sou · GPB385d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Eldgivningen reglerades i detalj från basen, och resultatet blev att fyra sjunkbomber fälldes. Överbefälhavaren beordrade återhållsamhet med insats av sjunkbomber, samt eldförbud för alla mineringar.86 Det finns indikationer som talar för att en ubåt, om det fanns fler än en, kan ha tagit sig ut relativt tidigt, troligen denna dag och förflyttat sig nordostvart genom de tämligen djupa rännor som går igenom skärgården i nordostlig/sydvästlig riktning. De ubåtsindi- kationer, som senare gjordes på Jungfru- och Nämndöfjärdarna, förefaller tidsmässigt stämma med en sådan förflyttning. erhölls i södra och utanför spärren indikationer, bl.a. i form av radarekon. Vissa höjningar av beredskapen och indragningar av permissioner vid förband inom Östra militärområdet beordrades. Passage för fartyg med mindre djupgående än förbjöds i lotsleden väster om . Överbefälhavaren gick ut med ett internt meddelande rörande information till massmedia där uppmärksamheten fästes på att en mängd hemliga uppgifter om den pågående ubåts-incidenten 85ÖrlB O krigsdagbok, ; , ; samt SOU 1983:13, s. 84. De resurser som örlogsbasen disponerade var en heterogen samling små fartyg och båtar, av vilka några var ur och polisen. Huvuddelen bestod av ett antal okvalificerade enheter såsom bogserbåtar, torpedbärgare och . De enda kvalificerade resurserna var helikoptrarna och några patrullbåtar. På övriga fartyg pågick besättningsbyten. Det fanns därför inga lämpliga förbandschefer som kunde utses till taktiska ledare. 86Marina Analysgruppen, Incidentrapport 4, Rapport ubåtsincident 10-15, daterad ; SOU 1995:135, s. 140; ÖrlB krigsdagbok, ; samt ÖB fjärrskrift . sluppit ut bl.a. genom uttalanden från militära befattningshavare. Där påpekades att vissa militära talesmän knutna till Försvars- stabens informationsavdelning utsetts. Sekretessbedömning av in- formationen till pressen skulle göras i samband med uttalanden från dessa talesmän.87 I ett bedömande från militärbefälhavaren noterades att på efter- och natten den 7 hade indika- tioner erhållits, som tydde på att eventuell ubåt kunde ha tagit sig ut genom den norra spärren. Militärbefälhavaren bedömde att san- nolikheten för att eventuell ubåt alltjämt fanns kvar i minskade.88 kompletterades de fasta spärrarna i Hårsfjärdenområdet för att öka den indikerande och hejdande effekten. hade några indikationer på ubåt erhållits, fortsatt undersökning gav dock negativt resultat. Spaningarna fortsatte såväl innanför som utanför avspärrnings- anordningarna vid . En kontrollerbar minering utlades som ytterligare förstärkning av den s.k. norra spärren. En senare som säker betecknad upptäckt av ubåt rapporterades efter då ett periskop observerades på Jungfrufjärden, och gjordes två observationer av ett periskop öster om . Vid ett möte mellan ÖB, försvarsstabschefen, militärbefälhava- ren och kustartilleriförsvarschefen diskuterades användning av minor vid ubåtsjakten. Överbefälhavarens beslut blev att minor fick utnyttjas under förutsättning av optisk sikt.89 Två indikationer rapporterades från norra . Sökning i området gav inget resultat. Arbetet med förstärkningar av spärr- anordningarna runt avslutades.90 erhölls sonarindikationer vid Mälsten. hördes en knall som senare visade sig vara en ljudbang från ett amerikanskt flygplan över . Mitt sprängdes, efter indikation, en mina i Mälstenområdet. Efter minsprängningen uppträdde och fotograferades en grön fläck i vattnet utanför Mälsten. Förbud för obehöriga att vistas inom vattenområdet i och i anslutning till utfärdades. 87SOU 1983:13, s. 84 ; ÖB fjärrskrift, , Fst/Info, . 88MB Ö bedömande . 89MB Ö fjärrskrift ; SOU 1983:13, s. 84; SOU 1995:135, s. 140; och , . 90SOU 1983:13, s. 85. Belos genomförde bottenundersökningar i området kring min- sprängningen utan resultat. rapporterades hydrofon- ljud som av hydrofonisten uppfattades som reparationsljud, något som avvisades i senare analyser.91 fortsatte spaningarna i Hårsfjärden- området. erhölls en sonarkontakt utanför Mälsten i Danziger gatt. Denna kontakt indikerades i en passiv sonar i form av propellerljud från en ubåt i undervattensläge. En del av indika- tionen spelades in på band. Denna kontakt bedömdes senare som ubåt. Denna natt hävdes det nattliga eldförbudet för mineringen i Danziger gatt.92 erhölls och starka ubåtsindikationer vid Mälsten i flera av varandra oberoende system. Med anledning av dessa indikationer ringde platschefen på ön direkt till försvarsstabschefen och begärde att det nattliga eldförbudet för minorna skulle hävas. 91Fst/Info, ; SOU 1983:13, s. 85; , ; och , . 92SOU 1983:13, s. 85; SOU 1995:135, s. 140; MB Ö fjärrskrift, . inhämtat berörda chefers uppfattning beslutade försvarsstabschefen, till vilken ÖB den natten hade delegerat beslutanderätten ifråga om insats med minor, omkring kl. 1.00 att så skulle ske. Utanför mineringen hade då en ubåtsjakthelikopter erhållit en kontakt som klassificerades som möjlig ubåt. Från en bevakningsbåt insattes anfall och två sjunkbomber fälldes.93 Presskvarteret på Örlogsskolor flyttades in till . sökte Belos i Danziger gatt-området utan resultat. Beredskapen för vissa armé- och flygförband drogs ned. erhölls ytterligare sonarindikationer utanför Bedömningen gjordes att främmande ubåtar ej längre fanns kvar inne i svensk skärgård, medan främmande föremål kunde finnas kvar och det kunde finnas spår kvar på svensk botten som kunde avslöja ubåts nationstillhörighet eller dess verksamhet. insattes dykare för bottenundersök- ningar. tillsatte regeringen missionen. Säkra upptäckter av ubåtar gjorde ingen precisering av säkra kontakter. 1995 refererade emellertid i sin redovisning av Hårsfjärdenepisoden fem fall av säkra upptäckter av ubåt som identifierats av den särskilda arbetsgrupp för granskning av ubåts- jaktverksamheten vilken tillsatts av Chefen för marinen och som letts av konteramiralen . Dessa fem var följande:95 93Mälstens krigsdagbok, . 94Försvarsstaben/Und fjärrskrift, , SOU 1983:13, s. 85. 95Granskning av ubåtsjaktverksamheten mot bakgrund av händelserna i , Slutrapport till Chefen för marinen från arbetsgrupp Ubåtsjaktverksamhet, daterad . (hädanefter benämnd som ). De fem säkra upptäckterna av ubåt finns också refererade i SOU 1995:135, s. 140. 5.En första observation gjordes av två värnpliktiga som mitt på relativt nära håll siktade två ubåtsmaster – av vilka åtminstone en uppfattades som periskop – på utanför Berganäs. Masterna drogs ner och försvann. , mellan och 19.00 gjordes två på varandra följande optiska upptäckter, dels av en vågkam som rörde sig, dels ett ubåtstorn med tända lanternor på nordlig kurs i leden väster om (). Sjunk- bombsanfall från patrullbåt (Mode) insattes efter sonar- kontakt. fick en helikopter vid sonarkontakt med något som avlägsnade sig (låg doppler) med en fart av . observerades ett periskop på Jungfrufjärden och gjordes ytterligare två observa- tioner av ett periskop öster om . slutligen uppfattades i en passiv hydrofon vid Mälsten i Danziger gatt sonareffekten av propellerljud från en ubåt i undervattensläge. En grund till oklarheterna runt Hårsfjärdsepisoden har varit att tidigare utredningar och information från Försvarsmakten inte redovisat de aktiviteter, som föregick den inledande obser- vationen i . Sålunda genomförde marinen i en Operation Notvarp96, som inte dokumenterats i vanlig ordning utan tvärtom omgärdats med stor sekretess. Rykten om denna operation, som tidsmässigt råkade sammanfalla med ett amerikanskt örlogsbesök i , har bidragit till spekulationer om en Nato-inblandning i Hårsfjärden- incidenten. 96 Information rörande Operation Notvarp är främst inhämtat från ÖrlB O krigsdagbok och genom samtal med , . I marinen utvecklades en plan för att genomföra en agerandeoperation i kontrast till de reaktiva operationer som var en följd av ubåtsjaktens natur. För att få ett stopp på de olovliga intrången i svenskt territorialvatten måste Försvarsmakten lyckas tvinga en kränkande ubåt att inta övervattensläge, så att den kränkande nationen kunde utpekas. Detta bedömdes kunna ske om initiativet låg på ubåtsjaktens sida. Tanken på en agerandeoperation förefaller ha emanerat från marinstaben. Planeringen igångsattes, efter klartecken från Över- befälhavaren, inom marinstaben i nära samverkan med kustflottan, Ostkustens örlogsbas, samt första helikopterdivisionen. För att vidmakthålla hög sekretess och und- vika läckor begränsades kretsen av informerade starkt. Den av- gående försvarsstabschefen, viceamiral underrättades i ett sent skede, den likaledes avgående militärbefälhavaren för Östra militärområdet däremot inte. Den tillträdande försvarsstabschefen viceamiralen , som var chef för kustflottan till och med , informerades enligt uppgift inte förrän på kvällen.97 Den grupp som planerade Operation Notvarp leddes av kom- mendörkapten baserades i hög grad på muntliga order. Utgående från erfarenheter från tidigare ubåtskränkningar beslutades att operationen skulle genomföras i området – . Principen var att utlägga några specialtillverkade indikerande nät samt utgångsgruppera resurser för spaning och insats, så att det, om man fick indikationer på närvaro av främmande ubåt, skulle vara möjligt att göra en samlad insats utan tidsfördröjning. Örlogsbaschefen ledde verksamheten och rapporterade direkt till ÖB med kringgående av militärbefälhavaren i Östra militärområdet. Ur kustflottan hade avdelats en patrullbåtsdivision om två patrullbåtar, en ubåt, en hydrofonbojgrupp samt ett par helikoptrar ur första helikopterdivisionen. Vissa delar av andra kustartilleri- brigaden, som genomförde krigsförbandsövning i området, hade tilldelats särskilda uppgifter inom ramen för operationen. Hemliga detaljanvisningar för skärpt tillämpning av IKFN be- slutades av ÖB att gälla för Operation Notvarp. Tidpunkten för Notvarp och dess geografiska förläggning skall, enligt vad som uppgivits för utredningen av i planeringen deltagande personer, ha 97Samtal med berörda personer. 98Samtal med , . beslutats med hänsyn till de erfarenheter som man fått fram från tidigare kränkningar. Värt att notera är dock att för Notvarp planerades och genomfördes ett amerikanskt örlogsbesök i . Detta besök var givetvis känt i berörda staber. Besöket ägde rum i med början och avslutning . Robotkryssaren , fregatten och tankfartyget deltog i besöket. Fartygen medverkade i en Nato- övning i och till . Därpå följde ytterligare en Nato- övning som avslutades . efter utlöpandet från befann sig fartygen tillsammans med skuggande sovjetiska örlogsfartyg sydost om . I detta sammanhang framstår emellertid som intressant den rapporterade observationen av ett periskop på ström i närheten av de vid förtöjda amerikanska örlogsfartygen. Det kan i efterhand beklagas att denna märkliga observation inte föranledde en närmare kontroll och analys. Dock kan noteras att den omnämndes i under nämndens behandling av Ubåtsskyddskommis- sionens betänkande.99 Notvarp kan antingen beskrivas som ett misslyckande eller som en begränsad framgång i så måtto att en främmande ubåt faktiskt tycks ha uppenbarat sig , men vid fel plats, i Hårs- fjärden strax söder om operationsområdet. Utredaren vill dock sätta ett frågetecken för planeringen och genomförandet av Notvarpsoperationen. Den hemliga plan, som ingen i regeringen eller Försvarsdepartementet hade orienterats om, syftade till att fånga en främmande ubåt i en agerande- operation och tvinga denna till ytan för identifiering. Om man lyckats i detta uppsåt skulle , i ett känsligt politiskt läge, ha ställts inför en direkt konfrontation med främmande makt. Vid Gåsefjärden-incidenten hade sovjetiska örlogsfartyg samlats utanför den svenska territorialgränsen, vilket skapat en 99 Möte i , . Mötet hölls , strax efter presskonferensen där betänkande presenterats. , 1983-04- 26. svårbedömbar säkerhetspolitisk situation. I vad avsåg Notvarps- operationen hade såväl den avgående som den tillträdande försvarsstabschefen informerats i ett sent skede medan militärbefälhavaren för Östra militärområdet hade hållits utanför planeringen.100 Politiskt kunde tidpunkten knappast ha varit sämre vald. Riks- dagsvalet hade lett till ett regeringsskifte i . Den avgående regeringen hade karaktär av expeditionsministär och den nya som skulle tillträda var ännu inte färdigbildad. Därtill kom att stora delar av den militära ledningen byttes . Lämpligare hade därför varit att senarelägga denna operation, vilken kunde ha resulterat i att en kränkande ubåt tvingats till ytan. Att i detta läge söka sätta i verket en plan som skulle ha kunnat leda till en politisk konfrontation med en främmande makt måste bedömas som olämpligt. Ansvaret för denna risktagning måste ensamt falla på . När Notvarpsoperationen efter beslut av örlogsbaschefen genom överflyttning av resurser övergick i Hårsfjärden-operationen, engagerade sig den nytillträdde försvarsstabschefen vartefter incidenten utvecklade sig alltmer i den direkta taktiskt/operativa ledningen.101 Vidare måste ifrågasättas den filosofi, som legat till grund för agerandeoperationen Notvarp, där ju tanken var att, om en krän- kande ubåt tvingades till ytan, den kränkande staten skulle upphöra med sina ubåtsintrång. Resonemanget förefaller inte särskilt hållbart i skenet av Gåsefjärden-incidenten, vilken inte följdes av någon minskning av frekvensen av rapporterade kränkningar. Om nu hypotesen var att var den stat som varit ansvarig för huvuddelen av intrången borde efter ha upphört med dessa. Mycket talar för att de kränkningar, som ägt rum, haft som motiv exempelvis operativa förberedelser i händelse av konflikt i och/eller förebyggande åtgärder gentemot motsidan. Om skälen för den agerande staten vore tillräckligt tungt vägande torde denna stat inte avstå från sina operationer p.g.a. något enstaka misslyckande. Det kan inte uteslutas att någon enhet ur det amerikanska örlogsbesöket, exempelvis kryssaren , kunde ha setts som lockbete inom ramen för Notvarp-operationen genom att med 100Se not 97. 101ÖrlB O krigsdagbok. sin närvaro attrahera en sovjetisk ubåt. Sett ur ett sovjetiskt perspektiv (om det nu var sovjetiska ubåtar som skulle lockas i en fälla) borde emellertid ett sådant lockbete i skärgården knappast vara attraktivt eftersom en hydroakustisk avlyssning av Belknap skulle vara avsevärt lättare att genomföra utomskärs än inomskärs. Som en ren hypotes har värderats om en amerikansk mindre undervattensfarkost skulle kunnat ha medförts i det tankfartyg som deltog i örlogsbesöket för att efter en dold sjösättning operera i inre skärgård. Att bygga om ett tankfartyg så att det i skrovet kan härbärgera en undervattensfarkost är tekniskt fullt möjligt. Ett problem skulle emellertid vara att en miniubåt inte på egen hand skulle ha uthållighet att förflytta sig till södra där de amerikanska fartygen kom att uppehålla sig efter besöket i . Notvarpsoperationen var ett sakligt tveksamt initiativ med risk för betydande och svårhanterade politiska konsekvenser. Det framstår som märkligt att godkände det operativa kon- ceptet och än mer överraskande är att han godtog tidpunkten med åtföljande risk för en större säkerhetspolitisk konfrontation i den rådande politiska situationen i , karaktäriserad av ett pågående regeringsskifte. I vart fall kunde ÖB under hand tagit upp frågan med regeringen. För en utomstående bedömare framstår karaktäriseringen av Notvarpsoperationen som en agerandeoperation som tämligen långsökt. En annan sak vore om den planerats som en övning i ubåtsjakt, men planerarna har i samtal med utredaren insisterat att syftet med operationen var att gillra en fälla. Men en fälla utan ett särskilt lockbete, som skulle attrahera ubåtar som misstänktes regelbundet göra intrång, måste ha små utsikter att verka. Av synnerlig betydelse vid planering och genomförande av en sådan operation är att all information hålls hemlig. Läcker information om t.ex. tidpunkten och/eller valt område ut i förväg är risken för ett misslyckande stor. Av främst detta skäl maskerades denna ope- ration som övningsverksamhet. Av har framgått att tidpunkten, , baserades på den då tillgängliga kränkningsstatistiken samt att en av kustartilleribrigaderna, den med områdesansvar för mellersta skärgård, då skulle krigsförbandsövas. Området för operationen gav sig därmed självt. Till bilden hör att huvuddelen av de förbanden deltog i en stor övning i södra orienterades om Operation Not- varp, men valde enligt uppgift av kommissionens sekreterare att bibehålla sekretessen, varigenom marinen skulle kunna använda konceptet . Detta koncept, att försöka bedöma när och var den kränkande makten avsåg genomföra en ubåtsoperation på svensk territorium och sedan dolt gruppera enheter för spaning och insats i förväg, kom att och början av 1990-talen dominera den verksamheten. kom de förbanden att genomföra ett antal sådana ubåtsskyddsoperationer. Det operativa konceptet diskuteras i detalj i anslutning till behandlingen av ÖB:s rapport , se nedan. Kritik bör i Notvarpsfallet inte i första hand riktas mot den operativa idén att planera och genomföra en agerandeoperation, utan främst mot den valda tidpunkten mitt under ett regeringsskifte med en omfattande omflyttning inom Försvarsmaktens ledning. Som framgår ovan genomförde några amerikanska örlogsfartyg ett s.k. rutinbesök i . Med anledning av de TV-program om ubåts- kränkningar som sändes , och som var en av anledning- arna till att tillsattes, och i vilket bl.a. den tidigare amerikanske försvarsministern gjorde några uppmärksammade uttalanden,103 har utredningen lagt ner avsevärd möda på att söka klarhet i om det finns någon reell substans bakom dessa uttalanden. i betänkandet kommer Weinberger-intervjun att närmare granskas. Det nämnda amerikanska örlogsbesöket i har grans- kats särskilt. Från dem som deltog i planeringen av Operation Notvarp har förnekats att tidpunkten för operationen skulle ha påverkats av besöket. Det kan emellertid inte helt uteslutas att man från sida hade ett visst intresse av att inhämta underrättelser om dessa fartyg. De amerikanska fartygen av vilket ett, , var relativt nytt, skulle då vara en anledning till en ubåtsoperation i mellersta skärgård. Utredaren har emellertid inte kunnat bevisa några kopplingar mellan det ame- rikanska örlogsbesöket och Operation Notvarp. 103Intervju med , Striptease, SVT, . var den mest omfattande, mest dramatiska och mest uppmärksammade ubåtsjaktoperationen i svenska vatten. Den började med en agerandeoperation, en fälla under täckmantel av övningsverksamhet. Operativt var tidpunkten rätt bedömd men området ett annat än vad som bedömts sannolikt. Den utvecklade sig till en skarp operation av stor omfattning. Rader av indikationer av olika slag gav ett otvetydigt intryck av främmande undervattens- verksamhet, och därtill av en art man på svensk sida ej var bekant med tidigare både i vad avser ubåtstyper, med mindre farkoster än konventionella ubåtar, och uppträdande, med påtagligt provokativt beteende i för det svenska försvaret synnerligen känsliga områden. Trots att Försvarsmakten kunde reagera med anmärkningsvärd snabbhet, trots att vissa insatsberedda styrkor fanns tillgängliga och gripbara och trots att ubåtshändelserna ägde rum i direkt anslutning till den svenska marinens huvudbas i , lyckades Försvarsmakten inte identifiera eller tvinga upp en ubåt, och enligt egen utsago och såvitt känt ej ens tillfoga någon in- trängande undervattensfarkost nämnvärd skada. Dessa förhållanden, också i förening med initialt optimistiska uttalanden från försvarsledningens sida, har föranlett en rad ifråga- sättanden av marinens hantering inte bara i sak utan också av dess verklighetsbeskrivningar och analyser – vilka i alla väsentliga av- seenden adopterades av den politiskt sammansatta, av förre utrikes- och försvarsministern ledda, 1983. De kritiska och skeptiska omdömena har kommit från en bred skara av intresserade observatörer – regeringsmedlemmar, parti- ledare, politiker, journalister, forskare men även från militärens egna led.104 Kritiken har sträckt sig över ett brett register från tvivel om militärens, i synnerhet marinens, kompetens och Försvars- maktens ledningsförmåga till hypoteser om att Nato-ubåtar med marinens goda minne svarat för en del eller alla intrång vid Hårs- fjärden och annorstädes, om att försvarsledningen avsiktligt låtit kränkande ubåt oförhindrat lämna svenskt territorialvatten, eller om att inga främmande ubåtar alls, eller möjligen endast ett ringa fåtal, trängt in i svenskt inre territorialvatten. Det är med denna 104 Se t.ex. , Mitt i stormen (2000), s. 243ff; , Partiledare 1981 1986 (Gedins Förlag, , 1987); Hasselbohm, Ubåtshotet (1984); Bynander, The 1982 Swedish Submarine Incident, Cooperation & Conflict, (1998); och , Vi tvingades släppa rysk ubåt, Tidningen , 1987:2. kritik som utgångspunkt som utredningen gjort Hårsfjärden- händelserna till föremål för särskild granskning. För att göra en bedömning av den politiska och militära hanteringen av krävs en värdering av kvaliteten på underlaget för politiska och militära beslut, av analysprocess och beslutsprocess samt också av hur fattade beslut genomfördes. Observationen av två ubåtsmaster i föranledde örlogsbaschefen att avbryta den av honom ledda Not- varp-operationen och överföra de sålunda gripbara ubåtsjaktresurserna till . Notvarpsoperationen planera- des och leddes inte enligt de ledningsprinciper som då gällde, dvs. av militärbefälhavarna vilka under ÖB hade att leda den operativa verksamheten. Inom marinen gällde att utbildnings- och övnings- verksamhet, med undantag för tillämpningsskedena av krigsför- bandsövningar, leddes av de förbandscheferna direkt under Chefen för marinen (CM). Operation Notvarp var formellt en övning och så länge den inte utvecklades till en incident var det en verksamhet som örlogsbaschefen under CM ledde direkt genom ordergivning till deltagande förband. Då syftet med övningen var att försöka upptäcka och tvinga en kränkande ubåt till ytan borde självklart militärbefälhavaren varit i vart fall orienterad om verk- samhetens uppläggning, avdelade resurser, etc. Skälet till detta är uppenbart; en i operationen deltagande enhet erhållit en ubåtsindikation med så mycket substans att man på örlogsbasen gjort bedömandet att det var fråga om en incident måste militärbefälhavaren informeras. Dennes uppgift skulle då bli att i enlighet med IKFN och gällande order från ÖB överta den operativa ledningen av incidenten. Detta innebär emellertid inte med nödvändighet att militärbefälhavaren skall dra på ytterligare resurser, etc. fick man under de få dygn som Operation Notvarp pågick ingen ubåtsindikation, som då bedömdes ha sådan substans, att militärbefälhavaren skulle involveras. Milostaben hade emellertid orienterats om de indikationer på närvaro av främmande ubåt som gjorts i innerskärgården. När Hårsfjärden-incidenten inleddes kopplades militärbefälhavaren, helt i enlighet med bestämmelserna, in i kommandostrukturen. Misstaget under Notvarpsoperationen fick således inga direkta följder. Men hade en främmande ubåt tvingats till ytan, skulle militärbefälhavaren och milostaben ha varit i efterhand, då man inte visste vad som pågick, vilka resurser som var insatta, etc. Man bör också ha i bilden bytet av flera viktiga befattningshavare i , vilket som alltid innebar en viss nedgång i den omedelbara stabsberedskapen oavsett på vilken nivå byten sker. Såsom redan 1983 konstaterat kän- netecknades Hårsfjärdsoperationen understundom av förvirring i kommunikationskanalerna, vertikalt såväl som horisontellt inom organisationen. Som framgår av den ovan gjorda kronologiskt organiserade beskrivningen rådde särskilt i vad avsåg gällande order för vapeninsats, osäkerhet på förbandsnivån. om eldtillstånd som eldförbud gavs med frångående av normala befälslinjer.