sou · GPB314d1 · 2002-01-01 00:00:00 — undersökning Sex i drar slutsatsen att sexualbrottsoffret i sex fall av tio är flickor. Sexuella övergrepp bland barn i kris En annan källa för information om förekomsten av sexuella övergrepp mot barn är uppgifter från (Barnens rätt i samhället). tar emot telefonsamtal från barn på ett s.k. 0200- nummer, Barnens Hjälptelefon. görs en sammanställning av de samtal som inkommit i en rapport. Dessa uppgifter ger visserligen ingen representativ bild av hur vanligt bland barn i allmänhet det är att bli utsatt för sexuella övergrepp. De ger snarare en bild av utsattheten bland barn som tagit kontakt med Barnens Hjälptelefon, dvs. oftast barn som befinner sig i en krissituation. Enligt den senaste till stödtelefoner 1999 framkom följande uppgifter. bearbetades 14 341 samtal statistiskt. inkom totalt 104 000 samtal. De samtal som inte räknas med är de där uppringaren var tyst, blev avbruten eller endast testade mottagaren. Det förekom även busringningar. 86 Förövare och offer Så många barn och ungdomar har ringt till . har antalet samtal ökat markant. menar att ökningen kan bero på dels ökad kunskap hos barn, dels att de är mer frimodiga med att berätta. , menar , finns det tecken på ökad misär hos en mindre men växande grupp utsatta barn i samhället. Mobbning, fysisk misshandel och sexuella övergrepp hör till de vanligaste orsakerna, en tredjedel av det totala antalet samtal, varför barnen ringer . Den genomsnittliga åldern på den som ringer är . Cirka sju av tio samtal handlade om flickor i första hand och resten om pojkar. Samtalen har blivit både längre och mer komplicerade. Flickor och pojkar ringer i stor utsträckning om likartade problem. Flickorna ger dock oftare uttryck för depressiva sinnesstämningar. Hemmet och familjen är en vanlig problemmiljö. En tredjedel av barnsamtalen handlar om barn som brottsoffer. Den vanligaste brotts- platsen är hemmet. Och den vanligaste förövaren är en förälder. Ca 1 200 av de redovisade samtalen (eller ) handlade i första hand om sexuella övergrepp och ofredanden. Offren bestod i av flickor. Barn och ungdomar som bor i en styvfamilj är överrepresenterade.11 Av de samtal som rör sexuella övergrepp har konstaterat följande om de uppgivna förövarna. Det är biologisk fader (), styvfader (9,), biologisk mor (), styvmor () känd jämnårig förövare (), syskon () samt lärare/skolpersonal () som pekas ut. I av samtalen uppgavs förövaren vara en man och således i en kvinna. De kvinnliga förövarnas andel har ökat . Ungefär var femte förövare är . har massmedia uppmärksammat några fall av gruppvåldtäkter. Dessa fall har väckt den allmänna frågan hur vanligt förekommande gruppvåldtäkter är. Gruppvåldtäkt har ingen egen brottsrubricering och inte heller någon speciell brottskod vid brottsanmälan. För att få en bild av gruppvåldtäkterna i den mån de anmäls till polisen måste man göra en specialgranskning av anmäl- 11 En majoritet av samtliga barn som ringt ett bearbetat samtal bor visserligen i en kärnfamilj, men utgör . Det är således en klar underrepresen- tation jämfört med under vilka familjeförhållanden barn i generellt lever. Förövare och offer 87 Detta har BRÅ gjort. Resultatet har publicerats i en särskild PM med titeln om gruppvåldtäkter: Gruppvåldtäkter (BRÅ:2000/3). Anmälda våldtäkter med två eller fler misstänkta gärningsmän –1999 har specialstuderats av BRÅ. Mellan 30 och 60 sådana fall har identifierats bland de anmälda våldtäktsbrotten. Av alla anmälda våldsbrott är våldtäkter. Gruppvåldtäkter utgör omkring en promille av alla anmälda våldsbrott. Gruppvåldtäkter är med andra ord en mycket allvarlig men sällsynt brottsform. Gruppvåldtäkterna är till övervägande del () fall med två misstänkta personer och i något fall med tre eller fler misstänkta. Gruppvåldtäkterna skedde till inomhus och utomhus, oavsett antalet misstänkta inblandade. Det är relativt ovanligt med minderåriga offer vid gruppvåldtäkt. registrerades 43 fall av minderåriga offer, vilket motsvarar av anmälda våldtäkter med två eller flera misstänkta förövare. har antalet gruppvåldtäkter visat en sjunkande trend, vilket beror på att antalet med två misstänkta gärningsmän sjunkit medan antalet fall med tre eller fler misstänkta har legat på ganska jämn nivå. Minskningen av antalet fall gäller för grupp- våldtäkter både inomhus och utomhus. Antalet fall med minderåriga offer har legat kring 4–5 registrerade fall medan fallen med ett offer som är eller äldre minskat . Gruppvåldtäkter kan inte beskrivas som ett utpräglat ungdomsbrott. Av samtliga anmälda brott mot utgör ungdomarna av fallen. var av de som misstänktes som förövare av gruppvåldtäkt ungdomar i nämnda åldrar. Antalet har legat på i stort sett samma nivå med mellan 25–30 ungdomar (med några enstaka undantag). I gruppvåldtäkter med tre eller fler misstänkta är däremot andelen ungdomar bland de misstänkta relativt hög med . Personer som är misstänkta för gruppvåldtäkt har relativt ofta ett brottsligt förflutet. av de misstänkta var lagförda för minst ett brott före det aktuella våldtäktsbrottet. Nästan hälften av de tidigare lagförda hade tre eller fler lagföringar bakom sig. Detta kan jämföras med brottsbelastade personer i allmänhet där har tre eller fler tidigare lagföringar. Brottsmönstret bland de tidigare brottsbelastade såg ut som mönstret för brottsbelastade personer i allmänhet. lagföringar för sexualbrott var sällsynta, däremot var många lagförda för trafikbrott, stölder och snatterier. 88 Förövare och offer Flertalet av anmälningarna av gruppvåldtäkt leder inte till åtal. avskrevs av anmälningarna om gruppvåldtäkt med känd gärningsman. Motiveringen för avskrivning var att brott inte kan styrkas eller någon annan anledning. En del fall skrivs av på grund av att bevisningen inte räcker till att väcka åtal. I ungefär 10 fall har åklagaren väckt åtal. 3.2Offer för sexuella övergrepp 3.2.1Sexuella övergrepp mot vuxna Den kunskap som kommittén refererar inledningsvis i detta avsnitt har inhämtats i huvudsak från material publicerat av forskare med anknytning till RFSU-kliniken i Stockholm.12 Emellertid ligger också annat material till grund för avsnittet. De källorna redovisas särskilt. Det skall anmärkas att de flesta beskrivningarna tar som utgångspunkt att gärningsmannen är en man och offret är en kvinna. Detta har två orsaker. Dels begås våldtäkter nästan uteslutande av män mot kvinnor, dels utgör denna verklighet underlag för såväl forskningen som behandlingen. startades vid RFSU-kliniken i första mottagning för våldtagna kvinnor med medel från Justitiedeparte- mentet. utvidgades mottagningen till ett forskningsprojekt om våldtäkt som även innefattade kunskap om gärningsmännen och som pågick . Viss verksamhet pågår alltjämt, dvs. både kvinnor och män som utsatts för sexuella övergrepp eller begått sådana brott kan vända sig till kliniken för rådgivning eller behandling. De flesta kvinnor som vänt sig till kliniken har blivit våldtagna av män som de inte har känt eller varit föga bekanta med, alltså av en man som de inte har levt tillsammans med. Övergreppet är fasansfullt och kränkande Den som blir våldtagen utsätts för tvång. I vissa fall är våldet eller hotet inte kvalificerat, men det finns alltid med i bilden. Gärningsmannen respekterar inte offrets sexuella självbestämmanderätt. Offren upplever regelmässigt att deras sexuella liksom personliga integritet blir kränkt. 12 Se bl.a. , Efter ett sexuellt övergrepp, SESAM/Skriftserie 2, 1991 och och – vanmakt, dsf Rapport 1983:1. I viss mån har avsnittet arbetats fram med hjälp av och knutna till RFSU-kliniken. Förövare och offer 89 Det finns offer som har beskrivit sina känslor i samband med våldtäkten på ett sätt som om det vore ett krig.13 Offret känner sig då inte bara kränkt utan menar också att gärningsmannen invaderat kroppen och själen. Övergreppet har också liknats vid andra oväntade påfrestningar som framkallar kriser, t.ex. att få kännedom om att man bär på en allvarlig sjukdom eller besked att en nära anhörig har dött. Känslan av att tappa fotfästet i tillvaron är gemensam för dem som hamnar i kris och alltså också för dem som blivit offer för ett sexuellt övergrepp. En kvinna som utsätts för hot om våldtäkt beter sig som andra människor i fara. Hon försöker komma undan och försvara sig. Hur hon förhåller sig i övergreppssituationen och om eller hur hon försvarar sig beror på bl.a. omständigheterna vid gärningen, vem hon är och hur det förflyter mellan hotet och själva övergreppet. Oavsett på vilket sätt en våldtäkt har förövats är det gemensamt för i princip samtliga kvinnor att de har uppfattat gärningsmannens farlighet. Kvinnorna har upplevt stark rädsla och har ofta fruktat för sina liv. För att kvinnan skall ha upplevt denna rädsla krävs inte att gärningsmannen faktiskt har hotat henne till livet. Många kvinnor har beskrivit gärningsmannen som avskärmad, som i trance i samband med övergreppet. Från att ha varit t.ex. vänlig och charmerande har han förändrats och blivit farlig. Alla kvinnor prövar någon slags försvarsstrategi. Dessa kan vara både verbala och fysiska. Detta är en normalt förekommande mekanism hos alla som är offer – oavsett vilket kön man tillhör eller vilket slags angrepp det är frågan om – för något hotfullt. Dessa försvarsstrategier går ut på att överleva. Kvinnorna har således inriktat sig på att trappa ned våldet, att komma ut ur situationen på bästa sätt (dvs. med minsta möjliga skador eller åtminstone levande) och att vinna tid. Kvinnorna kan försöka att lugna gärningsmannen genom att t.ex. samtala med mannen och eller försöka få kontakt med honom. Det finns de som har vädjat till gärningsmannen att inte förgripa sig på dem. Någon har uppgett sig vara gravid. Det är vanligt att försöka vinna tid. Här har kvinnorna använt olika metoder. Det finns de som erbjudit gärningsmannen kaffe eller frågat honom om de får gå på toaletten. Några har försökt skrämma gärningsmannen genom att t.ex. uppge sig ha en könssjukdom eller att maken snart kommer hem. Naturligtvis finns det kvinnor som har gjort fysiskt motstånd. De har värjt sig eller försökt knuffa bort gärningsmannen. Många kvinnor har emellertid inte kunnat göra något motstånd. De har varit paralyserade av skräck. 13 Se bl.a. i Hur mår du kvinna? Hur mäns sexuella våld påverkar kvinnors hälsa. ROKS, 1993, s. 131 f. 90 Förövare och offer offren visar de nu redovisade försvarsstrategierna framgår också av kommitténs praxisundersökning såvitt avser domar om bl.a. våldtäkt. Av den forskning och den kunskap som kommittén har tagit del av framgår vidare följande. När kvinnorna insett att de inte lyckas undkomma är det vanligt att de har avskärmat sig. De har gett upp när de märker att försvarsstrategin inte fungerar eller så har de blivit som paralyserade. Detta är också ett vanligt beteende hos andra brottsoffer. Det har förklarats som ett sätt för offret att uthärda det oundvikliga, att överleva själva kränkningen och skräcken. Offer stänger av sina känslor, tänker på annat och låtsas att han eller hon inte är där. Kvinnor som blivit utsatta för våldtäkt upplever ofta att de är närvarande fysiskt men inte psykiskt vid övergreppet. Denna förmåga att stänga av kan medföra att kvinnan får svårt att redogöra för övergreppet i efterhand eller att hon får minnesluckor. Reaktionerna och skadorna efter ett sexuellt övergrepp är många De omedelbara följdverkningarna av att ha blivit våldtagen brukar vara rädsla och skräck. Kvinnan kan vara rädd för att ha blivit fysiskt skadad, för att hon har blivit gravid eller smittad av någon sexuellt överförbar sjukdom. Hon kanske inte vågar sova ensam. Hon kan vara rädd för att gå ut , för att stå i en rulltrappa eller åka spårvagn av rädsla att någon kommer henne för nära. Sömnsvårigheter och ätstörningar är andra följdverkningar, liksom en känsla av ångest. En del kvinnor upplever att det syns på dem vad de har varit med om. Till följdverkningar kan höra bl.a. misstro mot män eller mot den egna förmågan att bedöma män och sexuella svårigheter. En kvinna som har utsatts för ett sexuellt övergrepp känner ofta skuld, och hon får efteråt tankar kring förövaren och övergreppet. Hon frågar sig varför just hon blev utsatt och varför hon inte var mer uppmärksam. Hon kan gå igenom olika strategier som hon borde ha använt. Hon klandrar sig själv för sitt riskbeteende, även om hon inte har uppvisat något. Om hon har druckit alkohol ifrågasätter hon sin konsumtion, även om det har varit fråga om endast ett glas vin. Hur rädd kvinnan känner sig och hur länge den känslan och andra reaktioner på övergreppet finns kvar, beror på många faktorer. Det kan bero på vilket slags övergrepp hon har varit utsatt för. Om gärnings- mannen var helt okänd eller en person hon har känt visst förtroende för spelar också in. Om gärningsmannen är på fri fot kan det vara svårt att lägga händelsen bakom sig. Det kan då också finnas en rädsla för hämnd. Vilka krisreaktioner kvinnan utvecklar beror även på en mängd Förövare och offer 91 andra faktorer: vem hon är som person, hennes ålder och hennes stöd i omgivningen har utöver våldet och arten av våldtäkt också betydelse. Sexuella övergrepp i andra situationer och följder därav eller Något om våldets s.k. normaliseringsprocess Som nämnts i avsnitt 3.2.1 har den kunskap som refererats inhämtats framför allt från klinik dit främst kvinnor sökt som har utsatts för andra sexuella övergrepp än de som sker inom relationer. De övergrepp som begås mot någon inom nära relationer eller mot bekanta är dock de mest vanligt förekommande. För att förstå det våld som förekommer i nära förhållanden mellan en man och en kvinna måste man också förstå den process som förövande av våld leder till för både mannen och kvinnan. Våldsproces- sen har beskrivits som en normaliseringsprocess, men också som en process med två parter med olika strategier till våldet.14 I relationer där mannen slår, hotar och kränker kvinnan, bli våldet ett normalt inslag; det blir normaliserat. Parallellt med denna normalisering utvecklar de två parterna var sin strategi. För mannens del handlar det om främst att med våldet som medel skaffa sig kontroll över kvinnan. Våldet sägs konstituera hans manlighet. För kvinnan handlar det om en anpassning i syfte att underordna sig mannen. Underordningen införlivas i kvinnans föreställningsvärld. Därigenom konstitueras hennes kvinnlighet. I våldsprocessen är många mekanismer verksamma. De gör var för sig och särskilt tillsammans våldet till en aktiv och dynamisk process med djupgående konsekvenser för kvinnan och mannen i deras förhållande. Parrelationen kan ha varit fredlig till en början. I samband med våldets inträde suddas dock gränserna mellan kärlek och våld ut. Våldsprocessen kännetecknas av att våldet normali- seras av både mannen, den som slår, och kvinnan, den misshandlade. Våldet blir ett accepterat inslag i vardagen. Då kan man inte längre tala om två parter och två strategier. Kvinnan har mer eller mindre intagit rollen av ett offer. Normaliseringsprocessen är en viktig förklaring till varför en kvinna som utsätts för våld i hemmet inte vill eller kan lämna relationen. Inte sällan är sexuella övergrepp ett vanligt inslag i det våld som kvinnor utsätts för i hemmet. Det som komplicerar bilden är att kvinnan 14 i bl.a. Våldets normaliseringsprocess. Två parter – två strategier. nr 14, 1989 s. 113 f. Jfr Kvinnofrid (SOU 1995:60) s. 102 f. 92 Förövare och offer och mannen kan ha ett vanligt samliv vid sidan av våldet och de andra övergreppen. De sexuella övergreppen kan äga rum vid enskilda tillfällen men det tycks inte ovanligt att mannen avslutar misshandeln med att kräva att ha samlag eller annat sexuellt umgänge med kvinnan. Kvinnans motstånd är då redan nedbrutet. Genom att utnyttja den hotfulla och våldsamma situationen genomdriver mannen sin vilja. Dessa övergrepp leder naturligtvis precis som överfallsvåldtäkter till skador hos kvinnan och många skador är desamma. Det kan dock vara svårt att avgöra vilka skador som orsakats av att kvinnan har levt i en miljö som präglats av våld och hot och vad som kan härledas direkt till de sexuella övergreppen. En sådan kvinna lever inte oväntat ofta under ständig oro och skräck. Hennes tillvaro kontrolleras i regel av mannen så till den grad att hans verklighet blir hennes. Även om det finns relationer som innehåller perioder av lugn är våldet ändå ständigt närvarande. Mycket av kvinnans tid går åt till att försöka göra mannen till lags och att inte dra på sig hans vrede. Det säger sig självt att det är förödande för självkänslan att leva länge i en relation som innehåller våld, sexuella övergrepp och andra kränkningar. För en kvinna som utsätts för sexuella övergrepp av den som hon har eller har haft en nära relation till kan övergreppet innebära en lika svår kränkning som en överfallsvåldtäkt. En sådan omständighet kan dessutom medföra att hennes tillit till andra människor, framför allt män, får sig en allvarlig knäck. Den man har eller har haft en relation med bör man kunna förlita sig på. Ett övergrepp av en närstående innebär därmed ett missbruk av förtroendet, och ett sådant övergrepp kan därför medföra djupare sår i själen än en överfallsvåldtäkt. Övergrepp i homosexuella förhållanden Familjevåld har traditionellt behandlats endast inom heterosexuella parförhållanden.15 Vidare tar forskningen om orsakerna till sexuella övergrepp samt om de konsekvenser och skador detta våld leder till oftast som utgångspunkt att det är en man som begår brottet och att det är en kvinna som är offret. I de allra flesta fall ser verkligheten också ut så. Det förekommer dock våld också mot homosexuella kvinnor och män, både inom och utom homosexuella förhållanden. Homosexuella kvinnor som utsätts för våld tycks i större utsträckning vara bekanta 15 (red.) Issues in Intimate Violence, 1998, s. 114. Förövare och offer 93 med offren än de utsatta homosexuella männen16 De bekanta utgör till stor del närstående, dvs. familjemedlem eller partner. De få studier som finns av våld inom homosexuella förhållanden antyder att det inte är helt ovanligt med sådana handlingar. Det har uppskattats att mellan av homosexuella män och att mellan av homosexuella kvinnor är utsatta för våld och kränkningar av sina partner. Siffrorna måste tolkas med mycket stor försiktighet eftersom de bl.a. bygger på få undersökningar som dessutom är förenade med vissa metodologiska svagheter.17 Det har sagts att det finns vissa gemensamma drag i all partner- misshandel, oavsett om det är i ett heterosexuellt eller ett homosexuellt par som den förekommer. Sålunda finns där våldets oförutsägbarhet, paradoxen att misshandlaren är tröstaren, den påtvingade isoleringen, en ignorant och okunnig omvärld samt rädslan att inte bli trodd.18 Det är vidare självklart att våld och sexuella övergrepp inom homosexuella förhållanden och parternas strategier kan utvecklas på samma sätt som beskrivits om heterosexuella förhållanden där det förekommer. Normaliseringsprocessen är lika förödande för parterna i ett homosexuellt som ett heterosexuellt förhållande. En kvinna som regelbundet utsätts för fysisk och psykisk misshandel samt sexuella kränkningar av den kvinna hon har en nära relation till riskerar att gradvis vänja sig vid situationen på ett sådant sätt att våldet kommer att bli ett normalt inslag i hennes liv. Kränkningarna kommer givetvis att påverka också välbefinnandet och självbilden av en sådan misshandlad och utsatt homosexuell kvinna. Detsamma gäller givetvis en utsatt homosexuell man. Skammen, skulden och inte minst svårigheten att berätta om våld och kränkningar förövade av närstående är gemensam för homosexuella och heterosexuella offer. Det har gjorts gällande att många av dessa känslor kan vara starkare när det är frågan om ett homosexuellt förhållande, bl.a. på grund av att de homosexuella inte är accepterade fullt ut i samhället och därmed skulle ha en sämre utgångspunkt. Våldet inom den homosexuella familjen har till och med ansetts osynliggjort. Den s.k. homofobin kan dock också fungera som ett sammafogande kitt mellan ett homosexuellt par, vilket således kan få den misshandlade att inte vilja avslöja sin partner för en heterosexuell omvärld.19 16Eva Tiby, De utsatta. Brott mot homosexuell kvinnor och män, Folkhälso- institutets rapport nr 2000:3, s. 71. Studien omfattade allt våld mot homo- sexuella, dvs. inte bara sexuella övergrepp. 17Requel s. 119 och 130. 18Lars Gårdefeldt Våld i homorelationer, Socialpolitik nr 1999, s 8 f. 19Gårdefeldt s. 8 och 11. 94 Förövare och offer Givetvis utvecklas roller och strategier i ett homosexuellt förhållande som präglas av våld och sexuella övergrepp. Den som utövar våldet kontrollerar i stor utsträckning förhållandet och utvecklar därmed en överordnad roll. Offret utvecklar bl.a. en strategi för att anpassa sig och för att överleva. Förklaringarna till övergreppen måste emellertid delvis sökas på annat håll än när det är frågan om heterosexuella förhållanden. Det har sålunda sagts att manlighet i många västerländska kulturer associeras med aggressivitet och med en överordnad ställning i ett parförhållande. Detta har lett till myten att våld inom lesbiska förhållanden kan förklaras med rollfördelningen. Detta har inte stöd i forskningen. En vanlig missuppfattning om våld inom manliga homosexuella förhållanden har sagts vara att våldet är ömsesidigt och att det handlar om en fair fight. Inte heller det har bekräftats i forskningen. Några förklaringar till våld inom homosexuella förhållanden som nämns i litteraturen är missbruk, psykosociala faktorer samt behov av makt och kontroll. I någon undersökning har det påvisats att det var mycket vanligt att den som utövade fysiskt eller psykiskt våld själv hade varit utsatt för sådana kränkningar, fr.a. i barndomen.20 3.2.2Sexuella övergrepp mot barn driver en mottagning för sexuellt utnyttjade pojkar, den s.k. pojkmottagningen. Mottagningen ingår i Rädda Barnens och ungdomar i kris. Där ingår också en mottagning för flyktingbarn och en för barn i sorg. Även om den största målgruppen på pojkmottagningen är pojkar som utsatts för sexuella övergrepp tar man numera också emot en del unga förövare. När det gäller dem är ambitionen att behandla den sexuella beteendeproblematiken som unga förövare bär på. Man tar även emot en och annan flicka som utsatts för övergrepp. Anledningen är att det kan finnas systrar och bröder som utsatts av samme förövare, varför man vill behandla syskonparet. Det kan också vara en ung förövare som berättat om en flicka han utnyttjat, och som på det sätt kommit i kontakt med pojkmottagningen. , verksam vid mottagningen som psykoterapeut, har dokumenterat en del av arbetet i boken 101 pojkar. En studie om sexuella övergrepp ( 20 Raqurel s. 119 f. jfr s. 132 f. och . Renzetti och (red.) Violence in and Lesbian Domestic Partnerships, 1996, s. 39. Förövare och offer 95 Mycket av det som återges i detta avsnitt är hämtat från den studien. Det skall understrykas att Rädda Barnens erfarenheter kommer från arbetet med pojkar. Pojkarna är i minoritet bland offren för sexuella övergrepp. Som framgått tidigare i detta kapitel säger mellan av flickorna och av pojkarna att de har utsatts för sexuella övergrepp (kroppslig beröring) . Siffrorna bekräftas i internationella studier; som nämnts tidigare är det en och en halv till så vanligt att dessa brott begås mot flickor som att de begås mot pojkar. Dessa siffror gör naturligtvis inte pojkarnas öden och lidanden mindre angelägna. De är dock viktiga att hålla i minnet. Det är inte givet att pojkars och flickors känslor och erfarenheter samt reaktioner efter ett sexuellt övergrepp är desamma. Övergreppet är fasansfullt, kränkande och obegripligt De 101 pojkar som ingick i Rädda Barnens studie hade blivit utnyttjade av 91 förövare. Det var 29 barn som hade blivit utnyttjade av någon som bodde i hemmet. Den största andelen av dessa hade utnyttjats av sina biologiska pappor (14 barn).