Ett av de döda barnen dog i plötslig spädbarnsdöd, vilket kan vara av visst intresse att notera. Jancar och (1990) utgick från en grupp av sjukhus för i huvudsak personer med förståndshandikapp. Målsättningen var i första hand att studera risken för kognitiva störningar hos barn avlade genom incest. Studien är retrospektiv och omfattar 1 000 personer som registrerats vid några så kallade specialsjukhus för förståndshandi- kappade i västra . Jancar och fann bland dessa 29 barn från 10 olika föräldrapar 19 barn med förståndshandikapp. Fem förhållanden var mellan bror syster och 5 var förhållanden mellan far dotter. Ett fall med en morbror incest har uteslutits från denna sammanställning. Ett av barnen dog och endast 4 av syskonen uppgavs ha normal intelligens eller ha okänd intelligensnivå, vilket inte är förvånande med hänsyn till hur materialet har valts. Eftersom denna studie inte avser sjukdomar, missbildningar eller allvarliga handikapp upptäckta har den inte tagits med i tabell 2. Tabell 2 Sammanställning av fyra undersökningar som omfattar barn födda efter incest mellan syskon eller mellan far dotter. *Anger barn som inkluderats i studien därför att de hade missbildningar och de har inte tagits med vid beräkningar. Följande beräkningar kan göras med utgångspunkt från tabellen. Att 99 av 213 barn eller av barnen var friska enligt de undersökande forskarnas uppfattning. Att 30 av 213 eller av barnen dog i sam- band med förlossningen eller samt att 73 av 213 eller av barnen fick en allvarlig missbildning som ofta medför ett livslångt handikapp. Det betyder att 103 eller fick allvarligare skador. I tabellen finns 11 barn eller som har bedömts ha lättare former av förståndshandikapp och/eller missbildningar som inte leder till handikapp och som sammanfattats under rubriken övriga. Om dessa barn inkluderas bland de som anges vara friska vilket kan anses var rimligt blir andelen istället för . Med utgångspunkt från underlaget kan man försiktigtvis uppskatta risken för barn till förstagradsanhöriga att dö i samband med förlossningen eller att få en allvarlig sjukdom som medför ett handikapp till i storleksordningen Invändningar mot sammanställningen är emellertid flera bland annat att föräldrar som lever i incestösa förhållanden ofta är marginaliserade i samhället och mödrarna ofta är mycket unga. Dessa förhållanden innebär i sig en ökad risk för att dessa barn får den typ av skador som studerats i de olika undersökningar och i så fall kan skadan bero på miljöfaktorer. Med hänsyn till att samhället starkt fördömer incest är det rimlig att antaga att föräldrarna i incestförhållanden även har en större genetisk belastning för ärftliga sjukdomar än vad andra föräldrar har. Konsekvensen av detta kan vara att risken för barn avlade i samband med incest blir större än vad själva incest förhållandet ger anledning befara. En annan omständighet att ta hänsyn till är de brister i urval av studerade fall. På grund av förhållandena i samband med incest, samhällets starka fördömande som bland annat tar sig uttryck i gällande lagförbud mot incest gör det omöjligt att genomföra vetenskapligt helt invändningsfria studier. Någon form av selektion av de studerade barnen går inte att undvika. Det allmänna intrycket av dessa sammanställningar är emellertid att incestförhållande mellan 1:a grads anhöriga leder till väsentligt ökade risker för barnen att få allvarliga skador, så allvarliga att många av dem dör eller får livslånga handikapp. I de fall där en jämförelsegrupp finns är riskerna för barn från incestförhållande högre än i motsvarade jämförelsegrupp. Att få en uppfattning om hur stor riskökning i verkligheten är går emellertid inte att avgöra av de tillgängliga data. I uppdraget ingår även att belysa huruvida man kan förvänta sig någon särskild typ av skada som en följd av incest. På teoretiska grunder skulle man förvänta sig en starkt överrepresentation av autosomalt recessiva nedärvda sjukdomar. Många av de skadade barnen har även denna typ av sjukdomar även om det inte svarar mot den uppskattade överrisken som man skulle förvänta sig med hänsyn till de inledande övervägandena. De flesta sjukdomstillstånden som redovisas i de olika vetenskapliga sammanställningarna har en mera oklar ärftlighet sannolikt beror de på en kombination av ärftlighet och miljöfaktorer. Det finns sålunda anledning misstänka att polygen nedärvning bidrar till en inte oväsentlig del till av de missbildningar som uppkommer som en följd av incest. Det finns emellertid en studie av och medarbetare (1997) vilken inte stöder detta antagande. Man skulle om antagandet var riktigt i så fall förvänta sig en ökad förekomst inte bara av missbildningar utan även av andra typer av polygenetiska nedärvda sjukdomar såsom diabetes, astma och infarkt hos de barn avlade i kusinäktenskap. Någon sådan ökad risk fann emellertid inte och medarbetare. (1997) Det är emellertid den enda studie som jag funnit som studerat just detta förhållande och studien har utförts i en kultur som länge praktiserat kusingiften. Någon överrepresenation av dominant nedärvda sjukdomar finns inte redovisade i de olika studierna och det finns därför ingen anledning antaga att de utgör en stor andel av sjukdomstillstånden som drabbar barn avlade i förhållanden mellan nära släktingar. Som förväntat fanns inga missbildningar som beror på kromosomavvikelser eller sjukdomar som beror på genetiska förändringar i mitokondrierna redovisade i de fem sammanställningarna. et al och senare 1984 har med utgångspunkt från teoretiska överväganden försökt att beräkna risken att barn blir sjuka eller risken att dö för barn avlade i olika typer av släktförhållanden. Beräkningarna bygger på antaganden om att det finns en risk att ett barn skall få en genetisk eller inte genetisk sjukdom under graviditeten eller . Sjukdomen kan leda till handikapp eller om fostret dör till missfall eller att barnet dör i samband med förlossningen eller i anslutning till denna. Med utgångspunkt från dessa övervägande antar de vidare att det finns 2 så kallade deleterios equivalents per gamet (äggcell eller spermie).