sou · GPB3100 · 2002-01-01 00:00:00 — Den person- uppgiftsansvarige är endast skyldig att utnyttja de sök- och sam- manställningsmöjligheter som denne har tillgång till och rätt att använ- da sig av för att få fram information att lämna till den registrerade. De begränsningar som finns i möjligheten att söka efter en s.k. elektronisk handling innebär att domstolarna saknar rättsliga befogenheter, och vanligen även tekniska möjligheter, att kontrollera i vilken omfattning uppgifter om en person behandlas i handlingar som hör till ett mål eller ärende som inte rör honom eller henne. Därmed har en person, som är registrerad på ett sådant sätt, inte heller rätt att kräva att domstolen gör den typen av kontroller. (Avsnitt 6.3.1) Bestämmelser om rättelse och om skadestånd finns i 28 § respektive 48 § personuppgiftslagen och gäller vid behandling av personuppgifter vid domstolar. Rätten till skadestånd avser de särskilda regler som gäller enligt personuppgiftslagen och omfattar därför endast levande fysiska personer, men det utesluter självfallet inte att även andra kan ha rätt till ersättning enligt de allmänna skadeståndsrättsliga principer som gäller vid skada som enskilda lider till följd av offentlig verksamhet. (Avsnitt 6.3.2) De flesta beslut som fattas i domstolarnas verksamhet och som gäller behandling av personuppgifter enligt denna lag är interna eller admi- nistrativa och berör inte direkt enskildas intressen. Administrativa be- slut fattas t.ex. om domstolarna beslutar att inom databasen inrätta särskilda register. Enskilda berörs dock direkt av domstolarnas beslut om rättelse och information efter begäran och sådana beslut är därför överklagbara. Talan mot beslut om rättelse och information förs i olika ordning beroende på vilken domstol eller nämnd som fattat beslutet. (Avsnitt 6.3.3) Särskilt yttrande av och Enligt förslaget skall parter få ha tillgång till uppgifter – men inte elektro- niska handlingar – i egna mål eller ärenden. En sådan begränsning i lag- stiftningen är enligt vår mening olycklig. Hur omfattande en direktåtkomst för parter beträffande uppgifter bör vara är, som konstateras i den allmänna motiveringen (s. 158), till stor del en fråga om vilka tekniska lösningar som finns till hands för att lösa pro- blem med blockering av känsliga uppgifter. Regeringen föreslås därför genom föreskrifter stegvis kunna öppna de rättsliga förutsättningarna för direktåtkomst för olika uppgifter när de tekniska förutsättningarna förelig- ger. Samma principiella synsätt kan enligt vår mening också appliceras på frågan om parters tillgång till elektroniska handlingar i egna mål eller ärenden. Det går redan nu att förutse besparingar och effektivitetsvinster t.ex. genom delgivning och skriftväxling via direktåtkomst till domstolar- nas system beträffande handlingar som på domstolens initiativ sänds med post till parterna. Den tekniska utvecklingen på området går också fort. I lagstiftningen – som föreslås träda i kraft om – bör där- för tillgång till uppgifter och handlingar regleras på samma sätt, dvs. ge parter möjligheten att få tillgång till denna information så snart regeringen och domstolarna i samråd med myndigheter och advokater bedömer att de tekniska och praktiska förutsättningarna föreligger. I avvaktan på underlag för en sådan bedömning bör dock parters tillgång tills vidare vara begrän- sad i enlighet med förslaget till förordningar. Direktåtkomst för andra myndigheter, advokater m. fl. Enligt förslaget skall domstolar och nämnder inom de olika organisatio- nerna få ha direktåtkomst till uppgifter i varandras mål och ärenden. Be- träffande mål och ärenden som inte pågår skall dock tillgången vara be- gränsad till uppgifter enligt 2 kap. 3 § första stycket 4 i lagförslagen, dvs. uppgifter om saken, målnummer o.dyl. Genom denna tillgång skapas en effektiv och ändamålsenlig möjlighet för domstolarna att söka efter vägle- dande avgöranden. Att det skapas en sådan möjlighet är både angeläget och självklart för en modern domstolsorganisation. Myndigheter utanför domstolsväsendet och advokater ges i förslaget inte någon motsvarande möjlighet till direktåtkomst för att söka efter väg- ledande avgöranden i domstolarnas system. Detta är enligt vår mening olyckligt. I många fall har myndigheter och enskilda funktioner som motsvarar domstolarnas och de fungerar i vissa fall som underinstanser till domsto- larna. Åklagare lagför i allt större utsträckning brott genom strafföreläg- gande. Skattenämnderna vid skattemyndigheterna avgör mål om taxering i första instans. Skiljenämnder avgör ett stort antal tvister. Därtill kommer att huvuddelen av alla tvister inom civil- och affärsområdena når sin lös- ning utanför domstol redan genom de kontakter parternas advokater har med varandra eller genom den omedelbara rådgivning en part får hos av honom anlitad advokat. En mycket betydande del av den rättsliga verk- samheten bedrivs alltså vid sidan av domstolarna. Det finns därmed stora kvalitets- och effektivitetsvinster att göra genom att ge ytterligare myndig- heter och yrkesgrupper samma möjligheter som domstolarna att söka efter vägledande avgöranden. Givetvis måste det göras en avvägning mellan nyssnämnda vinster och enskildas behov av ett starkt integritetsskydd. Enligt vår mening kan dock en direktåtkomst som är begränsad till de uppgifter som avses i lagförsla- gens 2 kap. 3 § första stycket 4, inte anses utgöra ett sådant hot mot en- skildas integritet som väger över kvalitets- och effektivitetsaspekterna. Därtill kan vi inte heller dela uppfattningen att en sålunda begränsad di- rektåtkomst skulle innebära att allmänhetens förtroende för domstolarna som oberoende och objektiva instanser skulle äventyras. Behovet av tillgång till vägledande avgöranden skulle möjligen kunna tillgodoses genom utlämnande enligt 4 § förslagen till förordningar. Fram- ställningar om sådana utlämnanden skulle dock behöva göras till varje personuppgiftsansvarig domstol för sig av varje intresserad myndighet eller enskild, och därefter sammanställas. Ett sådant förfarande framstår därför inte som praktiskt användbart. Sammanfattningsvis menar vi alltså att direktåtkomst till de uppgifter som avses i lagförslagens 2 kap. 3 § första stycket 4 för den rättsliga verk- samhet som bedrivs utanför domstolarna har ett så betydande värde att den bör tillåtas. Behandling av personuppgifter vid all- männa domstolar, allmänna förvaltnings- domstolar samt hyres- och arrendenämnder Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att granska regleringen och använd- ningen av personregister eller annan behandling av personuppgifter i verksamhet vid de allmänna domstolarna och de allmänna förvalt- ningsdomstolarna samt hyres- och arrendenämnderna. Utredaren skall föreslå författningsändringar som behövs för den framtida behandling- en av personuppgifter i dessa verksamheter. Utredaren skall särskilt beakta behovet av en teknikoberoende re- glering som tillgodoser såväl domstolarnas och nämndernas behov av en väl fungerande informationshantering som enskildas behov av skydd för den personliga integriteten. Nuvarande reglering grundar sig på den upphävda datalagen Den övergripande regleringen av personregister har åter- funnits i datalagen (1973:289). En grundläggande tanke med den lag- stiftningen var att förandet av register med hjälp av automatiserad da- tabehandling skulle ske i kontrollerade former, om registren innehöll upplysningar om enskilda personer och av olika skäl ansågs integritets- känsliga. Bland annat krävdes för förandet av sådana register antingen tillstånd från Datainspektionen eller att inrättandet av registren hade beslutats av regeringen eller . Flertalet av de personregister som används av domstolar förs med stöd av antingen förordning eller med Datainspektionens tillstånd. I och med att personuppgiftslagen (1998:204) trädde i kraft upphörde datalagen att gälla. tillämpas till och med i fråga om behandling av personuppgifter som påbörjades före . Personregister vid de allmänna domstolarna För de allmänna domstolarna gäller förordningen (1986:104) om regis- terföring vid de allmänna domstolarna med hjälp av automatisk databe- handling, som trädde ikraft . Genom förordningen re- gleras främst det målhanteringssystem som tingsrätterna använder (MÅHS) och den överrättsversion av systemet som används av Hovrätten för (MÅHS-ÖR). Dessa målhan- teringssystem innefattar ett heltäckande kanslistöd med funktioner som t.ex. blanketthantering, bevakning av tidsfrister och dagbokföring. Sy- stemen innehåller uppgifter om bl.a. måltyp och målgrupp, parternas namn, adress och personnummer samt en kort beskrivning av saken i ett mål. Till systemen är även knutna de dokument som upprättas av domstolarna, t.ex. domar, beslut och skrivelser. För tingsrätterna inne- fattar systemen också en domsrutin för brottmål avseende domslut, med en särskild elektronisk rapporteringsrutin för uppgifter som lämnas till . Förordningen reglerar även de målregister som förs av Högsta dom- stolen och . Dessa register är inte lika omfattande som målhanteringssystemen till funktion och innehåll. De innehåller dock personuppgifter om parter m.fl. samt registreringsuppgifter om målen. Vid sidan av de personregister som förs av de allmänna domstolarna med stöd av författning finns ett antal register för vilka Datainspektio- nen har meddelat tillstånd. Det gäller de målregister som förs av hov- rätterna, med undantag av och Hovrätten för Västra Sveri- ge. Dessa register är förhållandevis enkla jämfört med målhanterings- systemen och innehåller främst registreringsuppgifter. Tingsrätterna använder sig dessutom av ett särskilt personregister för bouppteckningar. Bouppteckningsverksamheten skall dock föras över från domstolsväsendet till skatteförvaltningen (prop. 1999/2000:1 utgiftsområde 4, bet. 1999/2000:JuU1, rskr. 1999/2000:78). pågår ett lagstiftningsarbete för att ge- nomföra reformen. är vid sidan av övriga register ansvarig även för sjöfartsregistret. vid är ansvarig för företagsinteckningsregistret. Regeringen har emellertid i budgetpropositionen (prop. 2000/01:1 utgiftsområde 4) före- slagit att godkänner att dessa verksamheter förs över från tingsrätterna till respektive Patent- och registreringsver- ket. Regeringen har aviserat att den avser att lägga fram en proposition i syfte att förändringarna skall kunna träda i kraft såvitt avser företagsinteckningsregistret och den 1 de- cember 2001 såvitt avser sjöfartsregistret. Hos inskrivningsmyndigheterna, som är knutna till tingsrätterna, förs inskrivningsdelen av fastighetsregistret. Inskrivningsmyndigheter- na är emellertid inte personuppgiftsansvariga, utan detta ansvar har . Den omfattande automatiserade behandling av personuppgifter vid allmänna domstolar som inte sker i personregister är helt oregle- rad. Det gäller t.ex. framställning av domar och beslut m.m. med hjälp av ord- och textbehandling. Personregister vid de allmänna förvaltningsdomstolarna För de allmänna förvaltningsdomstolarna finns författningsreglering av datorstöd endast i fråga om länsrätterna. Samtliga länsrätter använder sig av ett målhanteringssystem (MÅHS) med stöd av förordningen (1994:90) om registerföring vid länsrätt med hjälp av automatisk data- behandling, som trädde i kraft . Systemen innehåller motsvarande funktioner och uppgifter som de ovan beskrivna målhan- teringssystemen i allmän domstol, naturligtvis med undantag för de särskilda funktionerna som finns för tingsrätter avseende uppgifter i brottmål. Regeringsrätten och kammarrätterna använder sig av ett datoriserat målregister som förs med stöd av tillstånd från Datainspektionen (Find- it). Detta målregister tillåter till skillnad från övriga verksamhetsstöd att en domstol gör sökningar i de andra domstolarnas register såväl som i sitt eget. Målregistren innehåller dels registreringsuppgifter om mål och inblandade parter m.fl., dels uppgifter om tidigare avgöranden. Till skillnad från övriga system är det möjligt att i dessa register göra rätts- fallssökningar med hjälp av sökordsfunktioner hänförliga till beskriv- ningar av saken i ett mål. och beslut finns dock inte lagrade i fulltext. Kammarrätten i har dessutom tillstånd att föra ett person- register över egna avgöranden som lagras elektroniskt i fulltext, dock i avidentifierad form. Liksom för de allmänna domstolarna gäller för förvaltningsdomsto- larna att den automatiserade behandling av personuppgifter som inte sker i personregistren är helt oreglerad. Det gäller t.ex. framställning av domar och beslut m.m. med hjälp av ord- och textbehandling. Personregister vid hyres- och arrendenämnderna För hyres- och arrendenämnderna finns ingen författningsreglering av datorstöd och registerföring. De större hyresnämnderna i , och använder sig liksom tingsrätter och länsrätter av ett mål- och ärendehanteringssystem (MÅHS), dock med stöd av till- stånd från Datainspektionen. Systemet innehåller motsvarande funktio- ner och uppgifter som de ovan beskrivna målhanteringssystemen i läns- rätterna. Övriga hyres- och arrendenämnder för inte några tillstånds- pliktiga personregister. trädde personuppgiftslagen (1998:204) i kraft. Därigenom genomfördes och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 31, Celex 395L0046), det s.k. dataskyddsdirektivet. Beträffande sådan behandling av person- uppgifter som hade påbörjats vid ikraftträdandet skall dock datalagen (1973:289) tillämpas till utgången av . Införandet av personuppgiftslagen innebär att det är nödvändigt att granska de befintliga registerförfattningarna för de allmänna domsto- larna och länsrätterna. I och med att Datainspektionens tillstånd för personregister upphör att gälla vid utgången av , är det även nödvändigt att granska de register som inte regleras i författning. Av särskild betydelse i det avseendet är Regeringsrättens och kammar- rätternas målregister (Find-It). är det viktigt att överväga hur domstolarna och nämnder- na skall kunna utnyttja möjligheterna till informationsbehandling och informationsöverföring för att ytterligare effektivisera inom respektive verksamhetsområde. En särskild utredare tillkallas för att kartlägga användningen av personregister och annan behandling av personuppgifter i verksamhet vid de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna samt hyres- och arrendenämnderna. Även frågan om gallring och arki- vering av ADB-material i detta sammanhang skall utredas. Personregis- ter och annan behandling av personuppgifter i inskrivningsmyndighe- ternas verksamhet omfattas dock inte av utredarens uppdrag. Detsam- ma gäller behandling av personuppgifter i tingsrätternas bouppteck- ningssystem samt i sjöfartsregistret och företagsinteckningsregistret. Utredaren skall föreslå de författningsändringar och andra regler som bedöms vara motiverade. En utgångspunkt för utredningsarbetet skall vara att skapa enkla och tydliga regler som är anpassade efter den tekniska utvecklingen. En annan viktig utgångspunkt skall vara att anpassa regleringen av behand- ling av personuppgifter så att den tillgodoser behovet av ett effektivt IT-stöd i mål- och ärendehanteringen. Av betydelse är därvid att det inom regelverket ges möjligheter att utveckla datorsystem som under- lättar utbytet av information såväl inom och mellan domstolar som mellan domstolar och myndigheter inom rättsväsendet, parter och andra som berörs av ett mål eller ärende. Utredaren skall även beakta möjlig- heterna för domstolarna och nämnderna att tillämpa en sammanhängande elektronisk mål- och ärendehantering. Utredaren skall i detta sammanhang också analysera vad som krävs för domstolarnas interna administration, t.ex. ekonomiadministration. I 2 kap. 3 § regeringsformen anges att varje medborgare, i den ut- sträckning som närmare anges i lag, skall skyddas mot att den personli- ga integriteten kränks genom registrering av uppgifter med hjälp av automatisk databehandling. Denna princip kommer även till uttryck i dataskyddsdirektivet och personuppgiftslagen. Utredaren skall i enlig- het härmed beakta att en reglering av domstolarnas och nämndernas behandling av personuppgifter måste utformas på ett sådant sätt att enskildas rätt till personlig integritet skyddas. Det kan på goda grunder antas att det finns ett behov av särregler för domstolarnas och nämndernas verksamheter. Regleringen av be- handlingen av personuppgifter bör emellertid så långt det är möjligt utformas i överensstämmelse med personuppgiftslagens bestämmelser. Givetvis får regleringen inte strida mot dataskyddsdirektivet. Utredaren har stor frihet att ta upp andra frågor som anknyter till detta område och där så bedöms vara angeläget lämna förslag på lös- ningar. Särskilda bestämmelser om sekretess för uppgifter hos domstolarna återfinns bl.a. i 12 kap. sekretesslagen (1980:100). Dessa bestämmelser innebär i korthet följande. I förekommande fall följer sekretessen med till domstolen. Domstolen har sedan att vid skilda tillfällen under pro- cessen pröva om sekretessen skall bestå eller inte, exempelvis vid en förhandling eller när målet eller ärendet avgörs. För uppgifter vid dom- stolarna gäller emellertid ingen enhetlig sekretess. De sekretessbe- stämmelser som i förekommande fall blir tillämpliga i olika måltyper kan skilja sig åt vad avser det intresse som sekretessen skall skydda. Därtill innebär vissa sekretessbestämmelser absolut sekretess medan andra sekretessbestämmelser är utformade så att presumtionen är att uppgifterna är offentliga. Detta förhållande kan innebära såväl rättsliga som praktiska pro- blem vid en utökad hantering av personuppgifter på automatiserad väg. Det förhållandet att många uppgifter i domstolarna inte omfattas av sekretess över huvud taget kan även innebära problem från integritets- synpunkt när allt fler uppgifter samlas i datorsystem med omfattande sökmöjligheter. Utredaren skall med detta som utgångspunkt undersöka om det finns behov av att ändra eller komplettera de bestämmelser i sekretesslagen som gäller uppgifter vid domstolarna eller föreslå rätts- liga begränsningar av domstolarnas och därmed allmänhetens sökmöj- ligheter. Utredaren skall i ett delbetänkande redovisa sina förslag när det gäller Regeringsrättens och kammarrätternas mål- register samt övrig behandling av personuppgifter som påverkas av att datalagen helt upphör att gälla . Uppdraget i övrigt skall redovisas . Utredaren skall i enlighet med 14 § kommittéförordningen (1998:1474) redovisa de eventuella ekonomiska konsekvenserna av de förslag som läggs fram. Utredaren skall hålla sig underrättad om Of- fentlighets- och sekretesskommitténs arbete (Ju 1999:06 ).