sou · GPB347d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vid den kollektiva beslutsformen före- dras ärendena antingen av en ledamot (ofta ordföranden) eller av en tjänsteman, som inte deltar i själva beslutet (men som har reservations- rätt, se 19 § andra stycket FL). För statliga myndigheter är i 24 § första stycket verksförordningen (1995:1322) som huvudregel föreskrivet att ärendena avgörs "efter föredragning". Detta sätt för beslutsfattande har ursprungligen avsett den byråkratiska beslutsformen (se s. 114) men småningom vunnit insteg också vid de beslutsformer där beslut skall fattas av en grupp personer, t.ex. en styrelse eller en nämnd. Det finns inte någon författningsföreskrift om hur föredragning av ett ärende skall gå till. Enligt (se s. 114) består föredragningen av ett ärende däri, att föredraganden inför den eller de beslutande ger en sammanfattande redogörelse för alla relevanta om- ständigheter i ärendet samt lägger fram ett förslag till beslut. Wenner- gren (se s. 111 f.) påpekar att en föredragning behövs, även om ledamöterna i beslutsorganet före sammanträdet har tillställts kopior av de viktigaste handlingarna i ärendet och eventuellt ett förslag till beslut. Enligt honom behövs en muntlig redogörelse för sakläget och de tillämpliga bedömningsgrunderna som inledning till överlägg- Förfarandet i socialförsäkringsärenden 141 Framför allt är det viktigt med en inledande genomgång av vilka som är de springande punkterna och vilka olika bedömningar som erbjuder sig. tillägger, att några allmänna regler inte har utbildat sig för hur en föredragning bör gå till, hur detaljerad eller hur översiktlig den bör vara eller om att förslag till beslut skall finnas utar- betat. "Det är lagt i beslutsorganets hand att själv bestämma hur man vill ha det." I ärenden där kommunallagen (1991:900, KL) styr handläggningen hos kommunala nämnder finns inte några föreskrifter om föredragning av ärendena före beslutsfattande. I fråga om förfarandet när en sådan nämnd fattar beslut skall enligt 6 kap. 28 § KL bestämmelserna i 5 kap. 41–44 §§ KL tillämpas, dvs. samma regler som gäller för hur ärendena avgörs av kommunfullmäktige (se härom t.ex. /Losman, kommunallag, 4 uppl. 1998, s. 114 och , Kommunalrätt, 15 uppl. 1995, s. 67 f.). Det kan påpekas att den kollektiva beslutsformen i princip förutsät- ter att ledamöterna i beslutsorganet sammanträder och överlägger med varandra. Att t.ex. anordna sammanträden per telefon eller låta ett för- slag till beslut cirkulera bland ledamöterna för skriftligt godkännande (beslut "per capsulam") torde inte vara tillåtet utan särskilt författ- ningsstöd (se s. 113 och s. 124). 4.3.4.2Sättet för avgörande i socialförsäkringsnämnd På socialförsäkringsområdet gäller att ett ärende avgörs av tjänsteman eller av socialförsäkringsnämnd. Ärenden i nämnden avgörs efter före- dragning av en tjänsteman, se 18 kap. 18 § tredje stycket AFL. Någon bestämmelse som reglerar föredragningens innehåll finns inte heller här. RFV rekommenderar att ett ärende föredras på så vis att föredra- ganden lämnar en muntlig sammanfattning för varje ärende som skall beslutas samt redovisar sitt förslag till beslut och beslutsmotivering (RFV:s Allmänna Råd 1998:11 s. 12). Utgångspunkten synes vara att föredragning skall ske vid ett sam- manträde där såväl nämndens ledamöter som föredraganden är närva- rande. Vad gäller telefonföredragning rekommenderar RFV att sådan används restriktivt och när det gäller ett enstaka ärende av enkel be- skaffenhet eller ett ärende där utgången är uppenbar och tidsåtgången och kostnaden för föredragandens resor till och från sammanträdesplat- sen framstår som orimlig (a.a. s. 13). Telefonsammanträde mellan le- damöterna torde inte vara förenligt med lagstiftningen (se s. 171). 142 Förfarandet i socialförsäkringsärenden Enligt svaren på utredningens organisationsenkät varierar innehållet i en föredragning mellan försäkringskassorna och även mellan enskilda socialförsäkringsnämnder. I många fall beskrivs att föredragningen går till på det sätt som rekommenderas av RFV. Flera andra kassor redovi- sar en ordning där ärendet anmäls genom att ordföranden eller föredra- ganden läser upp namn och personnummer, varefter ordet lämnas fritt. Åtskilliga mellanformer förekommer, se vidare bilaga 7. Det påpekas särskilt att nämndens ledamöter får del av samtliga handlingar – oftast – före sammanträdet. Som redovisas i kapitel 6 har utredningen vid sina besök varit närvarande vid ett antal sammanträden med socialförsäkringsnämnd. Tillvägagångssättet vid dessa sammanträden har i stort sett genomgå- ende varit att likna vid ett anmälningsförfarande, där namn, person- nummer och – i vissa nämnder – förslag till beslut nämns. Endast i en- staka fall har föredraganden lämnat en sammanfattning av hela eller delar av ärendet. För en redogörelse av föredragandens roll i beslutsprocessen, se av- snitt 3.1.2. Förvaltningslagens bestämmelser om kommunikation återfinns i 17 § FL och gäller som huvudregel på socialförsäkringsområdet. Reglerna har beskrivits i avsnitt 4.2. Av utredningens undersökning i förtidspensionsärenden (se bilaga 8) framgår att försäkringskassorna tillämpar förvaltningslagens be- stämmelser om kommunikation olika. Vissa kassor klargör vad den försäkrade yrkar och kommunicerar därefter material i ärendet endast om beslutet går denne emot. Andra kassor kommunicerar alltid material i alla ärenden som avgörs av socialförsäkringsnämnd. Skälet uppges vara att tjänstemännen är osäkra på tillämpningen av förvaltningslagens bestämmelser (se även avsnitt 11.2). Av undersökningen framgår också att försäkringskassorna går ut- över förvaltningslagens bestämmelser om kommunikation. Om kom- munikation sker i ärendet kommunicerar kassorna även kassans förslag till beslut med den försäkrade. Hos flera kassor uttrycktes uppfattning- en att kassan var skyldig att kommunicera förslaget till beslut (se även , Sekretess inom allmän försäkring, 2 uppl. 1999, s. 60). Kommunikationsskyldigheten i 17 § FL innebär dock endast att en part skall underrättas om uppgifter som tillförts ärendet av annan än honom själv. Av denna bestämmelse följer inte någon skyldighet att kommuni- Förfarandet i socialförsäkringsärenden 143 cera förslaget till avgörande. I den mån kassorna gör det är det en extra service mot parten.39 För ärenden enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension gäller vissa inskränkningar i kommunikationsplikten. Beslut om pensionsrätt, pensionspoäng och vårdår får fattas utan att den enskilde fått tillfälle att yttra sig över uppgifter som skall lämnas utan föreläggande i enlig- het med bestämmelser i den lagen eller annan författning (15 kap. 3 § första stycket andra meningen LIP). Det rör sig om uppgifter som au- tomatiskt skall lämnas till av t.ex. skattemyndighet, och . I förarbe- tena anförs att den försäkrade i flertalet fall ändå torde få del av dessa uppgifter genom underrättelse från respektive myndighet (prop. 1997/98:151 s. 766 f.). I ett annat avseende går lagen om inkomstgrundad ålderspension längre än motsvarande bestämmelse i förvaltningslagen. Ett beslut får inte omprövas på initiativ av , skattemyndighet eller utan att den enskilde fått tillfälle att yttra sig (15 kap. 3 § sista stycket LIP). 4.3.6.1Skyldigheten att motivera beslut De allmänna bestämmelserna om beslutsmotivering i 20 § FL gäller utan inskränkning på socialförsäkringens område. Enligt huvudregeln i denna paragraf skall ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ären- de innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myn- dighetsutövning mot någon enskild. Eftersom förvaltningslagen repre- senterar en minimistandard, gäller det formella kravet på beslutsmoti- vering följaktligen inte alla beslut av en försäkringskassa. Det skall vara fråga om ett slutligt beslut och ärendet skall innefatta myndighets- utövning. Beträffande innebörden härav kan hänvisas till Hell- ners/s. 204 f. Något hinder mot att lämna en beslutsmotiver- ing även i andra fall än de som är uttryckligen föreskrivna möter inte. 39 JO har uppmärksammat frågan om kommunikation av förslag till beslut (se t.ex. JO:s beslut , dnr 1538-1981 och beslut , dnr 857-1996). Uttalandena skall emellertid knappast tolkas så att det enligt JO:s uppfattning allmänt skulle föreligga någon skyldighet för kassan att kommunicera uppgifter i vidare mån än vad som följer av förvaltningslagens regler. RFV har rekommenderat att tillställer den försäkrade beslutspromemorian med föredragandens förslag till beslut vid kommunicering (se RFV:s Allmänna råd 1998:11 s. 21). 144 Förfarandet i socialförsäkringsärenden Huvudregeln i 20 § FL är försedd med vissa undantag. Av dessa för- tjänar några att beröras här. Skälen för ett beslut får utelämnas helt eller delvis, om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen (punk- ten 1). Vidare får motivering utelämnas, om det är nödvändigt med hänsyn till bl.a. skyddet för enskildas personliga förhållanden (punkten 3) respektive om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att ut- forma skälen (punkten 4). Beträffande innebörden av dessa undantag kan i första hand hänvisas till /s. 210 f., 213 f. re- spektive 215 samt s. 152 f. Vad gäller undantagens aktualitet för socialförsäkringsärenden finns anledning tillägga följande. I avsnitt 4.2 har utredningen uppehållit sig vid innebörden av den regel i 17 § FL som innehåller ett undantag från myndighetens kommu- nikationsplikt i fall då kommunikation med parten är uppenbart obe- hövlig. Det som har sagts där om tillämpningen av den undantagsregeln hos försäkringskassorna har aktualitet också när det gäller kassans möj- lighet att avstå från att lämna en beslutsmotivering. Har ärendet an- hängiggjorts genom en ansökan av den försäkrade eller annan ersätt- ningsberättigad person och bifalls inte ansökningen fullt ut, bör skälen för detta alltid anges. När det är kassan som tagit initiativ till ett ären- de, t.ex. till förtidspension enligt 16 kap. 1 § andra stycket AFL, är det som regel inte uppenbart obehövligt att upplysa om skälen för kassans beslut. I fråga om undantagen i punkten 3 (sekretesshänsyn) och 4 (bråds- kande fall) i 20 § FL torde främst det förra kunna få någon praktisk till- lämpning hos försäkringskassorna, t.ex. när det gäller att för en försäkrad som lider av en allvarlig kroppslig eller psykisk sjukdom förklara skälen för ett beslut (jfr s. 153). Det bör dock betonas att en part alltid har den rätt att ta del av utredningsmaterialet som är föreskriven i 16 § FL. Att helt utelämna motiveringen för ett beslut med hänvisning till punkten 3 bör därför komma i fråga bara när det kan förutses att parten genom innehållet i motiveringen skulle utsättas för t.ex. avsevärt psykiskt lidande. Beträffande undantaget i punkten 4 bör erinras om att 20 § FL inte ställer upp något krav på att beslutsmotiveringen lämnas i skrift. I enkla fall möter det inte något hinder att ge parten en kort upplysning om skälen för ett beslut muntligen. Till regleringen i 20 § FL hör också en bestämmelse om motivering i efterhand. Har en myndighet utelämnat skälen för ett beslut, bör myndig- heten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom om dem i efterhand (se härom /s. 216 f.). Bestämmelsen syftar på de berörda situationer då motivering undantagsvis kan utelämnas. Av skäl som framgått där torde det inte så ofta bli aktuellt att tillämpa regeln om efterhandsmotivering i socialförsäkringsärenden. Förfarandet i socialförsäkringsärenden 145 Det finns inga särskilda föreskrifter utfärdade om hur försäkringskas- sorna skall tillämpa förvaltningslagens bestämmelser om motiverings- plikt. I Vägledning 1999 har RFV gett vissa råd om främst utformningen av beslut. Vad gäller innebörden av undantagsreglerna i 20 § FL fram- hålls att det viktigaste undantaget är om beslutet inte går den försäkrade emot utan är otvetydigt gynnande (se Vägledning 1999 s. 35). Vid utredningens undersökningar (se avsnitt 6.4) har framkommit att motiveringskravet i 20 § FL uppfattas olika hos försäkringskassor- na. Å ena sidan finns exempel på en tillämpning som innebär att så gott som alla beslut av kassan, dvs. även bifallsbeslut, förses med motiver- ing. Å andra sidan förekommer att kassan från ärende till ärende bedö- mer om det krävs att skälen för beslutet sätts ut och därvid prövar om detta går den försäkrade emot. Ytterligare förekommer att någon moti- vering inte lämnas i ärenden om förtidspension där kassan tagit initiativ till beslutet, såvida inte den försäkrade uttryckligen motsatt sig utbyte av tidigare förmåner mot förtidspension. I 20 § FL anges att beslutet skall innehålla "de skäl som bestämt ut- gången". Det är de omständigheter som varit avgörande för myndighe- tens beslut som skall redovisas. I förarbetena till förvalt- ningslag uttrycktes motiveringskravets innebörd på det viset att det var "de springande punkterna" som skall komma fram i motiveringen (se prop. 1971:30 s. 493). Vad som skall tas upp i en beslutsmotivering beror ytterst på ärendets karaktär och omfattning, se vidare /- s. 207 f., s. 150 f. och Vägledning 1999 s. 34 f. JO har i ett 1996 avgjort ärende diskuterat olika frågor om utform- ningen av försäkringskassors beslut (JO 1997/98 s. 375). Det gäller bl.a. bristande överensstämmelse mellan socialförsäkringsnämnds pro- tokoll och utsända beslutsmeddelanden, försäkringskassas ordval i vis- sa fall, beslutsdokumenten, återgivande av socialförsäkringsnämnds motivering av beslut och olämplig information i beslutsmeddelanden. Efter anmodan av JO inkom RFV, i dess egenskap av tillsynsmyndighet över kassorna, med en redogörelse för de åtgärder som verket vidtagit eller planerade att vidta för att komma till rätta med de olägenheter som JO påtalat i sitt beslut. I redogörelsen framhöll RFV bl.a. att verket i samarbete med tre försäkringskassor tagit fram en s.k. beslutsmodell med beskrivningar av hur olika typer av beslut bör utformas och hante- ras av kassorna. Syftet med modellen var att beslut som fattas inom socialförsäkringsadministrationen skall uppfylla förvaltningslagens 146 Förfarandet i socialförsäkringsärenden bestämmelser samt RFV:s och JO:s krav på utformningen av beslut. Beträffande modellen kan ytterligare nämnas följande. Modellen för beslut hos försäkringskassorna är utformad som en checklista, av vilken framgår vad ett beslut bör innehålla. Modellen utgör inget hinder mot att mer än det som anges i modellen tas med i beslutet. Checklistan består av ett antal rubriker, och under dessa anges i punktform vad som bör framgå under respektive rubrik. Avsikten är att rubrikerna skall återfinnas i besluten i den angivna ordningen. Mo- dellen innehåller två typer av checklistor, den ena för beslut som har fattats av tjänsteman eller socialförsäkringsnämnd och den andra för fall då nämndens beslut åtföljs av ett tjänstemannabeslut (se vidare JO 1997/98 s. 400 f.). Under rubriken återges i båda checklistorna följande text: motivering, vilka faktorer har varit avgörande för utfallet bemötande av den försäkrades argument (vad som kommit fram exempelvis vid kommunicering) RFV har utarbetat en reviderad version av den generella beslutsmodel- len (se RFV:s meddelande IM 2000:93). Denna finns tillgänglig för försäkringskassorna på elektronisk väg i handläggningsstödet och beskriver ett besluts innehåll och disposition. Under , som är placerad efter rubriken och före rubriken av ärendet står följande antecknat: Här motiverar du beslutet, dvs. anger vad som i det enskilda fallet varit avgörande för beslut. Här bemöter du också eventu- ella argument från den enskilde, t.ex. invändningar under kommunice- ringen. Du kan även placera detta avsnitt efter avsnittet Beskrivning av ärendet. Avsnittet skall vara kortfattat. Avsnittet är inte obligatoriskt. behöver inte ett beslut motive- ras enligt förvaltningslagen. Det gäller när beslutet inte går någon part emot. Om du tar med avsnittet är rubriken obligatorisk. Därefter följer ett exempel på en motivering. Av utredningens undersökning i förtidspensionsärenden framgår att vissa försäkringskassor har valt att inte använda den av RFV utveckla- de beslutsmodellen: dessa har i stället i viss utsträckning utarbetat egna mallar (se bilaga 8, underbilaga 3). Det kan anmärkas att det för vissa förmåner på socialförsäkringsom- rådet finns särskilda författningsbestämmelser om beslutets innehåll. För havandeskapspenning stadgas att i beslutet skall anges under hur Förfarandet i socialförsäkringsärenden 147 ersättning kan utges (3 kap. 9 a § andra stycket AFL). I ett be- slut om bilstöd till handikappad skall anges när bidraget tidigast kan betalas ut (se 4 a § förordningen 1988:890 om bilstöd till handikappa- de). Jfr även 14 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd (se även avsnitt 4.3.8). 4.3.7Beslut genom automatisk databehandling (ADB) Begreppet automatisk databehandling (ADB) förekommer i lagstift- ningen i olika sammanhang. Exempelvis stadgas i 2 kap. 3 § regerings- formen att varje medborgare skall i den utsträckning som närmare an- ges i lag skyddas mot att hans personliga integritet kränks genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av ADB. Begreppet var centralt i den numera upphävda datalagen (1973:289) och det före- kommer även i förvaltningslagstiftningen, se t.ex. för skatteförvalt- ningen i 4 kap. 2 a § taxeringslagen och för socialförsäkringen i 13 kap. 3 § första stycket och 5 § LIP. har lagstiftaren i stället valt att använda en annan term – automatiserad behandling (se t.ex. 5 § personuppgiftslagen 1998:204). Någon skillnad mellan begreppen ADB och automatiserad behandling torde inte vara avsedd. En annan sak är att personuppgiftslagen är vidare än datalagen och täcker såväl helt som delvis automatiserad behandling av personuppgifter (se 5 §).40 På socialförsäkringsområdet förekommer automatiserad behandling i systemen för handläggningsstöd i varierande grad. RFV har i en kart- läggning som verket utfört41 delat upp besluten i tre kategorier. Med au- tomatiska beslut avses i rapporten sådana beslut som fattas och skickas till den enskilde utan att någon tjänsteman är involverad i beslutspro- cessen. Med maskinella beslut avses beslut som skickas från försäk- rings- eller bidragssystemen utan att handläggaren har full kontroll över innehållet i beslutet, exempelvis eftersom vissa uppgifter hämtas från register och handläggaren inte därefter ser beslutet. Med beslut som fattas med maskinellt stöd avses beslut där handläggaren använder ADB- systemet som stöd för att skapa ett beslut men har fullständig kontroll över beslutets innehåll (se rapporten s. 2). 40Dessutom kan lagen tillämpas i ytterligare situationer, se 5 § andra stycket personuppgiftslagen (1998:204). 41Se RFV:s slutrapport , Automatiska och maskinella beslut samt beslut som fattas med hjälp av maskinellt stöd inom socialförsäkringsad- ministrationen - en probleminventering med förslag till åtgärder (bilaga 9). 148 Förfarandet i socialförsäkringsärenden beslut, som alla avser beslut i sak, skall skiljas olika verkställighetsåt- gärder, t.ex. utbetalningar. Det RFV i sin rapport kallar automatiska beslut torde vara detsamma som enligt terminologin i personuppgiftslagen är helt automatiserade beslut eller vad som enligt äldre terminologi benämns beslut genom ADB. Nedan görs först en genomgång av bestämmelserna om beslut genom ADB (4.3.7.2). Från dessa bestämmelser skall skiljas regler om elektro- niska akter, elektroniska dokument, elektroniska signaturer m.m. Sådana regler och det reformarbete som pågår på olika områden berörs i avsnitt 6.5. men inte i detta avsnitt. Ytterligare finns bestämmel- ser om vem – vilken myndighet respektive vilken tjänsteman om någon – som är behörig att fatta ett beslut genom ADB samt vem som är ansvarig för sådana beslut. Nuvarande regler härom beskrivs sist i avsnittet (4.3.7.3). För socialförsäkringsadministrationen saknas – i likhet med vad som gäller för förvaltningen i stort – en generell reglering av möjligheten att fatta beslut genom ADB. beslut om pensionsgrun- dande inkomst och beslut får dock, enligt en bestämmelse i 13 kap. 3 § första stycket LIP, fattas genom ADB när skälen för beslutet får utelämnas enligt 20 § första stycket 1 FL, dvs. när beslutet inte går någon part emot eller det av annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Motsvarande bemyndi- gande gäller för beslut om pensionsgrundande be- lopp, pensionsrätt, pensionspoäng samt inkomst- och tilläggspension (13 kap. 5 § första stycket LIP). Bestämmelserna i lagen om inkomstgrundad ålderspension, som även innehåller regler om elektroniska dokument, motsvarar för skat- temyndighetens del vad som tidigare gällde enligt 1 a och 1 b §§ LBP. I syfte att möjliggöra en ökad datorisering av skatteförvaltningens ärendehantering och kontrollverksamhet genomfördes efter initia- tiv från () en reform som bl.a. innebar att skatte- myndighetens möjlighet att hämta in uppgifter från andra register till skatteregistret med hjälp av ADB, att vissa uppgifter skulle få lämnas ut från skatteregistret med hjälp av ADB samt att vissa beslut skulle få fattas genom ADB om skälen för beslutet fick utelämnas (se RSV:s skrivelse samt prop. 1993/94:224, bet. 1993/94 SkU42, rskr. 1993/94:384). Regeringen konstaterade att de aktuella Förfarandet i socialförsäkringsärenden 149 besluten i de flesta fall kunde fattas helt automatiskt, vilket de facto redan skedde (a. prop. s. 19 f.). Vid införandet av bestämmelserna om inkomstgrundad ålderspen- sion anförde regeringen (prop. 1997/98:151 s. 291 och 747) att be- stämmelserna för skatteförvaltningen införts för att möjliggöra en ut- ökad datorisering av skattemyndighetens ärendehantering och för att den pappersbaserade hanteringen skulle kunna ersättas med elektronis- ka dokument och elektroniska akter samt att regleringen borde föras över till lagen om inkomstgrundad ålderspension vad avsåg pensions- grundande inkomst. Även ansågs ha be- hov av samma möjlighet. Beträffande regleringen för försäkringskassorna i 13 kap. 5 § LIP anförde RFV under remissbehandlingen av de förslag som låg till grund för propositionen att en förutsättning för att det reformerade ål- derspensionssystemet skulle kunna genomföras var att beslut om pen- sionsgrundande belopp, pensionsrätt och pension helt kunde fattas ge- nom ADB samt att det var nödvändigt med en reglering som förhindrar att oklarheter uppstår om befogenheter, ansvar och den närmare hanter- ingen, eftersom det rör sig om ett mycket stort och komplext datasy- stem. Regeringen delade RFV:s uppfattning (prop. 1997/98:151 s. 289 f.). 4.3.7.3Behörigheten att fatta beslut genom ADB En annan fråga än själva bemyndigandet att fatta beslut genom ADB är vem som skall anses fatta ett sådant beslut samt vem som är ansvarig för detta. Inte heller här finns någon generell reglering för förvaltning- en i stort eller för socialförsäkringen. Vid den nämnda reformen för skatteförvaltningen diskuterades olika alternativ vad gällde vem som skulle svara för beslutet (se prop. 1993/94:244 s. 20 f.). RSV an- såg att beslutet skulle fattas på myndighetsnivå medan vissa remiss- instanser – Datainspektionen och Justitiekanslern – ansåg att en ansva- rig tjänsteman borde pekas ut även för sådana beslut som fattas genom ADB. Regeringen anförde att av förordningen (1990:1293) med in- struktion för skatteförvaltningen framgår att ärenden avgörs av läns- skattechefen om de inte skall avgöras av styrelsen, skattenämnd eller personalansvarsnämnden vid RSV. För att enskild skulle kunna få ska- destånd vid felaktigheter krävdes inte att någon enskild tjänsteman skulle pekas ut. Inte heller frågan om tjänstefel ansågs utgöra något hinder mot att beslut fattades på myndighetsnivå i stället för av en en- skild tjänsteman. Regeringen ansåg att ingen enskild handläggare borde 150 Förfarandet i socialförsäkringsärenden