sou · GPB338 · 2002-01-01 00:00:00 — Studien visade att exploaterande fastighetsförvärv inte alls var ovanliga. av de rena marknadsmässiga förvärven bedömdes ha hamnat hos exploatör. Även om materialet är behäftat med viss osäkerhet bedömer att det görs i storleksordningen 20 60 exploaterande förvärv i storleksintervallet 50 1 000 ha skogsmark. framhåller i sin analys att de exploaterande fastig- hetsförvärven totalt sett inte berör så stora arealer men att de i de enskilda fallen röner stor uppmärksamhet och att de ibland får negativa konsekvenser för orten. Skogen nyttjas i dessa fall kort- siktigt och den långsiktiga hushållningsprincipen åsidosätts där- med. Styrelsen konstaterar också att dessa förvärv är ett fenomen som inte bör höra hemma i skogsbruket men som så smått breder ut sig. Skogsvårdslagen och oseriöst skogsbruk I rapporten anges att de exploaterande förvärvarna alla uppträder på ett tydligt och likartat sätt. Samtliga förväntades vid undersök- ningstillfället komma att utnyttja avverkningsmöjligheterna maxi- malt och hade då redan avverkat eller anmält till avverkning mer- parten av den slutavverkningsbara skogen. Endast en mindre del av dessa fastighetsförvärvare var bosatta inom den kommun där fastigheten låg. Närmare hälften av föryngringarna bedömdes det bli stora problem med. För cirka en tredjedel hade beslut om säker- heter för återväxtsåtgärder fattats. Miljöhänsynen bedömdes dock inte bli sämre tillgodosedd på dessa fastigheter än på övriga fastigheter. Slutligen konstaterade att andra lagstiftningar, som inte direkt hänger ihop med skogspolitiken, påverkar och tro- ligen underlättar de exploaterande förvärven och den verksamhet som hänger samman med dessa. Här åsyftar sannolikt styrelsen de liberaliseringar som gjorts i jordförvärvs- och fastighetsbildnings- lagstiftningen. Jag övergår nu till att närmare redovisa en del av de olägenheter som hänger samman med klipperiförvärven eller, för att använda terminologi, exploaterande förvärv. I regeringens propositioner till används termen oseriösa förvärv. Enligt 5 § skogsvårdslagen skall ny skog anläggas efter avverk- ning. I 6 § skogsvårdslagen, i skogsvårdsförordningen och i till- hörande föreskrifter anges kraven på återväxtåtgärderna samt inom vilken tid dessa skall vara utförda. Enligt 3 § skogsvårdsförord- ningen skall åtgärderna utföras senast under tredje året efter det att återväxtskyldigheten uppkom. I de fall naturlig föryngring bedöms som möjlig är längsta tillåtna tid för att få tillfredsställande plantuppslag i , på och i norra samt på svaga marker i inland. Om åtgärder inte utförs inom angiven tid kan förelägga skogsägaren att utföra åtgärderna. I föreläggandet anges den tidpunkt då åtgärderna skall vara utförda. För att kunna meddela ett föreläggande måste dock detta ha föregåtts av ett skriftligt råd som skogsägaren inte har följt. Om ett råd inte har utfärdats innebär det ytterligare fördröjning av anläggningen av ny skog. Här kan noteras att endast för en liten andel av återväxtobjekten utfärdas skriftliga råd. Efter överlåtelse av fastighet måste den nye ägaren ges skälig tid att utföra de aktuella återväxtåtgärderna. Först därefter kan ett föreläggande meddelas. Skogsvårdslagen och oseriöst skogsbruk Det som har sagts innebär att särskilt i överlåtelsefallen kan en fördröjning av beståndsanläggningen med 10 uppstå. Under den tiden har ofta bestånd som inte når upp till efter- strävade kvaliteter hunnit etableras och passerat senaste tidpunkt för hjälpplantering. Trots bristande kvaliteter måste dessa bestånd godkännas om skogstillståndet inte är uppenbart otillfreds- ställande. Sammantaget kan resultatet av det beskrivna förloppet bli exploaterande avverkning, stora hyggen, dålig miljöhänsyn, för- senad beståndsanläggning och en framtidsskog som inte tar tillvara markens produktionsförmåga i önskvärd omfattning. Högsta tillåtna areal för föryngringsavverkning enligt 11 § skogsvårdslagen och 12 § skogsvårdsförordningen (ransonering av äldre skog) är också av betydelse när det gäller klippaffärerna. Reglerna innebär att på brukningsenheter större än 50 ha skogs- mark får föryngringsavverkning inte ske i sådan utsträckning att mer än hälften av brukningsenhetens produktiva skogsmarksareal kommer att bestå av kalmark och skog . och fram till tillämpades areal- gränsen 100 ha. Efter flera fall av uppmärksammade klyvningar av större fastigheter med uppenbar avsikt att utan begränsningar kunna avverka all skog, som uppnått lägsta tillåtna slutålder, änd- rade regeringen arealgränsen till 50 ha. För att ytterligare stävja kringgåendet av ransoneringsreglerna gjordes tillägget att begränsningen gäller även brukningsenheter på 50 ha eller mindre om brukningsenheten genom fastighets- bildning bildats av mark från en brukningsenhet större än 50 ha eller tillförts mark från en sådan enhet och mindre än har förflutit sedan fastighetsbildningen ägde rum. Det kan konsta- teras att det trots den sänkta arealgränsen i många fall, särskilt i , är möjligt att genom klyvning av fastigheter eller avstyckning av del av fastighet sätta ransonerings- reglerna ur spel. Det kan dock antas att detta inte är det primära syftet med fastighetsbildningsåtgärden annat än i undantagsfall. Av beskrivningen ovan framgår enligt min mening att avreglering- en av jordförvärvslagen och möjligheterna att bilda mindre skogs- bruksfastigheter samt vissa svagheter i skogsvårdslagen lett till Skogsvårdslagen och oseriöst skogsbruk I det följande lämnar jag därför synpunkter på hur man skall komma till rätta med dessa. För min del anser jag inte att den ovan relaterade problematiken skall mötas med skärpningar i jordförvärvslagen. Skälen för detta framgår av de förslag till lättnader i denna lagstiftning som jag tidigare föreslagit. Min bedömning är att klipperiet i första hand måste mötas med en skärpt tillämpning av skogsvårdslagen. Som exempel så torde en stor del av problemen bemästras genom strik- tare användning av de nuvarande möjligheterna att kräva ekono- miska säkerheter för återväxtåtgärder. Frågor om ekonomisk säkerhet för återväxtåtgärder har behandlats i propositionen Uppföljning av skogspolitiken 1997/98:158. I denna aviserades bl.a. en teknisk utredning om hur säkerheterna skulle kunna knytas till fastigheten i stället för som till ägaren. Det är enligt min mening angeläget att frågan på nytt aktualiseras och ges en lösning. Jag har konstaterat att 36 § skogsvårdslagen (beslut om säkerhet för återväxtåtgärder) tillämpas på ett varierande sätt av skogsvårds- styrelserna. Endast några styrelser använder bestämmelserna någorlunda regelmässigt. Erfarenheterna visar att omfattande åter- växtåtgärder främst blir aktuella efter ett fastighetsförvärv. En mer aktiv och konsekvent tillämpning av 36 § skogsvårdslagen bör i dessa fall kunna ge ett gott resultat i återväxtsammanhang. Rege- ringen bör ge i uppdrag att överväga i vad mån åtgärder för att få till stånd en aktivare tillämpning är påkallade. De skogspolitiska riktlinjerna följs upp av en gång per mandatperiod, dvs. Regeringens proposition med underlag för denna utvärdering grundas på material som sam- manställts av och . Vid nästa upp- följningstillfälle föreslår jag att frågan, om en ytterligare sänkning av arealgränsen när det gäller ransoneringskravet, övervägs. Ett viktigt skäl för en sänkt gräns är att motverka spekulativa inslag när det gäller fastighetsbildning. De redovisade skärpningarna i tillämpningen av skogsvårdslag- stiftningen och fastighetsbildningslagstiftningen bör på ett effek- tivare sätt än en skärpt jordförvärvslag bidra till att framtida fastighetsförvärv inte kommer att stå i strid med de skogspolitiska målen. Kommentar till förslag om lag om ändring i jordförvärvslagen (1979:230) I bestämmelsen definieras vissa begrepp som har betydelse vid tillämpningen av lagen. Ändringen innebär att definitionen av begreppet glesbygd har utgått eftersom det är av betydelse för tillämpningen av lagen. I bestämmelsen anges lagens tillämpningsområde. Ändringen innebär att förvärv genom fusion enligt 14 kap. 1 § aktiebolagslagen (1975:1385) inte längre omfattas av lagen. Mot bakgrund av att juridiska personer fritt skall kunna förvärva fastigheter utanför omarronderingsområden av varandra är det inte rimligt att fusioner enligt aktiebolagslagen fortsatt omfattas. En behållen prövning av sådana förvärv skulle endast ha omfattat omarronderingsområden. I bestämmelsen inskränks lagens tillämpningsområde. Ändringen innebär att lagstiftningen förenklas genom att det föreskrivs att förvärv som sker vid exekutiv auktion inte fordrar tillstånd. Risken för att förenklingen annat än marginellt skall leda till en förändring av balansen mellan juridiska personers och fysiska personers ägande kan anses som liten och bör uppvägas av den förenkling som uppnås. Ändringen innebär att tillstånd för förvärv av lantbruksegendom krävs endast vid förvärv av egendom i omarronderingsområden och när en juridisk person förvärvar egendom från en fysisk person. Det tidigare kravet på tillstånd på grund av att egendomen är belägen i glesbygd har avskaffats helt liksom kravet på tillstånd för transaktioner mellan juridiska personer när egendomen inte ligger i ett omarronderingsområde. Regeln om undantag för förvärv vid exekutiva auktioner har utgått eftersom den är överflödig med den nya lydelsen av 3 §. I bestämmelsen regleras de särskilda krav som gäller för juridiska personers förvärv. Genom paragrafens nya placering förtydligas att prövningen av om en juridisk person får förvärva egendom från en fysisk person skall göras före prövningen av om förutsättningarna för förvärv inom omarronderingsområde är uppfyllda. Ändringen innebär att juridiska personer får köpa fastigheter av fysiska personer om de avstått, avstår eller kan antas komma att avstå lantbruksegendom vars produktionsförmåga motsvarar den förvärvade egendomens. En tidsgräns anger vilka avståenden som kan åberopas. Tidsgränsen är räknat från att överlåtelsen kom till stånd, med vilket avses tidpunkten för upprättandet av en sådan köpehandling som avses i 4 kap. 1 § jordabalken. Om inte avstående sker kan förvärv tillåtas om det finns andra särskilda skäl. Liksom tidigare är det ett särskilt skäl att egendomen är avsedd för annat ändamål än jordbruk eller skogsbruk. I övrigt bör en prövning om särskilda skäl föreligger göras utifrån en avvägning mellan intresset att bevara andelen ägande av fysiska personer och vad som är skäligt i det enskilda fallet. Relevant att beakta vid denna avvägning är såväl enskildas intressen, som t.ex. möjligheterna för en fastighetsägare att erhålla ett skäligt pris vid en försäljning, som det allmännas intressen, t.ex. naturvård. I det andra stycket ges en särskild möjlighet för industrier att på orten förvärva egendom som behövs för verksamhetens fortlevnad. Ändringen innebär en geografisk begränsning. Denna begränsning är nödvändig om balansen mellan ägarkategorier skall kunna Inskränkningen vägs dock upp av de ökade möjligheterna till förvärv mellan juridiska personer. I bestämmelsen anges när tillstånd till förvärv i omarronde- ringsområden får vägras. I bestämmelsen anges inom vilken tid tillstånd skall sökas. I bestämmelsen anges konsekvenserna av att tillstånd vägras på grund av att egendomen ligger inom ett omarronderingsområde. Lagen föreslås träda i kraft . Ändringarna innebär i huvudsak en liberalisering varför de bör tillämpas även på inkomna men ännu inte avgjorda ärenden och beslut om auktion bör inte verkställas. Den geografiska begräns- ning som införts i 5 § kan dock innebära en begränsning av förvärvsmöjligheterna för de juridiska personer som driver skogs- industriell verksamhet på annan ort än den där egendomen är belägen. För redan inkomna ärenden bör därför 5 § andra och tredje styckena tillämpas i sin äldre lydelse. Uppdrag att utvärdera vissa bestämmelser i Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall utvärdera vilken verkan bestämmelserna i jordförvärvslagen (1979:230) (JFL) har när det gäller effekterna för både fysiska och juridiska personers möjligheter att förvärva skogsmark, framför allt bestämmelserna om förvärvarens anknyt- ning till den ort där den förvärvade egendomen finns och om förvärv mellan juridiska personer. Utredaren skall vidare utröna om nuvarande regler i fastighets- bildningslagen (1970:988) (FBL) bidragit till från skogsvårdssyn- punkt oönskade förvärv av skogsmark. beslutade om ändringar i jordförvärvslagen, som innebar en omfattande avreglering. I en skrivelse redovisade i rapporten 1995:3, utifrån en enkät till länsstyrelserna, effekterna av den reviderade lagen. Jord- bruksverket ansåg bl.a. att lagens regler om sysselsättning och bosättning i glesbygd borde tas bort eller skärpas. Erfarenheterna av tillämpning av lagen visade att dessa bestämmelser ofta kringgåtts. , som fått i uppdrag av regeringen att komplettera sin rapport 1995:3, anförde i sitt svar till bl.a. att om man från statsmakternas sida ansåg att JFL behövde skärpas, borde en sådan skärpning kunna ske genom ett upphävande av den regel som gör det möjligt att förvärva utan tillstånd under förutsättning av viss bosättning. beslutades om ändringar i 3 kap. fastighetsbildnings- lagen. Ändringarna innebar bl.a. att det blev lättare att bilda mindre jordbruks- och skogsbruksfastigheter. Miljö- och jordbruksutskottet behandlade i bet. 1998/99 MJU3 regeringens proposition Uppföljning av skogspoli- tiken (prop.1997/98:158) samt även vissa motioner om bl.a. problemen med oseriösa former av skogsbruk i samband med att skogsfastigheter förvärvas av s.k. klippare. Utskottet hänvisade till att ytterligare ansträngningar borde göras för att främja ett ansvarsfullt brukande av skog och ställde sig därför i huvudsak bakom motionerna. följde miljö- och jordbruks- utskottet och beslutade (rskr. 1998/99:32) att som sin mening ge regeringen till känna att en utvärdering av bestämmelserna i och FBL borde genomföras. Utvärderingen borde enligt tillkännagivandet avse effekterna för både fysiska och juridiska personers möjlighet att förvärva skogsmark. Särskilt framhölls bestämmelserna i om förvärvarens anknytning till den ort där fastigheten är belägen. Regeringen borde enligt riksdagsbeslutet efter utvärderingen återkomma med redovisning och eventuella förslag till lagändringar. har det visat sig att JFL:s tillämpning är oklar i samband dels med förvärv av mark mellan juridiska personer, dels byten mellan juridiska personer som görs i rationaliseringssyfte. Utgångspunkten för utredaren bör vara att lagstiftningen skall tillåta sådana förvärv eller byten, om de inte rubbar balansen mellan enskilda personers och juridiska personers ägande. uppdatera och precisera de frågeställningar som redovisas dels i 1995:3 "Utvärdering av jordförvärvs- lagstiftningens effekter", dels i verkets redovisning till som kompletterar den nyss- nämnda rapporten, i ett vidare perspektiv överväga och redogöra för eventuella konsekvenser om JFL skulle upphävas alternativt justeras be- träffande fysiska men också juridiska personers möjligheter till förvärv, utvärdera behovet av förtydliganden i lagstiftningen avseende sådana förvärv och byten mellan juridiska personer som görs i rationaliseringssyfte, om möjligt redovisa alternativa lösningar, så långt det är möjligt klarlägga ekonomiska, personella och övriga administrativa konsekvenser av en förändrad jordför- värvslagstiftning. Vad gäller FBL bör utredaren utröna om de ökade möjligheterna att bilda mindre skogsbruksfastigheter har fått från skogsvårds- synpunkt menliga effekter. Utredaren skall samarbeta med och samt samråda med länsstyrelserna och Skogsstyrel- sen. Uppdraget skall redovisas . Förteckning av inbjudningar till utredningens hearings kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, enligt jordförvärvsförordningen (1991:736) Karta över glesbygdsområden finns endast i tryckta versionen.