sou · GPB365 · 2002-01-01 00:00:00 — framhölls att en långtgående valkoncentration ökade valens status. PHGERUJDUQD Sn HQ JnQJ YDUW IMlUGH nU In JH WLOO NlQQD VLQ PHQLQJ VNXOOH YDOKDQGOLQJHQ VlNHUOLJHQ YLQQD L YlUGH RFK YDOGDJHQ |JWLGVGDJ DY EHW\GHOVH´ Mot. AK 1921-27, , s). många valdagar riskerade däremot valdagens värde devalveras i folks medvetande. Valdagen borde ha en central position i en demokrati. Mål som hade att göra med relationen mellan stat och kommun samt ansvarsutkrävande togs inte upp i argumentationen. Konsekvensen av en långtgående koncentrering av valen var att bidra till att uppfylla målet med högt valdeltagande och förstärka valdagens status. Orsaken till valtröttheten var de frekventa valen. Därför bidrog en sammanläggning av valen till landsting samt kommun- och stadsfullmäktig till ett betydligt högre valdeltagande: De val, som förrättats synes mig visa, att valtröttheten breder ut sig på ett uppenbart farligt sätt // Det synes mig, som om man skulle kunna komma ur dessa svårigheter genom införandet av bestämmelser, som förlägga dessa val [alla utom de indirekta förstakammarvalen] till en och , detta i all synnerhet som dessa val förrättas för lika (Mot. AK 1921-27, , s). På samma sätt identifierades roten till det onda i motionen 1924 vara de många valen som ledde till valtrötthet bland såväl väljare och valda. Lösningen var därför att ha så få valtillfällen som möjligt. Bland de som ville gå långsammare fram, det vill säga regeringen och majoriteten i , var argumenten i mångt och mycket likartade. Regeringen hade ungefär samma inställning till valdeltagandet som motionärerna. I samband med diskussionen om avskaffande av den successiva förnyelsen av kommunala församlingar framhöll regeringen att ´ 8 U GHPRNUDWLVN V\QSXQNW WRUGH GHW YDUD DY YLNW DWW YDOHQ Vn DQRUGQDV DWW GHOWDJDQGHW L GHVDPPD EOLU Vn OLYOLJW VRP P|MOLJW´ (Prop. 1922-120: 70). Värdet av ett K|JW YDOGHOWDJDQGH måste dock vägas mot andra värden. Ett sådant viktigt värde var att val AK 1921-27, , s, Mot AK 1924-12: 4 m.fl., s. 42 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ skedde relativt ofta i en demokrati. Annars riskerade demokratin att bli ringrostig: Lika olämpligt som det är att nödga till valstrider så ofta, att valmännen tröttna på valen, lika felaktigt torde det vara, att låta valmännen så sällan få aktivt deltaga i det politiska och kommunala livet, att deras intresse för gemensamma angelägenheter på den grund slappnar (Prop. 1918-261: 26). Det handlade alltså om att balansera målet om högt valdeltagande med målet att medborgarna skulle behålla intresset för politiken. Dessutom togs frågan om UHODWLRQHQ PHOODQ VWDW RFK NRPPXQ upp av regeringen. Detta tema var dock inte alls så starkt som det skulle komma att bli några decennier . I en genomgång av remissynpunkter 1926 återfinns uppfattningen att landstingsvalen vid ett sammanförande med stads- och kommunfullmäktigevalen riskerade att leda till politisering av kommunfullmäktigevalen. ´DWW IXOOPlNWLJHYDOHQV VDPPDQI|UDQGH PHG ODQGVWLQJVPDQQDYDOHQ VNXOOH PHGI|UD DWW lYHQ GH I|UUD ILQJH HQ GHOYLV SROLWLVN LVWlOOHW I|U UHQW NRPPXQDO NDUDNWlU´ (Prop. 1926-107: 34). Redan då uttrycktes alltså farhågor för att rikspolitiska frågor skulle komma att överskugga de kommunalpolitiska frågorna vid en gemensam valdag. Ett viktigt mål var därmed att kommunpolitiken inte skulle politiseras, utan att den primärt skulle handla om kommunpolitiska frågor. Synen på olika lösningars NRQVHNYHQVHU liknar till en del uppfattningarna hos de som ville gå ännu snabbare fram. Särskilt tydligt är detta i analysen av valdeltagandet: Vid en granskning av siffrorna angående valdeltagandet, vilka märkbart sjunkit, kan man icke underlåta att åtminstone delvis härleda denna minskning i valdeltagandet från den väldiga anhopning av val [en annan viktig orsak var utvidgandet av rösträtten], som förekommit, och förmoda, att vid mer sällan återkommande val, som gälla hela representationen, deltagandet både genom valets ökade betydelse och genom frånvaron av s. k. valtrötthet skall bliva livligare och allmännare, än vad nu är fallet (Prop. 1922-120: 70). Analysen är här att färre val leder till ett högre valdeltagande. sådan höjning av valdeltagandet ansågs önskvärd. Vad gäller DQVYDUVXWNUlYDQGHW är det tydligt att regering och riksdag sökte finna en balans mellan val för ofta och val för sällan. som val för ofta riskerade sänka valdeltagandet så riskerade alltför mellan valen leda till ´DWW YlOMDUQD Sn JUXQG GlUDY NXQQD EHIDUDV EOLYD lQQX PHUD OLNJLOWLJD I|U GHOWDJDQGH L GHW RIIHQWOLJD OLYHW lQ VRP I|U QlUYDUDQGH YDUD IDOOHW´ (KU1921-31:2). Balanspunkten, som leder 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 43 till högre valdeltagande utan att skada det demokratiska engagemanget, ansågs vara alternerande val . Relationen mellan stat och kommun berördes kortfattat, då regeringen påpekade att ( ( M KHOOHU NDQ I|UQHNDV EHIRJHQKHWHQ DY GH DQPlUNQLQJDU VRP JMRUWV GlURP DWW YLG VDPPDQI|UDQGH DY Vn PnQJD VNLOGD YDO LQWUHVVH I|U GHW HQD YDOHW OlWW NXQQD I|UWDJD LQWUHVVHW I|U GH DQGUD (Prop. 1918-261: 30). Men risken för att kommunalfullmäktigevalen skulle politiseras vid en sammanläggning av val uppfattades som liten (Prop. 1926-107:34,35). Det allra mest framträdande är-argumentet mot en allt för långtgående koncentrering av valen är inte av principiell utan av SUDNWLVN QDWXU. Det uppfattades helt enkelt vara praktiskt svårt att sammanföra valen till alltför få tillfällen. 5 Regeringen var till exempel rädd för att: De olika rösträttsbestämmelserna skulle vålla huvudbry och förorsaka felaktigheter i valen, valsedlar skulle förväxlas o.s.v. Därjämte medföra den väldiga ökningen i väljarskarorna med åtföljande trängsel i vallokalerna och otillräckligt antal valförättare, att det ofta skulle bliva omöjligt att utan en ytterligare uppdelning i valdistrikt medhinna de båda valen (Prop. Man såg alltså framför sig att många val tillsammans med den utvidgning som hade gjorts i rösträtten kunde leda till kaos i vallokalerna och bidra till många ogiltiga valsedlar. Från motionärernas synvinkel var dessa praktiska problem däremot ringa. Genom att ange på valkuverten vilket val valsedeln gällde kunde problemen lösas (Mot. AK 1921-27:2, , s). Argumenten i debatten summeras i figur 3.2. Av den framgår att målen som eftersträvades skilde sig en del mellan de båda sidorna. Bland dem som ville gå relativt långsamt fram var ansvarsutkrävandet, relationen mellan stat/och kommun samt praktiska frågor något viktigare än hos dem som ville gå snabbt fram. hade även de ett tydligt fokus på valdeltagandet. De som förordade en så stor koncentrering av val som möjligt ville framför allt höja valdeltagandet och minska valtröttheten. 1918-261:30, KU 1921-31:2, Prop. 1:46-47, Prop. 44 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ )LJXU Argument i debatten 1918-1926 ,167,787,21(// /g61,1* *g5 6WHJYLV NRQFHQWUHULQJ DY YDOGDJDU 6QDEE NRQFHQWUHULQJ DY YDO L YLVVD IDOO JHPHQVDP YDOGDJ L GDJHQV Högt valdeltagande är ett centralt Högt valdeltagande är ett centralt Valdagen bör vara en högtidsdag Valresultatet bör vara ett verkligt bör hållas ofta i en levande utslag av folkviljan (inte en liten demokrati för att den ska hålla sig Kommunpolitiken bör inte politiseras (påverkas av rikspolitiska partistrider) Koncentrering av valdagar ger högt Många val (mot bakgrund av 14 val ) gör valdagen till något alldagligt och minskar därmed dess b5 värde. Om alla val hålls mellan valen sker ansvarsutkrävande för sällan vilket skadar demokratin Genom skilda valdagar med val kan fyraårig mandatperiod förenas med relativt frekventa val. Risken för att gemensam valdag för kommun- och riskerar att leda till politisering av kommunpolitiken är liten Att införa en gemensam valdag för kommunalfullmäktige och landstingen är praktiskt svårt. Administrationen hinner inte med, trängsel i lokalerna, risk för ogiltiga valsedlar etc. Gemensam valdag ger högt valdeltagande ofta ger valtrötthet både hos partierna och väljarna Många val (mot bakgrund av 14 val ) gör valdagen till något alldagligt och minskar därmed dess värde ofta med lågt valdeltagande är inte något verkligt ansvarsutkrävande Risken för att gemensam valdag för kommun- och riskerar att leda till politisering av kommunpolitiken är liten De praktiska svårigheterna kan relativt enkelt övervinnas. Synen på konsekvensen av en koncentrering av valen skilde sig däremot inte markant mellan de båda lägren, vilket också avspeglar sig 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 45 i att debatten inte var särskilt hård. Båda sidor uppfattade koncentrering av val som ett sätt att öka valdeltagandet. Från de som ville gå långsamt fram framfördes också att val alltför sällan också kunde leda till lågt valdeltagande. Risken för en politisering av kommunalvalen lyfts inte fram av de socialdemokratiska motionärerna, men av regeringen. 'HEDWWHQ L VDPEDQG PHG GHQ SDUWLHOOD I|UIDWWQLQJVUHIRUPHQ I den debatt som fördes innan och i samband med den partiella författningsreformen kunde två huvudlinjer urskiljas. Dels fanns de som var för ett valtekniskt samband mellan valen där gemensam valdag var ett bland flera alternativ. Dels fanns de som inte ville se något sådant samband utan ville ha av varandra helt oberoende val . Tydligast kom dessa två huvudlinjer fram i betänkande om det kommunala sambandet (SOU 1965-54).6 Med vilka argument försvarade förespråkarna av ett valtekniskt samband mellan riksdagsvalet och de övriga demokratiska valen sin I var det tydligt att majoriteten satte högt värde vid ett högt YDOGHOWDJDQGH i samtliga val i det politiska De kritiserade synen att ett sjunkande valdeltagande vid skilda valdagar inte var ett demokratiskt problem: Enligt detta betraktelsesätt skulle ett högt valdeltagande i ett kommunalval inte ha något egenvärde, om inte de röstsiffrorna grundade sig på ett intresse hos väljarna för de kommunala frågorna. Denna argumentation bygger emellertid på en grundläggande felsyn// Valdeltagandet är ofrånkomligen en mätare på hur det demokratiska systemet fungerar. Varje mera avsevärd minskning i valdeltagandet är i 6 I grundlagsberedningens betänkande om den partiella författningsreformen hade socialdemokraterna och de tre borgerliga partierna ingått en kompromiss där den gemensamma valdagen ingick. Argument för ett bibehållande av skilda valdagar fördes därför inte fram i denna utredning och togs inte heller upp i det utskottsbetänkande som följde (SOU 1967-26, Prop. 1968-27, KU1968-20). I debatten som hölls i i samband med beslutet om den partiella författningsreformen var det flera riksdagsmän från de borgerliga partierna som förde fram ungefär samma argument mot den gemensamma valdagen som motståndarna mot ett valtekniskt samband hade fört fram i (AK 1968-25). I redovisningen av debatten analyserar jag därför endast argumenten i betänkande, även om den specifika frågan där gäller den landstingskommunala nivån och inte specifikt den gemensamma valdagen. 46 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ ett demokratiskt samhällsskick ett tecken på politisk ohälsa (SOU 1965-54:67,68). Här argumenterar majoriteten för att högt valdeltagande är en förutsättning för en god demokrati, och att det därmed har ett demokratiskt egenvärde. I samband med den partiella författningsreformen var valdeltagandet inte ett värde som framhölls lika starkt i argumentationen för gemensam valdag. Där var det framför allt vikten av att bibehålla ett kommunalt samband som diskuterades. Valdeltagandets egenvärde togs för givet (SOU 1967-26, Prop. Frågan om UHODWLRQHQ PHOODQ VWDW RFK NRPPXQ var mycket central i 60-talsdebatten. Förespråkarna för ett bibehållet valtekniskt samband ansåg här att beroendet mellan kommunpolitik och rikspolitik var både ofrånkomligt och önskvärt i det moderna välfärdssamhället. Det fanns inga rena kommunalpolitiska frågor och därmed inte en renodlad kommunpolitik: Såsom där framgår finns det knappast några renodlade lokalpolitiska frågor av större betydelse. Viktigare lokala frågor har rikspolitiska aspekter, och det är inom den rikspolitiska ramen som de lokala synpunkterna och värderingarna måste föras fram för att lokalpolitiken skall bli fullt begriplig och få en riktig belysning (SOU 1965 - 54: 59). Enligt majoritet, och den socialdemokratiska regeringen i samband med den partiella författningsreformen, var det därför önskvärt att ODJVWLIWQLQJHQ WLOO GHQ SROLWLVND YHUNOLJKHWHQ´ (Prop. Rikspolitik och kommunpolitik borde vara sammanlänkade och ses i ett helhetsperspektiv. Här är det lite svårt att hålla isär är-argumenten från bör-argumenten i analysen, då man argumenterar från är till bör. Rikspolitiken styr och är till stor del en förutsättning för kommunalpolitiken. Eftersom så lU fallet E|U det finnas ett valtekniskt samband mellan riksdagsvalet och kommunvalen, resonerade man. I dagens ögon kan detta uppfattas som uttryck för ett mycket centralistiskt ideal som går på kollisionskurs med tanken på självstyrelse. I utmålades dock den kommunala självstyrelsen som ett viktigt värde, ett värde som gynnades av ett valsamband mellan riksdagsvalet och kommunvalen (SOU 1965-54:68). Ett delmål för att främja den kommunala självstyrelsen var att samma partier fanns representerade på samtliga politiska nivåer (SOU 1965-54:69). Målet att undvika kommunala särintressen framkom då eventuella rikspolitiska konsekvenser av kommunvalen diskuterades. SOU 2001:65 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 47 scenario ville man undvika. Det var inte önskvärt att de kommunala väljarna kom att rösta på ett sätt som skadade den sittande regeringen. Maktdelning i denna mening ansågs inte vara önskvärd utan det var ett centralt värde att det inte fanns ´QnJUD PRWVlWWQLQJDU PHOODQ ULNVGDJHQ RFK HQ DNWXHOO IRONRSLQLRQ VRP KDU NRPPLW WLOO XWWU\FN L DOOPlQQD RFK ULNVRPIDWWDQGH YDO´ (SOU 1967-26:111). Nära knutet till synen på hur relationen mellan stat och kommun bör se ut är synen på vad som kännetecknar det goda DQVYDUVXWNUlYDQGHW i Här framhöll grundlagsberedningen att ' HW lU HQ QDWXUOLJ WDQNH DWW DOOPlQQD YDO E|U YDUD Vn RUJDQLVHUDGH DWW GHW L YDUMH YDO EOLU HQ ULPOLJ |YHUHQVVWlPPHOVH PHOODQ YDOU|UHOVHQV LQQHKnOO YDOXWVODJHW RFK YDOHWV SUDNWLVND HIIHNW (SOU 1967-26:111). viktigt att valrörelserna på de olika politiska nivåerna faktiskt avspeglade den politik som bedrevs där. Just i grundlagsberedningen fanns en viss oro för att gemensam valdag kunde leda till att de kommunala valrörelserna kom mer i bakgrunden än ditintills, men risken bedömdes vara relativt liten. Den socialdemokratiska regeringen menade i sin tur att det just ur ansvarssynpunkt var helt i sin ordning att rikspolitiska frågor fick en central plats i de kommunala valrörelserna. Det var ett viktigt mål att rikspolitiker och kommunpolitiker genom valrörelsens inriktning kunde ´VWlOODV WLOO VYDUV JHPHQVDPW I|U VLQD SDUWLHUV nWJlUGHU RFK IUDPWLGVSURMHNW QlU nWJlUGHUQD HOOHU SURMHNWHQ KDU DQNQ\WQLQJ WLOO EnGH VWDWOLJ RFK NRPPXQDO YHUNVDPKHW RFK JHU XWWU\FN I|U UHVSHNWLYH SDUWLV DOOPlQQD YlUGHULQJDU RFK PnOVlWWQLQJDU´ Ur ett sådant perspektiv gav valrörelser där både rikspolitiska och kommunalpolitiska frågor togs upp ett bättre underlag för väljarna att utkräva ansvar ifrån. Argumentet var således att ansvarsutkrävandet borde grundas på information om politiken på rätt nivå, och denna ansågs i stor utsträckning vara den rikspolitiska. Liksom i den tidigare debatten fanns det en viss oro för att val med långa mellanrum kunde skada partiernas verksamhet och demokratins vitalitet. Det ansågs i en levande demokrati vara viktigt att medborgarna fick utkräva politikerna på ansvar relativt ofta: En långsiktig politik som skall ha utsikter att stå sig och över flera val måste vara fast förankrad hos medborgarna. Den fasta förankringen kan endast åstadkommas om politiken utformas i nära kontakt med väljarna, som har tillfälle att ofta ge sin mening tillkänna om både riks- och kommunalpolitiken (SOU 1965-54:61). Målet på en övergripande nivå var en vital demokrati och på en mer konkret nivå var målet att val borde hållas relativt ofta i en demokrati (SOU 1965-54:90). Tolkningen jag gör är att det demokratiska ansvarsutkrävandet uppfattades som demokratins motor. 48 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ Konsekvenserna för YDOGHOWDJDQGHW av delvis redan framkommit. Uppfattningen var att skilda valdagar utan ett valtekniskt samband riskerade att leda till lägre kommunvalen än i riksdagsvalet. JHQRPVQLWWOLJW OlJUH YDOGHOWDJDQGH L NRPPXQDOYDOHQ lQ KLWWLOOV RP VDPEDQGHW PHG ULNVGDJVYDOHQ EU|WV´ (SOU 1965-54:67). valtekniskt samband ansågs vara HQ Q|GYlQGLJ I|UXWVlWWQLQJ I|U DWW NRPPXQDOYDOHQ VNDOO IUDPVWn VRP WLOOUlFNOLJW LQWUHVVHYlFNDQGH I|U YlOMDUQD (SOU 1965-54:67,68). Väljarna intresserade sig för sakfrågor och röstade med utgångspunkt från vem som hade mest att säga till om i dessa sakfrågor. Eftersom kommunpolitiken till stor del styrdes av rikspolitiska beslut var en naturlig följd av införande av skilda valdagar ett minskat intresse för kommunpolitiken. grundlagsberedningen att gemensam valdag bidrog till bättre valkampanjer på nivå ´YLONHW L VLQ WXU NDQ VWLPXOHUD YDOGHOWDJDQGHW´ (Prop. 1968 - 27: 192). Resonerandet kring valdeltagandet har nära anknytning till synen på konsekvenserna av skilda valdagar för UHODWLRQHQ PHOODQ VWDW RFK Utgångspunkten för majoritetens argumentationen var att målet med självstyrelse bäst uppnåddes med en gemensam valdag. De framhöll att ´ ' HW lU DOOWVn \WWHUVW |QVNHPnOHW DWW EHYDUD HQ OLYVNUDIWLJ NRPPXQDO VMlOYVW\UHOVH PHG VWRUD EHIRJHQKHWHU I|U NRPPXQHUQD VRP lU GHW DYJ|UDQGH PRWLYHW I|U HWW YDOVDPEDQG´ (SOU Gemensam valdag bidrog till den kommunala självstyrelsen. På samma sätt som majoriteten ansåg att beroendet mellan rikspolitik och kommunalpolitik motiverade ett valtekniskt samband, på samma sätt betraktade de ett sådant samband som en förutsättning för utvidgandet av kommunernas befogenheter. Det var ´HQ Q|GYlQGLJ I|UXWVlWWQLQJ « I|U DWW EHKRYHW DY |YHUHQVVWlPPHOVH PHOODQ ULNVSROLWLN RFK NRPPXQDOSROLWLN VNDOO IUDPWUlGD PHG IXOO W\GOLJKHW RFK I|U DWW NRPPXQHUQD VNDOO NXQQD EHKnOOD VLQ VWDUND VWlOOQLQJ LQRP VDPKlOOVOLYHW In Q\D XSSJLIWHU RFK JDUDQWHUDV VW|UVWD P|MOLJD VMlOYVWlQGLJKHW YLG KDQGKDYDQGHW DY VLQD I|UYDOWQLQJVDQJHOlJHQKHWHU (SOU 1965-54:71). En sådan utveckling betraktades som en förutsättning för det kommunala självstyret. Genom en frivillig anpassning till riksintressena från kommunernas sida kunde styrande reglering från undvikas (SOU 1965-54:68). Förespråkarna av gemensam valdag ansåg dessutom att skilda valdagar skulle leda till uppkomsten av lokala partier utan förankring i (SOU 1965- 54:69). Synen på konsekvenserna av valdagens placering för DQVYDUVXWNUlYDQGHW rörde primärt de kommunala frågornas utrymme i 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 49 valrörelserna vid helt fristående val. Här var argumentet att de kommunala valkampanjerna och de kommunala politiska frågorna även vid skilda valdagar utan valsamband skulle hamna i skymundan av Placeringen av valdagen hade inte någon betydelse för valrörelsernas innehåll. Åsikten var att ´ + XU PDQ lQ XWIRUPDU ODJVWLIWQLQJHQ NRPPHU GH NRPPXQDOD YDOU|UHOVHUQD RXQGYLNOLJHQ DWW KDQGOD RP EnGH ULNVSROLWLN RFK NRPPXQDOSROLWLN´ (Prop. 1968 - 27: Anledningen var att väljaren framförallt såg kommunpolitiker som representanter för partier och deras ideologiska inställning (SOU 1965- 54:59). Det fanns sällan anledning för väljaren att rösta på olika partier i de olika valen: För väljaren är ansvarsfördelningen mellan stat och kommun ofta av mindre intresse. Han kan visserligen vilja ge sin röst åt ett parti i de kommunala valen och åt ett annat parti i riksdagsvalen. Vanligen är det emellertid skiljelinjerna mellan partierna i stora drag eller i konkreta frågor som är av betydelse för hur han röstar oberoende av om den de politiskt skiljande frågorna har sin förankring i eller i de kommunala representationerna (Prop. Den rationelle väljaren insåg alltså att det fanns en reell koppling mellan rikspolitiken och kommunpolitiken och lät detta styra hans val av parti i såväl riksdagsvalet och kommunvalen (SOU 1965-54:61). Därför låg det ´QlUD WLOO KDQGV DWW NRPPXQDOYDOHQ RDYVHWW YDOV\VWHPHWV NRQVWUXNWLRQ OLNVRP I|U QlUYDUDQGH EOLU SDUWLYDO GlU YlOMDUHQ JHQRP VLQ U|VW L I|UVWD KDQG JHU EHVNHG RP YLONHW SDUWL VRP KDU KDQV V\PSDWLHU L GH LQULNHVSROLWLVNW FHQWUDOD IUnJRUQD´ (SOU 1965-54:61). Skilda valdagar skulle alltså inte innebära någon långtgående vitalisering av kommunpolitiken. En risk med helt skilda valdagar var enligt dess motståndare att kommunala val med en sådan ordning kunde komma att få rikspolitiska konsekvenser. Kommunalvalens utslag kunde enligt detta synsätt bli ett ifrågasättande av den sittande regeringen mitt under sittande mandatperiod. Genom gemensam valdag slapp man undan dessa konsekvenser av kommunalvalen (SOU 1967-26:111). Genom en förkortning av mandatperioden till undvek man dessutom de negativa konsekvenserna på demokratins vitalitet på alla politiska nivåer som kunde bli följden av att ha val alltför sällan (SOU 1965- 0LQRULWHWHQ från de borgerliga partierna förespråkade skilda valdagar utan ett valtekniskt samband. På ett liknande sätt som förespråkarna för ett valsamband, såg motståndarna ett hög YDOGHOWDJDQGH som ett centralt värde i en demokrati. de att det fanns andra viktiga demokratiska värden som ett högt 50 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ valdeltagande ibland kan komma i konflikt med. Mot denna bakgrund kunde inte ett högt valdeltagande betraktas som ett egenvärde. Ett något lägre valdeltagande i kommunvalen kunde accepteras förutsatt att detta bidrog till att uppnå andra viktiga demokratiska mål. Minoriteten ansåg ´DWW GHW XU GHPRNUDWLQV V\QSXQNW lU HWW YlUGH DWW KD HWW YDOGHOWDJDQGH VRP lYHQ RP GHW VNXOOH YDUD WLOO SURFHQW OlJUH lQ DQQDUV lU HWW XWWU\FN I|U YlOMDUQDV XSSIDWWQLQJ Sn GH SXQNWHU RFK L GH DYVHHQGHQ VRP YHUNOLJKHWHQ JlOOHU´ (SOU 1965-54:116,117). på ett parti som grundades på en felaktig uppfattning om vad partiet stod för i kommunalpolitiken ansåg man inte var ett verkligt ansvarsutkrävande. Och det var ansvarsutkrävande som val framför allt borde handla om. Minoriteten attackerade på denna grundval ett valtekniskt samband som ett sätt stimulera intresset och valdeltagandet i de kommunala valen: Av denna anledning förordar man att stimulera kommunalvalen genom att lägga in rikspolitiken som dominerande faktor. Konstgjord andning på kommunalvalen torde dock också vara ett symptom på ohälsa. Vi föredrar att söka angripa den ev. bristen på intresse genom att stimulera länspolitiken så att den upplevs som betydelsefullare för väljarna. Det är riktigare att angripa orsaken är symptomen (SOU 1965-54:114). Om medborgarna inte var intresserade av kommunpolitiken berodde det på att något var fel på kommunpolitiken eller på bristande befogenheter hos kommunen. Här framskymtar också kritikernas syn på hur VWDWHQV UHODWLRQ WLOO NRPPXQHUQD borde se ut. De ansåg att det inte gick att som majoriteten i se relationen mellan stat och kommun som problemfri. Som en naturligt följd av den grundlagsfästa kommunala självstyrelsen var det fullt naturligt att kommun och stat ibland hade mot varandra stående intressen. Kritikerna ställde alltså upp den kommunala självstyrelsen som ett viktigt värde, men hade en helt annan syn på vad det innebar än majoritet: Att från förekomsten av ett sakligt samband [mellan rikspolitik och kommunalpolitik] därvidlag dra slutsatsen att väljaren - oavsett kammar- och valsystem beträffande - under alla omständigheter måste tvingas att i samma val ta ställning både till hur länet och hur riket ska styras, är omotiverat. Detta argument innebär att majoriteten anser att vårt lands författning skall utformas med sikte på att väljaren inte lämpligen bör rösta på olika partier i kommunal- och riksval, vilket skäl också anföres av majoriteten (SOU 1965 -54: 112). Kritikerna vände sig alltså mot synen att ett sakligt samband mellan rikspolitiken och kommunpolitiken även måste innebära att det är önskvärt med ett valtekniskt samband.