sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Del III Tillämpningsproblem rörande TF och YGL 8Preskriptionstiderna för tryck- och yttrandefrihetsbrotten Kommitténs bedömning: Det bör inte göras någon ändring i TF be- träffande preskriptionstiderna för tryckfrihetsbrott. Det bör inte heller företas någon ändring i YGL beträffande preskriptionstiderna för ytt- randefrihetsbrott i traditionella ljudradio- och TV-program. Yttrande- frihetsbrott i en databas skall betraktas som ett perdurerande (pågående) brott varför preskriptionstiden löper från det att materialet inte längre tillhandahölls i databasen. Kommitténs förslag: För yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar föreskrivs att enbart BrB:s regler om preskriptionstid skall gälla för så- dana upptagningar som saknar någon av de i 3 kap. 13 § YGL före- skrivna ursprungsuppgifterna. Åtal får dock inte väckas senare än från det att JK fick kännedom om upptagningen. För yttrandefrihetsbrott i databaser förlängs preskriptionstiden från till och det föreskrivs att tiden löper från det att det brottsliga meddelandet inte längre tillhandahölls. I bilageregeln i TF görs ett tillägg som anger att preskriptionstiden när bilageregeln är tillämplig på en databas skall löpa från det att till- handahållandet inleddes. I TF införs en regel som ger domstol möjlig- het att, efter det att någon dömts för ett tryckfrihetsbrott begånget i en sådan databas, besluta att det brottsliga yttrandet skall tas bort ur data- basen. Att inte åtlyda ett sådant beslut beläggs med straff. Allmänna regler om preskriptionstiden i fråga om brott finns i 35 kap. BrB. TF och YGL innehåller särskilda preskriptionsregler för tryck- och yttrandefrihetsbrotten. Preskriptionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB varierar mellan två och beroende på olika brotts svårhetsgrad. För t.ex. hets mot folkgrupp som inte är ringa är den räknat från det att brottet begicks men enligt huvudregeln i YGL för yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar är preskriptionstiden för samma brott i en cd-skiva från det att skivan lämnades ut för spridning. uppdrag när det gäller preskriptionstider- na för tryck- och yttrandefrihetsbrotten består av två delar. Den ena rör frågan om de särskilt korta preskriptionstider som enligt TF och YGL gäller för tryck- och yttrandefrihetsbrotten skall förlängas och den andra rör frågan hur utgångspunkten för beräkning av preskriptionstiderna för yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar skall bestämmas. Bakgrunden till uppdraget är bl.a. att JK stött på problem vid tillämp- ningen av YGL (se bilaga 2), främst i fall av misstanke om barnpornogra- fibrott och olaga våldsskildring i videogram samt hets mot folkgrupp på cd-skivor. Frågan hur utgångspunkten för preskriptionstiden för yttrande- frihetsbrott i tekniska upptagningar skall bestämmas har därvid uppkom- mit till följd av svårigheter att fastställa när en teknisk upptagning lämnats ut för spridning i de vanliga fall då föreskrivna ursprungsuppgifter saknas eller är bristfälliga. Sedan JK gjort sina framställningar angående tillämpningsproblemen trädde en grundlagsändring i kraft som innebar bl.a. att det i TF och YGL infördes en regel om att dessa grundlagar inte är till- lämpliga på skildring av barn i pornografisk bild. Barnpornografibrott i medier som i och för sig omfattas av dessa grundlagar faller alltså numera under allmän lag, och preskriptionstiden för sådant brott bestäms således enligt BrB:s regler. Grundlagsändringen innebar också att termen teknisk upptagning infördes som gemensam benämning för filmer, videogram, ljudupptagningar och andra upptagningar med text, bild eller ljud som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpme- del. Redogörelsen i avsnitt 8.4 och 8.5 nedan för JK:s framställningar till regeringen och remissyttrandena över en av framställningarna måste läsas med detta i minne. 8.2Preskriptionsreglerna i TF och YGL m.m. I 9 kap. 3 § första stycket TF sägs att allmänt åtal för tryckfrihetsbrott skall väckas, i fråga om periodisk skrift för vilken vid utgivningen gällde utgivningsbevis och i fråga om annan skrift från det skriften utgavs, vid påföljd att skriften annars är fri från sådant åtal. Om allmänt åtal väcks efter utgången av de angivna tiderna skall det avvisas av domstolen (m.fl., , En kommentar kap. 25-38, 2000, s. 35:5). I paragrafens andra stycke sägs att vad i lag är stadgat om tid, inom vilken brott skall beivras för att påföljd för brott ej skall anses bortfallen, gäller även i fråga om tryckfrihetsbrott. Innebörden av denna regel, som kan förefalla oklar, är av stor betydelse i förevarande sammanhang och berörs närmare nedan. I 7 kap. 1 § första stycket YGL sägs att bestämmel- serna i 9 kap. 1–4 §§ TF om tillsyn och åtal skall gälla också i fråga om radioprogram och tekniska upptagningar och i fråga om yttrandefrihets- mål. Bestämmelsen i 9 kap. 3 § andra stycket TF gäller alltså även på YGL:s område. För radioprogram gäller enligt 7 kap. 1 § andra stycket första meningen YGL att den tid inom vilken allmänt åtal för yttrandefrihetsbrott skall väckas är från det att programmet sändes. Beträffande teknis- ka upptagningar är huvudregeln enligt 7 kap. 1 § andra stycket andra me- ningen YGL att allmänt åtal för yttrandefrihetsbrott skall väckas från det att upptagningen lämnades ut för spridning. (Frågan om vad som krävs för att utgivningstidpunkten skall anses nådd för en teknisk upptagning behandlas i avsnitt 10.4.2. Med utgivningstidpunkten avses den tidpunkt då grundlagen tidigast medger att ingripande mot ett yttrande får ske, dvs. den tidpunkt då preskriptionstiden enligt huvudregeln börjar löpa. I det angivna avsnittet anges att anser att det skall krävas att i vart fall ett exemplar av upptagningen lämnats ut för spridning till andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets för att utgivningstidpunkten skall anses nådd och således preskriptionstiden enligt huvudregeln skall börja löpa.) Från denna huvudregel finns två un- dantag. Det ena gäller tekniska upptagningar med rörliga bilder och det andra gäller olaga våldsskildring i tekniska upptagningar. Det första un- dantaget kallas här pliktexemplarsregeln och behandlas i avsnitt 8.2.2. Det andra undantaget, här benämnt brottsbalksregeln, tas upp i avsnitt 8.2.3. Det första undantaget, pliktexemplarsregeln, anges i 7 kap 1 § andra stycket tredje meningen YGL. I denna bestämmelse sägs att det i lag får föreskrivas att filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar med rörliga bilder inte skall anses ha lämnats ut för spridning förrän de har lämnats för registrering hos en myndighet. Denna tillåtelse till en regel i vanlig lag har utnyttjats endast beträffan- de videogram. Regeln finns i 5 kap. 8 § tillämpningslagen. Där anges att ett videogram som inte har getts in till för granskning enligt lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och video- gram (granskningslagen) skall anses ha lämnats ut för spridning först när pliktexemplar enligt lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument (pliktexemplarslagen) har lämnats. I 12 § pliktexemplarslagen sägs att pliktexemplar skall lämnas av videogram som har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet i minst fem exemplar. För sådana videogram gäl- ler alltså att preskriptionstiden börjar löpa först när pliktexemplar har lämnats. Frågan om detta innebär att preskriptionstiden för sådana video- gram i princip kan bli evig, när skyldigheten att lämna pliktexemplar inte fullgörs, är beroende av innebörden av regeln i 9 kap. 3 § andra stycket TF, till vilken det hänvisas i 7 kap. 1 § första stycket YGL. Frågan be- handlas längre fram i detta avsnitt. Om ett videogram, som offentliggörs på annat sätt än genom att spelas upp, inte har framställts i så många som fem exemplar uppkommer frågan om det över huvud taget faller in under grundlagens skydd eftersom 1 kap. 10 § första stycket YGL anger att grundlagen är tillämplig på sådana tek- niska upptagningar som sprids till allmänheten i genom att spelas upp, säljas eller tillhandahållas på annat sätt. Även om videogrammet sak- nar ursprungsuppgifter (jfr presumtionsregeln i 1 kap. 10 § andra stycket YGL) och har framställts i färre än fem exemplar kan det i vissa fall anses falla in under grundlagsskyddet (jfr avsnitt 10.3.2). I ett sådant fall före- ligger ingen skyldighet att lämna pliktexemplar och preskriptionstiden får då bestämmas enligt huvudregeln, dvs. från det att videogrammet lämnades ut för spridning. I förarbetena till pliktexemplarsregeln i 7 kap. 1 § andra stycket tredje meningen YGL anges att det genom den nya regeln i grundlagen blev sörjt för att det finns reella möjligheter att ingripa mot otillåtna skildringar in- nan ansvaret har preskriberats (prop. 1990/91:64 s. 129). Denna särbe- stämmelse ansågs påkallad främst med tanke på olaga våldsskildring och barnpornografibrott. I propositionen anges att det inte kan uteslutas att filmer med sådant innehåll offentliggörs under former som väcker föga uppmärksamhet och att spridning i större skala vidtar först när straff kan ådömas. Pliktexemplarsregeln omfattar endast tekniska upptag- ningar med rörliga bilder och den har som framgått utnyttjats enbart be- träffande videogram. Det andra undantaget från huvudregeln om en ettårig preskriptionstid för tekniska upptagningar, brottsbalksregeln, anges i 7 kap. 1 § andra stycket fjärde meningen YGL. Där sägs att i fråga om olaga våldsskildring i tek- niska upptagningar gäller vad som är föreskrivet i lag om tid för väckande av talan. Bestämmelsen omfattar både rörliga bilder och stillbilder och SOU 2001:28 Preskriptionstiderna... 285 innebär att preskriptionstiden för olaga våldsskildring i en teknisk upptag- ning som omfattas av YGL är (35 kap. 1 § BrB jämförd med 16 kap. 10 b § BrB). Utöver ovannämnda undantag från huvudregeln om en ettårig preskrip- tionstid för tekniska upptagningar gäller också, som framgått i inledning- en, att barnpornografibrott i medier som i och för sig faller under TF:s eller YGL:s tillämpningsområde faller enbart under BrB . I 35 kap. BrB finns bestämmelser om åtals- och påföljdspreskription. 35 kap. 1 § första stycket BrB lyder: Påföljd må ej ådömas, med mindre den misstänkte häktats eller erhållit del av åtal för brottet inom , om å brottet ej kan följa svårare straff än fängelse , , om svåraste straffet är högre men icke över fängelse , , om svåraste straffet är högre men icke över fängelse , , om svåraste straffet är fängelse , , om fängelse på livstid kan följa å brottet. I 35 kap. 4 § BrB sägs att de i 1 § bestämda tiderna skall räknas från den dag brottet begicks. Om 35 kap. 1 § BrB skall tillämpas på TF:s eller YGL:s område uppkommer frågan om preskriptionstiderna då skall räknas från den tidpunkt som sägs i grundlagarna, dvs. från det att radioprogram- met sändes eller den tekniska upptagningen lämnades ut för spridning, alltså från det att innehållet först lämnades ut för spridning, eller om en preskriptionstid skall räknas för varje tillfälle då innehållet sprids. Som anges nedan anser att om brottbalksregeln skall tillämpas på TF:s eller YGL:s område skall utgångspunkten för be- räkningen av preskriptionstiden vara densamma som enligt grundlagarna, dvs. tiden skall räknas från det att innehållet först lämnades ut för sprid- ning. Det är ju denna gärning som tryck- eller yttrandefrihetsåtalet gäller. (Vad som skall krävas för att upptagningen skall anses utlämnad för sprid- ning behandlas, som redan angetts, i avsnitt 10.4.2.) 35 kap. 6 § BrB innehåller bestämmelser om absoluta preskriptions- tider, dvs. tider som gäller oberoende av om häktning skett eller åtal del- getts. I intet fall må påföljd ådömas sedan från dag som i 4 § sägs har förflutit , om å brottet ej kan följa svårare straff än böter och tid för ådömande av påföljd för brottet bestämmes enligt 1 § 1, , om i annat fall än i 1 sägs å brottet ej kan följa fängelse , i övriga fall. Övriga bestämmelser i 35 kap. BrB är inte av intresse i förevarande sam- manhang. Frågan är om bestämmelsen i 9 kap. 3 § andra stycket TF, till vilken 7 kap. 1 § första stycket YGL hänvisar, innebär att 35 kap. 1 § BrB gäller på TF:s och YGL:s område eller om bestämmelsen innebär att endast öv- riga regler i 35 kap. BrB gäller inom grundlagarnas tillämpningsområden. Om 35 kap. 1 § BrB gäller på TF:s och och preskrip- tionstiden även enligt den bestämmelsen räknas från det att innehållet först lämnades ut för spridning innebär det att de preskriptionstider som anges i 35 kap. 1 § BrB utgör den yttersta gränsen för preskriptionstiden för tryck- och yttrandefrihetsbrott. I ett fall, som omfattas av pliktexemplarsregeln men där pliktexemplar aldrig lämnas in och således preskriptionstid till följd av pliktexemplarsregeln aldrig börjar löpa, inträder alltså ändå pre- skription när den tid som föreskrivs i 35 kap. 1 § BrB gått ut, om denna bestämmelse gäller på YGL:s område. Frågan om 9 kap. 3 § andra stycket TF och 7 kap. 1 § första stycket YGL innebär att 35 kap. 1 § BrB gäller som en yttersta gräns för den tid inom vilken allmänt åtal skall väckas för yttrandefrihetsbrott har inte be- rörts uttryckligen i förarbetena till YGL trots att frågan aktualiseras i det fallet att pliktexemplarsskyldighet inte fullgörs. Andra stycket i 9 kap. 3 § TF har haft i princip samma lydelse sedan TF trädde i kraft. Den enda ändring som skett av bestämmelsen är att ter- merna straff respektive förfallet ändrats till påföljd respektive bortfallen med hänsyn till BrB:s terminologi. Detta skedde i samband med att bl.a. tillsynen över att tryckfriheten inte missbrukas flyttades över till JK och skyldigheten att lämna granskningsexemplar upphävdes (prop. 1975/76:204 s.179). När TF trädde i kraft hade 9 kap. 3 § följande lydelse: Allmänt åtal för tryckfrihetsbrott skall väckas , sedan skriften utgivits och granskningsexemplar av skriften enligt 4 kap. 7 § avlämnats, vid påföljd att skriften eljest är från sådant åtal fri. Utan hinder av vad nu sagts må dock, sedan allmänt åtal inom nämnda tid blivit väckt, nytt åtal väckas mot annan som är för brottet ansvarig. Vad i lag är stadgat om tid, inom vilken brott skall beivras för att straff ej skall anses förfallet, gälle även i fråga om tryckfrihetsbrott. Den gamla preskriptionsbestämmelsen i 9 kap. 3 § första stycket TF, som alltså krävde att granskningsexemplar lämnats för att den särskilda korta preskriptionstiden enligt TF skulle börja löpa, kan till sin innebörd jämfö- ras med nu gällande pliktexemplarsreglering för videogram. I specialmotiveringen till den ovan citerade urspungliga regeln i 9 kap. 3 § TF anförde departementschefen bl.a. följande (prop. 1948:230 s. 183 f.): I denna paragraf ha de sakkunniga i huvudsaklig överensstämmelse med vad redan nu gäller upptagit särskilda preskriptionsbestämmelser. Dessa innebära att allmänt åtal för tryckfrihetsbrott skall väckas från det skriften utgivits och granskningsexemplar avläm- nats, dock med undantag för det fall, då sådant åtal skett och därefter nytt åtal väckes mot annan ansvarig. Vid sidan härom gälla emellertid även de allmänna preskriptionsbestämmelser som äro upptagna i strafflagen. Dessa allmänna bestämmelser få betydelse, då gransk- ningsexemplar icke lämnats men likväl så efter skriftens utgiv- ning förflutit att straff för brottet förfallit. I sitt remissvar över förslaget till TF framhöll JK att det i praxis förekommit att den allmänna preskriptionstiden utgått före den tid av sedan skriften utgetts och granskningsexemplar lämnats inom vilken åtal för tryckfrihetsbrott skulle väckas. JK ifrågasatte om inte för inträde av preskription borde fordras att båda de stadgade tiderna gått ut, dvs. även den tid som började löpa först när granskningsexemplar läm- nats. JK anförde att den särskilda sexmånadersfristen innebar en privilegi- ering av de för tryckfrihetsbrott ansvariga och att den borde motsvaras av en förlängning av eljest gällande preskriptionstid om granskningsexemplar inte avlämnades (a. prop. s. 184). Departementschefen anförde bl.a. följande (a. prop. s.184 f.): Vissa skäl skulle väl kunna tala för att, såsom justitiekanslersämbetet ifrågasatt, den särskilda preskriptionsbestämmelsen i tryckfrihetsför- ordningen skulle kunna medföra även förlängning av eljest gällande preskriptionstider i sådana fall, då avlämnande av granskningsexemplar försummats. Jag har dock inte funnit lämpligt ändra vad i sådant hänse- ende redan nu gäller; de allmänna reglerna att straff förfaller böra sålunda alltjämt gälla vid sidan om den särskilda preskriptions- regeln i tryckfrihetsförordningen. I grundlagar (, , 1971, s. 263) kom- menteras bestämmelsen på följande sätt: Den allmänna brottspreskriptionen, reglerad genom reglerna i 35 kap. BrB, löper jämsides med och oberoende av den särskilda tryckfrihets- rättsliga preskriptionen och brytes i motsats till den senare först genom häktning eller delgivning av åtal. Ifrågavarande hänvisning till allmän- na preskriptionsregler blir av betydelse, när granskningsexemplar ej avlämnats men likväl så förflutit efter skriftens utgivning att straff för brottet förfallit. Det skulle kunna förefalla tveksamt om de strafflags- respektive brotts- balksregler som avses i de ovanstående uttalandena bl.a. motsvarade vad som stadgas i 35 kap. 1 § BrB. Att så var fallet framgår emellertid av Kommentar till III, m.fl., 1967, s. 325. Där anges under 35 kap. 1 § (som alltjämt har samma lydelse): Första stycket är i sak nästan lika med SL 5:14, frånsett ändringar som föranletts av att i BrB fängelse och straffarbete ersatts med det enhetli- ga frihetsstraffet fängelse. SL 5:14 erhöll sin slutliga lydelse , då i stället för en tidigare bestämmelse om att straff skulle vara förfallet om brottet ej blivit åtalat inom preskriptionstiden stadgades att denna verkan skulle inträda om den misstänkte icke inom preskriptionstiden häktats eller erhållit del av åtal för brottet. Det ovan sagda innebär enligt mening att BrB:s bestämmelse om åtalspreskription i 35 kap. 1 § gäller på TF:s och . BrB:s preskriptionstid skall då enligt kommitténs mening räknas från det att innehållet först lämnades ut för spridning (jfr departe- mentschefen och i citaten ovan, så efter skriftens utgivning förflutit att straff för brottet förfallit). Att BrB:s regler om åtal- spreskription i 35 kap. 1 § gäller på TF:s och och att BrB:s preskriptionstid då skall räknas från det att innehållet först lämnades ut för spridning innebär att 35 kap. 1 § BrB enligt nu gällande rätt sätter en yttersta gräns för hur lång preskriptionstiden kan bli för tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott i grundlagsskyddade medier. Om pliktexemplarsskyl- dighet föreligger för ett videogram men pliktexemplar inte lämnas blir alltså preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i videogrammet inte evig utan maximalt så lång som följer av BrB:s preskriptionsregel för det aktu- ella brottet. Det sagda har avsett de regler som gäller för allmänt åtal för tryck- och yttrandefrihetsbrott. När det gäller enskilt åtal för sådana brott sägs i 9 kap. 4 § TF att för målsägandens rätt att angiva tryckfrihetsbrott eller tala därå gäller vad som är stadgat i lag. Genom hänvisningen i 7 kap. 1 § första stycket YGL till 9 kap. 1–4 §§ TF gäller denna bestämmelse även på YGL:s område. Enligt 20 kap. 8 § RB får målsäganden inte väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal om han inte angett brottet och åklaga- ren har beslutat att åtal inte skall äga rum. Sedan den i TF och YGL an- givna särskilda preskriptionstiden löpt ut är skriften, radioprogrammet eller den tekniska upptagningen fri från allmänt åtal och målsäganden tor- de därför därefter kunna väcka åtal (jfr , grundlagar, 1971, s. 263). Som yttersta gräns för enskilt åtal gäller pre- skriptionsreglerna i 35 kap. BrB. Vissa brott är målsägandebrott, t.ex. för- tal och förolämpning, vilket innebär att de enligt huvudregeln får åtalas endast av målsäganden. Om målsäganden angett brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt får dock åklagaren åtala vissa former av förtal och förolämpning (se 5 kap. 5 § BrB). 8.2.6Regler om ursprungsuppgifter m.m. En viktig del av ansvarssystemet i YGL är de regler som kräver att teknis- ka upptagningar skall förses med uppgifter om framställare och utgivare m.m., s.k. ursprungsuppgifter. Syftet med reglerna är att göra det möjligt att fastställa vem som kan hållas ansvarig för yttrandefrihetsbrott i upptag- ningarna. Ursprungsuppgifter har också stor betydelse för möjligheten att avgöra dels om en upptagning spritts till allmänheten och således faller in under grundlagsskyddet, dels när preskriptionstiden för yttrandefrihets- brott börjar löpa. I 3 kap. 13 § första stycket YGL sägs att sådana exemplar av tekniska upptagningar som framställs i landet och är avsedda för spridning här skall förses med tydliga uppgifter om vem som har låtit framställa upptagningen samt om när, var och av vem exemplaren har framställts. I andra stycket föreskrivs straffansvar för den som framställer en teknisk upptagning och därvid uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot första stycket. I tredje stycket föreskrivs straffansvar för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet sprider en teknisk upptagning som saknar någon sådan uppgift som sägs i första stycket. Detsamma gäller om någon uppgift är felaktig och spridaren känner till detta. Framställaren kan dömas till böter eller fängelse i högst medan spridaren endast kan dömas till penningböter. Spridaren kan emellertid också bli ansvarig för yttrandefrihetsbrott som begås genom den upptagning han sprider. I 6 kap. 2 § tredje stycket YGL sägs att spridaren svarar för yttrandefrihetsbrott i upptagningen om upp- tagningen saknar uppgift om vem som har låtit framställa den och det inte kan klarläggas vem han är eller han saknar känd hemortsadress i och inte heller kan påträffas här under rättegången. Enligt fjärde stycket i samma paragraf gäller detsamma om en lämnad uppgift innebär att den som låtit framställa upptagningen har hemvist utomlands eller om uppgif- ten är oriktig och spridaren känner till detta. Enligt 4 kap. 1 § YGL skall tekniska upptagningar ha en utgivare och denne utses av den som låter framställa upptagningen. I 4 kap. 4 § samma grundlag sägs att det skall framgå av en teknisk upptagning vem som är utgivare och att utgivaren skall se till att varje exemplar har en sådan upp- gift. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att utse utgivare kan enligt 4 kap. 6 § första stycket första meningen YGL dömas till böter eller fängelse i högst . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att se till att uppgift om utgivaren sätts ut på en teknisk upptagning kan enligt 4 kap. 6 § första stycket andra me- ningen YGL dömas till penningböter. I 10 kap. YGL finns regler om radioprogram och tekniska upptagningar från utlandet. I 1 § första stycket sägs att bestämmelserna i 1–9 kap. och 11 kap. är tillämpliga också på sådana tekniska upptagningar som har framställts utomlands och lämnas ut för spridning i . Det anges vidare att vad som annars sägs om den som har låtit framställa upptag- ningen skall därvid i stället gälla den som här i landet lämnar ut den för spridning dvs. importören (se prop. 1990/91:64 s. 132). Importören är allt- så skyldig att utse utgivare enligt 4 kap. 1 § jämförd med 10 kap. 1 § YGL och kan fällas till ansvar om han underlåter att göra detta (4 kap. 6 § jäm- förd med 10 kap. 1 § YGL). Däremot torde det inte åvila honom någon straffsanktionerad skyldighet att förse upptagningen med ursprungsupp- gifter enligt 3 kap. 13 § YGL eftersom straffansvaret enligt andra stycket i denna paragraf åvilar den som framställer en teknisk upptagning medan det i 10 kap. 1 § YGL sägs att vad som sägs om den som låtit framställa upptagningen skall gälla den som här i landet lämnat ut den för spridning. Se vidare om denna fråga i avsnitt 10.6.2.