sou · GPB382 · 2002-01-01 00:00:00 — Europeiska kommissionen har överlämnat sin grönbok om fram- tiden för den gemensamma fiskeripolitiken till rådet. Efter debatt och ett brett samråd skall den nya fiskeripolitiken enligt planerna vara beslutad före utgången av . 3Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer I finns ca 550 000 fritidsfiskare som tillsammans fiskar 5,2 miljoner dagar , fiskar 1–och fiskar . Fritidsfisket sker oftast i sam- band med annan fritidsaktivitet. av fritids- fiskarna är medlem i en fiskeklubb. Rekreationsfisket i indelas i sportfiske och fritidsfiske. Fritidsfisket motsvaras av husbehovsfisket i . Den som bedriver något av dessa båda fisken måste betala en fiskevårds- avgift. Med sportfiske avses fiske med spö, pilk eller andra liknande hand- redskap. Som huvudregel gäller att alla som bedriver sportfiske skall betala en fiskevårdsavgift (lyst- fiskertegn). Fiskevårdsavgiften gäller i saltvattenområdet på danskt fisketerritorium och i naturliga sjöar och vattendrag samt i kanaler, diken och andra anlagda vattendrag som är en del av det naturliga vattensystemet. Allmän fiskevårdsavgift krävs inte i vatten som inte har utlopp till sjö, å eller kust eller har sådant utlopp att fisk inte kan passera det. Det är fiskevattenägaren som avgör om ett vatten skall omfattas av avgiften eller inte. Den statliga avgiften för sportfiske kan köpas för tre olika giltig- hetsperioder. Ett årskort kostar 100 Dkr., ett veckokort kostar 75 Dkr. och ett dagkort kostar 25 Dkr. Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer Fritidsfiske (husbehovsfiske) Personer som är och däröver får bedriva fritidsfiske, med rörliga redskap såsom garn och ryssjor. För fritidsfiske betalas en avgift på 250 Dkr. för ett årskort. Denna avgift gäller också som avgift för sportfiske med handred- skap. För att få tillåtelse att bedriva fritidsfiske krävs att man är bosatt i . De redskapstyper fiskaren får använda är rev, nät och ryssjor. Fiskaren får sammanlagt använda högst sex redskap av samma slag eller en blandning de olika redskapstyperna. får endast tre nät användas . I kungörelsen om fritidsfisket finns detaljerade bestämmelser om redskapens beskaffenhet och hur och fisket får bedrivas. Uppbörd av de statliga avgifterna, tillsyn och kontroll Den statliga avgiften kan lösas genom att avgiften betalas in via postgiro eller via auktoriserade försäljningsställe. Avgiften är per- sonlig och kvitto som styrker att avgiften är betald skall tillsam- mans med legitimation medföras under fiske. Lantbruks- och fiskeriministeriet har försäljningsavtal med turistföreningar, campingplatser m.fl. som har en provision om per försåld avgift. De flesta avgifterna erläggs via giro- inbetalning på postkontor. Avgiften går till två postgirokonton som disponeras av ministeriet. Alla som betalar förs in i ett centralt register. Inbetalningskort skickas ut till dem som har erlagt avgift under föregående år. För husbehovsfiskare gäller att varje ute- stående redskap skall vara försett med ett märke med upplysning om namn, adress och kvitto på att avgiften är erlagd. Administration och hantering av register och uppbörd av av- giften sköts, genom upphandling, av en systemoperatör. Liknande system finns också i och . var de samlade intäkterna från fiskevårdsavgiften . anslogs av avgiftsmedlen (31 miljoner Dkr. från fiskevårds- avgiften samt 7.7 miljoner Dkr. från äldre kvarvarande anslag), varav för lax, för marin fiskevård, för ålutsättningar, information och administration samt för generella utgifter. Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer Fiskerikontrollen och auktoriserade fisketillsyningsmän ansvarar för kontroll och tillsyn av bestämmelserna om fiskevårdsavgifter. Kontrollen och tillsynen finansieras över statsbudgeten. En kon- troll av 1 011 sportfiskare visade att av de kontrollerade hade löst fiskekortsavgiften. Ministeriet beslutar om fördelning av avgiftsmedlen efter att ha hört det rådgivande utskott som består av företrädare för yrkes- fisket, husbehovsfisket, sportfisket, vattenbruket och forskningen. Medel från sportfiskeavgiften används till fiskevård, främst utsättning av fisk och andra former av fiskevård. Meningen är att fiskevården skall främja fångstmöjligheterna får både sport-, fritids- och yrkesfisket. Medlen kan också användas till forskning, administration, kontroll och information. Insatserna skall i så stor utsträckning som möjligt främja ett brett urval av fiskarter och ha så stor geografisk spridning som möjligt. Kostnader för forsknings- och utvecklingsinsatser och åtgärder som är avsedda för det rekreativa fisket täcks helt med bidrag medan åtgärder som i första hand gynnar yrkesfisket får bidrag. Till åtgärder i sjöar mindre än 10 ha ges inget stöd. Undantag gäller för introduktion av flodkräftor i naturliga vatten. I finns det föreskrifter i lagen (47/1992, ändrad 1470/1996) om lax- och inlandsfiske att de som bedriver fritidsfiske och yrkes- fiske efter lax, havsöring, havsröding, inlandsfisk och kräftor skall betala en fiskevårdsavgift. Kravet gäller för alla fiskande och för alla typer av redskap. Avgiften är /år för fiske efter lax och /år för fiske efter inlandsfisk. Avgiften betalas via postgiro, bankgiro, kreditkort eller via nätbank. Efter det att betalningen registrerats skickas fiskerav- giftskortet till den betalande. Direktoratet för administrerar avgiften och förvaltar fiske- fondens kapital. Det förs inget register över de personer som har erlagt avgift. Den ordinarie fisketillsynen svarar för avgiftskontrollen i kust- området. Polis och fiskevattenägare svarar för kontrollen i inlands- Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer Överträdelser av bestämmelserna om fiskevårdsavgiften straffas med böter. Betalningsfrekvensen av fiskevårdsavgiften är relativt låg. gjordes 207 000 inbetalningar och tillförde statens fiske- fond . Enligt tidigare bedömningar borde ca 1,6 miljoner personer betala fiskevårdsavgift. Fiskekortförsäljare kan köpa fiskeavgiftskort för vidareförsälj- ning till fiskande. Försäljaren har i dessa fall rätt att göra ett tillägg på på fiskeravgiften för täckande av egna omkostnader. Inköpta fiskekort som ej blir sålda skickas i retur till Direktoratet for naturforvaltning. Dispens från fiskeravgiften kan ges till skolor och institutioner som har fiske som en del i undervisningen eller som del i behand- lingen. Dispens från avgiften kan ej ges till fiskekurser, fiskeut- flykter, organiserade fisketurer eller annan form av organiserat fiske. Dispensansökan sänds in till hemkommunen där skolan eller institutionen är belägen. Beviljad dispens från fiskeravgiften gäller i hela . En dispens fråntar inte den fiskande plikten att inhämta lov att fiska från fiskerättsägaren eller att köpa aktuellt fiskekort. Avgiftsmedlen skall användas för att stödja fiskevårdsåtgärder som kommer allmänheten till godo. Häri inbegrips lokala åtgärder för att underlätta fisket, särskilda driftsutgifter av fiskefrämjande karaktär och forskning. Direktoratet för beslutar om fördelningen av avgiftsmedlen efter fastställda riktlinjer och fastställer också läns- visa ramar för de lokala åtgärderna. Länen fattar beslut om enskilda projekt. Direktoratet för har föreslagit en ändring av avgiftssystemet i . Enligt det förslaget ska avgif- ten för inlandsfiske tas bort. Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer fiskar nästan 2 miljoner finländare vilket betyder att nästan varannan finländare fiskar. Fritidsfiskets andel av den totala fiskfångsten är betydande i . Hälften av den fångst som fiskas fångas med nät och andra passiva fångstredskap. Fiskelagens anda i är att slå vakt om yrkesfisket men trots en alltmer restriktiv fiskepolitik har man inte lyckats. Yrkes- fiskarna känner sig alltmer trängda och minskar stadigt i antal. Många går över till att bli binäringsfiskare. En betydande orsak till denna tillbakagång av yrkesfisket beror, enligt många, på införandet av det fria fisket. 1983 stiftade riksdag en lag om att landet skulle delas in i fiskeområden. Förutom i de tre nordligaste kommunerna i Lapp- land och på är därför indelad i 222 fiskeområden. 1994 kompletterades lagen så att fiskeområdena fick utökade administrativa uppgifter. Fiskeområdena fungerar som planeringsorgan för fiskevården och fisket. Varje område måste ha en vård- och nyttjandeplan som dels ska innehålla uppgifter om vattenarealer, fiskebestånd, ägoför- hållanden och fiske, dels en plan för fiskevård och nyttjande . I tillhör fiskerätten den som äger vattenområdet. Vatte- dragen ägs i allmänhet gemensamt av byns gårdar, men också staten, kommuner, församlingar och privata gårdar äger vattenom- råden. I de samägda vattendragen bildar delägarna ett fiskelag som handhar fisket och sköter fiskevattnet. Alla EU-medborgare som är bosatta i åtnjuter allmän fiskerätt i havet utanför byns gräns. Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer SOU 2001:82 Systemet för fisketillstånd och den länsbaserade handredskapsavgiften Under 18-år och över 65-år allmän rätt att fiska allmän rätt att fiska ej statens fiskevårdsavgift ej kastfiske eller trolliske med därtill antingen den länsbas- trollingfiske med mera än ett därtill alltid vattenägarens lov spö annat fiske och fångst av Alla som fiskar eller fångar kräftor skall i på eget initiativ betala en fiskevårdsavgift till staten. Fiskevårdsavgiften kan inbeta- las med en vanlig giroblankett på post- respektive bankkontor, med bankautomat eller via Internet. Fiskevårdsavgiften , som är personlig, är 90 mark per kalenderår eller 25 mark för en lång fiskeperiod. Personer som inte fyllt eller de som fyllt samt de som enbart metar eller pilkfiskar behöver inte betala fiskevårdsavgiften. Bevis på att fiskevårdsavgiften är betald skall medföras vid fiske. Som bevis för erlagd avgift duger ett sådant kvitto där det framgår för vems räkning inbetalningen gjorts. Avgiften för den långa fiskeperioden gäller från och med den dag inbetalningen görs eller från och med det datum man antecknar på inbetalningskvittensen vid inbetalningsögonblicket. Fiskevårdsavgiften inbetalas på jord- och skogsbruksministeriets konto. De personer som är med på fiskefärden endast som medhjälpare, och som alltså inte deltar i själva hanteringen av fångstredskap under fiskefärden, behöver inte betala fiskevårdsavgiften. Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer I regel har var och en rätt att meta och pilka avgiftsfritt i alla vat- tendrag. Genom att betala den länsbaserade handredskapsfisk- eavgiften får man även rätt att bedriva handredskapsfiske med ett spö, en rulle och ett bete, trollingfiske dock med ytterligare ett viktdrag eller en paravan. Personer som inte fyllt eller som fyllt behöver inte betala statens fiskevårdsavgift eller den länsbaserade handredskapsfiskeavgiften. , pilkfiske och hand- redskapsfiske är dock förbjudet: 1)i forsar och strömdrag i lax- eller sikförande vattendrag 2)på sådana vattenområden där fiske med stöd av någon annan författning eller något beslut är förbjudet. Handredskapsfiskeavgiften är 150 mark per kalenderår eller 35 mark för en lång fiskeperiod. Handredskapsfiske- avgiften är personlig och den ger rätt att bedriva handredskapsfiske inom det län man betalt avgiften för. Vill man fiska med hand- redskap i mera än ett län bör avgiften betalas för alla de län där man ämnar fiska. Den kortvariga handredskapsfiskeavgiften gäller från och med den dag avgiften betalas eller för den fiske- period man antecknar på inbetalningskvittensen när man betalar avgiften. Avgiften kan betalas till vilken penninginrättning som helst, eller med de olika betalningssätt som kan användas. Kvitto över betald(a) avgift(er) bör man ha med på fiskefärden. Noteras bör att; Handredskapsfiske med tillstånd av vattenägaren också är en möjlighet. Vattenområdets ägare kan då han säljer fiskelov till egna vattenområden ge andra bestämmelser om handredskaps- fiske. Det kan t.ex. vara möjligt att med vattenägarens fisketill- stånd fiska med ett större antal spön. Eftersom rätten att fiska baserar sig på fiskarens ålder skall den fiskande ha med sig sitt , sitt körkort eller något annat dokument med vilket man kan visa sin ålder. Skyldigheten att betala fiskevårdsavgiften gäller i hela fastland, inklusive de tre nordligaste kommunerna. Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer Eftersom fisket för större delen av dem som fiskar är ett livslångt fritidsintresse och för dem som fiskar yrkesmässigt en näring håller jord- och skogsbruksministeriet på att sammanställa ett riksomfattande register över alla som betalat fiskevårdsavgift. Till hemadressen för dem som antecknats i registret sänds en personlig blankett för inbetalning av fiskevårdsavgiften för det följande kalenderåret. Det är fiske- och viltavdelningen vid jord- och skogsbruksministeriet i som aktivt leder expertmyn- dighetens administration av fiskerinäringen. Avdelningen genom- för också EU:s gemensamma fiskeripolitik i . Fisketillståndssystemet, inklusive den länsbaserade handredskaps- avgiften som gäller på fastlandet, gäller inte på . Allt fiske på fordrar vattenägarens tillstånd. De som ämnar fiska ute- slutande på behöver inte betala fastlandets fiskevårdsavgift. Allt fiske på regleras i landskapslagen. Vattnen är vanligen samfällda och förvaltas av fiskelag. Det innebär att allt fiske på är tillståndspliktigt. För att få rätten att fiska måste sport- fiskaren köpa ett fiskekort. Fiskekortet ger rätt till sport- och fri- tidsfiske med kastspö, pilk eller mete. Eftersom befolkningen på är mycket beroende av fisket för sin utkomst slår man vakt om det yrkesmässiga fisket. Detta finns också reglerat i land- skapslagen. Vattenägarna har rätt att kontrollera om man inköpt fiskekort. Målsättningen på är att fiskelag skall bildas inom varje kommun. Bildandet av fiskelag på är reglerat i lag. Inkoms- terna från kortförsäljningen går till fiskevårdande insatser samt till anläggandet av vägar och annan infrastruktur. Även utdelning till vattenägarna förekommer. Det finns ingen allmän fiskevårdsavgift på . Den generella fiskevården på består i stort sett i utsättan- det av fisk samt bevarande och restaurering av lekvatten t ex mudd- ring av genom landhöjning stängda passager till viktiga lekvatten. Anledningen till att man på inte infört liknande system som i är omsorgen om sysselsättningen i skärgården samt att man önskar en kontrollerad fisketurism. Resonemanget är att om man inte har kontroll över fisket kan man ej bedriva en bra Finansiering och utformning av fiskevården i våra grannländer fiskevård eller få inkomster av fisketurismen. Det föreligger ett stort intresse av att öka fisketurismen, speciellt , i syfte att skapa en längre turistsäsong. Att man lyckats så väl med fisketurismen på beror till stor del på att det är lokalbefolkningen själva som driver verksamheterna. Inspirationen till satsning på turism har emellertid ofta kommit från andra regio- ner utanför . För att ytterligare öka kontrollen över fritidsfisket önskar man på införa statistik över den fångst som fritidsfiskaren tar upp. Kravet på rapportering av mängden fångad fisk finns för yrkesfisket, men ej för fritidsfisket. Så länge kunskapen om fångs- ternas storlek från fritidsfisket är okänd finns ingen möjlighet att få kontroll över storleken på uttaget. De enda begränsningar som kan göras är att ändra regler för maskstorlek på nät, utlysa fredningsområden och att stipulera minimått på fångad fisk. Landskapsstyrelsen bestämmer om restriktioner när det gäller minimått på fångad fisk samt fredningsområden . Fiskelaget har rätt att freda fiskevatten. För att skydda häckande fågel är det fr.o.m. t.o.m. förbjudet att från strand i havet bedriva spinnfiske och annat fiske med drag. Vattenbruk är relativt utbrett i och på men antalet odlingsarter relativ få, främst regnbågslax och kräftor. På fanns det vid utgången av totalt 22 privata fiskodlingsföretag med 44 olika odlingsenheter. 4.1Historiken kring fiskerätten på enskilt vatten Som allmän rättsregel har i alltsedan de gamla landskaps- lagarnas tid gällt, att fiskerätten i sötvatten tillkommer strand- ägaren. Samma uppfattning uttrycktes i vår första speciella fiske- rättslag K.M:ts allmänna Stadga och Ordning för Rikets Hafs-, Skär-, Ström- och Insjöfiske av 1766. lag fanns ej några allmänna regler om fiskerätten, men bakom en del detaljbestämmelser i byggninga- och jordabalkarna anses ligga den förutsättningen, att strandägaren i allmänhet äger uteslutande fiskerätt i sötvatten. Huruvida samma regel tidigare gällde även för havsfisket är tvek- samt. Kronan försökte göra gällande, att havsfisket var ett regale (kungligt privilegium)och utvidgade detta anspråk även till vissa fisken i strömmar och insjöar, vilket ledde till att många s.k. Kronofisken uppstod. Genom lag torde emel- lertid regalitetsprincipen få anses ha avvisats. I de provinser (, , och ) som 1658 tillföll gjorde sig, i strid mot den allmänna svenska regeln om fiskerätt, den från norska och danska tiden nedärvda rättsåskådningen gällande. Denna innebar att fisket i var fritt, något som även, i begränsad omfattning på grund av strand- ägarnas större politiska inflytande, kom till uttryck i vissa undan- tagsbestämmelser fiskestadga. Exempel på detta var att kronan upplät fritt fiske i öppna havet och vid kronoskär, stränder och som inte tillhörde något hemman. Denna stadga ersattes 1852 med en ny, i vilken uttalades, att fisket var fritt i de delar av de , dit strandäganderätten ej sträckte sig. Några övriga inskränkningar i den enskilda fiske- rätten genomfördes ej. Stadgan 1852 ersattes i sin tur av lag om rätt till fiske och Kungliga fiskeristadgan av 1900, varvid uppdelning skedde mellan allmän lag och administrativa bestäm- I denna ersattes den tidigare något otydliga landgrunds- regeln med definitionen att strandägarens enskilda fiskerätt om- fattade allt vatten som fanns t.o.m. från det ställe invid stranden där ett stadigt djup av vidtog. Den på ned till rådande rättsuppfattningen lagfästes i viss utsträckning genom lagändringar 1928, 1930 och 1932. I samband med dessa inskränkningar i strandägarnas fiskerätt tillerkändes de ersättning som reglerades via särskild lag. Trots dessa åtgärder framställdes dock alltjämt krav på ett mer omfattande frifiske för allmänheten. Detta tillsammans med fiskets tekniska utveckling och oklarheterna i de gällande lagbestämmelser medförde att en revision av fiskerättslagen ansågs påkallad. tillsattes en fiskerättskommitté för utredning av dessa frågor. Resultatet blev lag om gräns mot allmänt vattenområde och lag om rätt till fiske. I den förstnämnda fastställdes nuvarande regler för avgränsningen av det enskilda vattnet. Fiskelagen 1950 fastställde dels den fiskerätt som allmänheten alltid haft grundat på regionalt betingad sedvanerätt och dels inskränktes fiskerätts- ägarnas fiske ytterligare. Även utbetalades ersätt- ning för inskränkningen i fiskerättsägarnas fiskerätt. Detta regle- rades av lagen om ersättning för mistad fiskerätt som innehöll bestämmelser om gottgörelse för intrånget i den enskilda fiske- rätten. tillsattes en fiskevattenutredning. I betänkandet 1978, Fiske på fritid, föreslogs att handredskapsfisket på , på och i de släpptes fritt. Vidare föreslog man ett förenklat förfarande för att bilda fiskevårds- område samt stöd till detta om fisket uppläts till allmänheten. Genom denna förändring hoppades utredningen på att tillgänglig- heten till fisket på skulle förbättras för allmän- heten via bildande av fiskevårdsområde. I den mån så inte skedde och upplåtelsen på fick en tillräcklig omfattning framförde utredningen också att staten skulle överväga ett inlösensförfarande. infördes den nuvarande lagen om fiskevårdsområden, vilket medförde att det blev avsevärt enklare att bilda fiskevårds- område än vad som var fallet enligt den gamla lagen . Fiskevårdsområde kunde bl.a. bildas utan förrättning om samtliga fiskerättsägare var positiva. Kravet på en majoritet för bildande ersattes med ett opinionsvillkor där hårda krav ställdes för att bildandet skulle kunna hindras. Vidare minskades kraven på den fiskerättsförteckning, som låg till grund för bildandet, till en för- enklad fiskerättsutredning som ej behöver omfatta avstyckningar och avsöndringar med fiskerätt. genomfördes reformen om det fria handredskapsfisket och allmänheten fick rätt att fiska med handredskap på enskilt vatten i de och på . En särskild lag om ersättning för intrång i enskild fiskerätt gav rätt till ersättning för de fiskerättsägare som kunde påvisa att de nya bestämmelserna medförde inkomstbortfall. Någon generell ersättning med inlösen av fiskerätten som vid de tidigare lagändringarna skedde ej. Det uppstod tvister om storleken på inkomstbortfallet. Många av tvisterna fick lösas genom domstolsförhandlingar. Sportfisket introducerades i vårt land av engelsmännen . bedrevs fisket endast med flugfiske- redskap, efter lax och öring i strömmande vatten. De första vatten- dragen som detta prövades i var laxälvar i västra och i Jämt- land. första sportfiskeklubbar bildades . Den första nationella organisationen bildades i , under namnet . har organisa- tionen ombildats ett antal gånger, och heter Sport- . Inriktningen inom sportfisket har förändrats markant sedan starten. finns ett flertal olika specialområden inom sportfisket, beroende på om fisket sker i havet, vid kusten, i sjöar eller i rinnande vatten. Det har även skett en betydande redskapsutveckling, vilken styrts av de arter som fisket riktas mot. Inom sportfisket har även skett en uppdelning , mellan de som främst ser fisket som en tävlings- form och de som fiskar för rekreation och för naturupplevelsen. Såväl de fiskerättsägande som en stor allmänhet fiskar för det egna hushållets behov. Husbehovsfisket har mycket gamla traditioner i . Husbe- hovsfisket har visserligen förändrats men begreppet, att fiska för att försörja den egna fastighetens medlemmar, lever kvar även . Husbehovsfisket bedrivs vanligtvis på enskilt vatten men svenska medborgare kan även fiska med ett begränsat antal nät, långrev, ryssja och burar i allmänt vatten. I begreppet husbehovsfiske ryms alla former av fiske inom ramen för dessa metoder. I finns , förutom livsmedelsbestämmelser kring hantering av fisk, inga begränsningar att sälja fisk. Huvuddelen av försåld fisk i kommer från yrkesfisket. Handel med flod- och signalkräftor är dock ett undantag, där kommer huvuddelen av försäljningen från andra än yrkesfiskare. Ytterligare ett undantag är fisket vid kustområden med stöd av enskild rätt, där försäljning även utövas av icke licensierade yrkesfiskare. beslutade om införande av så kallat fritt handred- skapsfiske vilket innebar att utöver vad som då gällde enligt lagen (1950:596) om rätt till fiske även ge rätt för svenska medborgare att fiska med handredskap i enskilt vatten längs kusterna samt i de fem . Syftet med det fria handredskapsfisket på enskilt vatten utmed , södra , och de fem var att tillförsäkra allmänheten sportfiskemöjligheter i dessa vatten. Efter reformen har sportfisket i de berörda områdena stadigt ökat och är av stor omfattning både bland lokalbefolkning och bland de turister som gästar områdena. Även utländska turister kan avgiftsfritt utnyttja resursen. De intressantaste arterna för sportfiske är gädda, abborre, lax, havsöring, gös, sik och ström- ming. fiskelag finns handredskapsfisket reglerat i 9 § med hänvisning till lagens bilaga. I bilagan framgår att fisket får ske med handredskap under förutsättning att fiskemetoden som sådan inte kräver användning av båt. Med detta menas att fisket visserligen får ske ifrån båt, men båten får inte framföras med hjälp av motor, åror eller på annat liknande sätt under själva fisket. Däremot är det möjligt att fiska under det att båten driver. Det innebär att alla former av trolling eller släpfiske är förbjudet för andra än fiskerättsägarna.