sou · GPB368 · 2002-01-01 00:00:00 — En överklagandenämnds beslut kan, under vissa förutsättningar, överklagas hos första- instansrätten vars domar i sin tur kan överklagas till EG-dom- stolen. Förslaget till förodning om gemenskapsformgivning Påföljder vid intrång i skyddet och domförhetsregler När det gäller ersättningsskyldighet m.m. för intrång i ett gemen- skapsformskydd skall nationell rätt i stor utsträckning komma till användning (jfr artikel 92 och 93). För att, i första och andra instans, handlägga mål om intrång i ett gemenskapsformskydd skall medlemsstaterna utse ett så begränsat antal domstolar för gemenskapsformgivning som möjligt (artikel 84.1) Enbart dessa domstolar är behöriga att pröva bl.a. intrångs- mål avseende en gemenskapsformgivning (artikel 85). Mål som rör frågor som bara en domstol för gemenskapsform- givning får pröva skall, som huvudregel, ske i den medlemsstat där svaranden har sin hemvist eller sitt driftsställe (artikel 86.1). För- ordningen tillåter dock att parterna avtalar om att en viss domstol skall vara behörig att pröva tvister dem emellan (prorogation). Det finns även en möjlighet enligt förordningen att få ett mål om intrång prövat av en domstol i den stat där intrånget begåtts eller förberetts (artikel 86.5). Finner en domstol att intrång har begåtts skall domstolen vidta vissa sanktionsåtgärder (artikel 93). Om det inte finns särskilda skäl mot detta skall domstolen –förbjuda svaranden att fortsätta med de åtgärder som innebär eller riskerar att innebära intrång i gemenskapsformgivningen, –besluta om beslag av produkter i den mån de utgör intrång, –besluta om beslag av material och utrustning som främst används för att tillverka sådana produkter, om deras ägare kände till ändamålet eller om ändamålet var uppenbart under rådande omständigheter, –meddela av omständigheterna motiverade beslut som föreskrivs i nationell lag i den medlemsstat där intrånget begås eller riskerar att begås, inbegripet den statens internationella privaträtt. Domstolen skall vidare göra vad som enligt dess nationella lag är befogat för att se till att sanktioner som föreskrivs i förordningen efterlevs. När det gäller interimistiska åtgärder, inbegripet interimistiska säkerhetsåtgärder, för att skydda en gemenskapsformgivning kan en sådan ansökan göras till varje behörig domstol i en medlemsstat i enlighet med vad som gäller enligt landets lagstiftning för att skydda en nationell formgivning. I sådana fall är alltså inte bara en Förslaget till förordning om gemenskapsformgivning domstol för gemenskapsformgivning behörig. Detta gäller även om bara ett annat lands domstol för gemenskapsformgivning är behörig att slutligt avgöra saken (artikel 94.1). 3.2EG-förordningens inverkan på de svenska reglerna om formskydd Inledningsvis framhölls att en EG-förordning kan behöva kom- pletteras med nationella föreskrifter. Enligt utredningens mening behövs sådana kompletterande föreskrifter till den kommande EG- förordningen om skydd för gemenskapsformgivning. Såvitt utred- ningen funnit behövs kompletterande föreskrifter i följande avse- enden –En oregistrerad eller registrerad gemenskapsformgivnings inverkan på senare svenska ansökningar om registrering av formgivning. –Straffansvar m.m. vid intrång i ett gemenskapsformskydd. –Utpekande av en svensk domstol för mål som rör gemenskapsformgivning. För att skapa en bättre överensstämmelse mellan de nationella bestämmelserna och gemenskapsrätten kan härutöver finnas skäl att överväga frågor med anknytning till överlåtelse, licensupplåtelse och pantsättning av formgivning. Det som nämnts berör i olika avseenden den allmänna över- syn av ML som utredningen skall göra enligt direktiven till utred- ningen. Med anledning härav kommer särskilt att anmärkas om en viss regelförändring som utredningen föreslår har ett samband med EG-förordningen. 4En helt ny lag, benämnd formskyddslag Det är ett allt mer välbekant faktum att skyddsmöjlighe- terna för olika typer av immateriella rättigheter spelar en stor roll, särskilt i den industrialiserade delen av världen. I takt med att formgivningen av produkter fått allt större betydelse och kommit att fylla allt fler viktiga funktioner har behovet av goda skydds- möjligheter för design vuxit. Flertalet av de produkter som blir föremål för omsättning har blivit medvetet formgivna för att svara mot vissa behov, t.ex. ergo- nomiska, funktionella eller estetiska. Detta är något som gäller oavsett vilken typ av produkt det är fråga om. Det kan exempelvis röra sig om allt från verktyg och inredningsdetaljer till möbler och armaturer. Att produkten är formgiven på ett särskiljande sätt har kommit att få en ökande betydelse vid dess marknadsföring. Denna utveckling förstärks av att skilda produkter inom ett visst produktområde rent funktionsmässigt blir allt mer likvärdiga. Sammantaget kan sägas att formgivningen blivit ett allt viktigare medel i syfte att skapa en marknad för en viss produkt. Formgiv- ning i dess mest vida bemärkelse har också kommit att uppmärk- sammas mer och mer (se bl.a. prop. 1997/98:117 och SOU 1999:123). Formgivningen av produkter har även en stor betydelse ur ett kulturellt perspektiv. Olika typer av produkter – och då kanske särskilt bruksvaror – är en viktig del av vår omgivning. För att bevara och stärka sådana kulturyttringar måste de som är engagerade i formgivning ges en möjlighet att återfå sina invester- ingar och att säkra sina personliga och ekonomiska insatser. Det kan ske genom att erbjuda ett gott skydd med effektiva sank- tionsmöjligheter mot kopiering och annan inte auktoriserad användning av andras formgivningsinsatser. Men ett sådant skydd måste också skapa goda förutsättningar för en effektiv konkurrens. En helt ny lag, benämnd formskyddslag I takt med formgivningens allt större kommersiella betydelse börjar skyddsmöjligheterna alltmer att präglas av det internatio- nella samarbetet inom området. Bland den rikhaltiga av internationella överenskommelser kan pekas på vad utredningen tidigare anfört i sitt delbetänkande (se SOU 2000:79 s. 42 ff.). Den nu beskrivna utvecklingen reser – utöver en rad materiella frågor, som kommer att behandlas i följande kapitel – även två frå- gor av formell och systematisk karaktär. Bör ML ersättas med en ny lag och vad bör namnet vara på lagens skyddsobjekt? I följande två avsnitt finns en redovisning av utredningens överväganden i dessa avseenden. 4.1Bör ML ersättas med en ny lag ? Förslag: ML bör ersättas med en ny lag. Skälen för förslaget: Utredningen har i sitt delbetänkande Form, , Design – Förslag till genomförande av Europaparla- mentets och rådets direktiv om mönsterskydd m.m. (SOU 2000:79) föreslagit genomgripande ändringar av ML. Redan av detta skäl framstår det som befogat att överväga om en helt ny lag med regler om skydd för formgivning bör ersätta ML. En besvä- rande konsekvens blir annars att lagen riskerar att bli svåröver- skådlig med anledning av att det förs in s.k. bokstavsparagrafer. Ett annat viktigt skäl för att ersätta ML med en ny lag är intres- set av att behålla den nordiska rättslikheten på området. I , och har antingen genomförts eller kom- mer att genomföras lagförslag, som innebär att nya lagar skapas om skydd för formgivning, vilka ersätter de tidigare mönsterskyddslagarna. En ny lag skulle skapa bättre förutsättning- arna för att – så långt möjligt – uppnå en harmonisering inom . Lagstiftning bör vara så utformad att innehållet i reglerna är någorlunda lättillgängligt, vilket ställer krav i både språkliga och systematiska avseenden. ML har varit i kraft . Några nämnvärda ändringar i lagen har inte gjorts . Det finns därför vissa rent språkliga förändringar, som bör över- vägas för att göra lagen mer lättillgänglig. Detsamma gäller för lagens systematiska uppbyggnad. Kapitel och kapitelrubriker bör övervägas. En helt ny lag, benämnd formskyddslag Sammantaget talar allt för att en ny lag bör ersätta ML. Med detta sagt skall framhållas att stora delar av en ny lag inte nödvän- digtvis behöver få ett annat sakligt innehåll än ML. 4.2Mönster, form eller design ? Förslag: ML bör fortsättningsvis benämnas lag (2002:XXX) om skydd för formgivning (formskyddslag). I konsekvens härmed bör ordet för lagens skyddsföremål, dvs. mönster, bytas ut mot begreppet formgivning i lämpliga böjningsformer och samman- sättningar. Skälen för förslaget: I den nuvarande lagstiftningen används ordet mönster för att beteckna det som skyddas enligt ML. Uttrycket har även fått ge namn åt den nuvarande lagen. Användningen av uttrycket går långt tillbaka i tiden. Ursprungligen förekom det i den första förordning som utfärdades till skydd för möns- ter i sidenvävnader. Därefter har uttrycket varit det allmänt före- kommande inom lagstiftningen angående skydd för formgivares prestationer. Med denna utgångspunkt får uttrycket mönster ur ett juridiskt perspektiv anses väl inarbetat. Detta säger dock inget om den nuvarande förståelsen bland allmänheten av begreppet mönster och vad lagstiftningen avser att skydda. Området för ett eventuellt mönsterskydd är både omfattande och mångfacetterat. Inom detta område har utvecklats en rad olika verksamhetsgrenar som sinsemellan skiljer sig åt. Sådana skillnader har bl.a. tagit sig uttryck i olika definitioner för att avgränsa och ge en bestämning av den egna verksamheten t.ex. konsthantverk, formgivning och design (för en beskrivning av dessa och flera relaterade uttryck, se SOU 1999:123 s. 31 ff.). I övrigt kan sägas att det finns en rik litteratur på området som i regel inte har några närmare juridiska beröringspunkter. Det finns inte några bärande skäl för utredningen att närmare behandla den tidigare och nuvarande diskussionen om olika begrepps betydelse för att avgränsa en viss yrkeskategori från andra. Bestämmande för utredningen blir i stället att finna ett uttryck som allmänt sett kan ge den bästa förståelsen av lagens syfte och innehåll. Vad som utgör lagens skyddsobjekt är nämligen redan bestämt genom den definition som föreslagits i utredningens tidigare avlämnade delbetänkandet (se SOU 2000:79 s. 55 ff.). En helt ny lag, benämnd formskyddslag definition som utredningen föreslagit där följer i sin tur av inne- hållet i artikel 1 i mönsterdirektivet. Ett av de mer framträdande skälen till att frågan om skydds- objektets benämning bör övervägas är som nämnts bristen på för- ståelse av uttrycket mönster hos allmänheten. Patentmyndighe- terna i , , och har alla gett uttryck för att okunskap om vad ett mönster i lagens mening är medför problem. Det har bl.a. lett till att myndigheterna i olika sammanhang väljer att beskriva lagstiftningen i termer av skydd för formgivning eller design. De uttryck som enligt utredningens mening utgör tänkbara alternativ till ordet mönster är också framförallt form, formgivning eller design. Form kan i korthet sägas innebära det slutliga resultatet av en skapande verksamhet, en formgivning. I beskrivs form som något som anger hur något är anordnat till det yttre. Detta kan vara både i två och tre dimensioner. Uttrycket är belagt i det svenska språket . Formgivning betyder i sin tur enligt ordboken konstnärlig utformning (av bruksföremål). Ordet har förekommit . Som synonym till formgivning anges design. Uttrycken form och formgivning är således väl förankrade i det svenska språket. De beskriver även på ett tillräckligt träffande sätt vad som åsyftas med lagstiftningen, nämligen att ge skydd åt det visuella intryck en produkt kan ges. Begreppet design definieras i som formgivning, eventuellt även som industriell formgivning. Ordet har i prop. 1997/98:117 getts följande innehåll [b]egreppet design [har] en vidare betydelse än begreppet formgivning och används både om processen, professionen och den färdiga produkten. Ordet härrör från det engelska språket. Den ursprungliga betydel- sen av substantivet design är synonymt med konstruktion, möns- ter, projekt, ritning, utkast, utförande, planering. Användningen av uttrycket design är förhållandevis nytt inom det svenska språket. Först började det komma till användning (bl.a. började det då förekomma i artiklar i dags- och fackpress). Uttrycket har dock kommit att få allt större genomslag och ökad användning inom svenskt språkbruk, något som kan antas ha sam- band med det engelska språkets allt starkare inflytande. Det har redan nämnts att ett skäl för en namnändring är att den allmänna förståelsen för vad som utgör ett mönster i lagens mening En helt ny lag, benämnd formskyddslag Ett annat är den omständigheten att man i och förändrat terminologin. Ett skäl att använda uttrycket design kan vara den betydande omfattning som användningen av detta ord har i internationella sammanhang. Enligt utredningens bedömning har denna utveckling dock inte fått ett sådant genom- slag i det svenska språket att uttrycket design redan av denna anledning borde komma till användning som namn på lagen och dess skyddsobjekt. Mot användning av ett uttryck som design talar i huvudsak svensk lagstiftningstradition och andra rent språkliga skäl. Uttrycket är ett låneord och är främmande för de svenska språk- reglerna, vilket innebär svårigheter att på ett naturligt sätt använda det i sammansatta uttryck och i olika böjda former. Rent allmänt kan även sägas att man bör värna om det svenska språket och sär- skilt undvika att i lagtext införa främmande ord, om inte starka skäl talar för detta. Utformningen av lagtext kan förväntas få en avsevärd påverkan på språkutvecklingen. Undviker man att använda engelska låneord i lagtext, kan man följaktligen också tänkas motverka den pågående anglifieringen av det svenska språ- ket. Utredningen har i sina kontakter med erfarit att man där förespråkar en användning av ordet form. Det- samma har framkommit vid kontakter med Språkvårdsgruppen (gruppen består av representanter för dels skilda institutioner, som t.ex. , dels näringslivet). Det kan vidare konstateras att enligt de riktlinjer som gäller för utformningen av författningsrubriker, bör rubriken innehålla ord som tydligt anger författningens innehåll. Mot bakgrund av vad gäller förståelsen för ordet mönster kan detta i vart fall knappast sägas vara fallet med den nuvarande benämningen på lagen. Skulle lagens rubrik innehålla ordet form- givning och formskydd kan antas att lagens innehåll blir tydligare för allmänheten. Mycket talar för att de flesta är medvetna om att ordet formgivning står för ett visuellt intryck av en produkt. I den danska lagen och i det norska förslaget till ny lag används ordet design. Någon kritik riktades inte mot den danska lagen i detta avseende. I har däremot Norskt Språkråd, motsvarig- heten till den , under remissbehandlingen förespråkat en användning av ordet form. Valet av namn på lagen i och bristen på kritik mot detta val talar i och för att ordet design skulle kunna komma till En helt ny lag, benämnd formskyddslag användning även i . Bristen på kritik i skulle emellertid också kunna tolkas som ett tecken på att ordet design vunnit burskap i danska språket på ett annat sätt än i svenskan. I svenskan används ordet design, t.ex. av journalister, omväxlande med formgivning. Beroende på vilket val man slutligt träffar i kan dock den norska begreppsanvändningen komma att tala för att design bör väljas också för svensk del. Någon avgörande skillnad i rättslikhet mellan de nordiska län- derna medför inte valet av ett annat uttryck än design. Även om det råder en nära språkgemenskap mellan de nordiska länderna finns det på grund av olika språkliga traditioner inte tillräckliga skäl för att alltid sträva efter att finna ord och uttryck som är så lika varandra som möjligt. Eftersom det i lagen ges en definition av skyddsobjektet, som är identisk i de skilda nordiska länderna, behöver inte rättstillämpningen komma att skilja sig åt på grund av en rådande skillnad i terminologin. Sammantaget har utredningen kommit till den slutsatsen att ordet formgivning, och av detta avledda former, är att föredra framför uttrycket mönster eller design. Utredningen har vidare kommit till slutsatsen att ordet formgivning är att föredra som beteckning på den skyddade prestationen framför det kortare men mer intetsägande ordet form. I den fortsatta framställningen kommer således ordet formgiv- ning att användas i stället för mönster. Vidare används uttrycket formskydd som namn på den ensamrätt man kan få genom en regi- strering av en formgivning. 5 Formskyddets uppkomst m.m. En rätt till formskydd med verkan i kan endast upp- komma genom en nationell registrering hos . I det fall beslut fattas om en EG-förodning om gemenskapsformgivning kan skydd för formgivning uppkomma dels genom en registrering hos OHIM, dels genom att formgivningen görs tillgänglig för allmän- heten (se kapitel 3). Till detta kommer även möjligheterna att få skydd för formgiv- ning genom annan lagstiftning (t.ex. URL och VmL). I detta kapitel behandlar utredningen frågor som har anknytning till formskyddets uppkomst. Inledningsvis följer utredningens bedömningar och förslag när det gäller själva ansökan om skydd (se avsnitt 5.1). Den huvudsakliga frågan har här varit att överväga möjligheten till att lämna in en ansökan om skydd på elektronisk väg. I samband med att en myndighet tar emot ansökningar genom vilka ett förfarande initieras, väcks också frågor om hanteringen av dokument inom myndigheten. Det kan t.ex. vara frågor om beva- rande, gallring, insyn och tillgänglighet m.m. Sådana frågor ligger dock utanför det uppdrag som givits utredningen. Den fortsatta framställningen kommer därför att inriktas på de rättsliga fråge- ställningar, som gör sig gällande om övergår till att ta emot ansökningar elektroniskt. Elektronisk dokumenthantering, där elektronisk ingivning av handlingar är en del, regleras i ett flertal författningar. Regleringen är omfattande och delvis svåröverskådlig. Bl.a. vill utredningen erinra om att det finns bestämmelser i bl.a. TF, personuppgifts- lagen (1998:204) och SekrL som alla i skilda avseenden inverkar på en myndighets hantering av handlingar vare sig de är i pappersform eller elektronisk form. Utredningens uppdrag är dock begränsat till ML. De övervägan- den som görs beträffande elektronisk dokumenthantering kommer därför att begränsas till den författningsreglering som mer omedel- bart rör skyddet för formgivning, dvs. I avsnitt 5.2 redovisas utredningens överväganden om s.k. kon- ventions- och utställningsprioritet. Avsnitt 5.3 innehåller utred- ningens överväganden om möjligheten till sekretess i mål och ären- den om formskydd. Avslutningsvis tas i kapitlet upp frågan om formgivaren eller en grupp av formgivare på begäran bör kunna få bli antecknade i formskyddsregistret (se avsnitt 5.4). Förslag och bedömning: De grundläggande uppgifter, som en ansökan om registrering av en formgivning skall innehålla, bör som anges i lag. Utöver vad som föreskrivs bör en formskyddslag härvidlag innehålla regler om att en ansökan skall innehålla uppgifter om sökandens namn eller firma. Det är dock inte nödvändigt att i lag bestämma att en ansökan om registrering av formgivningen till en produkt skall vara skriftlig och egenhändigt undertecknad. Detta formella krav på en ansökan bör kunna ges genom föreskrift i den till lagen hörande förordningen. Härutöver är ingen särskild reglering i lag nödvändig för att skall kunna ta emot elektroniska ansökningar om registrering av formgivning. Skälen för förslaget och bedömningen: En ansökan om registre- ring av ett mönster skall enligt 10 § ML göras skriftligen och inne- hålla uppgift om den vara för vilken mönstret söks registrerat samt bild som visar mönstret. I ansökan skall vidare anges vem som ska- pat mönstret. Vidare finns i 2–4 §§ MF vissa ytterligare bestämmelser om vad en ansökan skall innehålla. I utredningens delbetänkande har föreslagits vissa ändringar i bestämmelsen. Bl.a. föreslås att uttrycken vara och bild ersätts av produkt respektive bildmaterial (se SOU 2000:79 s. 58 f. och s. 139). Inom patenträtten och varumärkesrätten finns även krav på att en ansökan skall innehålla vissa grundläggande uppgifter (jfr 8 § PL och 2–5 §§ PK samt 17 § VmL och 9–10 §§ VmF). I syfte att förebereda införandet av elektronisk ingivning av patentansökningar har kravet på skriftlighet i PL ändrats (se prop. 2000/01:13 och SFS 2000:1158). Ändringen skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer. I samband med ändringen anförde regeringen att avsikten var att i PK meddela föreskrifter som på lämpligt sätt skulle reglera ingivningen av patentansökningar i både pappersform och elektronisk form (se a. prop. s. 36 f.). har vidare i förslaget till ny VmL anfört att det uttryckliga kravet på skriftlighet i lagen bör kunna slopas (se SOU 2001:26 s.192 f.). Allmänt om elektronisk dokumenthantering Den elektroniska dokumenthanteringen inom den offentliga för- valtningen har ökat i omfattning. Allt fler förvalt- ningsrutiner datoriseras. Alltjämt har dock den pappersbaserade handlingen en stor betydelse inom rättslivet och förvaltningen samt som instrument för kommunikation. Den ökade datoriseringen får dock allmänt sett anses skapa bättre förutsättningar för goda kommunikationsmöjligheter mellan enskilda och myndigheter. Den ger också utrymme för en ökad rationalisering av skilda förvaltningsrutiner. Det finns därför goda skäl att ta tillvara dessa möjligheter. Den nya informationsteknologin (IT) behöver inte heller nödvändigtvis vara oförenlig med gällande rätt. De rättsfrågor som aktualiseras när traditionella urkunder ersätts av IT-baserade motsvarigheter har varit föremål för överväganden och lagstiftning på några skilda områden. utfärdades de författningsändringar som ansågs påkal- lade för att ersätta pappersbaserade tulldeklarationer med elektro- niska dokument (se prop. 1989/90:40 och SFS 1990:138). Motsvarande reglering har införts för att göra det möjligt att lämna in elektroniska ansökningar om registrering av datapantbrev enligt lagen (1994:448) om pantbrevsregister (se prop. 1993/94:197 och SFS 1994:448). Författningsändringar har också genomförts för att elektroniska dokument och akter skall kunna införas på skatteom- rådet (se prop. 1994/95:93 och SFS 1994:1905) samt inom exekutionsväsendet (se prop. 1994/95:168 och SFS 1995:441). har den författningsmässiga anpassningen till IT-miljö inte skett på ett mer övergripande sätt. Ändringar har i stället skett i de skilda författningar som reglerar en viss verksamhet (t.ex. tull- och skatteväsendet). Dock gäller med verkan från lag (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer, som på ett mer allmänt sätt kan sägas beröra en IT-baserad dokument- hantering. Lagen avser att genomföra ett EG-direktiv om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer. Överväganden och förslag av mer övergripande karaktär har även gjorts och lämnats av (SOU 1996:40). Enligt utredningens mening är det i huvudsak tre områden som särskilt får betydelse i de fall en ansökan om registrering av form- givning sker på elektronisk väg. Ett av dessa områden är av mer generell karaktär, dvs. frågan har betydelse oavsett vilken myndig- het det gäller. Vad som här avses är den rättsliga reglering som är kopplad till frågan när en handling skall anses inkommen till en myndighet. Utöver den nu nämnda frågan tillkommer två områden som kan ses som mer isolerade till just ML. De är dels kravet på skriftlighet, dels den s.k. mönsterrepresentationen. Den sistnämnda kan i hög grad sägas vara specifik för ML. I FL regleras när en handling skall anses ha kommit in till en myndighet. Enligt huvudregeln har en handling kommit in den dag handlingen fysiskt anlänt till myndigheten (10 § FL). Även om själva handlingen inte har anlänt anses den ha kommit in den dag en avi om en betald postförsändelse som innehåller handlingen fysiskt har anlänt till myndigheten. Handlingen anses även ha kommit in den dag den kommit en behörig tjänsteman tillhanda. I paragrafen ges även vissa kompletterande bevisregler.