sou · GPB355d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Ju yngre barnet är desto snävare är också dess aktionsradie, och desto viktigare blir den omedelbara närmiljön runt hemmet och förskolan eller skolan. För barn som har tillgång till cykel ökar radien. kan kollektiva färdmedel, och för en del ungdomar moped, utöka radien ytterligare. Men för de flesta barn är det närmiljön kring hemmet, dagis och skolan som utgör hemmaområdet (se t.ex. 1997). Man kan därför anta att graden av upplevd trygghet i närmiljön påverkar barn och ungdomar i många avseenden. Boende, närmiljö och trygghet bortsett från speciella platser avsedda för barn eller ungdomar är miljö och bostadsområden i stor utsträckning planerade för vuxna, och när barn beaktas är det sällan som barn själva tillfrågas om sina behov och önskemål. Forskning om barn och närmiljö är ett område som blir allt mer uppmärksammat2, men gjordes studier om barns upplevelser av sin närmiljö (se exempelvis och 1972; 1977; 1979; och 1979). och (1979) intervjuade 3 300 barn från första till nionde klass, 2 200 föräldrar och 130 lärare. Barnen tillfrågades om en rad aspekter av sina liv, bl.a. om hur de upplevde sin när- miljö, om de var rädda för något och i så fall vad, om de blivit hotade eller skrämda och i så fall hur ofta, om det hänt att de inte vågat gå ut, och om de var rädda på vägen till och från skolan. Forskarna drog bl.a. slutsatsen att närmiljön är mycket betydelse- full; de yngre men även de lite äldre barnen rörde sig sällan långt hemifrån. (1996) har tillfrågat barn om sin boendemiljö utifrån princip om att barn har rätt att göra sin röst hörd (jfr Kapitel 1) och 1997 gjordes en fallstudie i stock- holmsförorten , med syfte att belysa hur ungdomar i nedre tonåren upplever sitt bostadsområde och sin närmiljö (1997). De centrala frågeställningarna rörde sig kring ung- domarnas upplevda förankring, trygghet och samhörighet. Bland annat ombads informanterna på ett flygfoto över stadsdelen ringa in var de kände sig hemma. Hemmaområdena skilde sig bl.a. med avseende på kön och ålder. Flickor ringade in mindre områden än pojkar och i synnerhet flickor med invandrarbakgrund uppgav små hemmaområden. De yngre ungdomarna markerade också mindre områden än de äldre. Eftersom känslan av trygghet kan vara förknippad med att män- niskor bryr sig om och ger varandra stöd, ställdes bl.a. frågan om ungdomarna trodde att de skulle få hjälp av sina grannar i samband 2 För en utförlig förteckning över svensk litteratur från 1970-1993 inom området, se (1993). Exempel på ett antal projekt, med utgångspunkt i skilda discipliner, återfinns i Gaun m.fl. (1985). Vidare har (2001) sammanställt en bok med beskrivningar av ett urval (20) svenska projekt om barn och miljö. Internationellt är kanske framför allt barns deltagande i frågor som rör deras närmiljö ett område som får allt större uppmärksamhet. T.ex. arrangerades en konferens med titeln i , där barns deltagande var ett centralt ämne. anordnade och en internationell konferens på temat Childrens Participation in Community Settings i (se Childwatch Interna- tional och 2000). Boende, närmiljö och trygghet med en tänkt olyckshändelse. Bland de barn som bodde i enfamiljs- hus var så gott som alla säkra på att få hjälp, medan det bland barnen i flerfamiljshus bara var två av tre som var säkra på att få hjälp i trappuppgången eller på gården. I synnerhet äldre pojkar med invandrarbakgrund var tveksamma till om de skulle få hjälp. Denna misstro hänger sannolikt samman med att kontakten mellan grannar var liten; till exempel brukade bara hälften av barnen i hyreshusen hälsa på sina grannar i trappuppgången (1997).3 5.3.1Stadsbarns upplevelse av trygghet Det finns skäl att anta att barn som lever i städers mer utsatta områden upplever en lägre grad av trygghet än andra. I en under- sökning som gjorde bland ungdomar i , och på uppdrag av , visade det sig att betydligt färre av dessa instämde i påståendet att mitt bostadsområde är tryggt i jämförelse med ungdomar från hela landet. Den största skillnaden låg i hur lugnt, tryggt och fint ett bostadsområdena upplevs (1997). Det bör nämnas att det också finns stora skillnader inom olika områden i storstäderna. En kvalitativ studie om hur barn från en storskalig modern förort upplever sin närmiljö (1998) drog slutsatsen att barns upplevelse av rädsla och otrygghet i bostadsområdet främst hade att göra med människor som betedde sig konstigt. Känslan av otrygghet byggde både på rykten och erfarenheter. Flera av barnen hade också råkat ut för att ha blivit hotade, skrämda eller jagade av äldre barn, ofta stora killar. Barnens upplevelse av trygghet i grannskapet hade enligt främst att göra med om de bott i området länge, om de hittade väl och kände anknytning till särskilda platser, och om de bodde i ett delområde med få tjuvar, dumma, arga och sura människor. Att ha vänner och familj i när- heten, samt vänliga människor, trevliga grannar och en snäll fröken kunde ge trygghet. Liknande resultat visades i Rädda Barnens jord- brostudie där i synnerhet de äldre barnen ofta relaterade sina 3 Ytterligare en studie som gjort på temat barn och miljö involverade ett trettiotal sexåringar som ombads ge sin syn på sin närmiljö. De dokumenterade sina favo- ritplatser med kamera, och ritade kartor över området. Man gick också promenader med barnen, och intervjuade dem parvis för att få reda på vad de tyckte bäst och sämst om i närområdet. Naturen i form av t.ex. blommor, träd och stora stenar samt bl.a. parklekar och pizzerior, var barnens favoritplatser i området. Sämst tyckte de om klotter och skade- görelse (1998). Boende, närmiljö och trygghet hemmaupplevelser till barndomsminnen och sociala kontakter. En flicka sammanfattar sin upplevelse av bostadsområdet: Här känner jag mig hemma för här känner jag så gott som alla (1997:11). För barn både i stad och på landsbygd är trafikutformningen en väsentlig faktor som påverkar tryggheten i närmiljön.4 Trafiken be- gränsar både barns rörelsefrihet, säkerhet och trygghet. Hur en stad är planerad, dvs. hur bebyggelse-, trafik- och grönområden är placerade i förhållande till varandra, är avgörande för barns och ungdomars möjligheter att röra sig fritt. Närmare en tredjedel av ett urval av 750 barn i årskurserna två och fem sades sig alltid eller ibland vara rädda för bilar när de ska gå över en gata (Heurlin- 1997). Även BO och SCB visar på barns medvetenhet om faran i trafiken. I deras undersökning av tioåringar uppgav att trafikmiljön vid skolan var farlig och en lika stor andel att den var intensiv. Ungefär en femtedel av barnen upplevde att de hade en mycket trafikerad väg till skolan (BO och SCB 1998). När vi frågar barn och ungdomar (och deras föräldrar) om de känner sig trygga väger de sannolikt in olika dimensioner av detta begrepp, som vi diskuterat ovan. Det kan gälla hur väl de känner sin närmiljö och sina grannar, vilka faror som finns eller upplevs finnas i omgivningen, samt vilket stöd eller skydd de tror de kan få av andra i området. Men trygghet kunde enligt barnen i studie också handla om att få bo i istället för i ett land i krig (1998). Det betyder att individer när de bedömer sin egen trygghet också har egna, biografiska referenspunkter (t.ex. platser de bott på tidigare). Vi tror dock inte att en sådana faktorer spelar stor roll för de gruppskillnader vi finner, utan vi kommer att 4 Ett omfattande forskningsprojekt på temat Barn – Trafik – Miljö bedrivs på Lärarhögsko- lan i inom forskningsgruppen för miljöpsykologi och pedagogik. En förteckning över publikationerna finns på forskargruppens hemsida: Boende, närmiljö och trygghet tolka dessa fr.a. som egenskaper hos de områden i vilka barnen bor.5 Närmast skall vi studera trygghet i närmiljön, först genom föräldrarnas bild av problem i bostadsområdet, därefter genom barnens bild av trygghet och otrygghet. Denna delas upp på 1) om barnet känner sig tryggt utomhus i bostadsområdet, på väg till och på väg från skolan; och 2) om barnet råkat ut för att i sitt bostadsområde ha blivit hotad, slagen, jagad eller bestulen. Vi kommer bl.a. att studera hur händelser och otrygghet varierar med boendeform och socioekonomisk position. Föräld- rarnas svar kopplas senare till barnens upplevelse av trygghet. Först beskriver vi, i Tabell 5:2, barnens boende. Ett antagande som vi vill pröva är att barn som bor i olika boendeformer har olika risk att vara otrygga i närmiljön. Boendeform har delats in i fyra kategorier: en- eller tvåfamiljshus6, ägd lägenhet (bostadsrätt eller andelslägenhet), lägenhet som hyrs av privat värd samt lägenhet som hyrs av allmännyttan. Skillnader mellan barn i olika boende- och upplåtelseformer är troligen i hög grad sammankopplade med bostadsområdets utformning och med vilka invånare som finns där. En indikation på detta får vi redan i Tabell 5:2 där det framgår att medan närmare tre fjärdedelar av alla 10 18-åringar bor i hus (inklusive parhus), gäller detta bara för för barn till ensamstående föräldrar och av barnen till utrikesfödda föräldrar.7 Dessa båda grupper är, liksom barn från arbetarhem, överrepresenterade i hyressektorn, fr.a. i allmännyttan. 5En annan dimension som vi inte kommer att kunna fånga är att flera av de faktorer som skapar otrygghet också involverar moment av spänning. Det råder ett dynamiskt förhållande mellan otrygghet-rädsla, spänning-fascination och trygghet-säkerhet (1998). Storstadsmiljöns hotbilder om brottslighet, narkotika och alkohol har i stor utsträckning ersatt gamla tiders rykten och sägner om naturens väsen och makter. Det handlar om ett slags rädslefolklore; rädsla är mycket mer än en individs reaktion på en fara, och berättelser om oro och rädsla är något annat än endast beskrivningar av faktiska upplevelser (citerad i ; se även t.ex. Estrada och 2001). 6Enfamiljshusen utgör här och tvåfamiljshusen . Majoriteten av dem som bor i en- och tvåfamiljshus äger huset (). av en- och tvåfamiljs- husen är bostadsrätter, andelslägenheter eller dylikt, och av boende i en- eller tvåfamiljshus hyr sin bostad. 7Notera att skillnaderna i procentsatserna mot Figur 5:1 beror på att uppgifterna gäller olika åldersgrupper och också på att vi i Figur 5:1 (liksom i Kapitel 3) urskiljer dem som bor i enfamiljshus och äger det. I Tabell 5:2 ingår både enfamiljshus och parhus och såväl ägt hus som hyrt. Boende, närmiljö och trygghet gorin hyresvärdar är den allra vanligaste för barn med utrikesfödda föräldrar. Barn med föräldrar från annat nordiskt land bor oftare i villa och mer sällan i hyreslägenhet jämfört med barn med annan invandrarbakgrund (siffrorna visas inte). Vi kan också se att boende- och upplåtelseform är ganska starkt relaterad till vilken ortstyp man bor i. Vi använder den ortstyps- variabel som beskrevs i Kapitel 2. Den urskiljer storstäder, vilket är speciellt viktigt här: lägenhetsboende, speciellt i allmännyttan, är betydligt vanligare i storstäder, men även i andra större eller medel- stora städer (över 30 000 invånare). En aspekt av tryggheten i bostadsområdet är, som nämndes ovan, hur väl man känner igen sig, vilket i huvudsak beror på hur länge man bott där. I den undre delen av Tabell 5:2 visar vi hur många barn som bott i sin nuvarande bostad i hela sitt liv, eller längre, respektive kortare än fem år.8 Variationen mellan boendeformerna är stor. Av barn och ungdomar som bor i villa har bott där hela livet. Det gäller bara för sex av dem som bor i hyrd lägenhet och för av dem som bor i ägd lägenhet. 8 Informationen är hämtad från föräldraintervjun, där vi frågat vilket år de flyttade in i den nuvarande bostaden. Boende, närmiljö och trygghet Beskrivning av barnens boende- och upplåtelseform. Viktade, avrundade procent. (N=1 304) 10-12 (ref.) Båda föräldrarna (ref.) 40*** 18*** 14*** 28*** Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre 74*** 62*** 20*** 25*** 15*** 50*** 52*** 13*** 12*** 23*** 58*** 10*** 14*** 18*** Landsbygd/samhälle (ref.) Hela livet (ref.) 34*** 40*** Kortare än 5 år 21*** 80*** 54*** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån, ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån. Mot bakgrund av detta kan man förmoda att barn i hyrda lägen- heter upplever en lägre grad av trygghet i sitt bostadsområde. Med hög omflyttning i ett område är det rimligt att anta att kontakten mellan grannar är lägre; man kanske varken är bekant med eller känner igen de närboende. Dessutom kan människor som har resurser att köpa hus eller lägenhet välja bostad och bostadsområde Boende, närmiljö och trygghet i större utsträckning än dem som hyr och därmed undvika områden som upplevs som otrygga. En rad olika segregeringsmekanismer bidrar säkert till att barn i olika grupper har strukturellt skilda möjligheter till en trygg miljö, varav ekonomi är en viktig faktor (men där boendepreferenser också spelar in). 5.4.1Föräldrars upplevelse av problem i bostadsområdet För att få en utförligare deskriptiv bild av barnens boendemiljö visar vi i Tabell 5:3 hur barnens föräldrar besvarat frågor om några definierade problem i bostadsområdet.9 Buller från trafik uppges som ett problem av av föräldrarna. Det är värt att påpeka att frågan mäter något annat än om trafiken upplevs som farlig. Personer boende i hyrd lägenhet ser dåligt underhållet bostadshus som ett problem i högre grad än dem som äger sin bostad. Att utrikesfödda uppger det i högre grad än svenskfödda beror på att de oftare bor i hyreshus. Personer som bor i lägenhet anser, inte oväntat, att oljud från grannar är ett större problem än vad villaägare gör. Värst upplevs det av boende i privatägda hyres- hus. Mödrar uppfattar i högre grad än fäder vandalism och brottslig- het som ett problem. Vad gäller brist på kollektiva färdmedel ser mönstret annorlunda ut än i svaren på de övriga frågorna. Personer som bor på landet eller i mindre samhällen anger det som ett problem i högre grad än de som bor i större städer och villaägare i högre grad än lägenhetsboende. Att bo i lägenhet innebär alltså att ha bättre tillgång till vissa tjänster, som kollektivtrafiknätet. Beträffande rädsla för att gå ut återfinns en stor skill- nad mellan mödrar och fäder, vilket vi känner till från tidigare studier (se t.ex. Häll 1997; Estrada och 2001). Storstadsbor är oftare rädda än andra grupper. Boendeform samvarierar också tydligt med rädsla för att gå ut. Boende i hyresrätter är mer rädda än dem som äger sin bostad och den största andelen som upplever rädsla bor i allmännyttan – en tredjedel av barnen där har föräldrar som är rädda för att gå ut på kvällen.10 Det är också värt att notera att av utrikesfödda respondenter uppger att de är rädda 9Frågan lyder: Har du något av följande problem där du bor? Svarsalternativen för de olika indikatorerna, som anges i kursiv stil i texten, är Ja/Nej. 10Här är det viktigt att understryka att de siffror vi redovisar är på barnnivå. Att det är av barnen som har föräldrar som upplever sig otrygga betyder inte att det är lika stor andel av de vuxna. Detta är speciellt viktigt att ha i minnet när det gäller utrikesfödda som ju har fler barn än andra (se Kapitel 7). Boende, närmiljö och trygghet att gå ut . Föräldrar med europeisk eller utomeuropeisk bakgrund upplever oftare otrygghet i området, de med ursprung i ett annat nordiskt land uppvisar lägre andelar (respektive ; dessa siffror visas inte i tabellen). Den multivariata analysen visar att den övervägande delen av skillnaderna i otrygghet sammanhänger med boendeform; personer med invandrarbakgrund är överrepresenterade i hyresrätter, och i synnerhet i allmännyttan. Men även sedan man kontrollerat för boendeform finns starka samband som visar att utrikesfödda är räddare än svenskfödda, och mödrar mer rädda än fäder (se även Estrada och 2001). Vi kan med våra data inte uttala oss om orsaken till de starka effekterna av boendeform, men en förklaring kan vara att de lägen- heter som ägs av allmännyttan ofta ligger i de mer utsatta bostads- områdena, vilket medför att de har ett större inslag av hyresgäster med olika typer av problem. En annan förklaring kan vara att det finns en hög grad av omflyttning i dessa områden. Vi får inget stöd för antagandet att det är det är den person vi intervjuat som själv inte hunnit skaffa sig en förankring i området, eftersom vi inte finner någon effekt av tid i bostaden på rädsla när boendeform är konstanthållen. Om det är stor omsättning på grannar kan detta dock leda till en allmänt svag förankring och en hög grad av ano- nymitet i bostadsområdet, vilket i sin tur kan påverka hur trygg man är och upplever sig vara. Det kan också vara så att de boende har erfarenheter av hot eller våld som gör att de har anledning att känna sig rädda, eller att de har hört rykten som har sådana kon- sekvenser. Vissa av de grupper som framstår som mest otrygga kan också vara i en allmänt utsatt situation; ensamföräldrar kan t.ex. känna sig otrygga att gå ut eftersom det kan innebära att barnen blir lämnade ensamma. Boende, närmiljö och trygghet Andel barn vars föräldrar upplever olika problem i bostadsområdet. Viktade, avrundade procent samt oddskvoter från multivariata logistiska regressioner. (N=1 304) (Tabellen fortsätter på nästa sida.) 10-12 (ref.) Man (ref.) Båda föräldrarna (ref.) 20*** 6,14*** 17*** 11*** 2,93* Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre 0,21* 16*** 3,11*** 14*** 14*** Barnets tid i bostaden Hela livet (ref.) Kortare än 5 år 13*** 13*** 15*** 3,60** 10*** Landsbygd/samhälle (ref.) 19*** 6,10*** Lägenhet, hyr av privat 26*** 2,36* 37*** 12,85*** 36*** 13,55*** 13*** 17*** 4,81*** Lägenhet, hyr av Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån, ** = 5 %-nivån, * = 10 %-nivån. Boende, närmiljö och trygghet (forts). Andel barn vars föräldrar upplever olika pro- blem i bostadsområdet Rädd att gå ut på 10-12 (ref.) Man (ref.) 1,89* 14*** 19,83*** Båda föräldrarna (ref.) 14*** 1,97* 18*** 2,24** Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre 0,45* 14*** 9*** 28*** 2,75** Barnets tid i bostaden Hela livet (ref.) 10*** Kortare än 5 år 13*** 10*** 8*** 0,19*** 16*** 2,97* 8*** 0,20*** 13*** 23*** 0,52*** Landsbygd/samhälle (ref.) 9*** Lägenhet, hyr av privat 2*** 0,16* 24*** 6,07*** 15*** 5*** 0,29** 33*** 6,88*** Lägenhet, hyr av allmän- Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån, ** = 5 %-nivån, * = 10 %-nivån. Boende, närmiljö och trygghet 5.4.2Barns och ungdomars trygghet i bostadsområdet Föräldrars beskrivning av bostadsområdet behöver inte delas av deras barn. Det är troligt att de t.ex. ser olika hotbilder, är rädda för olika saker. Vi övergår nu till att studera 10 18-åringarnas upp- levelser av trygghet och otrygghet i sin närmiljö. Den första frågan handlar om känslan av trygghet utomhus i bostadsområdet, samt på väg till och från skolan (Tabell 5:4).11 11 Frågan som vi ställt lyder: Känner du dig trygg på följande ställen?, med angivande av fem olika alternativ, varav vi här använder utomhus i mitt bostadsområde, på väg till skolan samt på väg hem från skolan. Boende, närmiljö och trygghet Upplevd otrygghet på olika platser eller i olika situa- tioner bland barn 10 . Viktade, avrundade procent. Odds- kvoter från en multivariat logistisk regression. (N=1 304) 10-12 (ref.) 9*** 9*** 14*** 0,43*** 8*** 9*** 14*** 0,44*** Pojkar (ref.) 1,51* Båda föräldrarna (ref.) Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre 18*** Hela livet (ref.) Kortare än 5 år Landsbygd/samhälle (ref.) Lägenhet, hyr av privat 24*** 24*** 33*** 2,10* Lägenhet, hyr av Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån, ** = 5 %-nivån, * = 10 %-nivån. Boende, närmiljö och trygghet av alla barn svarar att de känner sig trygga i bostadsområdet; således upplever en tiondel av barnen att de är otrygga.12 Ännu något fler, , känner sig inte trygga på väg till eller från skolan. Skillnaden mellan åldrar är tydlig, som framgår av Figur 5:2 – ju yngre barnen är, desto mindre trygga känner de sig. Av tioåringarna är det en tredjedel som känner sig otrygga i bostadsområdet, på väg till skolan och/eller på väg från skolan. Ungefär en fjärdedel har uppgett att de känner sig otrygga på väg till eller från skolan.13 Otryggheten avtar mer eller mindre med ålder, även om sambandet inte är helt linjärt och den huvudsakliga skillnaden i vårt material går mellan tioåringarna och de äldre barnen. Man kan anta att det finns olika faktorer som bidrar till otryggheten för olika åldrar, t.ex. skulle en sådan faktor kunna vara att börja en ny skola. Detta skulle kunna förklara att andelen otrygga 16-åringar är något högre än andelarna för 14 15- åringar.14 12Vi kommer i framställningen att göra antagandet att otrygghet är att inte explicit känna sig trygg, därför använder vi oftast termen otrygghet trots att frågorna rör om man känner sig trygg. 13I en enkätundersökning där BO och SCB frågade tioåringar om de var rädda på väg till eller från skolan uppgav att de kände sig rädda (BO och SCB 1998). Diskre- pansen mellan resultaten kan ha att göra med att frågorna är olika formulerade, och därmed mäter olika saker: rädsla är ett betydligt starkare ord än (o)trygghet. Man kan således förvänta sig att en mindre andel tioåringar ska vara rädda än otrygga. och (1979) frågade sina respondenter om de var rädda för någon på väg till eller från skolan. Av fjärdeklassarna uppgav en dryg tiondel att de var rädda, och av femteklassarna . Anledningarna verkar så gott som uteslutande att ha att göra med konflikter mellan elever. 14Skillnaderna är inte signifikanta, men eftersom det sker en uppgång för alla tre indikatorer är det sannolikt att 16-åringarna har en något förhöjd andel otrygga. För dem kan byte av skola ofta innebära att de helt byter resväg och kanske reser betydligt längre än tidigare – att andelarna går ned för 17- och 18-åringar talar för att byte av skola bara innebär kortvariga omställningsproblem. Boende, närmiljö och trygghet Upplevelse av otrygghet i bostadsområde och efter skol- väg, efter ålder I BO:s och SCB:s undersökning av tioåringar (1998) uppgav av barnen att de ibland eller ofta är rädda för människor de inte känner, och är ibland eller ofta rädda för större barn. Således kan man tänka sig att de yngre respondenterna i Barn-LNU är rädda för t.ex. konstiga människor och äldre barn (jfr även 1998), men även annat som trafik eller hundar, medan det för äldre ungdomar i högre grad skulle kunna vara till exempel rädsla för att bli rånad när man är ute sent på kvällarna. Barn lär sig hantera vissa faror med åldern (t.ex. trafik) men nya rädslor kan uppstå, bl.a. som följd av att deras närområde sträcks ut i både tid och rum. Andelarna i Tabell 5:4 tyder på att barn till utrikesfödda känner sig mindre trygga i bostadsområdet. Bland dessa är de med utom- europeiska föräldrar minst trygga – närmare en tredjedel har angett att de är otrygga antingen i bostadsområdet eller på skolvägen (kan ej ses i tabellen). För barnen, precis som för föräldrarna, samvarie- rar boendeform med upplevelsen av otrygghet. En tredjedel av barnen som bor i kommunalägda hyreshus upplever otrygghet någonstans i närmiljön, dubbelt så många som villabarnen. I en multivariat analys av otrygghet i närmiljön (Tabell 5:4, högra Boende, närmiljö och trygghet kolumnen) ser vi att yngre barn är mer otrygga än äldre och att flickor är mer otrygga än pojkar (vidare analyser visar att köns- skillnaden gäller i alla åldersgrupper). Den signifikanta skillnaden mellan barn med helsvensk bakgrund och barn med invandrar- bakgrund som vi såg i procentsatserna försvinner dock. Vi kan konstatera att boendeform, snarare än föräldrarnas födelseland, samvarierar med trygghet: barn i allmännyttans bostäder – där barn till utrikesfödda föräldrar är överrepresenterade, vilket vi såg i Tabell 5:2 – löper mer än dubbelt så stor risk att känna sig otrygga jämfört med barn som bor i villa.