sou · GPB345d1 · 2002-01-01 00:00:00 — För att erhålla studie- och yrkesvägledarexamen skall studenten ha fullgjort handledd praktik. Mål (utöver de allmänna målen i 1 kap. 9 § högskolelagen) För att erhålla studie- och yrkesvägledarexamen skall studenten ha N förvärvat de kunskaper och färdigheter som krävs för att väg- leda och informera ungdomar och vuxna inför val av framtida utbildnings- och yrkesverksamhet i och utomlands, N förvärvat de kunskaper och färdigheter som krävs för att som studie- och yrkesvägledare inom grundskola, gymnasieskola och vuxenutbildning kunna förverkliga dessa verksamheters mål samt medverka till utveckling av verksamheten, N förvärvat goda insikter om barns, ungdomars och vuxnas utveckling och inlärning samt om skolans uppgift i samhället, N utvecklat förmåga att analysera och förstå studie- och yrkesvalsprocessen samt utifrån denna kunskap identifiera olika SOU 2001: 45 individers och gruppers behov av stöd för sitt studie- och yrkesval, N uppnått kompetens att stödja övrig personal i deras studie- och yrkesorienterande insatser, N utvecklat förmågan att i samarbete med andra planera och utveckla rehabiliteringsprogram för människor med särskilda svårigheter i arbetslivet, N förvärvat insikter om betydelsen av användningen av datorer och informationstekniken för information och vägledning, N redovisat ett examensarbete i vilket ingår att relatera de teorier studenten blivit förtrogen med till de kommande arbetsupp- gifterna. Härutöver gäller de mål som respektive högskola bestämmer. (SFS 2000:651) Även generell examen från högskola, kandidatexamen, och magisterexamen efter påbyggnad, kan utfärdas som komplement. Inom AMV:s verksamhetsområde ges intern grundutbildning och fortbildning för vägledarna. Inga formella krav ställs på förkunska- per för anställning vid verket. Den interna utbildningen ges som teoretiska kurser omväxlande med praktik. Som exempel på utbild- ning kan nämnas att för tillträde till kursen Yrkesval och vägled- ning, som omfattar , krävs goda kunskaper om arbetsmarknad, yrken och utbildningsvägar. Utbildningsmålen liknar i mycket dem som gäller för högskolans utbildning: N Kunskaper om vägledningens tjänster och roll i arbetsmarknadspolitiken N Kunskaper och färdigheter i vägledningssamtalets struktur och metodik N Kännedom om övningar och material som kan användas som hjälpmedel i den individuella vägledningen N Kännedom om vägledningsteorier och vilka faktorer som påverkar valet av yrke och utbildning SOU 2001:45 Utbildning till karriärvägledare N Kännedom om utvecklingstendenser inom vägledningens område. /högskolor har rätt att utfärda studie- och yrkes- vägledarexamen, nämligen , och i . Sedan höstterminen har ett antal (30 stycken) av sina utbildningsplatser utlokaliserade till . ger under /01 tredje året av en heltidsutbildning som riksrekryterande distansutbildning och i är i färd med att utveckla en distansutbildning. Utbildningsplaner och kursplaner, vilka fastställs lokalt vid de tre lärosätena, är till uppläggning och innehåll rätt likartade. Valbarhet, kurslängd i poäng och ordningsföljd på de ingående kurserna varierar dock. Vid används samma kursplan, litteratur och struktur i distansutbildningen som vid campusutbildningen. Dock har examinationsformen modifierats så att fler skriftliga tentamina förekommer. Färdighetsinslagen tränas under sex sammankomster . Inom ramen för de 120 poäng som krävs för examen ligger tyngdpunkten i utbildningen på studie- och yrkesval och karriär- utveckling, teorier, modeller och metoder för vägledning. Genom- snittligt är utbildningen till största delen indelad i 5-poängskurser. Politik och samhälle samt utbildningsväsende i och inter- nationellt omfattar 5 – 10 poäng, medan vetenskaplig teori och metod tilldelats 5 poäng. IT-kunskap har inte någon framträdande plats i utbildningen och tillvalskurser/fördjupning kan omfatta ca 5 poäng. Av den totala utbildningen utgörs 15 – 20 poäng av verk- samhetsförlagd utbildning som oftast fullgörs i skola. SOU 2001: 45 De tre utbildningsanordnarna ger även uppdragsutbildning i varie- rande omfattning inom sina särskilda kompetensområden. Specia- listkompetensen ligger främst inom områden som utvecklings- samtal och gruppvägledning. Det kan gälla både poängsatt och inte poängsatt kompetensutveckling som ofta ges inom ramen för samarbetsavtal med någon partner. Beställare är exempelvis kom- mun, kommunförbund, länsarbetsnämnd eller AMS. Således har t.ex. i i samarbete med givit utbildning i samtal och grupparbete riktad mot särskolans lärare, en 20-poängsutbildning i företagsväg- ledning anpassad efter småföretagares behov samt en 10- poängskurs i val och väljande för AMS. ger likartade utbildningar för , , och . arbetar ute- slutande mot kommunerna inom ungefär samma områden med tyngdpunkt på samtalsutveckling. , försäkrings- kassan och finns bland dem som efterfrågar utbild- ningen. En förutsättning är oftast att kursen skall finnas i läro- sätets ordinarie kursutbud. och högskolor som inte har egen studie- och yrkesvägledarutbildning, som exempelvis , anordnar inom ramen för sina lärarutbildningar poänggivande kurser för AMS och skräddarsydda fortbildningskurser inom studie- och yrkesvägledning. Utbildningen till studie- och yrkesvägledare ligger i anslutning till lärarutbildningen på samtliga orter även om inte någon del av utbildningen är gemensam. Likaså utgår ersättning till stor del enligt prislapp för området undervisning, ofta i kombination med området övrigt. Detta innebär en ersättning med ca respektive per helårsstudent för . Ersätt- ningen för en helårsprestation ligger på mellan och . Fördelningsprinciperna varierar från lärosäte till lärosäte. Således omfördelar medlen inom lärarut- bildningen, medan t.ex. klassificerar utbildningen som enstaka kurser från områdena samhällsvetenskap till undervis- Praktikinslagen är de mest kostnadskrävande delarna i utbild- ningen då de medför handledning och ofta resor till praktikorten. Trots att nuvarande utbildning till studie- och yrkesvägledare funnits har inte någon officiell utvärdering eller kvalitetsgranskning av utbildningen genomförts. påbörjar dock genomförandet av ett omfattande utvärderingssystem, där samtliga utbildningar för generella examina och yrkesexamina skall granskas . Utvärde- ringarna omfattar såväl grund- som forskarutbildning. Granskning- arna skall bl.a. fånga utbildningarnas förnyelse och mångfald och bidra till lärosätenas egen kvalitetsutveckling. Enligt den plan för de nationella ämnes- och programutvärderingarna som föreligger skall utbildningen för studie- och yrkesvägledarexamen inte granskas . Eventuella internutvärderingar gjorda av lärosätena själva har inte varit tillgängliga för utredningen. Bristen på underlag i form av genomförda kvalitetsstudier och utvärderingar har naturligtvis omöjliggjort varje rättvisande bedömning av utbildningen från min sida. Jag tycker mig dock ha märkt vissa önskemål från studenternas sida om mindre skolinrikt- ning i både egen utbildning och kursinnehåll, breddning av utbild- ningsutbudet, större valfrihet av kurser, mer omfattande variation i praktikval m.m. vid de sammanträffanden jag haft med repre- sentanter för studerandekåren. Yrkesvalslärarna är en mansdominerad grupp (män och kvinnor) med en medianålder på 45 – (män , kvinnor ). Av syo-konsulenterna är män och kvinnor. Medianåldern är (män , kvinnor ). En markant grupp av kvinnor () är . Totalt finns 1 016 syo-konsulenter. (Skol- överstyrelsen, Studie- och yrkesorientering, Sammanfattande erfa- renheter av försöksverksamhet, Bedömningar och förslag, 1979). SOU 2001: 45 Antalet registrerade studenter på programmet för studie- och yrkesvägledarexamen var /00 totalt 497 stycken, därav 188 stycken nybörjare. Av det totala antalet var 417 stycken kvinnor () och den totala medianåldern . Utbildningen är tämligen eftersökt och sökandetrycket kan upp- skattas till ca sju sökande per tillgänglig utbild- ningsplats. Omfördelningar av utbildningsplatser sker lokalt och exakta siffror föreligger därför inte. Antalet sökande och studenter under utbildning har varit tämligen . Som exempel på sökandetryck kan nämnas att hade 489 sökande till de 30 platserna i distansutbildningen och 357 sökande till de 30 utbildningsplatserna i campusutbild- ningen. Antagningspoängen var exempelvis i 4,2 poäng och behörighetskravet arbetslivserfarenhet brukar uppfyllas med råge då övergång till högskolestudier sällan sker direkt efter avslutad gymnasieutbildning. En vanlig bakgrund hos de sökande är arbete inom vård och omsorg eller hotell och restaurang. Utländsk bakgrund eller förutbildning är inte vanlig. Kvinnor är starkt överrepresenterade bland såväl sökande som antagna studenter. I utbildningarna vid utgörs av totalantalet studenter av kvinnor. Enligt (1979) utexaminerades genomsnittligt 168 syo-konsulenter . Senast tillgängliga uppgifter (Årsrapport för universitet och högskolor 1999) visar på en tämligen jämn fördelning av antalet examinerade studie- och yrkesvägledare . SOU 2001:45 Utbildning till karriärvägledare Fördelningen är följande: Examinationsfrekvensen är god bland studenterna i vägledarutbild- ningen. Från har exempelvis uppgivits att 69 av de 70 avgångsstudenterna avlade examen. Enligt direktiven skall jag lämna förslag till dimensioneringen av utbildningen för vägledare. Den årliga examinationsfrekvensen är ca 135 studie- och yrkesvägledare totalt vid de tre lärosäten som har examinationsrätt. Frågan om utbildningsdimensionering belyses bl.a. i några arbetsrapporter från , Den högre utbildningen och arbetsmarknadens behov (Arbetsrapport nr 3) samt Högskoleut- bildade – tillgång och efterfrågan (Arbetsrapport nr 9). I rapporterna framhålls exempelvis att efterfrågan är en nyckfull storhet och att dimensionera utbildning efter den direkta efter- frågan är såväl olämpligt som omöjligt. Som osäkerhetsfaktorer i prognossammanhang framhålls den växande internationella utbild- ningsmarknaden med hjälp av IT, uppdragsutbildningen i hög- skolan som genomförs vid sidan av det av statsmakterna planerade utbildningsutbudet och det omfattande överintag av studenter som universitet och högskolor har gjort under . Det förekommer även att beräkningar över den framtida till- gången och efterfrågan på utbildade är fokuserad på nuvarande yrkesutbildningsexamina, medan en lämplig kurssammansättning till en generell examen kan utgöra ett alternativ till en yrkesexa- men. Rapporterna innehåller även prognoser över tillgång och efter- frågan på olika utbildningsgrupper gjorda av , , och . Någon prognos över behovet av studie- och yrkesvägledare ingår dock inte i materialet. SOU 2001: 45 Jag har således i mitt utredningsarbete inte kunna ta del av något underlag för bedömning av framtida behov av karriärvägledare. De slutsatser som jag har dragit från mina överläggningar med före- trädare för olika intressegrupper under utredningsarbetet är dock att det föreligger brist på vägledare. Någon kvantifiering har dock inte kunnat bevisa detta. Det är känt att ett stort antal obehöriga har korttidsanställ- ningar som vägledare inom skolväsendet. Skolväsendets totala behov av karriärvägledare torde genom en inventering av antalet befintliga tjänster gå att fastställa, medan övriga arbetsgivares behov är mer oförutsägbart. Min bedömning är att skolans behov av behöriga vägledare skulle gå att kvantifiera och ett visst underlag för dimen- sionering av utbildningen därmed åstadkommas om det bedöms önskvärt. Ett uppdrag till att inventera behovet skulle kunna ges. Däremot torde det allt framgent förbli omöjligt att bedöma hur många examinerade vägledare som kommer att behövas inom vuxenutbildning, universitet/högskola, AMV, den privata sektorn osv. Sedan utbildningen anordnades hade 1 109 syokonsulenter utbildats . av de syo-utbildade hade tagit anställning inom skolväsendet. Det totala behovet av hela syo-tjänster beräknades vara 1 222 för /91, medan till- gången 1989/90 var 866. Jag måste konstatera att svårigheterna att finna underlag för prognoser för utbildningsbehoven är stora. Inget aktuellt underlag föreligger och anledningen till att behoven av studie- och yrkes- vägledare på arbetsmarknaden inte ägnats någon uppmärksamhet sägs ofta vara att det gäller en så liten grupp. Genom att kravet på utbildning till studie- och yrkesvägledare för behörighet för tillsvidaretjänst endast finns angivet för skol- väsendet kan behovet svårligen kvantifieras. Med ett striktare behörighetskrav formulerat i skollagen skulle behovet av i skolan verksamma karriärvägledare kunna beräknas. Jag kan endast gissningsvis göra antaganden om att behoven av vägledare kommer att öka på vissa områden genom den utvidgning av vuxenutbildningen som kan ske till följd av förslag från och kompe- tenssparande, IKS. Likaså kan slutsatser från den pågående Utred- ningen om validering av vuxnas kunskaper och kompetens (U 1999:06) komma att påverka det framtida behovet av vägledare. Arbetsmarknad, nuvarande arbetsområden och förmodade framtida verksamhetsområden skall ses mot bakgrund av beskriv- ningarna tidigare i betänkandet av en ny omvärld och dess behov av karriärvägledare samt utvidgningar av både kompetens och verk- samhetsfält. Under mitt utredningsarbete har jag ofta erfarit att man fram- håller att bristen på utbildade studie- och yrkesvägledare är stor, särskilt inom skolväsendet. Många tjänster upprätthålls av icke behöriga vägledare, ett stort antal vägledare delar sin tjänstgöring mellan olika skolor och pensionsavgångarna kommer att bli stora . Tillgång och efterfrågan kan vara regionalt betingade. Den förhållandevis höga åldern hos de studerande medför att de ofta redan är etablerade när de påbörjar studierna och därmed mindre flyttningsbenägna. Några belägg för brist på utbildade finns dock inte i form av genomförda behovsanalyser eller prognosundersökningar. Hänvis- ning görs ofta till att en så liten grupp inte prioriterats i dessa sam- manhang. Utbildade studie- och yrkesvägledare förefaller förbli utbildningssektorn tämligen trogna under sin yrkesverksamma tid. Antalet förvärvsarbetande med syo-konsulentutbildning var 2 1998 (). Av dessa fanns 1 448 stycken () inom området utbildning, 217 stycken () inom offentlig förvaltning och 291 stycken () inom området andra företags- tjänster. Flertalet av resterande återfanns inom vård och omsorg, medan endast elva personer ägnade sig åt forskning och utveckling. I mitt uppdrag ingår att lägga förslag om kompetensutveckling för yrkesverksamma vägledare. Mina generella erfarenheter från utredningsarbetet är att kompetensutvecklingsmöjligheterna för yrkesverksamma väg- ledare, särskilt inom skolväsendet, är eftersatta. SOU 2001: 45 anställda vägledarna inom skolväsendet är det den enskilda skolans ansvar att tillhandahålla kompetensutveckling. Med ständiga förändringar i regelsystem både på utbildningsområdet och på arbetsmarknadsområdet, nya behörig- hetsvillkor och tillträdesbestämmelser för högre studier, ändrade studiestödsregler m.m. är det av största vikt att alla som har väg- ledningsuppdrag inom olika verksamhetsgrenar i samhället får adekvat kompetensutveckling. Då statsmakterna inte kan reglera villkoren för bl.a. finansiering av kompetenshöjande åtgärder för vägledarna kan jag, i egenskap av utredare, inte föreslå konkreta åtgärder för sådana utan endast peka på vikten av att kompetensutveckling finns tillgänglig i tillräcklig utsträckning. Intressena kan i högre grad än nu möjligen tillvaratas av t.ex. intresseorganisationer som . Detta sker i andra länder som exempelvis , och . Jag kan också konstatera att länsav- delningar på flera håll i landet bedriver viss kompetensutveckling. Jag bedömer att möjligheterna för kompetensutveckling på olika nivåer, såväl i form av poänggivande enstaka kurser som i annan omfattning, på ett naturligt sätt skulle kunna samordnas inom ramen för det modulbaserade påbyggnadssystem som jag föreslagit skall införas i den grundläggande högskoleutbildningen till karriär- vägledare. En bred utbildning, med modulutformade påbyggnader, som vänder sig till en vid krets användare skulle öka flexibiliteten för karriärvägledarutbildningen och kunna fungera som påbygg- nadsutbildning för redan verksamma yrkesutövare inom skilda områden med behov av kompetensutveckling. Den skulle exempel- vis med fördel kunna utnyttjas av lärare i samhällsvetenskapliga ämnen med uppgift att ge arbetslivsorientering inom ramen för sin undervisning. Frågan om olika former för och möjligheter till kompetensut- veckling bör ingå i det uppdrag jag föreslagit skall ges avseende en översyn av utbildningen till karriärvägledare. Enligt regeringens direktiv skall utredaren utifrån sina ställnings- taganden vad gäller mål och funktion för vägledningen i olika skolformer lämna förslag i fråga om utbildningen av vägledare och kompetensutveckling för yrkesverksamma vägledare och därvid beakta förslagen i betänkande Att lära och leda – En lärarutbildning för samverkan och utveckling (SOU 1999:63). Regeringen konstaterar i propositionen En förnyad lärarutbild- ning (prop. 1999/2000:135, 2000/01:UbU3) att det i kommitténs uppdrag ingick att behandla den kompetensprofil som omfattas av den tidigare studie- och yrkesvägledarexamen samt vidare att mot bakgrund av att en utredning om vägledning, aviserad i budgetpro- positionen 2000 har tillsatts, har frågan om utbildning av vägledare lämnats över till utredningen om Vägledning i skolväsendet. Regeringen avser att återkomma i denna fråga sedan utredaren lämnat sina förslag. Dessa ställningstaganden från regeringen och medför att jag i mina bedömningar och överväganden inte tar ställning till förslag vad avser bl.a. utbildning och kompetensutveckling för studie- och yrkesvägledare. Vissa tanke- gångar av mer allmängiltig karaktär har dock relevans för mitt utredningsuppdrag och har tagits i beaktande i arbetet. Vad avser mitt uppdrag rörande kompetensutveckling för yrkes- verksamma studie- och yrkesvägledare bedömer jag att även kompetensutveckling för de lärare som är verksamma inom utbild- ningen för blivande vägledare, dvs. högskolelärarna, är av största vikt för såväl en grundutbildning av god kvalitet som fortsatt kompetensutveckling för redan yrkesverksamma vägledare. Därför har jag valt att även peka på högskolelärarnas behov av kompetens- utveckling i mina överväganden. Det vidare begreppet kompetensutveckling används genomgående i föreliggande betänkande för all verksamhet som avser fortbildning, vidareutbildning och kompetensutveckling. I propositionen En förnyad lärarutbildning menade regeringen, i likhet med , att begreppet kompetensutveckling skall ersätta nuvarande formulering i skollagen om fortbildning. Kompetensutveckling är ett vidare begrepp än fortbildning, och rymmer såväl ämnesbreddning som ämnesfördjupning, metod- utveckling, arbetslagsutveckling, forskning och utvecklingsarbete samt annan verksamhetsutveckling av betydelse för förskolan, skolan och vuxenutbildningen. Begreppet inrymmer således både SOU 2001: 45 fortbildning och vidareutbildning konstaterade i sin behandling av betänkandet. Hur skolor och kommuner kan hantera den skyldighet de har enlig skollagen att ge personalen kompetensutveckling hör emellertid till kommunernas kompetensområde och är inte något som bör regleras av stats- makterna. I samband med att den nya syo-utbildningen och organisationen infördes inleddes en omfattande samverkan på central, regional och lokal nivå mellan skola, arbetsförmedling och högskola när det gällde utbildning och fortbildning inom syo-området. Ett stort antal gemensamma fortbildningstillfällen och ferie- kurser för personal med vägledningsfunktioner inom de olika verk- samhetsgrenarna arrangerades i samarbete mellan då ansvariga myndigheter och arbetsmarknadens parter. En sammanfattande rapport från uppföljningsundersökningar konstaterar att man överlag hade uppskattat de kontakter över gränserna som denna typ av fortbildning ger och den möjlighet till diskussion kring gemensamma problem som på detta sätt erbjöds. (1979, Studie- och yrkesorientering – Sammanfattande erfarenheter av försöksverksamhet). Ansvar för personalens kompetensutveckling finns föreskrivet i olika former för olika verksamheter. Kommuner har enligt skol- lagen (2 kap. 7 §) ansvar för kompetensutveckling för sin personal. Varje kommun och landsting skall se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbildningen. Kommuner och landsting skall vinnlägga sig om en planering av personalens fort- bildning. Hur stora resurser som avsätts för personalens kompetensutveckling blir en fråga för bl.a. politiska prioriteringar. Enligt Läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskole- klassen och fritidshemmet (Lpo 94) har rektor ansvar för att personalen får den kompetensutveckling som krävs för att de professionellt skall kunna utföra sina uppgifter. Läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) föreskriver likaledes att det är rektors ansvar att lärare och annan personal får möjligheter till den kompetensutveckling som krävs för att de professionellt skall kunna utföra sina uppgifter. I Sveriges Vägledarförenings Etiska deklaration och etiska normer för studie- och yrkesvägledning heter det i punkt 4.2 Vägledaren har ett särskilt ansvar för att utveckla sitt professionella kunnande. Mitt intryck är att mycket lite tid och resurser avsätts av skol- ledare och kommuner för kompetensutveckling av vägledare, medan AMS däremot gör större satsningar. Befintliga lokala resurser för kompetensutveckling tilldelas lärarkåren i första hand. Kompetensutvecklingsdagar, kurser etc. arrangeras regelbundet av intresseorganisationer som exempelvis Vägledarföre- ning, ofta i samarbete med kommunförbund, och i privat regi som exempelvis av förlag. Ett exempel på återkommande verksamhet som samlar alla kate- gorier av vägledare och närbesläktade yrkeskategorier till gemen- sam fortbildning, kompetensutveckling och erfarenhetsutbyte är VägledarKompetensen, en självfinansierad verksamhet med som huvudman. Samverkan i kompetensut- vecklingsarrangemangen sker mellan utbildningsanordnare och andra intressenter på båda sidor av . Verksamheten beskrivs närmare i bilaga 2, Goda exempel. Inte heller inom högskolan tycks kompetensutveckling av lärarna inom studie- och yrkesvägledningen prioriteras. Varken tid eller pengar avsätts i någon större utsträckning från arbetsgivaren. Studievägledarna både på central nivå och institutionsnivå under- stryker i olika rapporter behovet av fortlöpande kompetensutveck- ling (exempelvis Lansvik och , samt examinationsuppgifter från vidareutbildningskurser, ). De doku- ment och instruktioner som styr de lokala studievägledarnas arbete uppges vara dåligt kända hos arbetsgivaren. I likhet med studie- och yrkesvägledare inom skolväsendet upplever högskolans väg- ledare att de utöver studievägledning har ålagts många administra- tiva uppgifter samt att de utför ett ensamarbete med osynliga SOU 2001: 45 Arbetets höga grad av autonomi kan upplevas som posi- tivt, men man kan inte heller förvänta sig att någon annan än man själv skall driva fortbildningsfrågor för att nå högre pro- fessionalitet. Vissa fördjupningskurser tillhandahålls av de olika lärosätena. Så har erbjudit fördjupningskurs i professionell vägledning, 10 poäng, per distans och på deltid för examinerade från studie- och yrkesvägledarprogrammet eller motsvarande samt specialpedagogik för studie- och yrkesvägledare, 20 poäng, per distans och på deltid. För att tillgodose behovet av kompetens för handledning, examination och kompetensutveckling på högre nivåer har några högskolor slutit samarbetsavtal med utländska forskare. samarbetar exempelvis med kanadensiska forskare. Möjligheterna för vägledarna att delta i internationellt samarbete varierar naturligtvis.