sou · GPB339 · 2002-01-01 00:00:00 — Han upp- ger vidare att ordet användes i denna mening i engelskan , då det gradvis började beteck- na rasmässiga särdrag. I kom ordet ethnics ungefär vid att användas som en hövlig benämning på judar, italienare, irländare och andra folkslag som betraktades som underlägsna den do- minerande befolkningen av huvudsakligen brittisk härkomst enligt . I sin bok undersöker ett antal olika sätt att närma sig etniciteten. Det gemensamma för alla angreppssätt är att de ser etnicitet om något som har med klassificering av människor och grupprelationer att göra. Ordet etnicitet sägs inom socialantropologin beteckna aspekter på relationer mellan grupper som betraktar sig själva – och betraktas av andra – som kulturellt särpräglade. Det understryks att majoriteter och dominerande folkslag är lika etniska som minoriteter. I ett avsnitt i boken tas förhållandet mellan etnicitet och ras upp (Etnicitet, ras och religion). påpekar att han satt ras inom citationstecken för att markera att ordet är av tvivel- aktigt deskriptivt värde. Han menar dock att rasbegrepp kan vara vikti- ga i så måtto som de styr människors handlingar; på denna nivå existe- rar de som en kulturell konstruktion, oberoende av om de motsvaras av någon biologisk verklighet eller ej. Rasismen bygger uppenbarligen på föreställningen att personligheten på något sätt är kopplad till ärftli- ga egenskaper som systematiskt varierar mellan raserna, och härige- nom kan raser få en sociologisk betydelse även om de inte existerar objektivt. Etnicitet kan enligt anta många former och eftersom etniska ideologier tenderar att betona en gemensam härkomst hos medlemmarna i den egna gruppen anser han att distinktionen mel- lan ras och etnicitet är problematisk. Han separerar därför inte rasrela- tioner och etnicitet. Föreställningar om ras kan både vara närvarande och frånvarande i etniska ideologier, och deras närvaro respektive från- varo tycks vara av avgörande betydelse för etniska relationer mellan olika grupper. Dagens intresse för etnicitet anser att det kan finnas två huvudorsaker till att termer som etnicitet, etnisk och etnisk grupp blivit allt vanligare se- dan senare . Den ena är förändringar i samhället, och den andra handlar om förändringar i dominerande tänkesätt inom socialantropologin. En av den antropologiska forskningens viktigare insikter har varit att etnisk organisation och identitet ofta snarare är re- aktioner på moderniseringsprocesser än ursprungliga fenomen i stark motsatsställning till moderniteten och den moderna staten. I stället för att betrakta samhällen, eller till och med kulturer, som mer eller mindre isolerade, statiska eller homogena enheter söker många antropologer skildra förändringar och processer, mångtydighet och komplexitet i sina analyser av sociala världar, enligt . Här menar han att etnicitet visat sig vara ett mycket använd- bart begrepp, eftersom det pekar i riktning mot en dynamisk situation där grupper i olika grad kommer i kontakt med och anpassar sig till varandra. Från stam till etnisk grupp talade man om stammar, men numera har termen etniska grupper blivit allt vanligare. Denna terminologiska förändring beror enligt framför allt på att termen etnisk grupp pekar i riktning mot kontakter och förbindelselänkar. Han upp- ger vidare att etniska grupper per definition är mer eller mindre avskil- da, men att de är medvetna om – och står i kontakt med – medlemmar av andra etniska grupper. Dessa grupper eller kategorier är dessutom i viss mening skapade just genom denna kontakt. Gruppidentiteter måste, menar han, alltid definieras i förhållande till något annorlunda – eller med andra ord, i förhållande till icke-medlemmar av gruppen. Vad är etnicitet? Antalet befintliga definitioner av begreppet etnicitet är enligt stort och växande. Han förklarar begreppet i huvudsak på följande sätt: Hos socialantropologerna har termen etnisk grupp kommit att betyda ungefär ett folk. Kulturella skillnader mellan olika grupper är inte avgörande för att etnicitet skall föreligga. Två åtskilda grupper kan ha vitt skilda språk, religiösa föreställningar och till och med teknologier, men detta innebär inte nödvändigtvis att det råder en etnisk relation mellan dem. För att etnicitet skall uppstå måste grupper- na ha ett minimum av kontakt med varandra, och de måste hysa före- ställningar om att den andra gruppen är kulturellt annorlunda än den egna. Om dessa villkor inte är uppfyllda, finns ingen etnicitet, eftersom etnicitet till sin natur är en aspekt av en relation, inte en egenskap hos en grupp. Omvänt kan vissa grupper förefalla kulturellt likartade sam- tidigt som det råder en socialt högst relevant (och till och med laddad) etnisk relation mellan dem. Bara i den mån kulturella skillnader upp- fattas som viktiga, och görs socialt relevanta, innehåller sociala relatio- ner ett etniskt element. Etnicitet är en aspekt av sociala relationer mellan aktörer som upp- fattar sig själva som kulturellt avskilda från medlemmar av andra grup- per med vilka de har ett minimum av regelbunden interaktion. När kulturella skillnader regelbundet påverkar interaktionen mellan grupp- medlemmar har deras sociala relationer ett etiskt inslag. Etniska grupper tenderar att hålla sig med myter om ett gemensamt ursprung och de har ideologier som uppmuntrar endoga- mi5, men den praktiska betydelsen av dessa kan variera kraftigt. betonar således att etnicitet är en aspekt av en relation, inte en kulturell egenskap hos en grupp. I fullständigt mo- no-etniska miljöer finns det således ingen etnicitet, eftersom det inte finns någon att kommunicera kulturella skillnader med. Han betonar också att kriterierna för etnicitet skiftar. Föreställningar om ett gemensamt ursprung sägs normalt vara avgö- rande för den etniska identiteten. Enligt är klassificering en form av folklig teori med vars hjälp den oändliga komplexiteten hos den upplevda världen reduceras till ett ändligt antal kategorier. Etnisk klassificering kan, säger han, uppfattas som ett prak- tiskt sätt att skapa ordning i det sociala universumet. tar också upp något som han kallar etniska anoma- lier, vilket har avseende på människor som är varken eller, som till exempel andra och tredje generationens invandrare i eller snarare barn och barnbarn till invandrare. Etniska anomalier buntas ofta ihop med en viss grupp, vanligen den som står lägst i rang. lät , i samråd med Ombudsmanen mot etnisk diskriminering (DO) och diskrimineringsutredning, genomföra en undersökning om allmänhetens kunskap om mänskliga rättigheter och innebörden av etnisk diskriminering och rasism. 1000 intervjuer genomfördes med ett representativt urval av befolkningen i , . Undersökningen, som har karaktär av förstu- die, genomfördes av . I undersökningen ställdes bland annat frågor om de intervjuade ansåg det föreligga ett behov av rasbegreppet och om de ansåg att det finns olika människora- ser. 5 Endogami, ingifte, norm om eller tendens till giftermål endast inom en be- stämd grupp eller social kategori. En minoritet av de tillfrågade () ansåg att rasbegreppet behövs. Män och personer ansåg detta i högre grad än andra. Om- kring hälften av de tillfrågade ansåg dock att det finns olika människo- raser. Av dem som var eller äldre utgjorde denna andel De som ansåg att det finns olika människoraser fick frågan om på vilket sätt människor av olika ras skiljer sig åt. Den skillnad som anges av flest avser hudfärg (), därefter kommer kultur () och reli- gion (). Det kan noteras att av de tillfrågade an- gav begåvning. var tveksamma till vilka skillnader som kun- de föreligga och ansåg att det inte föreligger några skillnader alls. Av de tillfrågade angav andra skillnader än de nu angiv- na, till exempel utseende som hårfärg, ögonfärg, ansiktsdrag och kroppskonstitution, klimatanpassning, levnadsnivå och levnadsvanor, språk, beteende, personlighet och synsätt. Användningen av ordet i svenska dagstidningar Vid den tidigare nämnda konferensen och diskriminering – vet vi vad vi talar om? presenterade Svenska språknämndens chef en undersökning av förekomsten av ordet ras i svensk dags- press . Han uppgav att användes ordet ras i tre olika sammanhang i svenska dagstidningar. Man kunde säga om människor att de hade ras, vilket betydde att de hade en speciell elegans och förfining. Ordet ras kunde också användas för att ange olikhet i största allmänhet, som till exempel : Du och jag tänker olika, vi är av olika ras. Dessa båda användningsområden är helt försvunna . Ett tredje sätt att använda ordet ras var – och är – i betydelsen en större grupp individer som uppvisar gemensamma egenskaper. När or- det ras används i detta sammanhang numera sker det alltid tillsammans med ett avståndstagande. Ras kan beskrivas som en beteckning som ti- digare användes på ett ovetenskapligt sätt. Ras kan också förekomma vid citering av lagtext, till exempel vid uppräkning av diskriminerings- grunder. Ordet ras används inte av journalisterna själva för att katego- risera människor. Det konstaterades att ordet ras nästan har försvunnit i dagstidning- arna. Däremot har ord som rasism och rasist blivit allt vanligare. I tid- ningarna betecknar rasism, precis som hos allmänheten6, såväl en ide- ologi som handlingar. 6 Enligt den tidigare omnämnda undersökningen av bl.a. kunskapen hos all- mänheten om ras och rasism. framhöll att begrepp som används för att sortera människor alltid är föremål för diskussion och att deras innebörd omförhandlas. Vilka betydelser orden får eller om de byts ut eller omförhandlas beror på styrkepositionerna hos dem som förhandlar – eller strider – om betydelserna. Begreppet ras förekommer i 17 olika svenska författningar och rasmässigt i en enligt en sökning i databas . Författningarna är av skiftande karaktär och har olika syften. Begreppet ras, använt om människor, har ingen entydig och själv- klar innebörd. Det definieras olika i olika länder och kulturer. Det har inte heller samma betydelse för alla människor i ett och samma land. Innebörden av begreppet varierar också . Det torde dock stå klart att rasbegreppet i har en i vart fall i huvudsak biologisk innebörd och att det i vissa andra länder, som och , har en vidare innebörd. Den naturvetenskapliga ståndpunkten är dock numera att det inte finns vetenskaplig grund för att tala om olika människoraser. Som bland annat framgår av Kungl. inlägg i debatten om raser (anser nr 1/2000) tillhör alla människor samma art, Homo sapiens. Även om det föreligger fenotypiska och genetiska skillnader mellan geografiskt åtskilda grupper inom arten kan männi- skor inte på den grunden indelas i ett bestämt antal väl definierade ra- ser enligt . framhåller också att större delen av den sammantagna genetiska variationen återfinns inom en enskild be- folkningsgrupp och att de skillnader som kan påvisas mellan olika be- folkningsgrupper utgör en mycket liten del. De drag som särskiljer be- folkningar torde enligt bero på variationer i ett fåtal gener och kan antas ha uppkommit som anpassningar till klimat och andra livsbetingelser som varierat i olika delar av världen. Enbart den naturvetenskapliga ståndpunkten talar starkt för att ras- begreppet bör utmönstras i svensk lagstiftning. Det kan i det här sam- manhanget nämnas att det i EG-direktivet 2000/43/EG om genomfö- rande av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras el- ler etniska ursprung framhålls att EU förkastar de teorier som försöker slå fast att det finns olika människoraser och att användningen av ter- men ras i direktivet inte innebär ett accepterande av sådana teorier. Det kan knappast heller bortses från att ordet ras använt om männi- skor har en mycket stark negativ belastning. Under framför allt 1900- talets första hälft intog eugeniken eller arvshygienen en framträdande plats i det politiska tänkandet i och på många andra håll i värl- I tog sig arvshygienen bland annat uttryck i ett omfattande steriliseringsprogram, av omsorg om den nordiska rasen, och i Nazi- ledde det rasbiologiska synsättet till mord på miljontals män- niskor. I tycks det som om användningen av ordet ras för att kate- gorisera människor blivit alltmer sällan förekommande i dagligt tal. Den undersökning, som har gjort av förekomsten av or- det ras i svenska dagstidningar, visar att användningen av ordet ras för att kategorisera människor så gott som försvunnit från tidningssidorna och att journalisterna själva inte använder ordet i den betydelsen. När ordet ras förekommer i tidningarna är det antingen fråga om citering av lagtext eller som återgivning av andra personers kategorisering av människor med föregivna gemensamma egenskaper. I det sistnämnda fallet sker återgivandet alltid tillsammans med ett starkt avståndstagan- de från en sådan användning av rasbegreppet. Användningen av ordet ras belyses också genom anmälningarna och förhörs- och förundersökningsprotokollen beträffande olaga diskrimi- nering , där ordet endast förekommer någon enstaka gång, och att av de tillfrågade i den tidigare nämnda undersökningen av allmänhetens kunskap om bland annat ras- begreppet, ansåg att begreppet behövs. undersökning visar också att, som ordet ras nästan har försvunnit från dagstidningarna, har ord som rasism och rasist blivit allt vanligare. I tidningarna betecknar rasism, precis som hos allmänheten (enligt den tidigare nämnda undersökningen om kun- skapen om bland annat rasbegreppet), såväl en ideologi som handling- ar. Av Språknämndens tidigare återgivna yttrande till (betänkandet 1997/98:KU29) framgår bland annat att nämnden ansåg att orden rasism och rasist skulle hänga i luften om själva grundordet ras skulle avskaffas. Nämnden befarade också att ett utbyte av det mer expressiva ordet ras i lagtexten mot ett mer abstrakt uttryck kunde leda till att effekten av lagtexten minskar. Vidare uppgavs det att en ut- mönstring av ordet, som för de flesta svenskar är negativt laddat, också kunde försvaga det negativa i ord som rastänkande, rasdiskriminering och rashets och att ord med en motsatt laddning som antirasism och antirasist kunde få en uppluckrad betydelse för gemene man. Det är självfallet svårt att förutse vilka eventuella konsekvenser en utmönstring av ordet ras i lagtext skulle kunna få i detta hänseende, men det är kanske inte helt otänkbart att en sådan skulle kunna få mot- satt effekt mot den nämnden befarade. Det kan inte bortses från att an- vändningen av ordet ras i lagtext ger det en viss legitimitet och att det riskerar att underblåsa fördomar. En utmönstring av det understryker att statsmakterna anser att människor inte kan kategoriseras i raser, att människoraser endast finns i rasideologernas föreställningsvärld. Ett sådant avståndstagande skulle möjligen kunna förstärka den negativa innebörden och laddningen i ord som rasism och rasist. Tilläggas bör att en eventuell utmönstring av ordet ras i lagstiftning inte innebär att grundordet ras avskaffas. Ord som rasism och rasist kan fortfarande beteckna en ideologi respektive en person med föreställningar om att det finns olika människoraser, som har olika värde och bör ha olika ställning i samhället. Under har begrepp som etnicitet, etnisk grupp, etnisk tillhörighet och etnisk diskriminering blivit allt vanligare. I sammanhang, där begreppet ras tidigare användes, används numera sådana begrepp i allt större utsträckning. Så till exempel har vi en ombudsman mot etnisk diskriminering och talas det om etnisk dis- kriminering i lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet. I sistnämnda lag definieras etnisk tillhörighet i 3 §, första stycket på följande sätt: Med etnisk tillhörighet avses i denna lag att någon tillhör en grupp av personer som har samma ras, hudfärg, natio- nellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse. Det finns dock inte heller när det gäller etnicitet och etnisk grupp någon allmänt omfattad definition. Det brukar dock anges att etnisk betyder sammanhängande med folk eller folkgrupper. För att man skall kunna tala om en etnisk grupp förutsätts att dess medlemmar identifierar sig som tillhöriga gruppen och att omgivningen uppfattar dem som en grupp. Fördelen med att använda ett begrepp som etnisk grupp är att det är ett vitt begrepp, utan den negativa belastning som ordet ras har, och att det får anses inkludera de grupper som avses i den aktuella lagstiftningen. I de svenska författningar, där ras nämns, förekommer detta ord ofta tillsammans med hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung och trosbekännelse, Ordet ras kan knappast tillföra något i den kontexten. Även enbart etniskt ursprung eller etnisk tillhörighet (eller något motsvarande begrepp) bör kunna anses omfatta samma personkrets som den som avses med hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung och tros- bekännelse. Att etnisk tillhörighet skulle kunna omfatta samma per- sonkrets som avses med hänvisningen till ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse framgår av den citerade le- galdefinitionen i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbets- livet. Det kan nämnas att man i vid ändringen av den finska rege- ringsformens bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter utmönstrade begreppet ras. Regeringsformens 5 § inleds nu på följande sätt: Alla är lika inför lagen. Ingen får utan god- tagbart skäl ges en annan ställning än andra på grund av kön, ålder, ur- sprung, språk, religion, övertygelse, åsikt, hälsotillstånd eller handi- kapp eller av någon annan orsak som hänför sig till hans person. Med ursprung avses i stadgandet såväl nationellt och etniskt som samhälleligt ursprung (den finska propositionen med förslag till änd- ring av grundlagarnas stadganden om de grundläggande fri- och rättig- heterna, RP 309/1993, sid. 46 och 47.)7. Till skillnad från de interna- konventionerna om mänskliga rättigheter nämns inte uttryckli- gen ras och hudfärg i förteckningen över förbjudna grunder för åtskill- nad, eftersom man enligt vad som anförs i propositionen anser att ifrå- gavarande dimensioner ingår i begreppet ursprung. Mot bakgrund av det anförda anser jag att starka skäl föreligger för en utmönstring, eller i förekommande fall ett utbyte, av begreppet ras i lagstiftningen, och att detta också är möjligt. Vilket eller vilka begrepp som skall väljas i stället för begreppet ras är en fråga för lagstiftaren. Det finns som framgått flera möjligheter. Eftersom begreppet ras före- kommer i lagstiftning av varierande karaktär, är det inte uteslutet att det kan finnas skäl att välja olika sätt i olika författningar för att beskriva den krets personer som lagstiftningen i fråga avser att skydda. Det har inte varit möjligt att inom ramen för denna utredning göra en sådan analys. Det är självfallet viktigt att försäkra sig om att en utmönstring av ordet ras inte leder till ett försämrat skydd för någon befolknings- grupp. I vad mån användningen av rasbegreppet i de här aktuella författ- ningarna bygger på konventioner eller andra internationella överens- kommelser har inte tagits upp i utredningen. Som framgått har man dock i när det gäller nationell lagstiftning ansett sig kunna er- sätta rasbegreppet i den konvention, som lagstiftningen i fråga bygger på, med ett annat begrepp som täcker samma personkrets som avses skyddas genom konventionen. Denna fråga bör enligt min mening utre- das närmare. För det fall ordet ras ändå skulle anses böra förekomma i lagtext bör ett avståndstagande markeras, till exempel genom att i stället för enbart ras använda uttryck som föreställning om ras eller möjligen anspelning på ras. Dessutom bör en större enhetlighet eftersträvas med avseende på den kontext där ordet ras förekommer. De skiftande uttryck som förekommer i lagstiftningen för att beskriva den person- krets som bereds skydd genom de aktuella lagrummen är delvis över- 7 Enligt propositionen moderniserar och preciserar den föreslagna revideringen det finska systemet för grundläggande fri- och rättigheter, utvidgar det till att omfatta allt fler personer och fogar flera nya grundläggande fri- och rättigheter till grundlagsskyddet. lappande och i flertalet fall torde samma personkrets avses, trots att olika sätt att beskriva den används. Begreppet sexuell läggning 223 8 Begreppet sexuell läggning Utredaren skall enligt sina direktiv behandla frågan om användningen av termen sexuell läggning med syftet att åstadkomma en konsekvent användning av den i lagstiftningen. I direktiven sägs att det är uppenbart att innebörden av termen sexu- ell läggning har uppfattats på olika sätt i tidigare och aktuella lag- stiftningsärenden. Som exempel nämns bestämmelsen om olaga dis- kriminering i BrB där begreppet homosexuell läggning förekommer. I det betänkande som låg till grund för förbud om diskri- minering av homosexuella förslogs att förbudet mot diskriminering skulle omfatta diskriminering på grund av sexuell läggning.1 I den pro- position som följde på betänkandet uttalade departementschefen emel- lertid att begreppet sexuell läggning var alltför vitt och obestämt och att det omfattade också böjelser för en rad beteenden som inte rimligen kunde skyddas av lagstiftningen, varav vissa till och med var straffba- ra.2 I lagstiftningsärendet uttalade även socialutskottet att grupper med vissa sexuella böjelser, t.ex. sådana som riktar sig mot barn eller har sadistiska inslag, inte borde skyddas av lagstiftaren i något avseende.3 I direktiven nämns även lagen om förbud mot diskriminering i ar- betslivet på grund av sexuell läggning. Som kommer att utvecklas i det följande avses i den lagen med sexuell läggning homo-, bi- och hetero- sexuell läggning. Utanför lagens skydd faller däremot beteenden och sexuella variationer som finns hos såväl homo- och bisexuella som hos heterosexuella personer. I den nya polisdatalagen (1998:622) föreskrivs i 5 § att uppgifter om en person inte får behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens sexuella läggning. Vid riksdagsbehandlingen av förslaget till polisdatalagen uttalade sig såväl som Justitieut- Homosexuella och samhället (SOU 1984:63). 1986/87:124 s. 37. SoU 1986/87:31 s.10-11. 224 Begreppet sexuell läggning skottet om förslaget att införa termen sexuell läggning i polisdatala- gen.4 Uttalandena gjordes bl.a. mot bakgrund av att termen sexual be- haviour förekommer i den Europarådsrekommendation som låg till grund för regeringens förslag i propositionen. Som framgår av direkti- ven har därefter gett regeringen i uppdrag att utreda en en- hetlig term i svensk lag för vad som skall menas med sexuell läggning.5 8.2Lagstiftning med anknytning till sexuell läggning Det finns endast ett fåtal lagbestämmelser som använder termen homo- sexuell eller sexuell läggning. Flertalet av dessa avser homosexuell läggning. I BrB finns ett antal bestämmelser som direkt tar sikte på att ge ett sär- skilt skydd åt personer med homosexuell läggning. Den som smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller annat skymfligt beteende mot honom döms för förolämpning (5 kap. 3 § BrB). I princip får förolämpning inte åtalas av annan än mål- sägande. gäller emellertid att förolämpning med anspelning på homosexuell läggning får åtalas av åklagare om målsäganden angett brottet till åtal och åtal av särskilda skäl är påkallat ur allmän synpunkt. I förarbetena till bestämmelsen framhöll departementschefen att avsik- ten med regeln var att markera att samhället tydligt tar avstånd från oli- ka former av fördomsfullt uppträdande mot homosexuella.6 Det kan tilläggas att förolämpning kan vara såväl yttrande- som tryckfrihets- brott. Enligt 16 kap. 9 § BrB döms en näringsidkare, som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av hans ras, hudfärg, nationella eller et- niska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning genom att inte gå honom tillhanda på samma villkor som näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra, för olaga diskriminering.