sou · GPB3101d1 · 2002-01-01 00:00:00 — 1.Denna lag träder i kraft , då rennäringslagen (1971:437) upphör att gälla. 2.Beslut om indelning i byområde enligt rennäringslagen (1971:437) eller motsvarande beslut enligt äldre bestämmelser skall anses som be- slut om indelning i byområde enligt denna lag. 3.Vad i lag eller annan författning betecknas som områden som blivit anvisade till lapparnas uteslutande begagnande skall i stället avse sådan kronomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition och renbetesfjällen. 4.Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrift som ersatts genom bestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. 5.Sameby enligt denna lag skall bildas genom beslut av bystämman i sameby enligt rennäringslagen (1971:437). För sådan stämma skall be- stämmelserna i rennäringslagen tillämpas utom såvitt avser reglerna om röstning. Beträffande röstning skall reglerna i 6 kap. 22 § denna lag tillämpas. Samebyn skall registreras enligt reglerna i denna lag från det att denna lag trätt i kraft. Har samebyn inom inte bildats skall starta ett förfarande enligt 6 kap. 5 – 11 §§ denna lag. Sedan den nya samebyn registrerats skall den gamla anses upplöst och samtliga tillgångar och skulder skall anses ha övergått till den nya samebyn. 6.Sameby enligt denna lag skall utge ersättning till medlem i sameby enligt rennäringslagen (1971:437) om förvaltningen av renskötselrätten medför att medlemmen kan utöva sådan enskild rättighet som före denna lags ikraftträdande utövades med stöd av rennärings- lagen (1971:437). Lag om bedrivande av rennäring Enligt beslut föreskrivs följande. 1 § Verksamheter som bedrivs med stöd av renskötselrätten skall bedrivas så att nyttjade naturresurser uthålligt ger en god avkastning som den biologiska mångfalden behålls och samiska kultur- värden beaktas. Hänsyn vid utövande av rennäring 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den hänsyn som vid renskötsel skall tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvå- ras. 3 § När rennäring bedrivs skall, utöver vad som sägs i 3 kap. 2 § lagen (2002:xx) om renskötselrätt, hänsyn tas också till allmänna intressen. Renar skall såvitt möjligt hindras från att vistas på marker där det inte är tillåtet. Särskilt skall hänsyn visas för plantskog och aktivt bru- kad med växande gröda. Den hänsyn som skall visas till allmänna intressen kan aldrig vara så ingripande att pågående markanvändning för rennäring avsevärt försvå- ras. 4 § För varje sameby skall det finnas en redovisning som anger till- ståndet för betesmarkerna och vilka natur- och kulturmiljövärden som finns inom området. Redovisningen skall upprättas enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från första stycket. 5 § som förs på bete med stöd av renskötselrätten skall vara märkt på ett sådant sätt att det framgår vem som äger renen. Anträffas inom samebyns betesområde omärkt ren och framgår det inte vem som är ägare tillfaller renen samebyn. Anträffas inom betesområdet ren med förfalskat, förstört eller okänt märke eller med märke som inte är rätt utformat, skall renen tas om hand av samebyn. Den som från omhändertagandet styrker sig vara ägare till renen har rätt att av byn få ut renen eller ersättning för dess slaktvärde med avdrag för byns kostnader för renen. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande får meddela föreskrifter om märkning av ren och renmärken. 6 § skall för att uppfylla syftet i 5 § första stycket föra register över renmärken (renmärkesregister). är personupp- giftsansvarigt för behandlingen av personuppgifter i registret. Registret skall innehålla renmärket, det område där märket får användas, mär- kesinnehavarens namn, personnummer och adress. Renmärke får registreras endast om det tydligt skiljer sig från annat giltigt märke som får användas på renar med vilka sökandens renar kan sammanblandas. Registrerat renmärke skall avlysas om märket inte an- vänts vid renmärkning. Uppgifter om renmärket i registret skall då genast gallras. Är två eller flera registrerade renmärken helt lika eller så lika att de lätt kan förväxlas eller genom ändring komma att överensstämma med varandra, kan på ansökan av sameby eller märkeshavare för vilken likheten medför olägenhet förordna att något eller några av mär- kena skall avlysas eller ändras. Uppgifter om renmärket i registret skall gallras senast efter beslutet om avlysning. 7 § Räkning av samebys renar skall ske . Om sameby begär det, kan medge att räkningen får ske med större tidsmellanrum. En sameby skall underrätta om tid och plats för byns renräkning. kan utse någon att närvara vid renräkningen. Finns anledning anta att samebyn inte följt meddelade föreskrifter, kan besluta om kompletterande renräkning. Den som av förordnats att närvara vid renräkningen har rätt att få tillträde till område och anläggningar där renar hålls samt rätt att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för att fullgöra uppdraget. 8 § På grundval av renräkning enligt 7 § första stycket skall renlängd upprättas. I renlängden skall tas upp ägarna till de renar som hålls på byns betesområde och det räknade eller uppskattade antalet renar för varje ägare. Bystämman fastställer renlängden och beslutar om rättelse i den. 9 § skall med renlängden som underlag föra ett ren- näringsregister. Syftet med registret är att använda uppgifterna vid handläggning av ärenden som rör rennäringen, för statistiska ändamål och för planering som rör rennäringen. är personupp- giftsansvarigt för behandlingen av personuppgifter i registret. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande får meddela närmare föreskrifter om användningen av renlängd som underlag för ett rennäringsregister och om skyldighet att lämna ren- längden och andra uppgifter om renskötseln av betydelse för registret till . 10 § Om främmande renar kommit in på samebys betesområde, skall de skiljas ut så snart det kan ske. Underrättelse om tid och plats för skiljningen skall lämnas till sameby till vilken renarna kan antagas höra. Sådan sameby är skyldig att avdela den arbetspersonal som behövs för skiljningen och för att återföra renarna. Uteblir sameby som underrättats om skiljning och kan renarna inte återföras utan väsentlig olägenhet, får den by som ombesörjer skilj- ningen låta slakta renarna och försälja dem för ägarnas räkning. Om inte annat avtalats, är den by till vilken renarna hör skyldig att utge ersättning för kostnaden för renarnas omhändertagande samt åter- förande eller slakt och försäljning. 11 § Den som är same kan få tillstånd (koncession) att driva rensköt- sel i nedanför lappmarksgränsen inom område där ren- skötsel av ålder förekommer . Koncession innefattar rätt för koncessionshavaren att driva renskötseln även med skötesrenar som tillhör 1.den som äger eller brukar jordbruksfastighet, vilken helt eller delvis är belägen inom den del av länet där koncessionsrenskötsel får bedrivas, om denne är bosatt på fastigheten eller inom , 2.den som har haft koncession inom området, om denne är bosatt inom och inte har övergått till annat huvudsak- ligt förvärvsarbete, 3.make, hemmavarande barn, efterlevande make eller efterlevande underårigt barn till koncessionshavare eller till sådan under 2 angiven förutvarande koncessionshavare som för dödsfallet ägde skötesrenar, om denne är bosatt inom . Koncession får lämnas endast om fortsatt renskötsel inom området är till övervägande nytta för orten och endast om den som söker kon- cession kan antas komma att driva renskötseln på ett ändamålsenligt sätt. Koncession meddelas , högst . 12 § Fråga om koncession prövas av . 13 § Beslut om att bevilja koncession skall ange 3.det högsta antal renar som varje koncessionshavare får hålla inom området och det högsta antal skötesrenar som han får ta emot, 4.om koncessionshavare har rätt att anlägga stängsel, uppföra bygg- nader och taga virke inom koncessionsområdet, 5.de villkor som skall gälla för förhållandet mellan koncessions- havare och skötesrenägare, 6.övriga villkor för renskötseln. Koncessionshavare får ha högst trettio renar i vinterhjorden från varje hushåll. kan, om det föreligger särskilda skäl, med- ge att koncessionshavare får ha fler än trettio renar i vinterhjorden från varje hushåll. skall samråda med innan beslut om kon- cessionsområdet fattas. 14 § Har förutsättningarna för koncessionen ändrats, kan länsstyrel- sen återkalla koncessionen eller besluta om nya villkor. Skyldighet att samla renar 15 § är skyldig att i den omfattning som behövs låta samla ihop renar som hör till byn eller skilja ut ren från dessa, om polismyndighet eller kronofogdemyndighet begär det. Koncessions- havare har motsvarande skyldighet beträffande renar som han får hålla inom koncessionsområde. Myndigheten kan låta verkställa åtgärden på den ansvariges bekost- nad om skyldigheten inte fullgörs. 16 § utövar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna i 2 – 5, 7 och 8 §§ och med stöd av dessa meddelade föreskrifter. utövar tillsyn över att regler och meddelade villkor för koncessionsrenskötseln följs. 17 § Som ett led i tillsynen över förvaltningen av betesresursen skall bestämma det högsta antal renar som får hållas på bete inom samebys betesområde. 18 § och får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att denna lag eller föreskrifter som har medde- lats med stöd av lagen skall efterlevas. Ett föreläggande eller förbud får meddelas sedan det har visat sig att myndighetens råd inte har följts. I brådskande fall, eller när det annars finns särskilda skäl, får dock ett föreläggande eller förbud meddelas . Förelägganden och förbud kan förenas med vite. Om någon inte rättar sig efter ett föreläggande, får beslutsmyndig- heten besluta att åtgärden skall vidtas på den försumliges bekostnad. Följer koncessionshavare eller ägare av skötesren inte föreläggande att minska sitt renantal får besluta om slakt och försälj- ning av de övertaliga renarna. Kostnaden för slakten och försäljningen skall tas ut ur köpeskillingen medan återstoden av köpeskillingen till- faller renarnas ägare. Detsamma gäller om tidigare koncessionshavare inte följer ett föreläggande om att avveckla sitt reninnehav. Ansvar, överklagande m.m. 19 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet inte följer ett föreläggande eller bryter mot ett förbud som har meddelats med stöd av 2 § om inte föreläggandet eller förbudet förenats med vite. 20 § och beslut enligt denna lag eller en- ligt föreskrifter meddelade med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Beslut att bevilja registrering av renmärke får dock inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 21 § och beslut enligt denna lag skall gälla , om inte respektive myndighet bestämmer något annat. 22 § Angår ett beslut som länsstyrelse eller meddelar en- ligt denna lag så många att en kopia av beslutet inte lämpligen kan till- ställas var och en av dem, skall beslutet sändas till samebyns styrelse, som skall hålla det tillgängligt för medlemmarna. För koncessionsren- skötseln skall beslutet sändas till koncessionshavare, som skall hålla det tillgängligt för skötesrenägarna. Meddelande om detta skall tas in i ortstidning. Tiden för överklagande skall räknas från den dag då kungörandet har skett. Denna lag träder i kraft , då rennäringslagen (1971:437) upphör att gälla. 2.Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till före- skrift som ersatts genom bestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. 3.Rennäringslagen (1971:437) skall tillämpas beträffande konces- sioner som meddelats innan denna lag trädde i kraft. Lag om ändring i skogsvårdslagen (1979:429) Enligt beslut föreskrivs i fråga om skogsvårdslagen (1979:429) dels att 14, 20, 21 och 31 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny bestämmelse, 21 a §, av föl- jande lydelse. Skogsmarkens ägare är skyldig att enligt föreskrifter som med- delas av regeringen eller av den myndighet som regeringen be- stämmer underrätta skogsvårds- styrelsen om 1.avverkning och uttag av skogsbränsle som skall äga rum på hans mark, 2.sådan dikning i samband med avverkning som inte kräver tillstånd enligt 11 kap. miljö- balken, 3.vad han avser göra för att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen i samband med avverkning på hans mark, och 4.vad han avser att göra för att trygga återväxten. Skogsmarkens ägare är skyldig att enligt föreskrifter som med- delas av regeringen eller av den myndighet som regeringen be- stämmer underrätta skogsvårds- styrelsen om 1.avverkning och uttag av skogsbränsle som skall äga rum på hans mark, 2.sådan dikning i samband med avverkning som inte kräver tillstånd enligt 11 kap. miljö- balken, 3.vad han avser göra för att tillgodose naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen i samband med avverkning på hans mark, 4.vad han avser att göra för att trygga återväxten, och 5.för det fall marken ligger Innan avverkning sker inom ett område där renskötsel får bedri- vas enligt rennäringslagen (1971:437) (renskötselns året-runt-marker) skall berörd sameby beredas till- fälle till samråd enligt före- skrifter som meddelas av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. inom renskötselområdet, vad han avser att göra för att till- godose rennäringens intres- sen i samband med avverk- ning på hans mark. Innan avverkning sker inom ett område där renskötsel får bedri- vas enligt rennäringslagen (1971:437) skall berörd sameby beredas tillfälle till samråd en- ligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer. I ansökan om tillstånd enligt 16 § till avverkning skall sökan- den redovisa vad han avser att göra för att tillgodose rennäring- ens intressen. Inom renskötselområdet året- runt-marker får tillstånd inte meddelas om avverkningen 1.medför sådant väsentligt bortfall av renbete att möjlighe- terna att hålla tillåtet renantal påverkas, eller 2.omöjliggör sedvanlig samling och flyttning av ren- hjord. Om berörd sameby har motsatt sig en avverkning i samband med samråd enligt 20 §, skall regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer pröva om beslut om begränsning av, eller förbud mot avverkningen skall meddelas med hänsyn till rennä- ringens intressen. Sådant beslut skall meddelas om avverkningen 1.medför sådant väsentligt bortfall av renbete att samebyns möjlighet att bedriva rennäring inom berörd del av samebyns betesområde avsevärt försvåras, eller 2.avsevärt försvårar sed- vanlig samling och flyttning av renhjord inom berörd del av samebyns betesområde. När tillstånd ges skall besluta om vilka hänsyn som skall tas till rennäringens intressen, såsom ifråga om hyggets storlek och förläggning samt tillåten av- verkningsform. Sådana villkor får dock inte avse annat än vad som uppenbart påkallas med hänsyn till ren- skötselrätten Skada till följd av beslut om begränsning av eller tillfälligt förbud mot skogsbruksåtgärd skall ersättas av allmänna medel enligt den bestämmelse som an- ges i 19 §. I ansökan om tillstånd enligt 16 § till avverkning skall sökanden redo- visa vad han avser göra för att tillgodose rennäringens intressen. När tillstånd ges, skall besluta om vilka hänsyn som skall tas till rennäringens intressen, såsom ifråga om hyggets storlek och förläggning samt tillåten avverkningsform. Sådana villkor får dock inte leda till att pågående markanvändning för skogsbruk avsevärt försvåras. Vid skötsel av skog skall ifråga om hyggens storlek och utlägg- ning, beståndsanläggning, kvar- lämnande av trädsamlingar och skogsbilvägars sträckning den anpassning ske som uppenbart påkallas med hänsyn till rennä- ringen. Vid planläggning och genomförande av åtgärderna skall eftersträvas att berörd sameby har årlig tillgång till sammanhängande betesområden och till vegetation som behövs inom områden för samling, flytt- ning och rastning av renarna. Vid skötsel av skog inom ren- skötselområdet skall hänsyn tas till rennäringens intressen, så- som ifråga om hyggens storlek och utläggning, beståndsanlägg- ning, kvarlämnande av träd och trädsamlingar, markberedning gödsling, dikning och skogsbil- vägars sträckning. Därvid skall eftersträvas att samebyarnas tillgång till mark- lavbete och trädlavbete väsent- ligen kan bibehållas och sam- ling och flyttning av renar inte onödig förhindras. Den hänsyn som skall visas till rennäringens intressen kan aldrig vara så ingripande att pågående markanvändning för skogsbruk avsevärt försvåras. Lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672) att 15 kap. 5 § skall ha följande lydelse. Hos skall, för de ändamål som anges i 6 §, med hjälp av automatisk databehandling föras ett för hela landet gemensamt register över fysiska personers och dödsbons konkurser. (1974:157), (1974:157), (1975:1385), lagen (1987:667) (1987:667) om ekonomiska före- om ekonomiska föreningar och ningar finns bestämmelser om lagen (2002:xx) om renskötsel- registrering av juridiska perso- rätt finns bestämmelser om re- gistrering av juridiska personers Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande 101 1Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande 1.1Våra direktiv och uppdrag i övrigt Regeringen beslutade att tillkalla en kommitté med uppgift att kartlägga och redovisa de stödformer som kommer ren- näringen, samerna, samisk kultur och sameskolorna till del samt göra en översyn av rennäringslagen (1971:437) och rennäringsförordningen (1993:384). I direktiven, se bilaga 1, angavs att vi utifrån kartläggningen och översynen skulle lämna förslag till en rennäringspolitik som ger un- derlag för en ekologiskt, ekonomiskt och kulturellt långsiktigt bärkraf- tig rennäring, föreslå hur renskötseln bör organiseras , utre- da vilka uppgifter som i fortsättningen bör vara myndighetsuppgifter, granska förhållandet mellan rennäringen och andra areella näringar, överväga behovet av statligt engagemang i rådgivningen för rennäring- en, utreda effekterna av bestämmelserna om högsta tillåtna renantal, ut- reda hur långa transporter av renar kan undvikas och göra en översyn av bestämmelserna om Samefonden. Under utredningstidens gång har regeringen överlämnat ett antal ut- redningar, en rapport från , skrivelser och hand- lingar till oss för behandling. Följande utredningar har överlämnats till kommittén. skogssamerättsutredningen, 1997, utredningen om Muonio sameby, 1996, med remissvar, och utredningen 1999:25 Samerna – ett ursprungsfolk i , i de delar som avser stärkt skydd mot inskränkningar i renskötselrät- ten samt ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar, dock ej avseende och torv. 102 Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande Utredningen 1999:25 överlämnades till oss för vidare bearbetning och förslag i de aktuella delarna. Statens jordbruksverks rapport om renbetning på , dnr 92 3616/98, har överlämnats till oss såvitt avser behovet av ändring av gällande ansvarsregler. Följande handlingar och skrivelser har vidare överlämnats till oss. handlingar från länsstyrelserna i , och angående förändringar i förordningen (1983:945) om avgifter enligt vattenlagen (1983:291) [förordningen ersatt av förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter], skrivelser från och angående katastrofskadefond för rennäringen, tre skrivelser från Same Ätnam angående avgiftsfria upplåtelser av rätt till jakt och fiske för vissa samer samt senareläggning av start- datum för ripjakt, skrivelse från Saminuorra angående regler för bevisbördan i proces- ser om rätt till renbete, skrivelse från angående möjligheten att så vintergröna gräsarter på kalhyggen för att åstadkomma vinterbete för ren, skrivelse från kommun och samebyarna angå- ende stödutfodringsfond för rennäringen, och skrivelser från i , kommun och Tåssåsens sameby angående upprättande av en renskadefond med syfte att ersätta markägare för skador som renar åstadkommer på skog. Vi har haft en lång rad frågor att ta ställning till. För att uppnå målet, att skapa förutsättningar för en kulturellt, ekonomiskt och ekologiskt långsiktigt hållbar rennäring har vi bedömt att vissa frågor är viktigare än andra. Vi har ansett att följande frågor är bland de viktigaste. att förtydliga innebörden och regleringen av den civila rättighet – renskötselrätten – som samebyarna och dess medlemmar grundar sin användning av mark och vatten på, att vi i vår granskning av förhållandet mellan rennäringen och andra areella näringar förtydligar regleringen av förhållandet mellan ren- Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande 103 skötselrätten och äganderätten så att den samverkan som måste ske på det lokala planet bygger på klarare regler om den ömsesidiga hänsyn utövare av renskötselrätt respektive markägare har att ta, ett ökat inflytande för medlemmarna i samebyarna över sin egen interna organisation, att ge samebyarna ett ökat inflytande över admini- strationen av rennäringen och de stöd och ersättningar som tillkom- mer rennäringen, samt att ge samebyarna möjlighet att själva besluta om villkoren för medlemskap i samebyn. Viktiga begrepp för den fortsatta framställningen är rennäring och ren- skötsel. Dessa ord används ibland synonymt. Vi anser dock att det är fråga om två olika saker. Rennäring är, enligt vår uppfattning, ett vida- re begrepp än renskötsel och omfattar, förutom renskötsel, bl.a. jakt och fiske med stöd av renskötselrätten. Med renskötsel menar vi sköt- seln av och arbetet med renhjorden. Ett betänkande skall innehålla en beskrivning av eventuella konsekven- ser av förslagen med hänsyn till den kommunala självstyrelsen, brotts- ligheten och det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning och offent- lig service i olika delar av landet, små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större före- tags, jämställdheten mellan kvinnor och män och möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen (15 § kommittéförordningen [1998:1474]). Vidare skall betänkandet innehålla beräkningar av för- slagens eventuella konsekvenser för kostnader och intäkter för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Om förslagen inne- bär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt skall dessa också redo- visas (14 § kommittéförordningen). Vi har valt att presentera den konsekvensanalys som anges i 15 § kommittéförordningen i samband med respektive förslag. När det gäller de ekonomiska konsekvenserna presenteras de i kapitel 11. Arbetet i kommittén inleddes . Vi började med att in- hämta information om och synpunkter på de frågor vi har haft att be- handla från företrädare för ett stort antal samebyar och myndigheter. 104 Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande Ledamöterna besökte och , olika samebyar samt företrädare för de tre rennäringsdelegationerna i , Väs- terbottens och . I samband med denna informationsin- hämtning anordnade vi ett seminarium angående rennäringens villkor och dess betydelse för och påverkan på den biologiska mångfalden med professor , universitetslektor , förestån- dare för , och universitetslektor, nume- ra professor, . Vi har också inhämtat synpunkter från företrädare för andra mark- användare inom renskötselområdet när det gäller frågor som rör ömse- sidig påverkan mellan rennäringen och annan markanvändning. Fram- förallt har förhållandet mellan rennäringen och skogsbruket behandlats. Vi har haft möten/hearings med företrädare för Skogsägarna/LRF i så- väl som och . Ledamöterna har också träffat företrädare för kommuner inom renskötselområdet, Skogsindustrierna, och samt företrädare för , Fjälljägarna i och lands fjällbygd.