sou · GPB3103d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Kommissionen skall särskilt undersöka domarens roll som processledare såväl vid förberedelsen som vid huvudförhandlingen. Möjligheten att använda olika förfaranden i olika typer av mål, särskilt vid behandlingen av komplicerade tvister, men också vid behandling av anspråk som gäller ett litet intresse skall övervägas. Som vägledning för utformningen av allmänna bestämmelser om förfarandet i civilprocessen gäller att de skall lämpa sig för både dispositiva och indispositiva tvistemål. Dessutom skall kommissionen utreda möjligheten att träffa del- avgöranden i tvistemål, utan att alla de yrkanden som framställts i stämningsansökan behöver behandlas. Också bestämmelserna om förlikningsförfarandet skall omprövas. Likaså skall möjligheten att tillåta skriftlig bevisning och användning av modern teknik utredas. 6.2.2Andra förfaringssätt att i sak avgöra ett mål Intill dess att huvudförhandlingen har avslutats kan parterna avtala att en sak skall behandlas enligt reglerna om en förenklad rätte- gång. Parterna kan däremot inte avtala om att en förenklad rättegång skall hållas i sådana frågor som rör härstamning, över- prövning av administrativa beslut om frihetsberövande och andra tvångsingrepp, giltigheten av adoptionsåtgärder eller mål som rör frikallelse från militärtjänst. Tvister som rör ekonomiska förhållanden och där värdet inte överstiger 20 000 NK kan behandlas vid en förenklad rättegång endast om parterna har avtalat detta. Domstolen kan avgöra en tvist även om en huvudförhandling inte hålls. Dom kan också med- delas på enbart ett skriftligt förfarande, i de fall som parterna har fått besked om detta och att de särskilt måste kräva en muntlig förhandling inom en viss angiven tidsfrist. I det fall en person som är misstänkt för ett brott som inte kan ge fängelse , inför domstolen har erkänt gärningen och den styrks av övriga omständigheter i målet, kan målet avgöras i førhørsretten utan huvudförhandling. Den anklagade måste ge sitt samtycke i førhørsretten och domstolen får inte vara tveksam till att på detta sätt avgöra skuldfrågan. Huvudförhandling i både tviste- som brottmål skall vara muntlig och parterna skall lägga fram sin sak inför rätten. Uppläsning av vittnesmål etc. kan inte träda i stället för personlig inställelse. Domstolens avgörande skall bygga på det som framkommit under huvudförhandlingen. Det följer av tvistemålsloven att skriftliga bevis skall läsas upp av den som åberopar beviset, om inte domstolen bestämmer på annat sätt. Om domstolen finner det tillräckligt kan det väsentliga inne- hållet i skriften återges muntligt. Påstår någon av parterna att det som återges avviker på någon väsentlig punkt kan den parten kräva att det skriftliga beviset i sin helhet skall läsas upp. Det följer av straffeprosessloven att skriftliga bevis skall läsas upp av den som åberopar beviset om inte domstolen bestämmer något annat. 6.3.3Traditionell och modern teknik Såväl lagmansrettena som herreds- och byrettena kan höra vittnen och sakkunniga genom förhör utom domstol i brottmål. Regler finns också för att vittnesförhör och förhör av sakkunniga i civil- mål utom domstol skall kunna hållas. Kungen har bemyndigats att utfärda närmare bestämmelser om hur sådana vittnesförhör skall ske. Med förhör utom domstol avses bevisupptagning via telefon, eventuellt också med bildupptagning. I praktiken innebär det emellertid att förhöret sker vid en telefonkonferens. För närvaran- de saknar de norska domstolarna den nödvändiga utrustningen för att hålla förhör med video. Som framgår under avsnitt 6.2.1 om reformbehovet pågår en utredning om bl.a. möjligheten att tillåta skriftlig bevisning och användning av modern teknik. Den part som åberopar bevis skall ange sina bevis antingen i partsinlagan eller lägga fram dem muntligt inför domstolen så snart han får tillfälle till det och på ett sådant sätt att det tydligt framgår vilka omständigheter han önskar åberopa med de olika bevis- medlen. Domstolen ansvarar för att kalla vittnena till inställelse i rätten. När en part också har ett ombud (advokat) skall advokaten svara för kallelse av de vittnen parten önskar höra och vid behov även för delgivning och stämning om inte domstolen bestämmer annat. Domstolen kan också i andra fall ålägga en part eller dennes ombud att ombesörja kallelse av vittnen. När åklagarmyndigheten har beslutat att väcka åtal, skickar myn- digheten en kopia till domstolen av åtalsbeslutet med uppgift om den bevisning som åklagaren önskar åberopa. sänds också en kopia av åtalsbeslutet till den åtalade eller dennes försvarare om bevisföringen i målet, liksom uppgift om när svarandesidan senast skall redovisa sin bevisföring. Försvararen skall tillsammans med den tilltalade utan dröjsmål lägga upp riktlinjerna för försvaret. I detta fall skall förutom svaret till åklagaren också en kopia av detta skickas till domstolen. Har den åtalade inte någon försvarare skall åklagaren i stället ge honom uppgift om de bevis som åklagaren stöder sin talan på. Han skall anmodas att senast uppge om han anser det bör föras andra bevis än dem åklagar- myndigheten åberopat. När tidsfristen löpt ut sänder åklagar- myndigheten dokumenten till domstolen med uppgift att möjliga nya bevis kan komma från den tilltalade. Vittnen kallas med delgivning och erinran om att utevaro kan medföra stämning att inställa sig. Bestämmelser om kallelse- förfarandet finns i domstolsloven. När det gäller brottmål följer av samma lag att en stämning till inställelse kan företas med hjälp av polisen eller kriminalvården. I praxis görs detta i stor utsträckning. Vittnesförhör som har betydelse för saken hörs muntligt under huvudförhandlingen, om inte särskilda förhållanden lägger hinder för detta. Det kan vara fråga om vittnesförhör med personer i mål om brott eller förseelse mot sedligheten. Vittnesmål som tas upp särskilt kan läggas fram under huvudförhandlingen genom uppläsning, videouppspelning eller ljudupptagning i stället för en personlig inställelse. Samma förfarande kan användas om vittnet är förståndshandikappat eller har nedsatt fysisk funktions- förmåga. Tillvägagångssättet kan också användas när hänsyn till vittnet talar för en sådan ordning. När det gäller vittnen som inställer sig personligen till huvud- förhandlingen får tidigare skriftliga förhör under förfarandet bara läsas upp om det föreligger motstridiga uppgifter mellan detta och vittnesmålet i rätten eller på sådana punkter som vittnet nekar att uttala sig om eller förklarar att han glömt. Detsamma gäller skrift- liga vittnesmål som vittnet tidigare avgivit i målet. Skriftligt utlåtande från en sakkunnig som inte har inställt sig till huvudförhandlingen kan användas som bevis när en personlig inställelse inte kan ske eller när det inte bedöms vara nödvändigt. Detsamma gäller uppgifter från personundersökaren. Sådana vittnesmål kan också läsas upp i den utsträckning det är ändamåls- enligt också när den sakkunnige eller personundersökaren är personligen närvarande vid huvudförhandlingen. 6.4.5Traditionell och modern teknik Bevisupptagning utom huvudförhandling dokumenteras genom att förhöret protokollförs. Det som finns återgivit i protokollet läses också upp för godkännande av vittnet. Domstolen kan också beslu- ta att förhöret skall spelas in på band. I förhållande till gällande regelverk finns det inte några hinder mot att sakkunnig hörs genom bevisupptagning utom domstolen. Domstolarna har dock inte den nödvändiga utrustningen för att genomföra en videokonferens. Domstolen kan i vissa fall avvisa ett bevis som en part önskar lägga fram. Bevis kan avvisas om de försenar målet eller om parterna an- tingen uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har underlåtit att lägga fram beviset tidigare. Bevis kan också avvisas om bevisföringen kommer att medföra ett uppehåll som inte står i rimlig proportion till utgången av målet. Likaså kan bevis avvisas om framställningen att få lägga fram ytterligare bevis sker i syfte att förhala målet eller att överrumpla motparten. Domstolen kan också avvisa bevis när det inte hänger samman med målet, när bevis rör omständigheter som redan är full bevisade eller när domstolen finner att de förs på ett annat sätt än vad som är påbjudet. Vidare kan domstolen avvisa bevis om en parts eller vittnes trovärdighet i allmänhet. Detsamma gäller bevisning om tidigare sexuellt uppförande. Domstolen har dessutom en skyldighet att avvisa bevis när det gäller vittnesförklaringar/skriftliga bevis om förhållanden som rör rikets säkerhet eller som kränker en ålagd eller yrkesmässig tystnadsplikt. Vidare skall skriftliga omdömen om en parts eller ett vittnes goda namn och rykte inte användas som bevis. I brottmål skall domstolen avvisa vittnesmål som innebär ett brott mot tystnadsplikten. Bevisföring om ett vittnes vandel eller för att stärka eller försvaga ett vittnes trovärdighet i allmänhet får bara ske på det sätt och i den utsträckning som domstolen tillåter det. Samma gäller också bevisföring om ett vittnes sexuella vandel. När det från försvarets sida framläggs bevis om den tilltalades psykiska vandel, kan åklagarmyndigheten anlägga motbevis. I övrigt kan bevis för den tilltalades dåliga vandel bara föras i den utsträckning som domstolen tillåter det. Domstolen får inte heller ta upp vittnesmål om sekretessbelagda uppgifter om rikets säkerhet och förhållanden till främmande stat. Om en personlig inställelse vid huvudförhandlingen inte är möjlig, är olämplig eller medför oskäliga kostnader kan ett tidigare avgivet vittnesmål läsas upp. Uppläsning kan alltid ske när den tilltalade uteblir utan giltigt förfall i mål där föreläggande är utfärdat eller som bara gäller indragning. Ett skriftligt vittnesmål kan bara läsas upp såframt båda parter samtycker till att det görs eller att ett för- hör inför rätten inte kan ske. Förhör och sakkunnigutlåtande som tas upp utom huvud- förhandling kan bara användas när en personlig inställelse inte kan ske eller när motparten samtycker till det. Utsagor eller uttalanden från dem som är anmälda som sakkunniga kan läggas fram, liksom även sakkunnigutlåtanden från forbrukerrad eller markesråd, också om den som har avgivit uttalandet inte är sakkunnig i målet. Offentliga uttalanden kan också läggas fram i rätten som bevis. Vidare kan skriftliga vittnesattester läggas fram under en förenk- lad rättegång om rätten inte finner skäl däremot eller att motparten samtycker till det. Skriftliga vittnesattester tillåts också när ett förhör inför rätten inte kan ske. Uttalanden intagna i rettsboken eller i polisrapporten som den tilltalade tidigare gjort kan bara läsas upp under förutsättning att det som där sägs, motsäger det som han sagt eller när det gäller punkter som han nekar till att uttala sig om eller förklarar att han inte kommer ihåg eller om han inte infinner sig i domstolen. Detsamma gäller för skriftliga bevis som han tidigare lämnat i saken. Rättens ordförande skall ombesörja att domen blir känd för parter- na. Meddelas parterna domen vid huvudförhandlingen eller vid en särskild session anses detta gälla som tillkännagivande av domen. Domstolen kan överlåta till åklagarmyndigheten att ombesörja till- kännagivande av dom. Detta sker ofta. Huvudregeln om tillkännagivande från offentliga myndigheter är att man använder postbefordran med vanligt brev med mottag- ningsbevis. Annat tillkännagivande kan alltid ske med stämnings- man. Dom i brottmål skall normalt tillkännages med hjälp av en stämningsman eller anställd inom polisen om meddelande av dom inte har skett vid huvudförhandlingen eller annat möte i dom- stolen. Om det befinns lämpligt kan brottmålsdom avkunnas i vanligt brev med mottagningsbevis. Om inte mottagningsbeviset återsänds inom efter tillkännagivandet skall domen till- kännages genom stämningsman. Dom i tvistemål skall innehålla uppgifter om domstolens namn, domarens namn, tid och plats för avkunnande av domen och i förekommande fall namnen på ombuden. Vidare skall av domen framgå en kort redogörelse för sakförhållandena i målet och de krav som yrkas samt den bevisning som finns i målet. Vidare skall domen innehålla domskäl och dom. I brottmål skall en dom innehålla en kort redovisning av sak- förhållandena, domskäl och domslut. Avskrifter av domen skall dessutom upplysa om domstolen, domarna, tid och plats för avkunnandet av domen, parterna och den som biträtt den tilltalade och vittnen. Det finns inte några tidsfrister för när en huvudförhandling skall hållas i tvistemål. Domaren skall så snart saken är tillräckligt för- beredd, fastställa tid för huvudförhandling. När det gäller t.ex. mål om rättslig överprövning av administrativa åtgärder om frihets- berövande och andra tvångsingrepp skall domstolen skynda på saken och huvudförhandling skall hållas genast utan förberedelse. Inte heller i brottmål finns några tidsgränser för när huvud- förhandling skall avhållas. Men huvudförhandling skall sättas ut efter det att målet kom in till domstolen om det inte föreligger särskilda förhållanden. remitterade ett förslag till ändringar i straffeprosessloven i syfte att uppnå en snabbare brott- målsprocess. Enligt förslaget skall huvudförhandling i första instans normalt vara påbörjad efter det att målet kom in till herreds- eller byretten och efter det att en dom eller beslut överklagats till hovrätten, i de fall den åtalade var då brottet begicks. Om den åtalade är häktad skall huvudförhandlingen påbörjas efter det att målet kom in till herreds- eller byretten och efter det att ett överklagande kommit in till hovrätten. Dom i tvistemål skall efter det att saken har prövats i domstol avkunnas . I vissa fall kan dom avkunnas inom om inte annat är bestämt i lag. När det gäller brottmål bör dom enligt straffeprosessloven avkunnas efter det att målet är avgjort. Är domen inte avkunnad efter det att huvudförhandlingen är avslutad skall orsaken till detta anges i retts- boken. Det finns inte någon ordning som medger att domstolen inleder en förlikning, utan att en formell rättegång inleds. Domstolen kan dock efter det att målet anhängiggjorts försöka medla mellan parterna. I skilsmässomål eller vid beslut om hemskillnad skall domaren under förberedelsen försöka medla om parterna kan kallas in . Detsamma gäller i andra familjemål som frågor som vem barnet skall bo hos, umgängesrätt, underhåll till make/maka och barn pension enligt äktenskapsloven och i mål som rör bodelning mellan maka och frånskilda. startade vid en domstol ett projekt som kallas och försoning. Syftet med projektet är att utveckla en alternativ modell för att behandla mål som rör föräldraansvar, daglig omsorg och umgängesrätt med barn. Målet är att lösa så många familjetvister som möjligt genom förlikning där utgångs- punkten i första hand skall vara barnets bästa. Centrala element i projektet är att hålla upp till tre förberedande möten där sak- kunniga kallas omnämns i första förberedande mötet och deltar som utredare och mäklare. Det är frivilligt om man vill delta i projektet och parterna kan alltid välja en traditionell handläggning av tvisten genom huvudförhandling och dom. startade ett försök med medling i alla typer av civila tvistemål vid ett begränsat antal domstolar (tio domstolar). Rapporten skall överlämnas till tvistemålskommittén som har i uppdrag bl.a. att utvärdera reglerna om domstolsmedling. Ett even- tuellt införande av medling vid domstol som en permanent ordning vid alla domstolar kommer att övervägas när tvistemålskommittén är klar med sin utredning. Knophs Oversikt over Rett, , 1998 De tyska domstolarna är organiserade dels på federal nivå, dels på delstatsnivå (underinstanserna). De allmänna domstolarna är organiserade i tre instanser på delstatsnivå och är behöriga i tviste- mål och brottmål. De är Amtsgerichte, Landgerichte, Oberlandes- gerichte och Bundesgerichtshof med säte i . Avgörande för vilken domstol som utgör första instans är i tvistemål som regel den aktuella tvistens värde. Om tvisten uppgår till ett visst belopp – 10 000 – eller lägre är Amtsgericht behörig domstol, annars Landgericht. Vid ett brottmål bestäms domstolens behörighet i allmänhet efter straffet för brottet. Om detta uppgår till högst är Amtsgericht behörig, annars utgör Landgericht behörig domstol. Amtsgericht är också behörig domstol i hyres- och familjerättsmål. I mål om statens säkerhet är Oberlandesgericht första instans. Rättegången i privaträttsliga tvister regleras i huvudsak i Zivil- prozessordnung (ZPO) och i brottmål i Strafprozessordning (StPO). Dessa lagar motsvarar till stor del . Gerichtskostengesetz (ungefär domstolskostnadslagen) reglerar kostnaderna för rättegången i tvistemål. 7.2Handläggningen i första instans Förfarandet i civilmål i en tysk domstol liknar det som gäller i en svensk. Till de grundläggande principerna hör även förhandlings- principen. Denna betyder att det i princip är parternas sak att redogöra för de omständigheter som skall ligga till grund för domen. Ett särskilt inslag under förberedelsen är rättens bevisbeslut (Beweisbeschluss). I detta beslut anger rätten bl.a. vilka tvistiga sakfrågor som kräver bevisning. Förfarandet efter ett s.k. bevis- beslut beror på om domstolen fastställer en tidpunkt för en s.k. tidig första muntlig förhandling eller om processen inleds med ett skriftligt förfarande (schriftliches Vorverfahren). Domstolen skall enligt lag försöka förmå parterna att förlikas även under huvud- förhandlingen. I okomplicerade mål fastställer domstolen som regel en tidig första muntlig förhandling i syfte att förmå parterna att förlikas. Civilprocessen är avgiftsbelagd. Domstolskostnadernas storlek framgår av Gerichtskostengesetz och omfattar även domstolens utgifter. Ansökningsavgift vid domstol utgår efter tvisteföremålets värde (Streitwert). Avgiften ökar enligt en degressiv skala. Käran- den skall betala domstolskostnaderna i förväg. Detta är en förut- sättning för att stämningsansökan skall delges svaranden. Följande förfarande förekommer i första instans när det gäller att i sak avgöra ett ärende utan huvudförhandling (Amtsgericht): –När parterna samtycker till ett enbart skriftligt förfarande. –Vid en tvist om förmögenhetsrättsliga anspråk kan domstolen besluta om ett skriftlig förfarande om det inte föreligger advokattvång, värdet av tvisten inte överstiger 1 500 (fr.o.m. 2002-01-01 euro) och när en personlig inställelse av en part försvåras på grund av bosättning på annan ort m.m. eller att någon annan omständighet i målet inte kräver ett muntligt förfarande. –När domstolen fattar beslut om vilken bevisning som skall företes i målet beslutas den frist inom vilken svaran- den måste inkomma med svaromål. Medger en svarande ett anspråk helt eller delvis avgör domstolen tvisten utan muntlig förhandling och enbart på handlingarna i målet i ett skriftligt förfarande. –När en svarande inte inom föreskriven tid visar att han vill bestrida käromålet, beslutar domstolen på hemställan av käran- den utan muntlig förhandling om en tredskodom i ett skrift- ligt förfarande. –Om tvistens värde inte överstiger 1 200 ( ca ) kan Amtsgerichtdomaren enligt sin egen bedömning inställa en muntlig förhandling och avkunna dom på handlingarna. I dessa fall är en muntlig förhandling endast erforderlig när en part hemställer om det. Förfarandet i brottmål inför Amtsgericht indelas enligt process- rätten i två delar, nämligen i ett mellanförfarande (Zwischen- verfahrung) och huvudförhandling. I det s.k. mellanförfarandet prövar domstolen om bevisningen är tillräcklig för att inleda en huvudförhandling eller om åtalet skall läggas ned. Beslutar domstolen att inleda en huvudförhandling som inte nödvändigtvis behöver ske i anslutning till mellanförfarandet så kommer den att genomföras. När det gäller mindre förseelser hålls huvudförhandling direkt i anslutning till mellanförfarandet. I brottmål kan domstolen också använda sig av ett skriftligt förfarande och utfärda ett s.k. strafföreläggande. Ett straffföre- läggande övervägs endast i de fall där påföljder som kan komma i fråga rör sig om böter (mestadels), indragning av körkort, kör- förbud och straffeftergift. Förslag till strafföreläggande skall läm- nas av åklagarmyndigheten. Bestrider den anklagade föreläggandet kan en huvudförhandling äga rum. Såvitt inte någon invänder mot strafföreläggandet likställs det med en lagakraftvunnen dom. Huvudprincipen är också i den tyska civilprocessen att domstolens avgörande skall grundas på det som parterna muntligen för fram under huvudförhandlingen. Material som part vill skall komma domstolen till del kan läggas fram i både skriftlig och muntlig form vid förhandlingen. De under förberedelsen ingivna skrifterna lik- ställs med muntlig bevisning, utan att parterna respektive deras ombud måste upprepa dess innehåll. Det är ofta tillräckligt att parterna respektive deras ombud gör de yrkanden som skall ligga till grund för domen och i övrigt hänvisar till de skriftliga doku- menten. En förutsättning för detta förfarande är dock att inte någon av parterna motsätter sig det. Muntligt och skriftligt förfarande kan i vissa fall kombineras med varandra. Ett skriftligt förfarande är tillåtet när den muntliga förhandlingen har avslutats och tvisten är mogen för ett avgörande. Det kan t.ex. vara nödvändigt med ytterligare bevisupptagning. Undantagsvis kan också en muntlig förhandling övergå i ett skrift- ligt förfarande när en s.k. förlikning med förbehåll återtas eller efter det att fristen för bevisupptagning löpt ut. Enligt den tyska civilprocessen gäller dispositionsprincipen för parterna under rättegångsförfarandet. Parterna har möjlighet att under processens gång fritt förfoga över rättegångsföremålet. Parterna kan t.ex. ingå en förlikning och svaranden kan medge anspråken i stämningsansökan. Till undantagen från denna princip hör framför allt mål inom familjerättens område, liksom delvis även utsökningsmål. Domstolen är bunden av parternas yrkanden, dvs. den kan inte medge något annat eller mer än vad som yrkats. Domstolen kan således inte grunda sitt beslut på andra sakförhållanden än dem som parterna fört fram. Uppenbara fakta får domstolen emellertid ta hänsyn till. Detta gäller i synnerhet sådana fakta som domstolen känner till eller som är allmänt kända. 7.3.2Former för närvaro i domstolen Enligt gällande rätt kan personlig inställelse av parterna, ombuden eller vittnen inte ersättas av telefonförhör eller videokonferens. Däremot kan i mål i skattedomstolar såväl part som deras ombud, vittnen och sakkunniga delta i den muntliga förhandlingen genom videokonferens enligt skattedomstolsordningen. övervägs om och i vilken utsträckning dessa regler också skall gälla även i civilprocessförfarandet. Svaranden har ingen skyldighet att inställa sig till den muntliga huvudförhandlingen, utse ett ombud eller att försvara sig över huvud taget. Denne löper emellertid därmed risken att domstolen meddelar en tredskodom, varvid svaranden förlorar tvisten, utan att hänsyn tas till dennes eventuella rättigheter, förutsatt att käranden verkar ha grund för sin talan. Även i brottmål gäller som huvudregel personlig inställelse av ett vittne, sakkunnig eller medbrottsling vid huvudförhandlingen. Uppläsning från protokoll kan dock förekomma t.ex. på grund av att den som skall höras har avlidit, på grund av sjukdom eller att personen inte kan nås eller befinner sig på okänd ort. Har den anklagade en försvarare kan tidigare nedtecknade förhör läsas upp. Även andra skriftliga bevis av olika slag kan i princip läggas fram under huvudförhandlingen genom uppläsning. I den tyska civilprocessrätten är bevisföringen inskränkt (s.k. Strengbeweis). Endast i lag angivna bevismedel får läggas fram. I tvistemål är de syn, ögonvittne, vittnen, sakkunniga, skriftliga bevis och partsinlagor. I brottmålsprocessen räknas inte heller förhör med den tilltalade som bevismedel, men kan värderas som bevis. Det är domstolen som tar upp bevis och kallar vittnen.