sou · GPB372d2 · 2002-01-01 00:00:00 — När det är befogat inkluderas också företrädare för psykiatrin, rädd- ningstjänsten, kriminalvården, juristkåren etc. Sekretessreglerna har upphävts i dessa grupper så att det är möjligt att utbyta information mellan verksamheterna. Dödsorsaksgrupperna har bidragit till att det blivit lättare för åklagare att driva mål om barnmisshandel. Utöver att de varit till hjälp i den rättsliga hanteringen, har de bidragit till att överlevande syskon kunnat skyddas, att fakta om orsaker till barns död erhållits och till att arbetet med att förebygga och utreda barnmisshandel utvecklats. Vidare har kunskaper från dödsorsaksgruppernas arbete varit värdefulla i utbildningssammanhang. Några dödsorsaksgrupper finns inte i och heller inte i de övriga skandinaviska länderna. I behandlas dock för när- varande ett förslag till ett pilotprojekt undersökelse vid Utredningar vid barns död plutselig uventede dödsfall i spedbarns- og barnealder av Social- og Helsedepartementet. I projektet urskiljs tre faser: 1. Kriminal- tekniker och rättsmedicinare besöker den plats där barnet dog 2. där rättsmedi- cinare och kriminaltekniker samt annan relevant medicinsk per- sonal deltar. Huvudansvarig för projektet kommer att vara Rätts- medisinsk institutt vid i . I görs de rättsmedicinska utredningarna redan på liknande sätt även om arbetssättet inte formaliserats. När brott misstänks i samband med barns död, görs så kallade utvidgade obduktioner och det förekommer ett samarbete med polis, kri- minaltekniker, eventuellt inblandade kliniker och ofta även åklagare. Här pågår också en försöksverksamhet med särskilda utredare vid de rättsmedicinska avdelningarna i , och . Utredarna har medicinsk grundutbildning med en beteendeinriktad profil. Deras främsta uppgift är att inhämta medicinsk och social bakgrundsinformation vid dödsfall, där polisiära och rättsmedicinska utredningar inte kunnat klargöra dödssättet eller dödsorsaken. Child death reviews görs i , , och Austra- lien. Till skillnad från de ovan beskrivna utredningarna är syftet med dödsfallsutredningar inte att fastställda dödsorsaken. När dessa utredningar görs är dödsorsaken redan fastställd och det handlar om att utifrån ett helhetsperspektiv försöka förstå vad som hänt och hur det kunde hända. Huvudsyftet är att lära sig något genom att söka urskilja mönster såväl i familjen som i samhället, som kan antas ha varit av betydelse för utgången. Dödsfallsutredningarna genomförs oftast på lokal nivå av de verksamheter som varit involverade i fallet med stöd av centralt utfärdade riktlinjer. Rapporterna sammanställs och analyseras på regional/nationell nivå. I sammanställningar av engelska dödsfalls- utredningar har man bland annat kunnat identifiera gemensamma faktorer i familjerna, i relationerna mellan olika familjemedlemmar och det professionella nätverket samt i interaktionen mellan de professionella. Exempel på faktorer som ofta framstått som förklaringar eller delförklaringar till att riskerna för barnet inte tagits på tillräckligt allvar är: Utredningar vid barns död Sambandet mellan kvinno- och barnmisshandel var inte känt Förändringar i lagstiftning och riktlinjer har skapat osäkerhet och turbulens i organisationerna. Den optimistiska regeln, dvs. att utredaren hoppats på det bästa och övervärderat föräldrarnas omsorgsförmåga och förändrings- möjligheter. Konflikter inom organisationen återspeglades i arbetet med familjen. Vuxenperspektivet och lojaliteten med föräldrarna har domine- rat. Rädsla för föräldrarna. Hög arbetsbelastning som lett till psykologisk avtrubbning. Ingen helhetsbild av familjen och inget perspektiv bakåt i tiden. I (P. Reder et al., 1993) som bygger på 35 dödsfallsutredningar, skriver författarna att den förklaring som oftast återkommer är att kommunikationen mellan myndigheter varit bristfällig. Rapport efter rapport lyfter fram att viktig infor- mation inte vidarebefordrades till nya medarbetare och att den inte delades mellan verksamheter som var involverade i ärendet. De professionella arbetade isolerade från varandra och planering och insatser koordinerades inte. Dödsfallsutredningarna har också givit nya insikter om exempel- vis betydelsen av vanvård och försummelse som riskfaktorer och bidragande eller direkt dödsorsak. Utredningarna har vidare givit kunskap om den roll som psykisk sjukdom hos föräldrarna spelat i många av dessa fall. har suicid, mobbning och rasism särskilt uppmärksammats. Dödsfallsutredningar ger information om hur samhällets skyddsnät fungerar för de mest utsatta barnen och utifrån detta kan slutsatser dras om vilka förbättringar som behöver göras. De kan peka på behovet av lagändringar, metodutveckling, forskning och utbildning. Sådana förbättringar kommer i allmänhet inte bara de mest utsatta barnen utan alla barn till godo. Genom att fokusera de svåraste fallen och genom att syste- matiskt analysera dem, erhålls kunskap som är användbar även i det allmänna barnavårdsarbetet, exempelvis vad gäller förebyggande insatser, riskbedömningar, sociala, medicinska och psykologiska utredningar samt myndighetssamarbete. Utredningar vid barns död I har 1 500 dödsfallsutredningar gjorts . gjordes de i statlig regi, så kallade public inquiries, men numera görs de på lokal och regional nivå. Det förekommer dock fortfarande att public inquiries görs. Det rör sig då om fall som bedöms vara principiellt intressanta och ha stort allmänt intresse. Riktlinjer för hur dödsfallsutredningar skall göras finns i skriften Working Together (HMSO 1991, reviderad 2000). Enligt dessa riktlinjer skall varje berörd myndighet göra en egen utredning vid dödsfall hos barn, där misshandel eller vanvård är eller misstänks vara dödsorsak. Även självmord skall utredas på samma sätt. Utredningarna sammanställs sedan av ett regionalt organ – . I vissa fall anlitar ACPC en fristående organisation för att göra utredningarna. Ett 50-tal utredningar har gjorts av , som är en tvärprofessionell organisation. The har givit ut detaljerade rekommendationer för dödsfallsutredningar i 8 (J. , 2000). The lägger stor vikt vid den kronologiska genomgången av ärendet och noterar allt i ett översiktsblad som innehåller följande kolumner: datum, tid, separationer/flyttningar/förändringar, andra signifikanta händelser, barnets utveckling/sjukdomar/skador, vad barnet sagt och vad det lett till samt uppgifternas källa. Centralt i the utredningsmodell är akt- och journalgranskningen. När utredningarna är klara vidarebefordras de till , som gjort sammanställ- ningar av dessa rapporter (1982 och 1991). Departementets avsikt är att hädanefter ge ut sammanställningar . Dessutom har forskare gjort sammanställningar. Utöver dessa skrifter har ett stort antal rapporter publicerats kring enskilda dödsfall. De är ofta inte begränsade till redovisningar av enskilda fall, utan innehåller också forskning som är relevant i det aktuella fallet och kunskap som bygger på beprövad erfarenhet. De får därmed en räckvidd bortom de enskilda fallen. Det normala tillvägagångssättet när en dödsfallsutredning skall göras är att ACPC sammankallar en styr- eller expertgrupp, som går igenom vad som är känt i fallet och vilka de viktiga frågorna synes vara. Expertgruppen (Panel) består av representanter för olika professioner. Därefter uppmanas varje berörd myndighet att avge en egen skriftlig rapport, som skall vara Utredningar vid barns död färdig inom en månad. Det övergripande syftet med rapporten skall vara att säkra kvaliteten i de insatser som görs för barn och familjer. När rapporterna kommit in sammanträder styrgruppen igen, går igenom dem och beslutar om de skall kompletteras med exempelvis intervjuer. Om ärendet bedöms vara okomplicerat utses en huvudansvarig inom ACPC att sammanställa en rapport. Om ärendet däremot är svårt och kontroversiellt anlitas en utomstående organisation. Föräldrarna och/eller deras juridiska ombud informeras alltid och får ge sin bild av vad som hänt. De får också ta del av den färdiga rapporten, innan den skickas till . Rapporten skall normalt vara färdig . Den innehåller alltid slutsatser och rekommenda- tioner eller en handlingsplan, som utgår från en analys av de brister i handläggningen som framkommit i utredningen. Syftet med rekommendationerna är att eventuella brister skall rättas till. Det kan handla om allt från att förbättra dokumentationen till att utveckla samarbetet eller höja kompetensen genom fortbildnings- insatser. ACPC gör en uppföljning av hur rekommendationerna implementerats . Den kunskap som hämtats ur dödsfallsutredningarna var ett viktigt underlag vid tillkomsten av den senaste engelska barna- vårdslagen Childrens Act 1989. 14.6Våra bedömningar och förslag ges i uppdrag att utarbeta och på försök prova ett system för dödsfallsutredningar när barn avlidit på grund av mord, dråp eller misshandel. Försöket bör därefter utvärderas. Vi föreslår att ett system med dödsfallsutredningar prövas av . Målgruppen avgränsas till barn som dött på grund av mord, dråp eller misshandel, vilket i genomsnitt innebär ca 10–12 utredningar . I målgruppen inkluderas därmed inte bara den klassiska barnmisshandeln, dvs. att en förälder misshandlar ett litet barn, utan också våldet mellan ung- domar. Kommitténs uppfattning är att det är viktigt att utreda allt dödligt våld mot barn , oavsett vem som varit förövare. Utredningar vid barns död Om det finns särskilda skäl skall även dödsfall som inte lett till fällande dom kunna bli föremål för en dödsfallsutredning; som exempel kan nämnas fall där barn dödar barn, utvidgade självmord eller där det är klarlagt att barnet har dött av yttre våld men det går inte att bevisa vem som är skyldig, Enligt vår bedömning bör samhället ta ansvar för att dessa ytterst tragiska fall blir allsidigt belysta och utredda. Det är viktigt att det finns system och rutiner som kan bidra till en långsiktig kunskapsuppbyggnad. Varken forskningen, tillsynsverksamheten eller tillhandahåller ett sådant system. Det finns flera skäl till att samhället bör ta ett särskilt ansvar i de fall där barn dött på grund av yttre våld. Det rör sig om synnerligen allvarliga brott. Förövarna är i allmänhet föräldrar och offren små barn. De är alltså extremt skyddslösa. Ingen kan ge dem livet tillbaka, men samhället kan i alla fall i efterhand söka klarlägga vad som hänt. Man kan se det som ett moraliskt ansvar gentemot barnet, men även barnets föräldrar, eventuella syskon och släk- tingar liksom berörda professionella har intresse av att omstän- digheterna kring barnets död så långt det är möjligt blir klarlagda. Det handlar då inte om att avgöra skuldfrågan, utan om att försöka förklara och förstå det som hänt. En del dödsfallsundersökningar kan fungera som en form av de-briefing både för barnets familj och för de professionella. För föräldrarna kan det vara en hjälp i sorgeprocessen och för att bringa ordning i kaos. Ett annat skäl till att skapa rutiner kring mord/dödsmisshandel av barn är att problemet därmed inte helt kan glömmas bort. Det finns en tendens både hos enskilda människor och i samhället som helhet att inte vilja vidkännas problemet barnmisshandel. Det är svårt och smärtsamt och en mänsklig reaktion är att förtränga det. Att det förhåller sig så framgår bland annat av de intervjuer som kommittén gjort i fem kommuner beträffande samarbete kring barnmisshandel. Att forskningen på området har så liten omfatt- ning är också ett tecken på detta liksom att behandlingsmetoder, stöd- och hjälpinsatser är dåligt utvecklade. Dödsfallsutredningarnas främsta syfte är att öka kunskaperna om våld mot barn så att riskfamiljer kan identifieras och så att förebyggande åtgärder, utredningar, insatser och samarbete kan förbättras. Utredningar vid barns död 14.6.1En modell för dödsfallsutredningar i Med den inriktning som dödsfallsutredningarna föreslås få och med det uttalade syftet att höja kvaliteten i arbetet med barn som utsätts för våld, anser kommittén att är den myndighet som bör få huvudansvaret för dödsfallsutredningarna . Utredningarna skulle kunna ingå som en del i tillsynsarbetet. I de fall ärendet berör områden, över vilka inte har tillsyn, bör samarbeta med berörd tillsynsmyndighet. Eftersom utredningarna berör både hälso- och sjukvården och bör den nationella tillsynsenheten inom social- tjänsten och den medicinska tillsynen ta ett gemensamt ansvar för utredningarna. När det gäller den sociala tillsynen bör utred- ningarna som regel göras i nära samarbete med länsstyrelserna. När det gäller kan uppgiften sägas ligga väl i linje med arbete med att utveckla en kunskapsbaserad socialtjänst. Eftersom antalet fall av mord/dödsmisshandel är få i är det inte rationellt att sprida ut ansvaret för utredningarna på regional nivå. För att fungerande rutiner skall kunna utvecklas och tillräcklig kompetens uppnås för denna arbetsuppgift föreslås därför att får det totala ansvaret för utredningarna . Då uppgiften förutsätter mycket goda kunskaper både vad gäller vetenskap och beprövad erfarenhet inom en rad olika områden, föreslås att utser en särskilt expertgrupp rörande dödsfallsutredningar. När ett barn dött på grund av yttre våld uppstår starka känslor av sorg, ilska och skuld hos såväl familjen och dess nätverk som de professionella. Därför måste dödsfallsutredningarna genomföras på ett mycket pro- fessionellt sätt av oberoende och för uppgiften väl kvalificerade personer. Genom att lägga ansvaret på en expertgrupp vill kom- mittén understryka vikten av objektivitet, neutralitet och hög kvalitet i utredningsarbetet. Expertgruppen föreslås få en kärna bestående av företrädare för verksamheter och professioner, förslagsvis , läns- styrelser, rättsmedicin, polis, individ- och familje- omsorg, förskola, skola, barnläkare, barnpsykiater, barnpsykolog, och jurist. Beroende på ärendets art kan gruppen behöva tillföras kunskap även från andra områden, exempelvis från Utredningar vid barns död missbruksvården, vuxenpsykiatrin, kriminalvården och från verk- samheter med ansvar för flykting- och integrationsfrågor. Utredningarna kan komma att få olika omfattning beroende på ärendets karaktär. I vissa fall kommer de att vara komplicerade och ha berört en rad olika myndigheter . I andra fall har det inte funnits några tecken på att barnet varit i fara och ingen anledning till kontakt med myndigheter. För att ett ärende skall kunna aktualiseras för utredning, måste få information om mord/dråp på barn 0–. Anmälningar om sådana fall kan lämpligen göras av Rättsmedi- cinalverket. uppgifter föreslås bli: att inhämta information om ärendet genom att ta reda på vem som har kunskap om familjen och var de varit aktuella. Det kan gälla mödra- och barnhälsovård, förskola, skola, socialtjänst, barn- och ungdomspsykiatri, vuxenpsykiatri, missbruksvård, vårdcentral, sjukhusens olika barnmottagningar/kliniker, rätts- medicin samt polis. att inhämta skriftliga redovisningar från aktuella verksamheter och att eventuellt komplettera med skriftlig eller muntlig infor- mation. att kalla berörda handläggare och/eller deras närmsta chefer till ett möte. Överläggningens huvudsyfte skall vara att försöka komma fram till konsensus vad gäller fallbeskrivningen, slut- satser och eventuella rekommendationer till förändringar i lagstiftning, rutiner och arbetssätt. att sammanställa all information i ärendet, göra en analys och dra slutsatser utifrån materialet. att utarbeta rutiner för utredningarna. att efter den treåriga försöksperioden sammanställa samtliga rapporter, dra slutsatser och utfärda rekommendationer utifrån materialet. Flertalet punkter kan delegeras till expertgruppen som bör ha tillgång till en kvalificerad sekreterare/utredare. I flertalet kommuner finns samverkansgrupper kring barnmiss- handel och sexuella övergrepp. De skulle eventuellt kunna utnyttjas i detta sammanhang. En annan möjlighet är att inkludera dödsfallsutredningarna i den strategi, som kommittén, i kapitlet om Samverkan, föreslår skall utformas för det nationella och lokala samarbetet. Utredningar vid barns död I den rapport som skall lämnas till regeringen efter försöksverk- samhetens slut skall en bedömning av huvudmannaskapsfrågan beträffande utredningarna göras. Bland annat skall expertgruppen överväga om utredningarna fortsättningsvis bör göras av någon helt fristående myndighet. Syftet med dödsfallsutredningar är att en helhetsbild skall erhållas. Det förutsätter ett tvärprofessionellt arbetssätt och att information kan utbytas fritt bland de personer som arbetar med utredningen. Nuvarande sekretesslagstiftning kan härvidlag utgöra ett hinder. Kommittén förutsätter att denna fråga kan lösas, i det fall beslut fattas om att utredningar vid barns död skall genomföras. 15Kriminalvårdens rehabilitering av förövare ges i uppdrag att identifiera och upp- märksamma dömda för våld mot barn samt utarbeta ett hand- lingsprogram som tar sikte på denna grupps behov. ges i uppdrag att ansvara för nöd- vändig kompetensutveckling för personal beträffande barnmiss- handel. ges i uppdrag att se över möjligheten att utnyttja befintlig platsplanerarorganisation för placering av dömda för våld mot barn i existerande program Våld och sexuella övergrepp mot partner. Barnperspektivet har kommit alltmer i fokus även inom kriminalvården vars huvuduppdrag är att verkställa kriminal- vårdspåföljder inom verksamhetsgrenarna frivård, anstalt och häkte. Rättsväsendet har viktiga uppgifter när det gäller att komma tillrätta med barnmisshandel och i de fall förövare döms har kriminalvården en viktig rehabiliterande roll. Kriminalvården har gjort oss uppmärksamma på strafflängdens betydelse för gärningsmannens rehabilitering. Det är inte särskilt vanligt att förövare av barnmisshandel erbjuds någon form av behandling under anstaltsvistelsen. Olika behandlingsprogram för sexuellt våld mot närstående förekommer dock på några an- stalter. Att en förövare är i behov av rehabilitering är i och för sig inte ett skäl för att döma till ett längre fängelsestraff. Men ett sådant straff kan dock utgöra en förutsättning för att rehabilitering skall framstå som meningsfull om inte andra former finns inom vilka rehabiliteringen kan slutföras. Kriminalvårdens rehabilitering av förövare Kriminalvården har utvecklat en föräldrautbildning, som erbjuds alla klienter som är föräldrar; studiecirkeln Stöd i föräldraskapet. kommer merparten av kriminalvårdens anstalter att kunna erbjuda de intagna att delta i nämnda studiecirkel. Innehållet fokuserar på barns utveckling och behov i olika åldrar och hur relationen till barn kan bibehållas . I materialet saknas specifika delar rörande konsekvenser av utsatthet. Möjligheten att tillskapa ett sådant avsnitt kommer enligt uppgift från att övervägas. De genomförda studiecirklarna har värderats högt av klientgruppen. Genom- förandet av föräldrautbildningen ses av som en av de viktigaste förebyggande insatserna, som kan göras på bredden inom kriminalvården. 15.2Nationellt program Våld i Nära Relation arbetar kriminalvården på ett mera strukturerat och systematiskt sätt med att tillskapa Nationella Program som riktar sig mot de dömdas problematik. Kraven som ställs på de Nationella Programmen är bland annat att de skall ha vetenskaplig grund, vara möjliga att utvärdera samt uppfylla vissa fastställda kriterier. fick av regeringen i uppdrag att tillsammans med , och Riks- åklagaren kartlägga och förbättra samhällets insatser vad gäller våld mot kvinnor. Kriminalvårdens ansvar är behandling av gärnings- män. Mot bakgrund av detta uppdrag och satsningen på utvecklandet av Nationella Program inom olika områden pågår ett utvecklingsarbete kring ett grupprogram för Våld i Nära Relation. finns det i planeringen av detta program inte något moment eller avsnitt om barns behov och utveckling samt konsekvenser av utsatthet men frågeställningen har en nära samhörighet med detta program. tidsplan för utveckling av programmet Våld i Nära Relation är en pröva på fas vid ett begränsat antal enheter. följer pilotfas, godkännande- process och slutligen drift med kontinuerlig utvärdering. Ett godkännande som ett Nationellt Program ligger således omkring Kriminalvårdens rehabilitering av förövare Det är rimligt att utarbetandet av ett behandlings- program om barns behov och utveckling samt konsekvenser av utsatthet följer denna tidsplan. Det bör framhållas att det redan nu pågår ett arbete med för- övare av barnmisshandel inom de anstalter som har program för våld och sexuella övergrepp mot partner. 15.3Ett behandlingsprogram för dömda för våld mot barn Vi anser att det är orealistiskt för kriminalvården att skapa ett eget Nationellt Program för klienter dömda för misshandel riktad mot barn. Eftersom program i kriminalvården till största delen bygger på gruppverksamhet är det mycket svårt att få ett tillräckligt klientunderlag för en grupp som har liknande strafftid inom samma enhet. Vid enskilda samtal med klienter eller enskilda program (strukturerade samtal) kan man givetvis fokusera denna problematik. Det finns många likheter avseende dynamiken bakom våldet mellan kvinnomisshandel och barnmisshandel. Att förövaren slår utifrån upplevd maktlöshet och frustration i avsikt att få kontroll är exempelvis en sådan gemensam liknande dynamik. Också bland sexualbrottslingar finns denna problematik. Det är inte helt ovan- ligt att en pappa sexuellt utnyttjat ett av barnen i familjen medan andra barn i samma familj kan ha utsatts för misshandel. är det en flicka som blivit utsatt sexuellt och pojkar som har blivit slagna av samme förövare men det omvända kan också inträffa. Det är ofta lättare för förövaren att erkänna den fysiska misshandeln till att börja med och efter bearbetning den sexuella problematiken. Mot denna bakgrund anser vi att ett behandlingsprogram om bl.a. barns behov och utveckling samt konsekvenser av egen utsatt- het bör utvecklas. I programmet bör också ingå en orientering om samhällets övriga hjälp- och stödinstanser. Vi menar att ett behandlingsprogram kan, alltefter behov, knytas till olika nationella program. Naturligast är en knytning till programmet Våld i Nära Relation och Sexualbrottsprogrammet. Avsnittet om barns behov och utveckling bör alltid ingå i studiecirkeln Stöd i föräldraskapet. Inledningsvis nämndes att ett längre straff kan utgöra en för- utsättning för att rehabilitering skall framstå som meningsfull. Kriminalvårdens rehabilitering av förövare Behov av rehabilitering är i och för sig inget skäl för att döma till ett längre fängelsestraff därför bör kriminalvården utveckla ett behandlingsprogram om barns behov och utveckling samt konse- kvenser av utsatthet som kan användas både inom anstaltsvården och inom frivården. I utvecklingsarbetet kring ett sådant program bör kriminalvården också försöka finner former för programmets genomförande som gör det möjligt för den dömde att efter avtjänat fängelsestraff fortsätta sin rehabilitering inom frivården. Ur klientens och inte minst ur barnets perspektiv är det angeläget att kunna fullfölja ett påbörjat rehabiliteringsprogram. Organisatoriska hinder bör kunna undanröjas. Inom ramen för detta uppdrag skall också anges riktlinjer för samverkan med polis, socialtjänst, hälso- och sjukvård och fri- villigorganisationer. Samverkan bör även ske med andra aktörer som arbetar med samma eller liknande problematik genom till- skapandet av nätverk för exempelvis gemensamma utbildnings- insatser, erfarenhets- och informationsutbyte. Inom kriminalvården finns redan specialutbildad personal för personutredning, handläggning och behandling av förövare av misshandel. Vi menar att kompetensutveckling beträffande barns behov och utveckling samt konsekvenser av utsatthet är nödvändig för relevanta personalkategorier såsom frivårdsinspektörer, pro- gramledare såväl på anstalt som i frivård, kontaktmän samt psy- kologer. Övervakarutbildningen behöver också kompletteras med kunskaper om barnmisshandel och hur barnperspektivet kan lyftas fram i allt familjevåld.