sou · GPB373 · 2002-01-01 00:00:00 — valtning både i kameralt och tekniskt hänseende kan bli ordnad. De allmänna riktlinjerna har angetts ovan. Normalt bör det vara den särskilde förvaltaren som i fortsättningen skall svara för anlägg- ningens skötsel. Förvaltaren bör alltså ges en omfattande rätt att företräda anläggningsinnehavaren i frågor som rör anläggningen. Den kamerala förvaltningen omfattar bl.a. att avisera och upp- bära fordringar, att skicka påminnelser vid bristande betalning, att sköta den löpande bokföringen samt att se till att utestående ford- ringar drivs in. Teknisk förvaltning innefattar bl.a. skyldighet för förvaltaren att utöva tillsyn av anläggningen som sådan och utföra behövliga besiktningar, i första hand för att fastställa reparationsbehovet, att övervaka anläggningens tekniska skötsel, att initiera och övervaka nödvändiga underhållsarbeten som inte är av större omfattning, att upprätta och reglera avtal som behövs för den tekniska förvalt- ningen samt att granska och attestera räkningar avseende arbeten och leveranser inom ramen för den tekniska förvaltningen. Om underhållsarbeten av större omfattning är nödvändiga skall förval- taren underrätta uppdragsgivaren om detta. Som exempel på allmänna åligganden kan nämnas förvaltarens skyldighet att utöva tillsyn över förhållandena på anläggningen med särskild inriktning på allmän säkerhet och driftsäkerhet, att anställa folk, att upprätta och reglera leverans och entreprenadavtal som behövs för anläggningens drift, att vidmakthålla försäkringar samt att till försäkringsbolag göra skadeanmälan. Till hans speciella åligganden hör naturligtvis också sådana uppgifter som följer direkt på grund av lag, t.ex. att utföra mätningar av överförd el och rapportera resultatet av dessa mätningar. Uppdragsgivaren får inte utan förvaltarens godkännande själv vidta sådana åtgärder som enligt avtalet ankommer på förvaltaren. I ett beslut om förvaltningsföreläggande bör länsrätten ange vilka brister som har motiverat föreläggandet. Anläggningsinne- havaren får på så sätt viss ledning för att bedöma vilka krav läns- rätten kan komma att ställa för att ett förvaltningsavtal skall god- kännas. Som regel bör ett förvaltningsföreläggande innebära krav på att förvaltningen lämnas över i stor omfattning, dvs. praktiskt taget fullständigt. Anläggningsinnehavaren bör i så fall upplysas om detta. Länsrätten bör också i övrigt kunna ge anläggningsinne- havaren råd och anvisningar om hur omfattande förvaltningsavtalet skall vara. Länsrätten skall godkänna förvaltningsavtalet om det har ett sådant innehåll att förvaltningen överlämnas på ett godtagbart sätt. Genom länsrättens beslut slås fast att anläggningsinnehavaren har uppfyllt förvaltningsföreläggandet. Länsrättens beslut torde i nor- malfallet sätta förvaltningsavtalet i kraft. I och med godkännandet upphör länsrättens befattning med den särskilda förvaltningen. Om länsrätten anser att förvaltningsavtalet brister i något av- seende, har länsrätten enligt tredje stycket möjlighet att ge anlägg- ningsinnehavaren möjlighet att justera avtalet. Denna justerings- möjlighet är avsedd att användas endast i fråga om mindre brister i avtalet. Är bristerna mer omfattande eller kan den föreslagne för- valtaren inte godtas bör det normalt föranleda länsrätten dels att konstatera att avtalet inte innebär att förvaltningen överlämnas på ett sätt som kan godtas, dels att besluta att anläggningen skall stäl- las under tvångsförvaltning. En viss möjlighet finns att i stället meddela ett nytt förvaltningsföreläggande (5 § andra meningen). 4 § Ändras ett godkänt förvaltningsavtal eller sker avvikelse i för- hållande till avtalet, skall förvaltaren genast anmäla detta till nät- myndigheten. Länsrätten skall i beslutet om att godkänna förvaltningsavtalet upplysa förvaltaren om den skyldighet som anges i första stycket. I paragrafen föreskrivs en skyldighet för förvaltaren att underrätta nätmyndigheten om förändringar som inträffar i förvaltningen sedan länsrätten har godkänt förvaltningsavtalet. I och med att länsrätten har godkänt ett förvaltningsavtal av- slutas målet vid länsrätten. Länsrätten har alltså inte någon tillsyn över förvaltningen och tar inte någon befattning med de olika frågor som kan dyka upp förvaltningsavtalet gäller. Det är i stället nätmyndigheten som får bevaka att avtalet följs. I syfte att underlätta bevakningen föreskrivs i första stycket att för- valtaren genast skall göra anmälan till nätmyndigheten, om det inträffar förändringar med avseende på förvaltningen i de delar den har godkänts av länsrätten. På så sätt får nätmyndigheten möjlighet att bedöma om det finns skäl att ta upp förvaltningsfrågan på nytt vid länsrätten. Anser nätmyndigheten att en ny prövning bör äga rum måste myndigheten ge in en ny ansökan om särskild förvalt- ning till länsrätten. Naturligtvis kan en sådan ansökan göras även utan en underrättelse från förvaltaren. Genom ansökan anhängig- görs ett nytt mål i vilket länsrätten på vanligt sätt skall pröva frågan om särskild förvaltning och formerna för denna. Visar det sig att anläggningsinnehavaren har brutit avtalet av tredska eller med annat illojalt syfte bör ansökan normalt leda till ett beslut om tvångsförvaltning. Förvaltaren skall anmäla allt som innebär en förändring i förvalt- ningen såsom den har godkänts av länsrätten. Anmälan skall alltså göras när parterna kommer överens om att ändra innehållet i av- talet, när tillämpningen av avtalet ändras eller när anläggnings- innehavaren inte längre följer avtalets bestämmelser. Även en upp- sägning av avtalet på grund av avtalsbrott, ägarbyte eller liknande förhållanden skall anmälas. Däremot behövs ingen anmälan om den särskilda förvaltningen upphör vid avtalstidens utgång enligt den av länsrätten godkända avtalstexten. Lagförslaget innehåller inte någon bestämmelse om det sätt på vilket förvaltaren skall göra en anmälan. Det framstår som lämpligt att den sker skriftligt. Ett vanligt brev är normalt tillräckligt. I detta sammanhang bör uppmärksammas att länsrätten inte, på ett motsvarande sätt som när en anläggning är ställd under tvångs- förvaltning, kan besluta att den särskilda förvaltningen skall upp- höra . Bortfaller skälen för en fortsatt förvaltning kan en lämplig ordning vara att förvaltaren, efter samråd med nätmyndig- heten, träffar avtal med anläggningsinnehavaren om att förvalt- ningsavtalet skall upphöra. Om förvaltaren ingår ett sådant avtal trots att nätmyndigheten har en avvikande uppfattning, finns möjlighet för myndigheten att vid länsrätten få förvaltningsfrågan prövad. I andra stycket anges att länsrätten i beslutet om att godkänna ett förvaltningsavtal skall upplysa förvaltaren om hans under- rättelseskyldighet. Det finns inte något tvångsmedel med vilket förvaltarens underrättelseskyldighet sanktioneras. 5 § Ger anläggningsinnehavaren inte in ett förvaltningsavtal till länsrätten inom den tid som bestämts eller kan länsrätten inte godkänna ett ingivet avtal, skall rätten besluta om tvångsför- valtning. Om särskilda skäl finns, skall länsrätten i stället utfärda ett nytt förvaltningsföreläggande. Genom paragrafen regleras det fallet att anläggningsinnehavaren inte uppfyller ett förvaltningsföreläggande på rätt sätt. Paragrafen behandlar två olika situationer. Det kan inträffa att anläggningsinnehavaren inte alls hör av sig till länsrätten inom den tid som har bestämts (2 kap. 2 §). Detta kan bero på att inne- havaren inte har brytt sig om föreläggandet eller att denne har misslyckats med att hitta en förvaltare. Den andra situationen är att anläggningsinnehavaren väl ger in ett avtal till länsrätten men att länsrätten inte kan godkänna den föreslagna utformningen av avtalet, antingen därför att den utsedde förvaltaren inte kan god- kännas eller därför att avtalet i övrigt inte har ett godtagbart innehåll. För båda situationerna gäller som huvudregel att läns- rätten skall besluta om tvångsförvaltning. Om det finns särskilda skäl kan länsrätten dock meddela ett nytt förvaltningsföreläggande i stället för att besluta om tvångsför- valtning. Det kan gälla t.ex. om länsrätten är beredd att godta själva avtalsinnehållet men inte acceptera den förvaltare som föreslagits. Om det i ett sådant fall är uppenbart att anläggningsinnehavaren är angelägen att ordna förhållandena på ett sätt som länsrätten kan godta, bör sådana särskilda skäl anses föreligga för att länsrätten skall kunna meddela ett nytt förvaltningsföreläggande. Om avtalet på annat sätt har någon påtaglig brist bör ett nytt förvaltnings- föreläggande meddelas endast om anläggningsinnehavaren kan lägga fram ett godtagbart alternativ. Enbart den omständigheten att ett förvaltningsavtal ges in efter den utsatta tiden innebär inte att tvångsförvaltning skall beslutas. 1 § Länsrätten skall som den beslutar om tvångsför- valtning utse en förvaltare. Till förvaltare skall utses ett bolag, en förening, ett verk eller någon annan som har tillräcklig erfarenhet av förvaltning av en anläggning som används för överföring av el. Länsrätten kan under pågående förvaltning utse en ny förvaltare när förhållandena föranleder det. Innan beslut om entledigande fattas skall rätten tillse att en ny förvaltare förordnas. skall lämna förslag på vem som skall utses till förvaltare. skall ges tillfälle att yttra sig över för- slaget. Paragrafen reglerar förordnandet av en förvaltare i samband med ett beslut om tvångsförvaltning. Förvaltare utses av länsrätten. Enligt första stycket skall detta ske med att länsrätten beslutar om tvångsförvaltning. Innan ett beslut meddelas skall nätmyndigheten lämna förslag på förvaltare. Om nätmyndigheten redan i sin ansökan som sin mening har angett att tvångsförvaltning bör beslutas, kan man utgå från att myndigheten anger sitt förslag på en förvaltare. Misslyckas nätmyndigheten med att föreslå lämplig förvaltare kan länsrätten inte förordna om tvångsförvaltning. I första stycket anges också vad länsrätten skall beakta vid valet av en förvaltare. Lagen föreskriver inte en skyldighet för någon att åta sig ett uppdrag som förvaltare. Utan en särskild bestämmelse gäller därför att bara den som har förklarat sig villig att ta på sig uppdraget kan utses till förvaltare. Det är inte möjligt att i lagen närmare precisera vilka krav som man bör ställa på en förvaltare. Som ett allmänt kvalifikations- villkor anges att förvaltaren skall ha tillräcklig erfarenhet av förvaltning av sådan anläggning som används för överföring av el. I detta ligger att han skall ha sådana kunskaper att just den aktuella förvaltningen kan skötas på ett fullt godtagbart sätt. Enligt andra stycket kan länsrätten entlediga förvaltaren och tillsätta en ny förvaltare, när förhållandena föranleder det. Ett exempel på en sådan situation är att förvaltningen inte sköts på ett tillfredsställande sätt. Lagen innehåller inte någon bestämmelse som begränsar förvaltarens rätt att bli entledigad från sitt uppdrag. Av detta följer att förvaltaren har rätt att bli befriad från sitt uppdrag när han begär det. För att inte omintetgöra förvaltningen måste dock krävas att domstolen har en skyldighet att tillse att en ny förvaltare är beredd att ta över innan ett beslut om entledigande fattas. I tredje stycket regleras länsrättens skyldighet att bereda nät- myndigheten tillfälle att lämna förslag på förvaltare. I stycket anges också att (jfr 22 § av vilken paragraf framgår att det är fråga om inom vars verksamhetsområde nätföretaget har sitt säte) skall beredas tillfälle att yttra sig över förslaget. Den senare bestämmelsen avser att förhindra att till förvaltare utses någon vars tidigare förvaltarskap kommit att ifrågasättas genom den tillsyn utövar. 2 § Länsrätten skall från det att beslutet om tvångsförvaltning trädde i kraft bestämma den tid under vilken förvaltningen skall pågå. Tiden får bestämmas till högst från det att beslutet om tvångsförvaltning trädde i kraft. Om det vid utgången av den för tvångsförvaltningen bestämda tiden finns skäl att förvaltningen fortsätter, får länsrätten besluta om förlängning av tiden i sänder. Innan länsrätten beslutar enligt första eller andra stycket skall nätmyndigheten och ges tillfälle att yttra sig. Tiden för förvaltningen skall enligt första stycket fastställas från det att beslutet om tvångsförvaltning trädde i kraft (vilken tidpunkt framgår av 4 kap. 3 §). Förvaltaren bör ge förslag för förvaltningen men det ankommer på länsrätten att självmant se till att lämplig förvaltningstid blir bestämd. Förvaltarens förslag bör grundläggas på en noggrann bedömning av anläggningens skick och de andra förhållanden som är avgörande för att en tillfredsställande elförsörjning skall kunna säkerställas. Förvaltningstiden kan förlängas eller förkortas. Det framgår av andra stycket respektive av 3 §. Prövningen av en sådan fråga skall ske med utgångspunkt i de i 1 kap. 3 § uppställda rekvisiten för Bedömningen bör i hög grad vara beroende av hur förvaltningen förlöper i det enskilda fallet. Således kan den omständigheten att omfattande förbättringsarbeten genomförs tala för en förlängning. När den av länsrätten fastställda sluttidpunkten för förvalt- ningen nåtts upphör förvaltningen utan särskilt beslut av läns- rätten. Av tredje stycket framgår att nätmyndigheten och skall ges tillfälle att yttra sig innan länsrätten fattar beslut enligt paragrafen. 3 § Finns inte längre skäl för tvångsförvaltning, skall länsrätten besluta att den skall upphöra. Innan länsrätten beslutar enligt första stycket skall nätmyndig- heten och ges tillfälle att yttra sig. I första stycket anges att länsrätten skall fatta beslut om att tvångs- förvaltningen skall upphöra när skälen för beslutet om förvaltningen bortfallit. En omständighet som kan föranleda att förvaltningen bör upp- höra är att anläggningen har överlåtits till någon som har goda förutsättningar att klara förvaltningen på ett betryggande sätt. Skulle anläggningen förvärvas av staten torde så utan vidare vara fallet (jfr 24 § om att tvångsförvaltningen inte upphör genom ett ägarbyte eller motsvarande). Om den nye innehavaren innehar koncession för den verksamhet som skall bedrivas på anläggningen torde knappast kunna göras gällande att det föreligger skäl för fortsatt tvångsförvaltning med mindre än att koncessionsfrågan bedömts på ett ofullständigt underlag eller på ett felaktigt sätt. Andra omständigheter som ger anledning att anta att hotet mot elförsörjningen eller elmarknadens funktion undanröjts kan, allt efter omständigheterna, vara att anläggningsinnehavarens ägare utsett en ny ledning eller på annat sätt tillfört sig nödvändig kompetens eller ordnat fram tillräckligt med kapital för behövliga förbättringar av anläggningen. Av 4 kap. 1 § följer att såväl anläggningsinnehavaren, nätmyndigheten, förvaltaren som kan initiera en prövning av att tvångsförvaltningen skall upphöra. Det framstår som naturligt att nätmyndigheten på vars initiativ tvångsförvalt- ningen beslutats aktivt skall agera för att förvaltningen inte pågår längre än nödvändigt. Av andra stycket framgår att nätmyndigheten och skall ges tillfälle att yttra sig innan länsrätten fattar beslut enligt paragrafen. 4 § Förvaltaren skall svara för en tillfredsställande skötsel av anläggningen. Han skall verka för att de förhållanden som föranlett förvaltningsbeslutet undanröjs och att anläggningen genomgår en sådan förbättring och modernisering som är förenlig med en ändamålsenlig förvaltning. Han skall vara verksam för att skälig avkastning erhålls. Paragrafen anger förvaltarens allmänna skyldigheter. Den primära uppgiften för en förvaltare är att se till att anläggningen får en tillfredsställande skötsel. I detta ligger att han skall se till att den löpande förvaltningen fungerar bl.a. avseende tillsyn och det löpande underhållet. Förvaltaren skall verka för att de brister och andra missförhållanden som föranlett beslutet om tvångsförvaltning undanröjs. Detta omfattar att förvaltaren så snart som det är möjligt bör arbeta fram en plan för hur man skall komma till rätta med missförhållandena och sedan vidta de åtgärder som behövs för att planen skall kunna genomföras. Till förvaltarens uppgifter hör att verka för att anläggningen förbättras och moderniseras på ett sätt som är förenligt med en ändamålsenlig skötsel av en anläggning. Detta innebär att förvaltaren med utgångspunkt i de ekonomiska och andra värderingar som gäller för förvaltning i allmänhet har att pröva om genomförandet av en viss åtgärd framstår som rimligt. Förvaltaren bör utreda vilken för- bättring och modernisering som bör ske samt hur arbetena skall finansieras och genomföras. Det bör understrykas att förvaltarens uppdrag också omfattar åtgärder som går utöver att undanröja de brister som föranlett beslutet om tvångsförvaltning. Något särskilt avkastningskrav eller liknande gäller inte för de förbättringsarbeten och den modernisering som förvaltaren får vidta. Det räcker med att åtgärderna står i överensstämmelse med vad som kan sägas vara en ändamålsenlig förvaltning med syfte att Den närmare innebörden får bestämmas med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Som exempel kan nämnas att tämligen kostnadskrävande åtgärder får vidtas om de är nödvändiga för att elförsörjningen skall kunna vidmakthållas utan avbrott eller störningar och tryggas för framtiden. Det har inte föreskrivits något samråd mellan förvaltaren och anläggningsinnehavaren eftersom ett sådant skulle kunna utgöra ett hinder för en rationell förvaltning. Anläggningsinnehavaren är därför så gott som helt skild från förvaltningen. Inget hindrar naturligtvis att samråd äger rum, om förvaltaren anser det lämpligt. Som tidigare framgått behöver de åtgärder som förvaltaren skall verka för inte nödvändigtvis beräknas ge en avkastning som kommer att täcka kapitalkostnaderna. Till förvaltarens skyldigheter hör däremot att denne på ett allmänt plan skall vara verksam för att skälig avkastning erhålls. Genom detta krav betonas att förvaltaren skall ta till vara olika möjligheter att förbättra avkastningen av anläggningen. Det kan vanligen antas att en sanering av anlägg- ningens ekonomi är betydelsefull för dess framtida skötsel. En av utgångspunkterna för förvaltningen är ju att anläggningen efter genomförd särskild förvaltning skall återgå till att förvaltas av anläggningsinnehavaren. I förvaltarens uppdrag ligger också att han övertar ansvaret för företagets personal. 5 § Förvaltaren uppbär de löpande intäkterna av anläggningen samt företräder även i övrigt anläggningsinnehavaren i angelägenheter som rör anläggningen. Förvaltaren får inte överlåta anläggningen eller på annat sätt förfoga över den så att den helt eller delvis frånhänds anläggnings- innehavaren. Förvaltaren får inte heller på innehavarens vägnar ingå borgen eller växelförbindelse. Utan länsrättens tillstånd får förvaltaren inte ta upp lån med en återbetalningstid som sträcker sig längre än den tid som beslutats för förvaltningen eller, om sådan tid ännu inte bestämts, . I övrigt får förvaltaren ingå avtal om kredit endast om avtalet inte står i missförhållande till de ekonomiska förutsättningarna för förvaltningen. Innan länsrätten beslutar i tillståndsfrågan skall anläggningsinnehavaren och läns- styrelsen ges tillfälle att yttra sig. Förvaltaren kan besluta att angelägenhet som saknar betydelse för ändamålet med förvaltningen skall undantas från denna. Länsrätten, nätmyndigheten, och anläggningsinne- havaren skall genast underrättas om ett sådant beslut liksom om ett beslut som avser att ett undantag inte längre skall gälla. Paragrafen anger den huvudsakliga omfattningen av förvaltarens befogenheter. Enligt första stycket har förvaltaren en allmän rätt att i frågor som rör anläggningen företräda innehavaren samt tala och svara i dennes ställe. Innehavaren mister alla befogenheter beträffande anläggningen. Dessa läggs i stället på förvaltaren. Enligt en uttrycklig föreskrift de löpande intäkterna av anläggningen. Anläggningsinnehavaren saknar alltså befogenhet att ta emot de intäkter som anläggningen ger. Att gäldenärerna inte med befriande verkan kan betala till annan än förvaltaren framgår av 8 §. Lagen innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse om för- valtarens ställning i mål och ärenden som rör anläggningen. Huvudprincipen är att anläggningsinnehavaren är part i mål och ärenden rörande anläggningen med förvaltaren som behörig ställföreträdare. Anläggningsinnehavaren saknar processbehörighet i samma utsträckning som han till följd av beslutet om tvångs- förvaltning inte civilrättsligt kan förfoga över det som processen rör (se 11 kap. 1 § andra stycket ). Observeras bör emellertid att anläggningsinnehavaren i vissa avseenden har kvar sin förfoganderätt även när anläggningen ställts under tvångsför- valtning. Som exempel kan nämnas att anläggningsinnehavaren i och för sig har rätt att sälja anläggningen (jfr paragrafens andra stycke). I en sådan situation har anläggningsinnehavaren också kvar sin processbehörighet beträffande anläggningen. Frånsett sådana begränsningar som hänger samman med för- valtarens befogenhet att förvalta anläggningen berör tvångsförvalt- ningen inte anläggningsinnehavarens behörighet att föra talan i rättegång. Beträffande frågan om anläggningsinnehavarens process- behörighet i skatterättsliga mål m.m. se bl.a. under 6 §. En anteckning om att en anläggning ställts under tvångsför- valtning bör antecknas i aktiebolagsregistret I andra stycket anges de inskränkningar som gäller i förvaltarens rätt att förfoga över anläggningen. Det kan finnas skäl att upp- märksamma att en anläggning inte bara omfattar den tekniska installationen utan också innefattar äganderätten eller nyttjande- rätten till den mark på vilken den är belägen. Först gäller att förvaltaren inte får överlåta eller på annat sätt förfoga över anläggningen så att den helt eller delvis frånhänds innehavaren. Detta innebär bl.a. att förvaltaren vid en civilprocess eller en förrättning vid lantmäterimyndigheten inte är behörig att vidta åtgärder som inkräktar på själva ägarförhållandet eller förhållandet för de rättigheter som ingår i anläggningen. Bestämmelsen hindrar dock inte förvaltaren att vidta en åtgärd som indirekt medför att rättigheterna rubbas. Han kan alltså försöka få till stånd att inlösen sker enligt 1 kap. 4 §. Vidare kan han t.ex. vägra att betala lån även om han därigenom riskerar exekutiva åtgärder beträffande anlägg- ningen. Förvaltaren kan inte ingå borgen eller växelförbindelse. Det torde f.ö. knappast föreligga något behov av sådana åtgärder under förvaltningen. Förvaltaren kan utan länsrättens tillstånd ingå avtal om vissa kortvariga krediter för den löpande förvaltningen. Med kredit menas såväl anstånd med betalning som lån (försträckning). Kravet på att avtalet inte får stå i missförhållande till de ekonomiska förutsättningarna för förvaltningen innebär bl.a. att såväl skuld- beloppet som betalningsvillkoren skall vara avpassade så att det är möjligt för förvaltaren att betala kreditbeloppet och kostnaderna med de löpande intäkterna och de andra medel förvaltaren kan räkna med. I detta ligger, vilket också framgår motsatsvis av stycket i övrigt, att kredittiden skall rymmas inom förvaltnings- perioden. Som exempel kan nämnas att förvaltaren kan träffa avtal om sedvanliga leverantörskrediter. Förvaltaren har också befogenhet att träffa avtal med banker och andra kreditinstitut om anstånd med betalning av amorteringar och räntor för att skapa bättre förutsättningar för t.ex. underhållsarbeten. När det gäller större lån, dvs. sådana som inte avses bli åter- betalda förvaltningen pågår, krävs att länsrätten lämnar förvaltaren tillstånd att ta upp lånet. Tillståndskravet motiveras av att ett sådant lån kommer att innebära ett kon- kretiserat betalningsansvar efter det att förvaltningen avslutats, kanske t.o.m. , och från anläggningsinnehavarens sida sett i praktiken närmast är att jämställa med ett betalnings- föreläggande med avsevärd tyngd, om än med en framtida verkan.