sou · GPB395d9 · 2002-01-01 00:00:00 — Dokumentationen har skett dels via data insamlade via projekt- medarbetare och dels via FoU-enheten. Dokumentationen omfat- tar uppsökarnas dagbok, som försöker beskriva hur ser ut för en uppsökare. Utöver dagböcker har dag-/arbetsanteckningar skrivits där varje enskild kvinnas viktiga möten dokumenterats, syftet med respektive möte, vad som sagts och gjorts och tidsåt- gången för varje möte. Lägesrapporterna utgörs av en beskrivning av kvinnornas situa- tion utifrån ett frågeformulär som styrgruppen tillsammans med projektledaren har utarbetat. Frågeformuläret har legat till grund för de intervjuer med kvinnorna som gjorts inom ramen för pro- jektet. Sammanlagt 28 kvinnor har intervjuats. Utgångspunkten har varit kvinnornas egen beskrivning av sin situation. I FoU-enhetens utvärdering beskrivs inflödet i projektet under verksamhetens första 10 månader i termer av antal kvinnor projek- tet haft kontakt med samt dessas huvudsakliga problembild, antal år de varit hemlösa, tidigare och aktuella kontakter med hjälp- systemet, samt var och när de kommit i kontakt med Kvinnopro- jektet. Dessutom redovisas projektets arbete med kvinnorna i ter- mer av bland annat antal och typ av uppdrag och åtgärder, vem som gett uppdragen, tidsåtgång för olika insatser samt uppsökarnas kontakter med det omgivande hjälpsystemet angående kvinnorna. I analysen kopplas antal och typ av åtgärder och tidsåtgången för olika insatser, däribland problembild, tid i hemlöshet och tidpunkt för första kontakt med . Analysen av uppsökarnas arbetssätt utgår från en dokumenta- tionsmodell som utvärderaren inom FoU skapade 1995 för att utvärdera uppsökarverksamhet riktad till hemlösa män med allvar- liga psykiska problem och/eller sjukdomar. Modellen innebär att varje moment i arbetet dokumenteras. De upp- gifter som redovisas i rapporten baserar sig på uppsökarnas egen dokumentation av sitt arbete och bygger på FoU utvärderarens möten med dessa – . I rapporten redovisas också en beskrivning av det samlade hjälp- systemet för hemlösa, och resultatet av ett antal intervjuer, syf- tande till att få en bild av det omgivande hjälpsystemets syn på och uppfattningar om . har uppsökare varit i kontakt med 40 kvinnor. Medelålder är (23–), har missbruksproblematik (av dessa använder mer än en drog), (23 stycken) anses ha psykiska problem och av de 40 förmodas ha dubbla störningar. Tjugofyra () har, trots denna bakgrund, varit hemlösa eller längre. De flesta är dock registrerade och har en handläggare/socialsekreterare och har även haft kontakt med olika personer inom hjälpsystemet. Hälften av kvinnorna är kända av uppsökarna från deras tidigare arbete inom socialtjänst och landsting. Metoden har ändrats såtillvida att teamet efterhand bytte sam- mansättning – betydelsen av detta är svårtolkad. I övrigt tyder data på att de flesta kontakter knöts i början av perioden, oftast på dagcentraler för hemlösa () eller härbärgen () medan första kontakten initierades på gatan för . av alla kontakter har initierats av uppsö- karna själva, av och av hemlösa kvinnor. Mest frekventa åtgärder från uppsökare har varit kontakter (telefon och möten) med olika samarbetspartners, mest tidskrä- vande åtgärd har varit att länka de hemlösa till socialtjänst, sjuk- vård, härbärgen etc. Kvinnor med enbart missbruk har varit föremål för de flesta och tidsmässigt längsta insatserna, medan kvinnor med dubbel problematik erhållit mindre uppmärksamhet. Arbetssättet med kvinnorna karakteriseras överlag av enstaka kontakter följt av länkning till andra aktörer. Relationsarbete (regelbunden intensiv kontakt) har bedrivits med färre kvinnor. Den sistnämnda arbetsmodellen har främst riktats mot kvinnor med enbart missbruksproblematik. Fallbeskrivningar och samverkansintervjuer visar att det ofta är svårt att få till stånd en samordning av insatser. Ofta är många aktörer inblandade. I vissa fall har nätverksmöten kommit till stånd på initiativ av uppsökarna. Oklarheter har rått kring vem som har huvudansvaret för dessa och att följa klienten. Frågetecken har funnits om det är olika uppsökarverksamheters ansvar eller den stadsdelsförvaltning, som klienten tillhör. Resultat i relation till problemformulering och fokuserad frågeställning Man har erfarit problem vad gäller viss dokumentation, vilket medfört att det uppstått stora svårigheter att uppnå de målsätt- ningar och fokus som man initialt hade, något för övrigt delar med . Bland annat saknas en redogörelse för metoder angående mötet med hemlösa kvinnor. Sammanlagda resultat och metod från de respektive utvärdering- arna ger ändå upphov till slutsatser och resultat som bidrar till viss måluppfyllelse vad gäller den mer fokuserade frågeställningen. Bedömning av bärighet i resultaten Dokumentationen av gruppen som undersökts tillför kunskap. Trots besvärligheter/misslyckandet att nå de kvinnor som specifikt står utanför samhällets hjälpsystem bidrar projektet med slutsatser väl värda att beakta för framtida insatser vad gäller uppsökande verksamhet. Problemet att nå den grupp som man specifikt är intresserad av är – liksom vad fallet är med – svårt att tolka. Antingen kan de vara färre än man misstänkt, alternativt har den uppsökande verksamheten, i den utformning den fått i detta pro- jekt, inte varit ett lockande alternativ för just denna grupp. En alternativ tolkning ges under resultatdelen, utförligare beskriven i FoU-enhetens rapport: uppsökarna var få (enbart två till antalet), och arbetet inriktades i början mot redan kända hemlösa, dessutom kvinnor med missbruk, varför kvinnor med psykisk sjukdom möj- ligtvis undanträngdes. Denna fråga bör utredas närmare. Mer specifikt bör framtida undersökningar utreda frågan om relationsskapande arbete är speciellt viktigt för just denna grupp, något som antyds i . Man har också lyckats kart- lägga populationen och visar liksom på popu- lationens utsatthet och utanförskap. Rapporterna från projektet och FoU visar att det är vanligt att kvinnorna har flera kontakter inom hjälpsystemet. Det finns också flera olika uppsökande verksamheter. Ett nära samarbete mellan olika myndigheter, organisationer och uppsökare bedöms därför som väsentligt. Samverkan behöver ske både i de enskilda fallen, för att klargöra vem som har ansvar för vad, och på ett mer övergri- pande plan. Projektet har av en del potentiella samarbetspartners kritiserats för att vara otydligt och man har efterlyst samarbete med andra uppsökargrupper. Viktiga erfarenheter och aktualiserade frågor Erfarenheterna från projektet har visat att de flesta hemlösa kvin- nor har haft fler kontakter utöver . Att kontakterna samordnas och att arbetsplaner upprättas, där det framgår vem som har ansvar för vad, är därför viktigt. I kommer individuella handlingsplaner/arbetsplaner framgent att upprättas, dels för att samordna olika insatser runt varje kvinna, dels för att arbetet skall koncentreras mot de kvinnor som är mest hjälpbehövande eller inte har några aktiva myndig- hetskontakter. Enligt resultaten verkar det inte vara de mest behövande som efterfrågar olika insatser. Uppsökande resurser kan därför särskilt uppmärksamma de individer som inte efterfrågar samhällets stöd, både motiverat ur humanitär och kunskapsgenererande synvinkel. Ett strukturerat samarbete med andra uppsökande verksamheter, såväl myndigheter som frivilligorganisationer, bör utvecklas. Båda uppföljningarna visar att de flesta hemlösa kvinnor som projektet kommit i kontakt med, har flera professionella kontakter inom hjälpsystemet. Trots detta har de flesta varit hemlösa mycket länge och de flesta sover ute. Flera kvinnor har i intervju- erna uttryckt att de i första hand skulle behöva mer stöd än de anser sig få och att de tror att skulle kunna ge detta stöd. Det tyder på att hjälpinsatserna inte har avsedd effekt och/eller att samordningen av insatser inte fungerar som den borde för dessa individer. Ett flertal kvinnor har i inter- vjuerna uttryckt att de anser att deras kontakt med fungerar dåligt. Projektet har visat att oklarheter råder om vem som har samord- ningsansvaret för enskilda individer. har uppdragit åt socialtjänstförvaltningen att utarbeta en samarbetsordning mellan socialtjänstförvaltningen och stadsdelsförvaltningarna för det uppsökande arbetet riktat till såväl ungdomar som vuxna. Man avser också att samordna resurser för ett kommunövergripande specialiserat uppsökande arbete riktat mot hemlösa. Projektet växte fram ur observationen att det fanns en större grupp av missbrukare i som for illa och saknade stöd, som situationen också skapade negativa reaktioner från affärsinnehavare och besökare i centrum. Gruppen bestod av ett 80-tal personer, varav ett tiotal var uteliggare. Sammanhanget för problemformuleringen var att det har skett stora nedskärningar inom framför allt missbru- karvården i . Just missbruksfrågan var initialt fokus för projektet – förbättrade förutsättningar för boende förutsattes implicit följa på ökad nykterhet och drägligare liv. I ansökan formuleras bakgrunden på följande sätt: har besparingar skett inom vilket fram- för allt drabbat missbruksvården. Trots satsningar på öppenvårdsalter- nativ och boende har gruppen utslagna missbrukare ökat och blivit mer synliga, framför allt i . Problemställningen definierades av socialförvaltning och frivillig- organisationer gemensamt. Hur kan man hjälpa missbrukare i till ett drägli- gare liv och förbättra ordningssituationen i centrum? Uppsökande verksamhet med en minibuss samt ökade öppettider på . Den uppsökande verksamheten bedrevs av IOGT- NTO:s Vårdkedja, en verksamhet baserad på arbetsinsatser av fri- villigarbetare och lönebidragsanställda, flertalet nyktra missbru- kare. Arbetet i den uppsökande delen bestod i en bred arsenal åtgär- der, från stöd i myndighetskontakter till akut skjutsning hem, till eller till vård. Bussverksamheten drevs av Vårdkedjan. Man beskriver sin roll och metod på följande vis: Att bistå med transporter, att skjutsa till härbärgen och boenden, transportera till hemmet i och utanför kommunen, arbeta direkt i missbrukargrupperna på stan i motivationssyfte, engagera missbrukare till deltagande i aktiviteter som erbjuds av kommun och intresseorga- nisationer m.m. RIA:s verksamhet har varit inriktad på omvårdnad; luncher, tvätt, personlig hygien, aktiviteter och ibland kontakter med myndighe- ter eller anhöriga. Arbetsmetoden har inte förändrats mycket . Relation till kommitténs direktiv Projektets ansökan till kommittén anger klart målgrupp och verk- samhetsmål. I dessa finns hemlöshet endast indirekt med i och med att det noteras att ett härbärge kommer att startas parallellt med projektet . Under långsiktiga mål noteras behovet av ännu ett boende som länk mellan härbärge och socialförvalt- ningens institutioner. Målgruppen för projektet har omfattat ett åttiotal personer, varav ett tiotal har varit uteliggare. Cirka en tredjedel av de som verksamheten har mött kan karakteriseras som hemlösa. Fokus för projektet har dock varit gruppens missbruksproblem och sekundära effekter av detta. En bedömning av resultat i relation till kommitténs direktiv är av detta skäl svårt att göra. För att bättre motsvara kommitténs direktiv skulle projektet från start ha behövt omformuleras. Vid har det gjorts registreringar av antalet besökare och akti- viteter. I genomsnitt har 40 besökare per dag. Samtal och indi- viduella kontakter har varit de mest förekommande aktiviteterna och stått för strax över en tredjedel av allt individfokuserat arbete. Samtal följs av luncher och omvårdnad i nämnd ordning och dessa två senare står gemensamt för av de aktiviteter som skett. Målgruppen för den uppsökande verksamheten har framför allt utgjorts av män med alkoholmissbruk. Totalt sett har bussverk- samheten kommit i kontakt med 23 kvinnor och 75 män. andel som haft eget boende eller institutionsboende är relativt hög och andelen bostadslösa uppgår till . De flesta som kommit i kontakt med bussverksamheten har själva sökt upp den och själva initierat kontakten. Skälen till kon- takten har i av fallen varit föranledda av primära miss- brukskonsekvenser. Insatsen har i de flesta fall bestått av någon form av skjuts, antingen hem eller till institution. Parallellt med detta har det före- kommit rådgivning och samtal, kontakter med tredje part som socialtjänst och även ibland viss praktisk hjälp. Insatserna har i regel varit korta och av akut art. Av intervjuerna med personer ur missbrukargruppen framträder en samstämmig bild av att bussverksamheten har haft positiva effekter. Det som ofta framförts är att antalet LOB-omhänderta- ganden minskat, att färre sover i garage eller källare, att färre brott blir begångna då antalet inbrott för att finna sovplats minskar och att bussverksamheten ger hjälp med att passa tider hos läkare och socialtjänst m.fl. Social planering kring bostad och sysselsättning nämns mer sällan. De intervjuade har själva understrukit sin egen förmåga att ta ansvar för sina liv. Vissa pratar om hjälpen som något som också skämmer bort, att man kan kalkylera med hem- transport och hjälp och slipper en del av det egna ansvaret. I intervjuerna med samhällsinstitutioner, handel och polis/vakt- bolag, framkommer att de flesta sett en förbättring i och med projektet. De flesta tycker att kommun och landsting borde ta ett större ansvar och flera är förvånade över att projektet varit hotat av nedläggning på grund av ekonomiska skäl. Hos dessa parter finns också en samstämmighet kring att socialt arbete inte skall vara en polisiär fråga. gjorde polisen ett tusental omhändertaganden av beru- sade personer, hade dessa siffror halverats. Sammanlagt sju kvinnor och sju män har via projektet eller dess samarbetsparter lämnat gatan och har institutionsboende eller eget boende. Resultat i relation till problemformulering och fokuserad frågeställning I projektets ansökan och verksamhetsplan finns inga målsättningar som relaterar till boende eller hemlöshet. Projektet har också haft en position vid sidan av de etablerade boendeverksamheterna i kommun och något övergripande samarbete med de olika boenden som finns har inte existerat. Resultatet av projektet är helt i linje med problemformuleringen och den fokuserade frågeställningen. Ordningssituationen har för- bättrats och missbrukargruppen har fått en ökad grad av stöd och omvårdnad. Det har dokumenterats 14 fall där personer har fått ett mer ord- nat boendeförhållande via kontakter med projekt eller samarbets- parter. Huruvida det är fler än vad som skulle ha kommit till stånd utan detta projekt är svårt att uttala sig om. Bedömning av bärighet i resultaten Att projektet har gjort en stor skillnad för ordningssituationen i centrum är ställt utom allt tvivel. Antalet LOB-omhändertaganden har också klart minskat, och därmed polisens roll i omhänderta- gandet av sociala problem. Huruvida projektet har inneburit att fler kommit bort från gatan, till eget boende eller institution är svårare att uttala sig om eftersom det inte finns några jämförande siffror. har valt en form av arbete där mycket av arbetet i projek- tet sker i frivilligorganisationernas regi, medan socialförvaltningens roll är att hålla samman arbetet och utgöra en länk mellan projekt och missbrukarvård. En förutsättning för detta har varit redan tidi- gare goda kontakter mellan projektledare och frivilligorganisatio- ner. En långsiktig effekt, som projektgruppen själva tagit upp, är för- bättrade direkta kontakter mellan och frivilligorgani- sationerna. Viktiga erfarenheter och aktualiserade frågor Polisens tidigare roll i att hantera missbruksproblemen genom LOB är något som nämns som ett återkommande problem. Projektet har inte löst några grundläggande problem men visar på ett sätt att hjälpa dem som far mest illa. mycket för att lyfta fram missbruksfrågorna massmedialt och poli- tiskt. Från socialförvaltningen är man klar över att man inte skulle ha kunnat göra detta arbete utan frivilligorganisationernas medverkan och att myndighetspersoner inte hade kunnat nå målgruppen på det sätt som har skett. Projektgruppen kan inte lösa det grundproblem som man kanske vill lösa beroende på kultur och strukturfaktorer (vid sidan av, ingen formell roll, begränsat uppdrag och begränsad ekonomi). Projektet har till stor del agerat akut och därigenom gjort en insats för att hjälpa missbrukargruppen. Däremot saknas i stort mer övergripande strukturella lösningar för att på lång sikt för- ändra situationen eller hantera mer grundläggande problem. Kom- munen avböjde också ett reviderat projektförslag, som skulle ha inneburit att man mer skulle undersöka strukturella faktorer och hur de påverkar möjligheten att få och behålla ett boende. Efter att ha varit hotat av nedläggning har projektet efter stark massmedial uppmärksamhet, fått medel för att kunna fortsätta i samma utsträckning som . Inga förändringar av verksamheten är planerade. Även härbärget i har fått medel för att fortsätta sin verksamhet. För att ge förutsättningar för att skapa långsiktiga förändringar och förbättringar för de hemlösa krävs sannolikt en annan organi- sationsform, där det sker en större samordning av resurserna. samordnade man en liten del för att lösa en akut situation, men ingen vårdkedja (vägen från gata till boende) finns integrerad i projektet och det finns inga klara mötesplatser för detta. 2 Att utveckla olika boende- och stödformer , (i två projekt), , och har varit inriktade mot att i huvudsak utveckla stöd till hem/ bo- stadslösa, vissa i förebyggande/preventivt syfte och andra genom boende som innehållit vårdande intentioner. I beskrivningen av projekten finns en rubrik som benämns foku- serad frågeställning. Denna är formulerad av utvärderarna och utgör det vi anser vara projektens försök att besvara en frågeställning som överensstämmer med kommitténs riktlinjer och utgångspunkter. Man har utgått ifrån att hemlöshet är ett resultat av flera bakomlig- gande faktorer och att det därmed behövs ett samlat grepp om individens hela situation för att förebygga och åtgärda hemlöshe- ten. Man ville pröva om en genomarbetad handlingsplan, regelbun- den uppföljning (ökad struktur i arbetet) och tydlig medverkan från klienten och övriga aktörer skulle förbättra situationen för hemlösa. Kan ett fokuserat arbete centrerat kring boendefrågan ha effekt på boendestatus hos de klienter som man arbetar med? Genom att utnyttja lokala resurser avsåg man intensifiera stöd, behandling och sysselsättning för hemlösa och för personer som befann sig i riskzonen för att bli hemlös. Nyckelorden blev fokuse- ring, fördjupning (till exempel genom avgränsning av antalet ären- den och specifik inriktning mot själva boendefrågan), samverkan och systematisk uppföljning (dokumentation, men även arbete med målsättningar och uppföljning av satta mål), vilket man ville åstad- komma genom att N fokusera på boendefrågan, N fördjupa arbetet på så sätt att projektarbetaren genom ett mindre antal klienter skulle få större utrymme för stödinsatser till den enskilde, N utveckla samarbetet med övriga ingående parter, samt N systematisk följa upp och utvärdera gjorda insatser. I projektet ingick ursprungligen 46 personer. Fyrtiofem ärenden påbörjades, en person har avlidit. I den slutliga analysen ingår således 44 personer (8 kvinnor och 38 män). Dessa har delats in i följande kategorier: 1.Personer som ej haft en egen bostad men som utifrån de egna förutsättningarna kan utveckla en högre grad av självständighet och där kommunen även i forsättningen kommer att tillgodose bostadsbehovet. 2.Personer som blivit vräkta men där möjlighet finns att åter erhålla en bostad med eget kontrakt. 3.Personer som riskerar att bli hemlösa. För att strukturera arbetet och få till stånd en dokumentation av arbetet har projektet använt sig av s.k. handlingsplaner. I hand- lingsplanen anges personens ursprungliga kategoritillhörighet (se ovan), den övergripande målsättning som gäller för personen , den målsättning som skall gälla fram en ny plan skall upprättas, vilken/vilka insatser som skall genomföras för att uppnå delmålet samt hur utfallet av förra perio- dens delmål var. Klient och socialsekreterare arbetar fram, under- tecknar och godkänner gemensamt handlingsplanen. Relation till kommitténs direktiv svarar både mot kommitténs önskan om projekt för att lindra hemlöshetens konsekvenser och förhindra bostads /hemlöshet. Därigenom fyller projektet kriterierna för förebyg- gande insatser, nya former av stöd och modeller för utvärdering. För att underlätta en bedömning av förändringar i boendestatus konstruerades i efterhand en boendetrappa om 10 steg, där steg 10 var ett eget kontrakt och steg 1 sover ute. De tio stegen motsva- rar konkreta boendeformer, kommunala boenden såväl som egna lösningar. Stegen går från uteliggare, kompisboende via till exempel härbärge och kollektiva boendeformer till övergångsbostäder/ skuldsaneringslägenheter och vidare till samboskap och eget kon- trakt. Stegen motsvarar inte kommunens egen boendekedja och inne- fattar inget antagande om att den enskilde måste avancera eller behöver avancera genom varje steg. Boendetrappan är en mätkon- struktion, inte en struktur för hur boenden i kommunen skall organiseras. Av de 44 personer som analysen omfattar har 17 personer för- ändrat sin boendestatus. Fem personer har backat, det vill säga har avlägsnat sig från målet att ha ett eget hyreskontrakt, medan 12 personer lyckats närma sig målet i varierande grad. Utvecklingen är totalt sett positiv med fler förändringar i rätt riktning än bakslag. Utslaget över hela gruppen blir medelförändringen svagt positiv. Av hela gruppen är det alltså som har avancerat uppåt i boen- detrappan. Om man tar hänsyn till att ett antal personer har haft som mål att behålla sitt boende blir det totala antalet personer som uppnått måluppfyllelse 20 () medan fem personer () backat i boendetrappan. Dessa siffror belyser dock inte det faktum att små framsteg, dvs. att ett oförändrat boende kan betraktas som positivt för en enskild person. De personer vars boendesituation har förändrats mest hade vid projektets start antingen en mycket osäker situation, sov ute/på härbärge eller hade temporära lösningar med kompisboende, eller en relativt välordnad situation med kontrakt på övergångsbostad, samboskap eller eget kontrakt. De som förlorat sitt mer ordnade boende tar ofta ett stort kliv nedåt vad gäller grad av ordnat boende. En mer detaljerad granskning ger följande bild: N De som, i jämförelse med sin situation vid projektets start, har backat i boendetrappan befinner sig på stödboende, med ett andrahandskontrakt, och i kompisboende (temporära lös- ningar). En person bor på härbärge. N De som avancerat delas upp i två grupper; den första kommer från primitiva boendelösningar som kompisboenden eller att sova ute och den andra gruppen från olika former av över- gångsboenden (individuella boendelösningar, skuldsanerings- lägenheter, andrahandsuthyrningar från bostads- och behand- lingsenheten). Första gruppen befinner sig på stödboende, inneboende eller i någon form av övergångsbostad. Den andra gruppen har fått eget kontrakt eller är inneboende. Om man ser till kategoritillhörighet gäller för grupp 1 (saknar bostad, kan behöva stöd men kan utveckla mer själv- ständighet) att 4 av 12 personer har avancerat uppåt i boendetrap- pan medan ingen har backat. Detta får kanske ses som uppseende- väckande då denna grupp har ett tyngre missbruk, bestående av amfetamin och blandmissbruk, än övriga grupper. I grupp 2 (vräkt men kan få bostad inom överskådlig tid) har 2 av 21 personer backat i boendetrappan, medan 8 har avancerat framåt. I grupp 3 (personer som riskerar hemlöshet) har 3 av 11 förlorat sina egna kontrakt. En jämförelse med uppskattningen av hur tät kontakten har varit visar att täthet i kontakten leder till en viss positiv utveckling på det psykosociala området, men att täta kontakter också har ett samband med lägre måluppfyllelse.