sou · GPB348d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Eftersom hjälpmedel är en integrerad del av habilitering och rehabilitering inom hälso- och sjukvården anser att problemen med väntetider och köer inom hjälpmedelsområdet bör betraktas på samma sätt som inom övriga områden inom hälso- och sjukvården. till regeringen avslutas med en kort översikt inom vissa områden som särskilt bör beaktas beträffande hjälpmedel för funktionshindrade. Här framhålls betydelsen av att den enskildes hela livssituation analyseras och att hjälpmedlet rela- teras till andra åtgärder. Vidare framhålls att habilitering och reha- bilitering samt tillhandahållandet av hjälpmedel planeras i samver- kan med den enskilde och att planerade insatser ska framgå av pla- nen, vilken ska utgå från den enskildes egna mål, behov och intres- sen. Slutligen påpekas att en noggrann uppföljning av hur den enskilde får sina hjälpmedelsbehov tillgodosedda kan vara ett naturligt verktyg i det kvalitetsarbete som åligger all hälso- och sjukvårdspersonal inom både landsting och kommuner (Social- styrelsen, 2000). Mer sofistikerade tekniska hjälpmedel inom informations- och kommunikationsteknik beviljas i regel inte som hjälpmedel inom habilitering eller rehabilitering. I stället är den här typen av hjälp- medel i allmänhet förbehållen personer som är . Arbetsgivarna har därvid ett huvudansvar att stå för de kost- nader som är förknippade med habilitering inklusive hjälpmedlen (lagen om allmän försäkring 22 kap. §3). Finansieringen kan dock också ske med bidrag från , vilket är tämligen vanligt. För arbetslösa personer med funktionshinder eller för ungdomar som ska ut på arbetsmarknaden ska länsarbetsnämnden enligt lag stå för kostnaderna för de arbetstekniska hjälpmedlen. Personer som under sin yrkesaktiva period använder tekniska hjälpmedel för att kunna vara verksamma på arbetsmarknaden, till exempel för att kunna tillgodose sin informationsförsörjning, kan som förtroendevalda hamna i en situation där man tappar sin för- måga att kunna fungera som förtroendevald om man slutar sitt arbete eller går i pension. De tekniska hjälpmedel som krävs för att öka tillgängligheten för synskadade till framför allt information är i första hand reglerade i relation till arbetssituationen. Att kunna ha tillträde till den lokal i vilken kommunalfullmäktige håller sina sammanträden är självklart en förutsättning för att över huvud taget kunna fungera som ledamot i fullmäktige. Men det är dessutom också vitalt för andra med kommunala uppdrag eller om man som vanlig medborgare är engagerad i kommunala frågor. I undersökning listade man vissa punk- ter som har ansetts avgörande för att uppfylla rimliga kriterier på tillgänglighet för en sammanträdeslokal. ·breda passager (dörrar , korridorer ), ·lyftanordningar, hiss eller ramper (lutning högst 1:12) när annan lösning inte finns, ·lättmanövrerade dörrar, samt Av undersökningen framgick att av landets kommu- nalfullmäktigelokaler uppfyllde dessa krav . Det har inte skett några större förändringar i jämförelse med undersök- ningarna . I var det av kom- munerna som hade genomfört någon form av anpassning av kom- munalfullmäktigelokalen, vilket framgår av en särskild studie som viska redovisa i kommande kapitel. Många av landets salar för kommunalfullmäktigesammanträden är placerade i äldre byggnader som i olika avseenden knyter an till kommunens historia, till exempel äldre rådhus. Mycket ofta har fullmäktigelokalerna karaktären av teatersittning, där sammanträ- desbänkarna befinner sig på olika nivåer. Av Handikappombuds- mannens undersökning framgår inte om kommunalfullmäktige- lokalen är tillgänglig för rörelsehindrade som ledamot eller som åhörare. Vi befarar att de som besvarat enkäten i första hand tänkt på personer med rörelsehinder från ett perspektiv som åskådare och inte som deltagare i fullmäktigesammanträdena. Det är därför troligt att tillgängligheten som aktiv deltagare är väsentligt sämre än tillgängligheten såsom åskådare med hänsyn till de skilda nivå- erna för sammanträdesbänkarna. Oavsett hur det förhåller sig med detta kan man konstatera att andelen kommunalfullmäktigelokaler som inte är tillgängliga för personer med rörelsehinder är mycket hög. Även om man har ambitionen att vara pietetsfull i relation till de historiska värden som finns i den lokal som kommunalfullmäktige sammanträder i, finns det i de flesta fall tekniska lösningar som kan förena en sådan ambition med tillgänglighetsperspektivet. I undersökning frågade man också vilka anpassningar som fanns i byggnaden där kommunalfullmäk- tige håller sina sammanträden. De anpassningar man listade var följande: ·plant insteg till huvudentrén, ·ramp till huvudentrén, ·annan anpassad ingång än huvudentrén, ·låga eller inga trösklar i byggnaden, ·handikapparkering inom från entrén. De vanligaste anpassningarna för rörelsehindrade i den byggnad där kommunalfullmäktige håller sina sammanträden var handikapptoalett (), låga eller inga trösklar () samt handikapparkering inom från entrén (). av kommunerna hade dessutom genomfört vissa andra anpassningar av byggnaden för rörelsehindrade. Siffrorna har inte förändrats nämnvärt vid en jämförelse med undersökningen . Någon motsvarande fråga om byggnationernas tillgänglighet för andra funktionshindergrupper fanns inte i enkät. För att göra byggnader lättillgängliga för synskadade kan åtskil- ligt åstadkommas genom enkla arrangemang i fråga om belysning (för synsvaga) eller olika orienteringspunkter (för blinda). I under- sökningen ingick en fråga om kommunalfullmäktigelokalens anpassning för synskadade, och de anpassningar som var listade i undersökning var följande: ·väl belysta utrymmen med bländfri belysning, ·punktskriftsmarkering på hissknappar och hissdörrar, ·syntetiskt tal i hissar, ·varningstejp på trappsteg, ·dörrar och väggar som kontrasterar i färg, ·skyltar, symboler och texter lätta att se och läsa, samt ·bemannad reception som tar emot besökare. Av dessa var de vanligaste anpassningarna i den lokal där kommu- nalfullmäktige håller sina sammanträden följande: rymliga korrido- rer (), välbelysta utrymmen () samt beman- nad reception (). Motsvarande siffror från undersök- ningen 2000 är följande: rymliga korridorer , välbelysta utrymmen och bemannad reception . I enkät fanns också motsvarande fråga om anpassningar för allergiker. De åtgärder som man listade var följande: ·möjlighet att servera specialkost vid eventuella måltider, ·inga heltäckande mattor, ·förbud mot pälsdjur i lokalerna, ·inga gröna växter som är allergiframkallande, ·städning i samband med att lokalerna använts utan starkt dof- tande rengöringsmedel, samt ·väl fungerande ventilation i lokalerna. De vanligaste anpassningarna för allergiker i den lokal där kommu- nalfullmäktige håller sina sammanträden var rökfria lokaler (), inga heltäckningsmattor () samt väl funge- rande ventilation (). Resultatet från undersökningen 2000 var följande: rökfria lokaler , inga heltäckande mattor samt väl fungerande ventilation . En motsvarande fråga om fullmäktigelokalen fanns också för gruppen hörselskadade. Man frågade dock endast om hörselslinga fanns, eller om annan anpassning skett. av fullmäktige- lokalerna hade enligt enkäten hörselslinga. I av dessa hade man dessutom gjort annan anpassning. Det har skett en nämnvärd förbättring avseende hörselslingor i fullmäktigeloka- lerna. I undersökningen uppgav att det fanns hörselslinga installerad i de lokaler där fullmäktige håller sina sam- manträden. I av lokalerna finns det annan anpassning för hörselskadade. Många av de punkter som finns i enkät för de fyra nämnda handikappgrupperna är också viktiga för människor i allmänhet. Exempelvis är plana och hinderfria golvytor viktiga för alla människor för att minska risken för fallskador eller stukningar. Väl belysta utrymmen med bländfri belysning samt skyltar, symboler och texter som är lätta att se och läsa är inte bara viktigt för synskadade utan för alla. Möjlighet till specialkost vid eventuella måltider eller väl fungerande ventilation i lokalerna är elementära krav som man inte behöver vara allergiker för att ställa. 4 En pilotstudie i För att få en uppfattning om i vilken utsträckning personer med funktionshinder fungerar som kommunala förtroendemän genom- förde vi en begränsad enkätstudie till kommunerna i . I samband med denna riktade vi också ett antal frågor rörande tillgängligheten – såväl ifråga om lokaler som kom- munikation och information – till de berörda kommunerna. Vi utformade enkäten tämligen enkelt och kortfattat för att försöka säkerställa en så hög svarsfrekvens som möjligt (se appendix). för planeringen av vår enkät utgick vi från att vi inte skulle ha tillgång till data från under- sökning . Vi begränsade oss till kommuner i första hand av prak- tiska skäl. Erfarenheterna från den kommunenkät som genomförde till kommuner , som i första hand avsåg tillgänglighetsfrågor, visar att det hos vissa kommuner finns en viss motspänstighet att redogöra för hur situationen ter sig. Sålunda erhöll Handikapp- ombudsmannen endast svar från 257 av landets kommuner i den första population som bearbetades. har man dock erhållit fler svar och av kommunerna ingår i den reviderade version av rapporten som publicerades (Handikapp- ombudsmannen, 1999). Från undersökningen erhöll man svar från 261 kommuner (, 2001). Undersökningen i har genomförts . skickades en enkät samt följebrev ut till alla 33 kommuner. Enkäten adresserades till handikapp- sekreteraren eller motsvarande i respektive kommun. I följebrevet ombads kommunerna besvara enkäten . hade 14 enkäter kommit oss tillhanda. Således skickades en påminnelse till de kommuner som inte hade besvarat enkäten där sista svarsdatum sattes till . saknades svar från sex kommuner varför dessa kommuner kontaktades per telefon. De ombads då att besvara enkäten omgående. De kommuner som efter denna påminnelse inte besvarade enkäten påmindes ytterligare en gång per telefon. Vid sammanställningen saknas svar från två kommuner, och . Det är således svar från 31 kommuner som presenteras nedan. De första frågorna som ställdes i enkäten handlade om hur många förtroendevalda med kända funktionshinder det fanns i kommu- nerna. I 17 av de kommuner i som besvarade enkäten finns det inga ledamöter i kommunfullmäktige med kända funktions- hinder, i sju kommuner finns det en ledamot, i två kommuner finns det tre, i tre kommuner finns det två och i två olika kommu- ner finns det fyra respektive sex ledamöter med funktionshinder. I detta sammanhang bör noteras att man från vissa kommuner även har räknat in ersättare till kommunfullmäktige. Vi vet dock inte om alla kommuner har uppgett både ersättare och ordinarie. De två kommuner med flest antal ledamöter med kända funk- tionshinder, och , kommer längre fram i detta kapitel granskas något närmare. Vi har bland annat genomfört intervjuer med såväl kommunalråden som politiker med funktionshinder för att försöka belysa om dessa kommuner skiljer sig från de övriga i några viktiga anseenden. Vad gäller representationen i nämnder och styrelser av förtroen- devalda med funktionshinder var representationen liknande den för kommunfullmäktige. I 19 kommuner finns det inga ledamöter med kända funktionshinder, i fyra kommuner finns det en ledamot med funktionshinder, i en kommun finns det två ledamöter, i fyra kommuner finns tre ledamöter med kända funktionshinder, i två kommuner finns det fyra ledamöter med kända funktionshinder och slutligen i en kommun finns det sex ledamöter som är funk- tionshindrade. Fördelningen enligt partitillhörighet av dessa ledamöter framgår enligt tabell 1. Siffrorna i den sista kolumnen visar represen- tationen i regionfullmäktige. Partitillhörighet och antal förtroendevalda med funk- tionshinder Resultat vid val till Som framgår av tabell 1 jämför vi med valet till regionfullmäktige i . Här ställde inte Pensionärers Intresseparti (SPI) upp, vilket är representerat i några enstaka skånska kommu- ner. Mest uppmärksammad har man kanske blivit i , där partiet fick en vågmästarroll i fullmäktige. I regionfullmäktige har det vid sidan av riksdagspartierna funnits vissa mindre partier som ofta betecknats som populistiska missnöjespartier, som exem- pelvis och som bildat en teknisk val- allians under beteckningen väl. I politiskt hänseende kan dessa knappast jämföras med SPI. Som framgår av tabellen är det sålunda i första hand Socialdemokraterna och som är överrepresenterade i relation till sin politiska styrka i . Detsamma gäller för övrigt Pensionärers Intresseparti. I någon mån kan man hävda att denna partibildning vuxit fram därför att man från vissa grupper ansett att pensionärers (också förtidspensionärers) intressen inte tillgodosetts i tillräcklig omfattning. Detta parti har därför i linje med sin politik försökt få in fler pensionärsledamöter i fullmäktigesamlingarna. I tabell 2 redovisas fördelningen av olika typer av funktionshin- der bland de förtroendevalda kommunpolitikerna i enligt vår enkät. Vi har talat om kända funktionshinder. Det betyder att dessa personer antingen själva klart gått ut och deklare- rat att man har ett funktionshinder eller att man har en sådan typ av handikapp att det är uppenbart för de flesta i omgivningen, genom att man till exempel sitter i en rullstol eller går omkring med vit käpp. Man kan anta att det finns åtskilliga fler bland samt- liga valda kommunala förtroendemän i som själva upplever att man har någon typ av funktionsnedsättning. Emellertid väljer man i allmänhet att behålla informationen om denna för sig själv. När det gäller en person som till exempel är depressiv och därför regelbundet medicinerar för sin depression, antar vi oftast att denne person inte för fram detta till vare sig den kommunala interna informationen eller till kommunmedborgarna i allmänhet. Begreppet funktionshinder är inte alldeles enkelt och det pågår en levande vetenskaplig diskurs kring hur det ska definieras. arbetar exempelvis , , med en revidering av den tidigare klassificeringen som fokuserade på begreppen skada, sjukdom, handikapp och funktionsnedsätt- ning. I det revideringsarbete som pågår tycks än tydligare möjlig- heterna till full och lika delaktighet i samhället att fokuseras. Det blir därför också i allt högre grad den enskilde som genom sina upplevelser själv definierar sina tillkortakommanden i fråga om deltagande i skilda samhälleliga aktiviteter. Det nya klassificerings- systemet ICIDH-2 föreligger i en betaversion, som är föremål för diskussioner bland olika intressenter från såväl nationella, professionella som brukarnas perspektiv. Fördelning av funktionshinder bland förtroendevalda kommunpolitiker i Den specificering av kända funktionshinder bland kommunpoliti- kerna i som redogörs för i tabell 2 är kanske inte särskilt uppseendeväckande. Rörelsehinder är i de flesta mätningar i skilda populationer det vanligaste funktionshindret. En väl så intressant fråga är dock arten och graden av de funktionsnedsättningar som politikerna i vår undersökning har. Om detta vet vi relativt lite. Man kan generellt anta att handikapp som är betingade av en nedsatt funktion i och som upplevs som ett känt funktionshinder inte kan hänföras till ett lättare handikapp. Vi föreställer oss att det antagligen bland politiker finns ganska många som har vissa inskränkningar i sin rörelseapparat och som upplever det som besvärligt i vissa situationer och som särskilt belastande, men att dessa inte ingår i den grupp som här är redovisad. När det gäller personer som har rapporterats som hörselskadade rör det sig sannolikt om de som har behov av olika hörselhjälpme- del, som hörapparat eller hörselslinga. Det finns ingen i vårt mate- rial som är rapporterad som döv. Inte heller har vi i vårt material stött på någon som använder sig av teckentolk vid sammanträden med kommunala nämnder eller styrelser. Gruppen synskadade är per definition tämligen vid med hänsyn till arten och graden av synnedsättningen. Vi utgår dock från att de som har rapporterats ha synskada som ett ett känt funktionshin- der har en så pass allvarlig nedsatt synförmåga att man behöver någon form av kompensatorisk teknik. I gruppen finns såväl helt blinda som de med relativt god läsförmåga av vanlig text. Vi har ingen kunskap om hur fördelningen ter sig längs synskärpevaria- beln, men självklart skiljer sig arten av de åtgärder som behövs för att öka tillgängligheten i det kommunalpolitiska arbetet ganska väsentligt åt mellan exempelvis de som är helt blinda och de som har en synskärpa kring 0,3 eller till och med högre. När det gäller de övriga grupperna av kända funktionshinder bland politiker i kommuner är det endast en reumatiker som anges. Vi har ovan antytt att till exempel människor med kro- niska psykiatriska funktionshinder knappast tillhör gruppen kända handikappade politiker. Frågan är också hur det förhåller sig med allergiker. Det skulle förvåna oss om det inte fanns några politiker i som hade i varje fall lindriga allergiska problem. Tillgänglighetsfrågorna för allergiker har särskilt uppmärksammats i enkät. Det finns också skäl till att fundera över huruvida det som bru- kar kallas små och mindre kända handikappgrupper finns repre- senterade. För vissa av dem – till exempel de så kallade elallergi- kerna – krävs tämligen omfattande åtgärder för att göra normala sammanträdeslokaler tillgängliga. Ett sätt att öka funktionshindrade personers delaktighet i den kommunala politiken kan vara att inrätta ett handikappråd i kom- munen. Alla kommuner i som besvarade enkäten uppgav att de hade ett aktivt och fungerande handikappråd, men hur repre- sentationen ser ut skiftar emellertid relativt mycket. Antal repre- sentanter i från handikapprörelsen varierar från fem upp till sexton ledamöter. Att antalet skiftar så pass mycket beror kanske till stor del på att skillnaden mellan ordinarie och suppleanter i handikapp- rådet varierar mellan de olika kommunerna. De tolv handikapporganisationer som oftast är representerade i handikappråden i de olika skånska kommunerna är följande: FUB, , Unga och Vuxna RBU, och Vuxna HSO, Handikappförbundens , Deltagandet i de kommunala handikappråden upplevs som viktigt bland de flesta lokala handikapporganisationer som vi inhämtat åsikter från. Emellertid finns det olika strukturer för det lokala samarbetet mellan handikapporganisationerna. På riksplan finns Handikappförbundens Samarbetsorgan, HSO. Detta är ett samverkansorgan mellan samtliga större handikapporganisationer med undantag av , . Ett annat större förbund, DHR, , är med i HSO:s nationella arbete, men däremot inte i det lokala. HSO har i allmän- het organisationer på länsnivå, så också i . I det konkreta arbetet med att finna representanter för de olika handikapporgani- sationerna kan det i olika kommuner uppstå problem med att finna en rimlig fördelning mellan de olika förbunden och antalet platser i de kommunala handikappråden. I allmänhet förkommer också någon form av samarbetsstruktur för de skilda handikappförening- arna i mer eller mindre formaliserade tappningar i de olika kommunerna. Det har inom ramen för den här studien inte givits några möjlig- heter att analysera i vilken grad man kan anse att de kommunala handikappråden är inkörsportar till ett vidare politiskt engagemang bland representanterna för handikapprörelsen. Det är förstås också tänkbart att de kommunala handikappråden kan verka direkt kontra- produktivt i detta hänseende. Exempelvis kan man tänka sig att många potentiellt kommunalpolitiskt intresserade personer med funktionshinder väljer att engagera sig i handikapprörelsen och upplever att man som representant i det kommunala handi- kapprådet i allt väsentligt kan tillgodose sitt kommunalpolitiska engagemang härigenom. Den rimliga hypotesen är dock den mot- satta, det vill säga att deltagandet i kommunala som representanter för handikapporganisationerna i förlängningen leder fram till ett vidare intresse och engagemang för kommunal- politiken. Emellertid är det inte i första hand som vägröjare för högre grad av politisk delaktighet som de kommunala handikappråden inrät- tats. I stället är de avsedda att främst vara ett informationsorgan för ömsesidigt utbyte mellan de kommunala förvaltningarna och nämnderna å ena sidan och handikapporganisationerna å den andra. Som vi ska se när vi redogör för hur de kommunala handi- kapplanerna ter sig, varierar både graden och arten av informa- tionsflödet i de kommunala handikappråden avsevärt mellan olika kommuner. Ambitionsnivån i informationsutväxlingen och handi- kapporganisationernas delaktighet i beslutsprocessen är minst sagt varierande. Idéerna bakom de kommunala handikappråden kan i viss utsträckning ses i perspektivet av vad som under de senaste decen- nierna benämnts som empowerment-process. Genom att släppa in personer med funktionshinder i kommunala samverkansorgan, som exempelvis i de kommunala handikappråden, kan denna grupp i förlängningen anses få ta del av den politiska process som andra medborgargrupper tillvinner sig genom politisk organisering. I en mening kan handikappråden ses som strategiska instrument i empowerment-processen som syftar till att ge personer med funk- tionshinder mer makt som individer och som kollektiv. Det måste dock betonas att det finns många frågor om de kommunala handi- kapprådens roll för att öka (och kanske till och med ibland minska) det politiska deltagandet bland personer med funktions- hinder i kommunala sammanhang som ännu är obesvarade. Enkäten bestod till stor del av frågor om olika anpassningar som har gjorts i kommunerna för att underlätta för personer med funk- tionshinder att delta och arbeta i den kommunala demokratipro- cessen. På frågan om det har genomförts några speciella handi- kappanpassningar i fullmäktiges lokaler svarade 25 kommuner att de har gjort åtminstone någon form av handikappanpassning i fullmäktiges sammanträdeslokaler, fyra kommuner har inte genomfört någon anpassning och två kommuner besvarade inte denna fråga. Genomförda anpassningar i fullmäktiges lokaler Hörselslinga och lokal anpassad för rullstol Hörselslinga, anpassad lokal och handikapptoalett Hörselslinga, anpassad lokal för rullstolsburna, synskadade samt Vid en jämförelse med undersökning beträffande anpassningar för hörselskadade av kommunfullmäk- tiges sammanträdeslokaler är resultatet ungefär detsamma. I Han- dikappombudsmannens undersökning framkommer att hörsel- slinga finns installerad i av kommunfullmäktiges loka- ler. Som framkommer av tabell 3 är motsvarande siffra för kommuner . Vad gäller anpassningar i nämndernas sammanträdeslokaler upp- gav tolv av kommunerna att de har genomfört något slag av handi- kappanpassningar i dessa, 14 uppgav att de inte har gjort det och fem kommuner besvarade inte frågan. Genomförda anpassningar i nämndernas sammanträdeslokaler Hörselslinga och lokal anpassad för rullstol Hörselslinga, anpassad lokal och handikapptoalett Antalet lokaler med hörselslinga varierar i de olika kommunerna. I tio kommuner finns det inga sammanträdeslokaler med hörsel- slinga, i 14 kommuner finns det enbart ett sammanträdesrum med hörselslinga, i fyra kommuner finns det två rum med hörselslinga, i två kommuner finns det tre rum med hörselslinga och i en kom- mun finns det fem sammanträdesrum med tillgång till hörselslinga. Att lösa transportproblemen för att ta sig från och till olika typer av möten är viktigt inte bara för kommunpolitiker utan också för andra engagerade medborgare. För personer med funktionshinder finns färdtjänst (se avsnitt 7). Därför blir färdtjänstreglerna mycket centrala för att personer med funktionshinder ska ha full och lika delaktighet och möjligheter att engagera sig politiskt. I vår enkät till kommuner hade vi med en fråga om hur man hade planerat för transporterna för förtroendemän med funktionshinder. Fördelningen av svaren framgår av tabell 5. Olika slag av transport för förtroendemän med funk- tionshinder Ersättning för vanliga taxiresor Särskilda regler för färdtjänst