sou · GPB333 · 2002-01-01 00:00:00 — innehåller PL och växtförädlarrättslagen särskilda processuella bestämmelser som i vissa avseenden, t.ex. när det gäller domförhet i patentmål, ersätter bestämmel- serna i RB. Denna teknik bör användas också i fortsättningen i så måtto 116 Det processuella regelverket som att de från RB avvikande bestämmelserna i princip bör samlas i den föreslagna patentprocesslagen. Även fortsättningsvis kommer det emeller- tid att finnas kvar ett behov av vissa särskilda processuella bestämmelser i och i växtförädlarrättslagen (se t.ex. 63 § PL och 10 kap. växtförädlar- rättslagen). I följande avsnitt behandlas de särskilda processuella regler som bör gälla i stället för reglerna i RB. Det bör i detta sammanhang erinras om det arbete som pågår rättegångsutredning (se avsnitt 5.1). Mot bak- grund av det mycket omfattande arbete som bedrivs i den utredningen bör man i detta sammanhang begränsa sig till vissa särskilt angelägna åtgärder som synes kunna genomföras utan att på ett olämpligt sätt föregripa rätte- gångsutredningens arbete. 12.5Vissa särskilda regler som avviker från vad som gäller enligt RB Enligt gällande rätt regleras tingsrätts sammansättning i pa- tentmål av bestämmelserna i 66 § PL. De domförhetsregler som där anges bör i allt väsentligt tas in i patentprocesslagen. Det innebär att Patentdom- stolen vid huvudförhandling i patentmål skall bestå av två lagfarna domare och två patentråd. Vidare bör det, precis som enligt gällande rätt, finnas en viss möjlighet att utöka antalet ledamöter. Därutöver bör det – vilket är en nyhet – införas en regel som innebär att Patentdomstolen behåller sin domförhet även om det, sedan en huvudförhandling har påbörjats, inträffar förfall för en av ledamöterna. har påtalat att det finns ett behov av en sådan regel. En särskild regel om rättens sammansättning vid huvudförhandling i förenklad form bör också införas samt en möjlig- het att med fullsutten rätt avgöra rättegångsfrågor och mål utan huvudför- handling. När det gäller rättegångsfrågor kan detta vara av betydelse ex- empelvis vid prövning av yrkanden om interimistiska förbud med långtgå- ende ekonomiska och andra konsekvenser. De nu redovisade reglerna om Patentdomstolens sammansättning i pa- tentmål bör, i enlighet med vad som tidigare angetts (se avsnitt 8.4.2.3), gälla också i mål om växtförädlarrätt. Det processuella regelverket 117 Under utredningsarbetet har det från ombud och domstolar framförts öns- kemål om regler som medger ett större inslag av skriftlighet vid huvudför- handling i tvistemål som rör patent. Det man därvid haft i åtanke är att parterna före huvudförhandlingen skall ge in skriftliga sammanfattningar av sina yrkanden och invändningar samt de omständigheter som de grun- das på. Detta borde kombineras med en regel som innebär att man kan underlåta att vid huvudförhandlingen upprepa vad som står i sammanfatt- ningarna. Huvudförhandlingen skulle då i princip kunna börja med bevis- upptagningen. En sådan ordning skulle sannolikt kunna bli av betydande värde som ett medel för att effektivisera huvudförhandlingen. Den skulle också vara ägnad att underlätta för ledamöterna att i förväg sätta sig in i det ofta tekniskt mycket komplicerade processmaterialet. Det sagda gäller också i mål om växtförädlarrätt, där de tekniska frågorna mestadels är in- riktade på biologi och genteknik. Sådana skriftliga sammanfattningar skulle för övrigt också kunna underlätta domskrivningen i den mån de motsvarar kraven på en recit enligt 17 kap. 7 § första stycket 4 RB. Jag föreslår därför att det i patentprocesslagen tas in en bestämmelse i enlighet med nämnda överväganden. Frågan om överklagande av Patentdomstolens avgöranden i allmänna mål, dvs. i patentmål och i mål om växtförädlarrätt, har behandlats i avsnitt 11.1.1. Enligt vad som där föreslås bör dessa mål tills vidare kunna över- klagas enligt de nu gällande bestämmelserna i . De i avsnitt 12.3.2.1 redovisade reglerna om Patentöverdomstolens sam- mansättning i ärenden där patentråd har deltagit i det överklagade avgö- randet bör gälla också vid handläggningen av patentmål och mål om växt- förädlarrätt. I avsnitt 12.5.1.2 har förordats en möjlighet till ökad skriftlighet i Pa- tentdomstolen som kan innebära en viss effektivisering av huvudförhand- 118 Det processuella regelverket lingen i tvistemål. Det finns ett behov också av regler som förenklar handläggningen av tvistemål i överinstanserna. En möjlighet är att även i Patentöverdomstolen begränsa kravet på muntlig sakframställning. Hovrätternas arbetsgrupp som tillsattes av presidenterna i landets hovrätter föreslog i sin promemoria Effektivare hovrättsförfarande () en regel som innebär att en part vid huvudförhandlingen kan hänvisa till underrättens dom i stället för att hålla muntlig sakframställning under förutsättning att partens talan framgår av domen (promemorian, s. 71 ff.). Den regeln skulle gälla också rättegången i HD. Det finns enligt min mening skäl för att man i fråga om patentmål och mål om växtförädlarrätt kan gå längre i detta hänseende. Förhållandena i sådana mål kan i vissa fall innebära, att sakförhållandena blivit helt klar- lagda under handläggningen i första instans och att den muntliga hand- läggningen i överrätterna med fördel skulle kunna inskränkas till att i hu- vudsak avse ev. upptagning av muntlig bevisning samt plädering. Ett typ- fall är ett patentmål där den enda återstående frågan egentligen är huruvida tillräcklig uppfinningshöjd föreligger i förhållande till känd teknik. Jag föreslår därför att det i patentprocesslagen tas in en regel som innebär att Patentöverdomstolen får begränsa huvudförhandlingen i ett tvistemål till att utreda parternas ståndpunkter, ta upp muntlig bevisning eller på det sätt som annars är till fördel för handläggningen. Den föreslagna regeln, som har en viss motsvarighet i 13 § andra stycket ärendelagen, bör gälla också i HD. Huvudregeln bör alltså vara att en huvudförhandling skall avse målet i dess helhet och följa de vanliga reglerna i RB. Om det är lämpligt skall emellertid huvudförhandlingen kunna begränsas i i olika avseenden. Med en sådan ordning åstadkommer man största möjliga flexibilitet i handlägg- ningen. Den föreslagna regeln bör kompletteras med en hänvisning till 17 kap. 2 § andra stycket RB i fråga om underlaget för avgörandet. Frågan om överklagande av Patentöverdomstolens avgöranden har be- handlats i avsnitt 11.2. De där föreslagna reglerna, som innebär ett förbud mot att överklaga med s.k. ventil, ersätter om överklagande. Det processuella regelverket 119 Den i avsnitt 12.5.2.2 behandlade möjligheten att begränsa huvudförhand- lingen bör som tidigare nämnts gälla också i HD. 12.6Frågan om vissa särskilda bestämmelser i domstolarna Enligt patentprocessutredning var en förutsättning för att samma domstol skulle få handlägga såväl besvär över PRV:s beslut i patentären- den som allmänna patentmål att man kunde lösa de jävsfrågor som upp- kommer. Utredningen föreslog en särskild jävsregel, som skulle gälla ut- över de bestämmelser som finns i 4 kap. 13 § RB, av innebörd att en le- damot var jävig att handlägga ett patentmål, om han i ett patentbesvärsmål avseende patentet fattat beslut i en fråga som skulle prövas i det allmänna patentmålet (SOU 1983:35 s. 62 ff.). Jag delar den principiella uppfattning som gav uttryck åt i fråga om förutsättningen för att man i samma domstol skall kunna handlägga såväl överklagande av PRV:s beslut i patentärenden som allmänna patentmål. Motsvarande gäller på växtförädlarrättens område. I den mån det sker en kumulation enligt 10 § patentprocesslagen av ett ärende och ett mål om patent (se avsnitt 12.3.1.2), kan några jävsproblem inte uppkomma. Sker det inte, måste man vara uppmärksam på jävsfrågan. I fråga om såväl patent som växtförädlarrätt kan jävsfrågan aktualiseras i fall då det i ett allmänt mål skall avgöras samma fråga som tidigare blivit bedömd i ett ärende. En explicit jävsregel av den typ som patentprocessutredning föreslog har betydande fördelar. Å anda sidan kan den medföra vissa tillämpningssvårigheter och bli alltför rigid. Som ett exempel kan nämnas det fall när frågan om patenterbarhet skall prövas på helt andra grunder i ett allmänt mål än vad som tidigare skett i ett ärende. Enligt min mening är en förnuftig tillämpning av den s.k. generalklausulen i 4 kap. 13 § 10 RB tillräcklig för att bemästra de jävssituationer som kan uppkomma. Denna klausul är tillämplig på förfarandet i domstolarna på grund av hänvisning- en i 3 § patentprocesslagen (jfr 3 § ärendelagen) I fråga om allmänna mål om varumärken och mönster är att märka att sådana mål enligt förslaget inte kommer att handläggas i Patentdomstolen som en särskild domstol utan (på sjunde avdelningen) i tings- rätt i dess egenskap av allmän domstol. Vid sidan av den nämnda bestäm- 120 Det processuella regelverket melsen i 4 kap. 13 § 10 RB torde i dessa mål en tillämpning av 4 kap. 13 § 7 RB kunna komma i fråga. På grund av anförda skäl har någon jävsregel av den typ som patentprocessutredning förordade inte tagits upp i förslaget. 12.6.2En särskild sekretessregel i ärenden Enligt 10 § lagen om PBR gäller i fråga om offentlighet och ordning vid muntlig förhandling bestämmelserna i 5 kap. 1–5 och 9 §§ RB i tillämpli- ga delar. Utöver vad som följer av 5 kap. 1 § RB får PBR, enligt nämnda bestämmelse, förordna att förhandling skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att vid förhandlingen kommer att förebringas uppgift, för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i sekretesslagen (1980:100). Är en patentansökan som är föremål för rättens prövning ej tillgänglig för envar enligt 22 § PL, skall rätten alltid förordna om hand- läggning inom stängda dörrar. I patentprocesslagen bör tas in en bestämmelse som innebär att dom- stolarna skall hålla sammanträde inom stängda dörrar, om den patentansö- kan som skall prövas i ärendet inte är tillgänglig för var och en enligt 22 § PL. Övriga delar av 10 § lagen om PBR behöver inte föras över till patent- processlagen, eftersom den lagen innehåller en allmän hänvisning till ärendelagens bestämmelser som i sin tur (21 §) – när det gäller offentlig- het och ordning – hänvisar till 5 kap. 1–5 och 9 §§ RB. Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. 121 13Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. I PL bör införas regler som gör det möjligt för en patenthavare att hos PRV begära begränsning av patentet. Tredje man bör inte ges en sådan möjlighet. Begränsning av ett patent bör ges verkan ex tunc. Som skydd för tredje man föreslås att bestämmelserna i 58 § andra stycket PL tillämpas i vissa fall då skadestånd yrkas för tiden före be- gränsningen av ett patent. I 52 § PL bör införas en bestämmelse om begränsning av patent vid partiell ogiltighet. I flera länders patentlagstiftning finns – exempelvis i Tysk- land sedan – regler om administrativ begränsning av patent som innebär att en patenthavare har möjlighet att hos patentmyn- digheten begära att patentet begränsas, dvs. ändras så att patentets skydds- omfång inskränks. Syftet härmed är främst att tillhandahålla patenthavaren ett enkelt sätt att avgränsa patentet mot teknik som inte har kommit fram under beviljande- eller invändningsförfarandet utan som upptäckts först därefter. Härigenom kan patenthavaren i vissa fall undvika att dras in i en kostsam och tidsödande process i domstol om giltigheten av patentet och han kan rätta till patentet inför en talan om intrång. Vissa länder – t.ex. , och – har infört regler om begränsning av patent i administrativ ordning som ger även tredje man rätt att begära en sådan åtgärd. Också här är syftet att spara tid och kostnader. 1975 antagna – men aldrig ikraftträdda – konventionen om ett EG-patent ingick ett begränsningsförfarande av det förstnämnda slaget. I det förslag till förordning om ett gemenskapspatent som kommissionen lade fram finns motsvarande bestämmelser (se avsnitt 6.3.1). 122 Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. 13.1.2Situationen i de nordiska grannländerna De i () införda reglerna om administrativ omprövning av patent ger som tidigare nämnts såväl patenthavaren som tredje man rätt att begära omprövning. De danska erfarenheterna av att ge tredje man en så- dan rätt har emellertid visat sig vara negativa (se NIR 1996, s. 69 ff.). En arbetsgrupp som tillsatts för en utvärdering av systemet har i en rapport rekommenderat att tredje man avskärs från denna rätt. Också i har man () infört regler om administrativ omprövning. Man har där valt att inte medge tredje man möjlighet att begära en sådan åtgärd. Från finsk sida föreligger inte något initiativ i frågan. 13.1.3Grunddragen i PRV:s förslag Med hänvisning främst till situationen i och lade PRV fram det av regeringen till utredningen överlämnade förslaget om att regler om begränsning av patent i administrativ ordning skall införas också i den svenska patentlagen (se avsnitt 1.2). Förslaget bygger på den norska modellen och är således inte öppet för tredje man. Vidare utgår förslaget – i likhet med den danska och norska regleringen – från att en materiell prövning av nyhet och uppfinningshöjd skall göras av det begränsade patentkravet och från att begränsningen får verkan endast för framtiden (ex nunc). Är begränsningen otillräcklig, skall den avslås. En begäran om begränsning får enligt förslaget inte göras under invänd- ningsfristen och heller inte innan ett påbörjat invändningsförfarande har avslutats. Därefter kan en begränsning begäras när som helst under paten- tets livstid. Förslaget innebär att bestämmelser om patentbegränsning förs in i PL som ett nytt 4 a kap. innefattande fem paragrafer. PRV:s lagförslag finns intaget i bilaga 6. 13.1.4Administrativ patentbegränsning i EPO Som framgått av avsnitt 6.3.3 antogs vid en diplomatkonferens vissa bestämmelser (artiklarna 105 a–c EPC) om administrativ begränsning av europeiska patent genom ett förfarande i EPO. I och med att den reviderade texten till träder i kraft kommer en innehavare av ett europeiskt patent att kunna få till stånd en begränsning av patentet ge- nom ett sådant förfarande med verkan för samtliga länder som patentet omfattar. Utformningen av systemet avviker i ett par viktiga hänseenden från PRV:s förslag. Dels skall det inte göras någon materiell prövning av Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. 123 det begränsade patentet, dels får en begränsning av patentet retroaktiv ver- kan (ex tunc). Frågan om att införa administrativ patentbegränsning i svensk lagstiftning övervägdes redan i samband med patentlagens tillkomst (se NU 1963:6, s. 325 f.). Det anfördes emellertid då, att det visat sig mycket vanskligt att utforma ett sådant institut och att det med hänsyn till (det ringa) antalet fall i vilka patent förklarats helt eller delvis ogiltiga inte syntes föreligga något behov av ett begränsningsinstitut. Frågan övervägdes på nytt av patentprocessutredning med anledning av innehållet konvention om ett EG-patent (se SOU 1983:35, s. 105 ff.). Utredningen ansåg dock för sin del att patentkravens centrala roll i svensk rätt för be- stämmandet av patentskyddets omfattning och tredje mans behov av förut- sebarhet talade mot ett begränsningsförfarande. Utrymmet för omformule- ring av patentkrav i samband med partiell ogiltighet var enligt gällande rätt mycket begränsat och från tredje mans synpunkt ansågs det vara principi- ellt utan betydelse, om en ändring av patentkraven kom till stånd på det ena eller andra sättet. Vidare befarade utredningen att tillgången till ett begränsningsförfarande kunde locka sökanden att formulera patentkraven alltför vitt i patentansökan och leda till att tillräcklig omsorg inte från början lades ned från sökandens och patentmyndighetens sida på kravens utformning. Det anfördes också att inte något av de övriga nordiska län- derna då övervägde att införa ett begränsningsinstitut. Även intresset av nordisk rättslikhet talade därför mot ett införande av ett sådant institut i . Remissopinionen på utredningens ställningstagande var splittrad (se prop. 1985/86:86, s. 37). Av intresseorganisationerna uttalade sig och för ett begräns- ningsinstitut, medan och delade utredningens ståndpunkt. Chefen för mentet valde, huvudsakligen på de grunder som utredningen hade anfört, att inte lägga fram något förslag. Han uteslöt dock inte att frågan kunde komma att tas upp på nytt. Frågan om en begränsning av patent i administrativ ordning – liksom sambandet mellan en sådan ordning och problemet i vilken utsträckning en domstol har möjlighet att vid partiell ogiltighet av ett patent omformulera patentkraven med begränsande verkan – diskuterades i olika sammanhang , bl.a. vid nordiska möte för industriellt rätts- skydd (se NIR 1996, s. 442 ff.). 124 Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. 13.3Gällande rätt i fråga om ändring av patent Görs det invändning mot ett beviljat patent, har patenthavaren rätt att änd- ra patentkraven så att skyddsomfånget begränsas mot patenterbarhetshin- der som framkommit under invändningsförfarandet. Patentet kan då upp- rätthållas i ändrad lydelse (25 § PL). Begränsningen får ske genom att preciserande bestämningar hämtas från beskrivningen. Enligt 54 § PL kan en patenthavare hos PRV avstå från sitt patent. Av- ståendet kan enligt förarbetena (NU 1963:6, s. 325) gälla även en viss del av patentet och kan ske genom strykning av ett eller flera patentkrav. Nå- gon omformulering av enskilda patentkrav är dock inte möjlig vid avstå- ende. Frågan om en omformulering av patentkraven kan uppkomma också i samband med att ett patent av en domstol förklaras delvis ogiltigt med stöd av 52 § PL. I det nordiska utredningsbetänkande (NU 1963:6) som låg till grund för PL anfördes att en omformulering borde vara tillåten, om endast vissa delar av patentkraven var hållbara. Det ansågs dock inte vara möjligt att hämta något från beskrivningen som inte tidigare funnits i kra- ven (se betänkandet s. 229 och s. 318). Vid remissbehandlingen av betänkande framhöll PRV bl.a. att ett fastställande av nya patentkrav från domstolens sida skulle medföra sådana praktiska och administrativa problem att det måste vara uteslutet. Det borde inte vara möjligt att enskilda patentkrav förklarades delvis gilti- ga och delvis ogiltiga. Med anledning härav uttalade chefen för partement (prop. 1966:40, s. 193) att även han fann det tvivelaktigt, huru- vida det kunde vara lämpligt att omformuleringar av detta slag gjordes, åtminstone frånsett helt enkla fall. Ett närmare ställningstagande i detta hänseende överläts på rättstillämpningen. Frågan kom åter upp i samband med införandet av de nya ogiltighets- grunder som föranleddes av tillträdet till EPC. Chefen för departementet uttalade (prop. 1977/78:1, s. 266 f.), sedan han för egen del instämt i uttalandet proposition om att en omformulering inte borde få ske annat än i helt enkla fall, bl.a. följande. Om det [däremot] är fråga om att hämta en inskränkande bestämning från beskrivningen bör detta enligt min uppfattning med hänsyn till tredje mans rättssäkerhet begränsas till fall då det är fråga endast om att göra en erforderlig precisering av ett uttryck som redan förekommer i patentkraven. Att i andra fall hämta upp bestämningar från beskriv- ningen anser jag inte förenligt med regleringen i 39 § patentlagen av patentskyddets omfattning. Där ges nämligen patentkraven en helt av- Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. 125 görande betydelse vid bestämmande av skyddets omfattning. Beskriv- ningen får användas bara som ledning för förståelse av patentkraven. Domstolspraxis på området –1991 har redovisats av /Törnroth i boken (1995), s. 297 ff. Av redovisningen framgår att man i praxis varit mycket restriktiv och att en omformulering av patentkrav med stöd av uppgifter i beskrivningen aldrig har medgetts. Som framgått av avsnitt 13.1.2 har begränsningsinstitut numera införts i såväl som . Intresset av nordisk rättslikhet talar därför för att bestämmelser om administrativ patentbegränsning nu införs också i . En annan utgångspunkt för övervägandena bör rimligen vara att den reviderade texten till med bl.a. det genom artiklar- na 105 a–c införda patentbegränsningsförfarandet (se avsnitt 6.3.3) kom- mer att ratificeras av och träda i kraft inom en förhållandevis nära framtid. Huvuddelen av de i gällande patenten utgörs av EPC- patent. I fråga om dessa kommer alltså en begränsning att för framtiden kunna ske genom ett administrativt förfarande i EPO. Det synes av såväl principiella som praktiska skäl vara närmast oundvikligt att införa en mot- svarande begränsningsmöjlighet i fråga om nationella patent meddelade av PRV. Det är därvid naturligt att PRV anförtros handläggningen av ärenden om patentbegränsning. Av artikel 2 EPC i förening med 81 § PL torde följa att en innehavare av ett europeiskt patent som gäller i måste få rätt att använda ock- så det nationella begränsningsförfarandet. För en innehavare av ett sådant patent kommer alltså båda begränsningsförfarandena att stå öppna. Det nationella förfarandet kan då utnyttjas exempelvis för en avgränsning av ett EPC-patent gentemot ett tidigare inte känt nationellt patent. När det gäller frågan hur ett patentbegränsningsförfarande bör utformas finns det som framgått av vad tidigare anförts olika modeller. Det finns dels den danska modellen enligt vilken inte bara patenthavaren utan också tredje man kan initiera en begränsning av patentet, dels den norska där bara patenthavaren har initiativrätt. Enligt båda modellerna gör patent- myndigheten en materiell prövning huruvida patentet med den begärda begränsningen uppfyller patenterbarhetsvillkoren. Dessutom finns EPC- modellen som i likhet med den norska är förbehållen patenthavaren. Den- na modell innebär inte någon materiell prövning utan förutser endast en 126 Begränsning av patent i administrativ ordning m.m. prövning av om de ändrade patentkraven tekniskt innebär en inskränkning av patentets skyddsomfång och har motsvarighet i grundhandlingarna samt om de är tydliga och har stöd i beskrivningen, dvs. en prövning av de for- mella villkor som varje begränsningsbegäran måste uppfylla. PRV har i sitt förslag utgått från den norska modellen och menar att ett system som innefattar möjlighet för tredje man att initiera en begränsning av ett patent medför fler nackdelar än fördelar och skulle skapa en alltför stor osäkerhet för patenthavaren. PRV:s uppfattning att ett sådant system lätt kan missbrukas och också medför risk för oöverskådliga och utdragna processituationer synes ha fog för sig. Erfarenheterna från det danska sys- temet pekar i denna riktning. Principiella skäl talar dessutom för att ett ifrågasättande från tredje mans sida av ett patents hållbarhet, sedan paten- tet beviljats och upprätthållits efter det att ett eventuellt invändningsförfa- rande har avslutats, bör prövas civilrättsligt i domstol och inte i administ- rativ ordning av den beviljande patentmyndigheten. PRV:s förslag att be- gränsningsförfarandet bör stå öppet bara för en patenthavare bör därför läggas till grund för förfarandet. 13.4.2Frågan om materiell patenterbarhetsbedömning En grundläggande fråga är den om en begäran om begränsning bör prövas också i materiellt hänseende, dvs. om de ändrade patentkraven bör av PRV prövas med avseende på patenterbarhetsvillkoren i 1 och 2 §§ PL. För en sådan ordning talar att den torde leda till en ökad sannolikhet för att en beviljad begränsning står sig vid en senare prövning i en ogiltighetspro- cess grundad på det nyhetsmaterial som patenthavaren utgått från i sin begäran om begränsning. Det innebär en ökad rättssäkerhet och förutse- barhet för såväl patenthavaren som tredje man. För patenthavare från kret- sen av enskilda uppfinnare och mindre företag som inte har tillgång till egen patentexpertis är detta av särskild betydelse. Också intresset av nor- disk rättslikhet talar i viss mån för att en materiell prövning sker.