sou · GPB342 · 2002-01-01 00:00:00 — (Se bet. FöU 1986/87:2 s.23.) har monopolsituationen inom sotningsväsendet och kombinationen av myndighetsutövning och privat företagande samt bristen på konkurrens inom sotningsväsendet starkt ifrågasatts bl.a. i ett antal riksdagsmotioner. Det har pekats på att det är en viktig del i den svenska konkurrenspolitiken att den offentliga verksamheten i större utsträckning skall utsättas för konkurrens. Frågan om hur sotningsväsendet skall organiseras och bedrivas och hur en reglering bör utformas har, efter det att RäL trädde i kraft, varit föremål för flera utredningar liksom frågan om bristen på konkurrens inom sotningsväsendet. Sålunda bemyndigade regeringen genom beslut chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift bl.a. att bedöma sotningens brandförebyggande betydelse och att pröva om en avreglering av den föreskrivna sotningen kunde göras samt att överväga om formerna för att utse skorstensfejarmästare kunde förändras så att inslaget av konkurrens ökade. Utredaren - - avlämnade sitt betänkande i samverkan och på entreprenad (SOU 1994:67) med bl.a. förslag att ansvaret för genomförande av sotningen skulle läggas på fastighetsägaren och att kommunens och skorstensfejarmästarens monopolliknande rätt till sotning skulle upphävas. Med anledning av remissbehandling av Räddningstjänst- utredningens betänkande förklarade regeringen att sotningsfrågans avgörande krävde ytterligare överväganden. Sålunda beslöt regeringen att tillkalla en särskild utredare - - med uppgift att föreslå förändringar som, utan att negativt påverka brandskyddet, befrämjade en ökad konkurrens och utvecklade fastighetsägarens inflytande över sotningen på den egna fastigheten. Utredaren skulle lämna två alternativa förslag. Det ena skulle avse en förändring av sotnings- verksamheten inom ramen för befintliga ansvarsförhållanden och det andra skulle avse en ändring av sotningsverksamheten i linje med det förslag som hade presenterat. redovisade sitt betänkande Sotning (SOU 1998:24). I betänkandet förordades en principiell ordning för sotningsväsendet som innebar att sotningsmonopolet avskaffades och att ansvaret för sotning och brandskyddskontroll överfördes från kommunen till fastighetsägaren. Denne skulle själv ha att anlita någon som var kompetent och certifierad att vidta åtgärderna. Kommunen skulle emellertid ha ett tillsynsansvar. Efter remissbehandling av betänkande har det ställts ett flertal frågor i om sotningsverksamheten. Flera motioner om sotningsfrågorna har behandlats av (se bet. 1997/98:FöU 2, 1998/99:FöU 1 och 1999/2000:FöU 5). Utskottet har bl.a. uttalat att en avveckling av det s.k. sotningsmonopolet bör komma till stånd. Sotningsfrågorna har också berörts i regeringens proposition 1999/2000:140 Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald. I propositionen (s. 163 f) uttalade regeringen att en väsentlig minskning av regleringen inom sotningsväsendet bör eftersträvas bl.a. för att öka konkurrensen. Regeringen avsåg enligt propositionen att återkomma till med förslag om att imkanaler i bostadskök eller därmed jämförbara utrymmen inte längre skall vara föremål för sotning. Regeringen avsåg även att redovisa andra åtgärder och förslag till hur regleringen av sotningsväsendet kan minskas. Viss ytterligare beredning av bl.a. frågor om glesbygdsaspekter måste emellertid enligt propositionen göras . Som redan har berörts ovan (se avsnitt 1) beslutade regeringen att tillsätta en arbetsgrupp – Arbetsgruppen – med uppgift att analysera och lämna förslag till hur en reformering av sotningsväsendet skall kunna åstadkommas. närmare uppgifterna för gruppens arbete angavs i en särskild promemoria som fogades till regeringens beslut. Arbetsgruppens förslag till ett reformerat sotningsväsende överensstämmer med den principiella ordning för sotningsväsendet som hade förordat. Sålunda innebär Arbetsgruppens förslag bl.a. att sotningsmonopolet avskaffas och att kommunens ansvar för sotning och kontroll av brandskyddet upphör. I stället ankommer det enligt förslaget på ägaren och innehavaren att se till att eldstäder och andra fasta förbrän- ningsanordningar med tillhörande rök- och avgaskanaler rengörs på ett betryggande sätt. Kravet på rengöring av imkanaler upphävs utom vad avser restaurang- och storkök. Brandskyddskontrollen skall enligt förslaget utföras av en av ägaren eller innehavaren utsedd kompetent och certifierad besiktningsman. Kommunen skall ha ett tillsynsansvar på lokal nivå liksom och på regional respektive central nivå. , och Arbets- gruppens förslag redovisas översiktligt och sammanfattningsvis i de följande avsnitten 3-5. Arbetsgruppens promemoria med förslag återfinns i övrigt, som redan har nämnts, som Bilaga 1 till detta betänkande. föreslog som redan framgått i sitt betänkande att sotningsmonopolet skulle avskaffas och att kommunens ansvar för genomförandet av sotningen (rengöringen) skulle föras över på fastighetens ägare eller innehavare. Kommunen skulle enligt förslaget alltjämt svara för att brandskyddskontroll utfördes i erforderlig utsträckning. I betänkandet anförde utredningen bl.a. följande (se SOU 1994:67 s. 10 f och 56 ff). -Statistik över antalet bränder efter brandorsak visar att soteld är en brandorsak som kommer ganska långt ner på listan. Trenden när det gäller soteld har också varit sjunkande . Övergången från fast bränsle till olja och därefter till fjärrvärme har, liksom bättre tekniska lösningar när det gäller uppvärmningsanordningar, minskat sotningsbehoven. -Sotningsväsendet såsom det är utformat enligt RäL och RäF är en oflexibel lösning på ett brandskyddsproblem. När det gäller imkanaler och oljeeldade anläggningar är brandrisken så obetydlig att den inte motiverar en regelbunden tillsyn från samhällets sida. Sotningsfristerna tillämpas också i praktiken på ett sådant sätt att det kan ifrågasättas om reglerna behövs. Det behövs emellertid även fortsättningsvis både viss sotning och brandskyddskontroll i någon form. Ansvaret för brandskyddskontrollen skall ligga hos kommunen. -Genom den samhällsnytta som brandskyddskontrollen i samband med sotning har ansetts ge har det tidigare varit nödvändigt att ge skorstensfejarmästarna en monopolliknande arbetssituation. framstår denna ordning som otidsenlig. Inom många andra områden där samhället har tagit ett stort ansvar har en avreglering också kunnat genomföras. Även sotningsväsendet bör bli föremål för en sådan avreglering. Det bör kunna skapas en valfrihet för husägarna att engagera den skorstensfejare eller besiktningsman som man anser bäst och billigast utför det beställda arbetet. -För att skapa ökad konkurrens inom sotningsområdet och ge ökad valfrihet åt den enskilde fastighetsägaren bör förändringar i det nuvarande regelsystemet ske. Det nuvarande sotningsmonopolet bör sålunda avskaffas och ansvaret för genomförande av sotningen läggas på fastighetsägaren. Kommunens roll bör begränsas till ansvar för brandskyddskontroll av fastigheterna. -Redan nu kan kommunen medge att boende i avlägsna bygder kan få utföra sotningen själv. Sotningsarbetet bör kunna få utföras av de fastighetsägare eller anställda hos fastighetsägarna som så önskar. I avsikt att skapa valfrihet och konkurrens på sotningsområdet bör den för kommunerna tvingande bestämmelsen om att ha en skorstensfejarmästare och att denne skall ha monopol på sotning i distriktet slopas. Enligt skulle den av utredningen föreslagna ordningen att avskaffa sotningsmonopolet och låta ansvaret för genomförandet av sotning åvila fastighetsägaren innebära att 17 § RäL, som i sin helhet handlar om sotning, bortfaller, och att ändringar görs i 15 och 18-20 §§ så att bestämmelser som rör sotning tas bort. Fastighetsägarens ansvar för sotning ryms enligt utredningen inom ramen för dennes skyldighet enligt 41 § RäL att vidta åtgärder för att förebygga brand. Den kontroll av brandskyddet som sker i samband med brandsyn i enlighet med bestämmelserna i 15 och 16 §§ RäL kan enligt utredningen också avse kontroll av att fastighetsägaren har fullgjort sin skyldighet att hålla eldstad och rökkanaler rena. Den av föreslagna ordningen skulle enligt utredningen också innebära ett väsentligt bortfall av detaljregler i RäF. Sålunda skulle bestämmelserna i 22-30 §§ RäF (och 31 a §) om sotning och om utbildning av personal för sotningsverksamheten upphävs. En följdändring skulle behöva göras i 31 § RäF, som innehåller bestämmelser om rapport- skyldighet i samband med bl.a. sotning. Som redan har nämnts har betänkande remissbehandlats. Remissinstanserna var inte eniga om utformningen av ett framtida sotningsväsende. Ett flertal remissinstanser framhöll också att ansvarsförhållandena, brandskyddsaspekterna, de praktiska frågorna och konsekvenserna för de olika intressenterna vid en förändring av sotningsväsendets funktionssätt inte hade utretts tillräckligt. har i enlighet med direktiven för utredningen i sitt betänkande lämnat två förslag till hur sotningsfrågan skall lösas. I den av utredningen förordade lösningen har utredningen i likhet med Räddningstjänst- utredningen föreslagit att sotningsmonopolet avvecklas, att rengöring och kontroll av imkanalen såsom sotningsåtgärder upphör och att ansvaret för sotningen och brandskyddskontrollen förs över från kommunen till ägaren och innehavaren av en byggnad eller annan anläggning. Utredningen har i anslutning till sitt förordade förslag anfört bl.a. följande. (Se SOU 1998:45 s. 6 ff och 96 ff). -Det föreligger en brandrisk vid eldning med bl.a. ved och olja. Denna brandrisk skall förebyggas. Den skillnad i brandrisk som kan föreligga vid olika typer av eldning skall beaktas genom de frister, dvs. de tidsintervall mellan sotningstillfällena, som beslutar om. Både sotning och brandskyddskontroll utgör brandförebyggande åtgärder, som skall utföras även . Däremot skall sotningsmonopolet tas bort. Det innebär att ansvaret för sotning och kontroll förs över från kommunen till fastighetsägaren (eller innehavaren) och att denne själv kan anlita någon som är kompetent och certifierad att utföra åtgärderna. -I småhus med enfamiljshushåll kan sotningen utföras av fastighetsägaren eller av någon annan som denne anlitar. Valet träffar ägaren själv. I andra bostäder och byggnader där det föreligger risk även för tredje man att drabbas av s.k. soteld skall sotningen utföras av en för ändamålet kompetent person skall föreskriva om kraven för utbildning m.m. för utövaren och genom råd och anvisningar informera om hur ofta sotning bör utföras. -Kontroll från brandskyddssynpunkt skall ske av samtliga ved-, olje- och gaseldade förbränningsanordningar i byggnader och andra anläggningar. Kontrollen skall utföras av en för ändamålet certifierad person. Brandskyddsnivån skall höjas genom att kontrollen skall vara mer utförlig och grundlig än . skall meddela närmare föreskrifter om vad kontrollen skall omfatta och om hur ofta kontrollen skall utföras. -Brandskyddskontrollanten skall vara certifierad enligt lagen om teknisk kontroll. skall genom föreskrifter ange de närmare kraven för utbildning, dvs. vilken teoretisk och praktisk kunskap samt annan kompetens som kontrollanten skall besitta. skall meddela föreskrifter om utbildningen samt säkra tillgången till utbildning. -Vid varje brandskyddskontroll skall det utfärdas protokoll. Av protokollet skall den kontrollerade anläggningens skick samt annat som kan vara av intresse ur brandskyddssynpunkt kunna utläsas. Om det vid kontrollen påvisas fel eller brister från brandskyddssynpunkt skall kontrollanten sända in protokollet till kommunen. I annat fall skall en anmälan om att kontroll har utförts göras till kommunen. Kommunen kan därefter vidta erforderliga åtgärder t.ex. meddela eldningsförbud om felen eller bristerna inte åtgärdas. -Kommunen skall ha ett tillsynsansvar. Genom att kommunen erhåller dels protokoll, dels anmälningar kan den på det sättet ha en god överblick över förhållandena när det gäller brandskyddet inom kommunen och olika sotningsobjekt. Utifrån protokollet kan kommunen besluta om nödvändiga följdåtgärder. På regional respektive central nivå skall och ha ett fortsatt tillsynsansvar. har framhållit att fastighetsägaren har ett egenintresse av att förebygga brand och att det därför är naturligt att han även ansvarar för att erforderliga åtgärder vidtas för sotning och brandskyddskontroll. Genom förslaget ges ägaren möjlighet att välja vem som skall utföra sotning och kontroll samt andra åtgärder i samband därmed och det skall ske. Det innebär enligt utredningen valfrihet och ökad servicenivå för den enskilde samt bidrar till ett effektivare sotningssystem. konstaterade i sitt betänkande att det är svårt att, inom ramen för det nuvarande sotningssystemet med ett bibehållet ansvar för kommunen för sotning och kontroll, öka konkurrensen och öka fastighetsägarens inflytande över sotningen. Genom att endast en grupp av yrkesutövare, skorstensfejarmästarna, får utföra sotning och brandskydds- kontroll utesluts andra yrkesgrupper. Bland annat detta jämte de avtal som sluts mellan kommunen och skorstensfejarmästarna skapar enligt utredningen effektivitetsförluster för samhället i stort. Sotningstjänster bör enligt utredningen kunna kombineras med andra tjänster, vilket nu omöjliggörs bl.a. genom att sotningsverksamheten innefattar myndighetsutövning. I ett modifierat sotningssystem, som utredningen enligt sina direktiv hade att lägga fram inom ramen för det nuvarande systemet men som inte förordades av utredningen, kunde följande åtgärder vidtas (se SOU 1988:45 s. 7 f och 100 ff). Genom att införa anbudsupphandling vid tillsättandet av skorstensfejarmästare inom ett sotningsdistrikt kan en ökad konkurrens uppnås. Fler aktörer bör också tillåtas att utföra sotning och kontroll inom sotningsdistriktet. För att öka valfriheten för fastighetsägaren bör sotning och kontroll kunna utföras även av annan än skorstensfejarmästaren eller hans anställda. För detta bör dock krävas att fastighetsägaren tar kontakt med kommunen för att få åtgärderna utförda av annan. Den som har kompetens att utföra sysslan bör dessutom av kommunen medges att utföra sotningen eller kontrollen eller båda åtgärderna. Kommunen bör svara för att sotning och kontroll görs och att kontrollen utförs på ett korrekt sätt. Enligt båda de av redovisade alternativen har det föreslagits att regleringen av sotning och brandskyddskontroll för imkanaler tas bort. Utredningen har bedömt att brandrisken i fråga om imkanaler i bostadskök inte motiverar sotning och kontroll av dessa. framhållit att för imkanaler i flerbostadshus sker en kontroll i samband med obligatorisk ventilationskontroll s.k. OVK. För imkanaler i restaurang- och storkök har utredningen ansett det lämpligt att en brandskyddskontroll sker i samband med brandsyn. Det av förordade förslaget till ett reformerat sotningsväsende skulle enligt utredningen innebära en väsentlig reducering av detaljregler och att bestämmelserna om sotning och kontroll av brandskyddet bortfaller i 15 och 18- 20 §§ RäL. Bestämmelserna om imkanaler i 17 § skulle också bortfalla. I övrigt skulle 17 § kompletteras och tillsammans med en ny 17 a § och en ny 17 b § innehålla regler om att rengöring (sotning) av eldstäder m.m. skall utföras av en kompetent person och att brandskyddskontroll skall utföras av någon som har erhållit ett certifikat för detta samt att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ange vad kontrollen skall innehålla och vilka krav som skall ställas på utbildning av den som skall utföra kontrollen. Vidare skulle den av förordade ordningen för sotningsväsendet innebära att bestämmelserna i 23, 24, 26 och 28- 30 §§ RäF upphävs. Ändringar skulle behöva göras i 22 och 25 §§ RäF och en ny 22 a § införas med hänvisning till att har att meddela föreskrifter om brandskyddskontroll enligt den föreslagna 17 a § i RäL och om kompetens och utbildning för den som skall utföra sotning och kontroll. En följdändring skulle även behöva göras i 31 och 31 a §§ RäF som innebär att bestämmelser rörande sotning utgår. Det av icke förordade modifierade förslaget till ny ordning för sotningsväsendet som innebar att kommunen hade ett fortsatt ansvar för sotning och brandskyddskontroll skulle enligt utredningen endast kräva ett tillägg till 17 § RäL av innebörd att sotning och brandskydds- kontroll skall kunna utövas inte bara av skorstensfejarmästare eller skorstensfejare som beträder denne utan även av en särskilt certifierad person. Dessutom skulle det krävas en ny 17 a § enligt vilken regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela närmare föreskrifter om kompetens och utbildning hos dem som skall utföra sotningen och kontrollen. Förslaget skulle också innebära vissa ändringar i RäF i 24, 26, 28 och 29 §§ RäF med avseende på kompetens hos och utbildning av personalen för sotningsverksamheten. Vidare skulle två nya paragrafer, 24 a och 24 b §§, införs med vissa befogenheter för att meddela föreskrifter om kompetenskrav för den som skall utföra sotning och kontroll samt om dokumenta- tion över företagen sotning. betänkande har remissbehandlats. (En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i Försvarsdepartementet – dnr Fö 1998/798/.) Den övervägande majoriteten av remissinstanser delade utred- ningens principiella bedömning att sotning och kontroll är viktiga brandförebyggande åtgärder som bör ske med viss regelbundenhet. Vad gäller ansvarsfrågorna och utformningen av systemet för sotning och kontroll gick dock remissinstansernas synpunkter isär. I frågan om sotning och kontroll av imkanaler instämde flertalet i utredningens förslag att regleringen kan tas bort. Dock ansåg ett antal remissinstanser att det även fortsättningsvis behövdes en reglering av sotning och kontroll beträffande imkanaler i restaurangkök och andra storkök. Några instanser avvisade helt utredningens förslag och ansåg att den nuvarande regleringen av sotningsväsendet borde bibehållas. Uppgifterna för Arbetsgruppen har varit att presentera ett konkret förslag till ett reformerat sotningsväsende som bl.a. innebär att det inte längre skall finnas något lagfäst krav på att imkanaler i bostadskök och liknande utrymmen skall sotas och kontrolleras regelbundet. Förslaget skulle, som redan har nämnts, även leda till en ökad valfrihet, flexibilitet och ett ökat ansvar för ägare och innehavare av byggnader och andra anlägg- ningar samt möjliggöra en ökad konkurrens på sotningsområdet. De särskilda förhållanden som kan gälla för glesbygden när det gäller sotning och kontrollfrågor skulle därvid beaktas. Sålunda skulle förslaget vara så utformat att det säkerställs att sotning kan äga rum också där. Arbetsgruppen har vid utformningen av sitt förslag haft att utgå från att sotning och brandskydd har en brandförebyggande effekt och att en offentlig reglering alltjämt krävs samt att det allmänna, i första hand kommunerna, skall ha ett ansvar för att en kontroll görs av att sotning utförs. Vidare har arbetsgruppen haft att beakta hur liknande kontrollsystem har byggts upp inom andra sektorer där det allmänna har ansvar för liv, hälsa, egendom och miljö. Arbetsgruppen har vidare haft att ta ställning till bl.a. följande frågor, som det därmed också har ankommit på Utredningen att beakta i detta delbetänkande. - Vem skall få utföra sotningen och brandskyddskontrollen? Vilken kompetens skall finnas för utförandet? Hur ofta skall sotning och brandskyddskontroll ske och hur skall fristerna fastställas? -I vilken omfattning skall det allmänna svara för att kontrollera att sotning och brandskyddskontroll verkligen äger rum? -Hur kombineras en ökning av valfriheten, flexibiliteten och ansvaret för ägare eller innehavare av byggnader eller andra anläggningar och önskemålet om en ökad konkurrens med det allmännas ansvar för att sotning och brandskyddskontroll faktiskt utförs? Hur skall förändringen i regleringen ske så att en fungerande konkurrens på sotningsmarknaden säkerställs? -Skall reformen genomföras successivt, och sålunda träda i kraft först efter det att den beslutats, eller etappvis? Det förslag till reformering av sotningsväsendet som Arbetsgruppen har lagt fram innebär ett antal förändringar. Dessa gäller i första hand ansvarsfördelningen mellan kommunen och den enskilde för sotning och kontroll av brandskyddet i byggnader och andra anläggningar. Förändringarna innebär härvidlag en övergång från ett etablerat myndighetssystem med ett kommunalt sotningsmonopol till ett system där konkurrens råder mellan fria näringsutövare på en öppen marknad och där sotningsobjektets ägare eller innehavare själv väljer vem som skall utföra sotning och kontroll. Ytterst är detta, som Arbetsgruppen har framhållit, en fråga om vilket förtroende samhället har för den enskildes vilja och förmåga att ta ansvar för sitt eget handlande. Om detta förtroende inte finns måste myndigheterna utföra såväl sotning som kontroll. Arbetsgruppens förslag innebär också en behovsanpassning av den sotning eller rengöring av eldstäder m.m. som skall genomföras. Sålunda har Arbetsgruppen konstaterat att sotning såsom en åtgärd för rengöring har en uppenbar brandförebyggande effekt, men att behovet av rengöring varierar med avseende på anläggningens status, användningsgrad m.m. Enligt utgör imkanaler i bostadskök och liknande utrymmen inte en brandrisk. Det lagfästa kravet på rengöring och kontroll av dessa bör därför enligt gruppen tas bort. Den nuvarande regleringen av sotningsväsendet som utgår från en samtidig rengöring och brandskyddskontroll bör enligt Arbetsgruppen i ett reformerat system innehålla två separata aktiviteter nämligen sotning – rengöring – respektive brandskyddsbesiktning. Rengöring bör enligt Arbetsgruppen ske med en behovsanpassad regelbundenhet utan föreskrivna frister, medan brandskyddsbesiktningen bör utföras med föreskrivna intervaller. Kompetensbehoven för den som utför sotning respektive besiktning är enligt Arbetsgruppen också olika. Även av den anledningen bör det enligt gruppen skiljas mellan de båda åtgärderna. Arbetsgruppen, vars förslag överensstämmer med de principer som låg till grund för förordade förslag, har sammanfattningsvis i sin promemoria anfört bl.a. följande. Sotningen i form av rengöring bör inte regleras i föreskrivna sotningsfrister. I stället bör större hänsyn tas till de faktiska förhållandena, såsom anläggningens status, användningsgrad m.m., och rengöringen behovsanpassas härtill. Brandskyddskontrollen i form av besiktningar av eldningsanläggningen bör emellertid regleras genom föreskrivna kontrollfrister. Krav på installationsbesiktning vid ny- eller ombyggnad av eldningsanläggning bör införas inom ramen för bygglagstiftningen. De återkommande brandskyddsbesiktningarna, med samma krav på kompetens hos besiktningsmannen som vid installationsbesiktning, bör regleras i räddningstjänstlagstiftningen. Fristerna för sådana återkommande besiktningar bör vara väsentligt längre än nuvarande sotningsfrister. Förslaget om särskilda och mer ingående brandskyddskontroller genom nämnda besiktningar bedöms leda till ett bättre brandskydd och därmed färre eldstadsrelaterade bränder. Ett stärkt brandskydd utgår från ett tydligt ansvar för och en aktiv medverkan från den som äger och hanterar en brandrisk. I ett reformerat sotningsväsende bör därför objektsinnehavaren ges huvudansvaret för att sotning och brandskyddsbesiktning utförs. Dokumentation skall föras över objektens sotning och besiktning. Samhället bör stödja objektsinnehavarnas ansvarstagande med utbildning och information. De som utför sotning (rengöring) respektive brandskyddsbesiktning skall ha erforderlig kompetens för dessa uppgifter. sotning skall utföras av certifierad person eller för uppgiften ackrediterat företag enligt lagen om teknisk kontroll. Brandskyddsbesiktning skall utföras av certifierad person eller för uppgiften ackrediterat företag som uppfyller författningsmässigt reglerade kompetenskrav.