sou · GPB326d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Ett licensavtal gäller mot panthavaren, om avtalet har slutits före an- sökan om registrering av pantavtalet. Paragrafen har samma lydelse som 34 h § VmL. 64 § Bestämmelser i annan lag om handpanträtt vid utmätning eller i konkurs gäller också för panträtt i rätten till ett varumärke eller en varu- märkesansökan. När ansökan om registrering enligt 57 § kommer in till medför det samma rättsverkningar som när en panthavare tar en lös sak i besittning. Säljs rätten till ett pantsatt varumärke eller en pantsatt varumärkes- ansökan vid utmätning eller i konkurs, består sådana licensavtal som avses i 63 § andra stycket. Paragrafen har samma lydelse som 34 i § VmL. 65 § Pantborgenären får sälja panten och ta ut sin fordran ur köpe- skillingen endast om han har underrättat gäldenären och andra kända sakägare om försäljningen och dessa har fått skäligt rådrum att bevaka sin rätt. Vid en försäljning enligt denna paragraf består sådana licensavtal som avses i 63 § andra stycket. Paragrafen har samma lydelse som 34 j § VmL. 8 kap. Vitesförbud, skadestånd, straffansvar m.m. 66 § På yrkande av den som har rätt till ett varukännetecken enligt 3 § eller den som på grund av licens har rätt att använda ett sådant varu- kännetecken får domstolen vid vite förbjuda den som gör intrång i rätten till kännetecknet (varumärkesintrång) att fortsätta intrånget. Om käranden visar sannolika skäl för att intrång förekommer och om det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta intrånget för- ringar värdet av ensamrätten till varukännetecknet, får domstolen meddela vitesförbud för tiden intill dess att målet slutligt har avgjorts eller annat har beslutats. Innan ett sådant förbud meddelas skall svaranden ha fått tillfälle att yttra sig, om inte ett dröjsmål skulle medföra risk för skada. Förbud enligt andra stycket får meddelas endast om käranden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas svaranden. Saknar käranden förmåga att ställa säkerhet, får domstolen befria honom från detta. I fråga om slaget av säkerhet gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten skall prövas av domstolen, om den inte har godkänts av svaranden. När målet avgörs skall domstolen pröva om förbud som har meddelats enligt andra stycket fortfarande skall bestå. I fråga om överklagande av beslut enligt andra eller tredje stycket och i fråga om handläggningen i högre domstol gäller vad som föreskrivs i om överklagande av beslut enligt 15 kap. rättegångs- balken. Talan om utdömande av vite förs av den som har ansökt om förbudet. I samband med sådan talan får talan föras om nytt vitesförbud. De nuvarande reglerna i VmL om vitesförbud på grund av intrång finns i 37 a §. De fick sin nuvarande lydelse genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1993/94:122). Paragrafen i förslaget har samma lydelse som den paragrafen. Angående förbud mot användning av vilseledande varukänne- tecken, se avsnitt 8.8.4. 67 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör varumärkesintrång skall betala skälig ersättning för utnyttjandet av varukännetecknet. Där- utöver skall ersättning betalas för den skada som intrånget i övrigt medför varvid hänsyn skall tas särskilt till 1.den skada som hänför sig till varukännetecknets anseende (goodwill), 2.rättighetshavarens uteblivna försäljning, 3.den vinst som intrångsgöraren har gjort till följd av intrånget och 4.rättighetshavarens intresse av att varumärkesintrång inte begås. Den som utan uppsåt eller oaktsamhet gör varumärkesintrång skall betala ersättning för utnyttjandet av varukännetecknet, om och i den mån det är skäligt. Regeln motsvarar närmast 38 § VmL som tillkom genom lagstift- ning som trädde i kraft (prop. 1993/94:122). Den föreslagna bestämmelsen skiljer sig från den nuvarande genom att vissa av de omständigheter som skall beaktas vid bestämmandet av ersättningen uttryckligen anges. Kommitténs överväganden i fråga om skadestånd redovisas i av- snitt 8.8.2. 68 § Avser intrånget ett varumärke som är skyddat enbart på grund av registrering, skall ersättning för det intrång som skett före registrerings- dagen betalas endast om intrånget gjorts uppsåtligen. Rätt till ersättning får endast avse skada innan talan väcktes. För annan skada är rätten till ersättning preskriberad. Avser intrånget ett varumärke som är skyddat enbart på grund av regi- strering preskriberas dock inte rätten till ersättning i något fall tidigare än efter registreringsdagen. Bestämmelsen i första stycket har sin motsvarighet i 39 § VmL. Bestämmelserna i paragrafen i övrigt har sin motsvarighet i 40 § VmL. Förslaget innebär inga ändringar i sak utan bara språkliga moderniseringar. 69 § Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet gör varumärkes- intrång skall dömas till böter eller fängelse i högst . För försök eller förberedelse till brott enligt första stycket döms till ansvar enligt 23 kap. . Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 66 § får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i första eller andra stycket endast om målsäganden anger brottet till åtal och åtal är påkallat från allmän synpunkt. De nuvarande reglerna om straffansvar, som finns i 37 § VmL, till- kom genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1993/94:122). Paragrafen i förslaget har i stort sett samma lydelse som 37 § VmL. En skillnad är att definitionen av begreppet varumärkesintrång har flyttats till bestämmelsen om vitesförbud (66 § i förslaget). Det beror på att den bestämmelsen kommer före straffbestämmelsen i Och det beror i sin tur på att regeln om vites- förbud i praktiken är viktigare än straffbestämmelsen. En annan nyhet är att åklagaren skall väcka åtal om det är på- kallat från allmän synpunkt. Det skall alltså inte längre krävas att åtal är påkallat av särskilda skäl. Förutsättningarna för väckande av allmänt åtal behandlas i av- snitt 8.8.3. 70 § Avser intrånget ett varumärke som är skyddat enbart på grund av registrering, skall inte dömas till ansvar för intrång som gjorts före regi- streringsdagen. Motsvarande regel om begränsning av straffansvaret finns i 39 § första meningen VmL. Förebyggande av fortsatt intrång 71 § På yrkande av den som har lidit varumärkesintrång får domstolen efter vad som är skäligt till förebyggande av fortsatt intrång besluta att varukännetecken som olovligen förekommer på varor, förpackningar, reklamtryck, affärshandlingar eller liknande skall utplånas eller ändras. Kan en sådan åtgärd inte ske utan att egendomen på vilken kännetecknet förekommer förstörs eller på visst sätt ändras får domstolen besluta om detta. I ett sådant fall får domstolen också, på yrkande, besluta att egen- domen skall mot lösen lämnas ut till den som har lidit intrånget. På yrkande av den som har lidit intrånget får domstolen efter vad som är skäligt till förebyggande av fortsatt intrång besluta att föremål, vars användande skulle innebära varumärkesintrång, skall förstöras eller ändras på visst sätt. Sådan egendom som avses i första och andra styckena får tas i beslag om det skäligen kan antas att ett brott enligt 69 § har begåtts. I fråga om ett sådant beslag tillämpas reglerna om beslag i brottmål i allmänhet. Bestämmelserna i första–tredje styckena tillämpas också i fråga om för- sök och förberedelse till brott enligt 69 § andra stycket. Paragrafen har samma lydelse som 41 § VmL. Den paragrafen till- kom genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1993/94:122). 9 kap. Intrångsundersökning m.m. I VmL finns regler om intrångsundersök- ning. De tillkom genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1998/99:11). I förslaget har dessa regler förts över oförändrade. 72 § Om det skäligen kan antas att någon har gjort ett intrång, får domstolen för att bevisning skall kunna säkras om intrånget besluta att en undersökning får göras hos denne för att söka efter föremål eller hand- lingar som kan antas ha betydelse för utredning om intrånget (intrångs- undersökning). Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för den som drabbas av den eller för något annat motstående intresse. Bestämmelserna i första och andra styckena tillämpas också i fråga om försök och förberedelse till brott enligt 69 § andra stycket. Paragrafen har samma lydelse som 41 a § VmL. 73 § Ett beslut om intrångsundersökning meddelas av den domstol där rättegång som rör intrånget pågår. Om rättegång inte är inledd, gäller i fråga om behörig domstol vad som är bestämt om tvistemål som rör in- trång. Vad som sägs i om inskränkning av domstols behörighet i fråga om tvist som skall tas upp i annan ordning än inför domstol skall dock inte tillämpas. En fråga om intrångsundersökning får tas upp endast på yrkande av den som innehar ett varukännetecken enligt 3 § eller den som på grund av licens har rätt att använda varukännetecknet. Om rättegång inte är inledd, skall yrkandet framställas skriftligen. Innan ett beslut om undersökning meddelas skall motparten ha fått tillfälle att yttra sig. Domstolen får dock meddela ett beslut som gäller till dess annat har beslutats, om ett dröjsmål skulle medföra risk för att föremål eller handlingar som har betydelse för utredning om intrånget skaffas undan, förstörs eller förvanskas. I övrigt skall en fråga om intrångsundersökning som uppkommer då rättegång inte är inledd handläggas på samma sätt som om frågan upp- kommit under rättegång. Paragrafen har samma lydelse som 41 b § VmL. 74 § Ett beslut om intrångsundersökning får meddelas endast om sökanden ställer säkerhet hos domstolen för den skada som kan tillfogas motparten. Saknar sökanden förmåga att ställa säkerhet, får domstolen befria honom från detta. I fråga om slaget av säkerhet gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Säkerheten skall prövas av domstolen, om den inte har godkänts av motparten. I fråga om överklagande av domstolens beslut om intrångsundersök- ning och i fråga om handläggningen i högre domstol gäller vad som före- skrivs i om överklagande av beslut enligt 15 kap. rätte- gångsbalken. Paragrafen har samma lydelse som 41 c § VmL. 75 § Ett beslut om intrångsundersökning skall innehålla uppgifter om 1.vilket ändamål undersökningen skall ha, 2.vilka föremål och handlingar som det får sökas efter, och 3.vilka utrymmen som får genomsökas. Om det behövs, skall domstolen även förordna om andra villkor för verkställandet. Paragrafen har samma lydelse som 41 d § VmL. 76 § Ett beslut om intrångsundersökning gäller . Om ansökan om verkställighet inte har gjorts inom en månad från beslutet, förfaller det. Om sökanden inte inom en månad från det att verkställigheten avslutats väcker talan eller på något annat sätt inleder ett förfarande om saken, skall en åtgärd som företagits vid verkställigheten av intrångs- undersökningen gå åter, i den utsträckning det är möjligt. Detsamma gäller om ett beslut om intrångsundersökning upphävs sedan verkställighet genomförts. Paragrafen har samma lydelse som 41 e § VmL. 77 § Ett beslut om intrångsundersökning verkställs av kronofogde- myndigheten enligt de villkor som domstolen har föreskrivit och med tillämpning av 1–3 kap., 16 kap. 10 §, 17 kap. 1–5 §§ samt 18 kap. utsök- ningsbalken. Sökandens motpart skall underrättas om verkställigheten endast om beslutet om intrångsundersökning har tillkommit efter mot- partens hörande. Myndigheten har rätt att ta fotografier och göra film- och ljudupptagningar av sådana föremål som den får söka efter. Myndig- heten har också rätt att ta kopior av och göra utdrag ur sådana handlingar som den får söka efter. En intrångsundersökning får inte omfatta en skriftlig handling som av- ses i 27 kap. 2 § . Paragrafen har samma lydelse som 41f § VmL. 78 § När ett beslut om intrångsundersökning skall verkställas har motparten rätt att tillkalla ett juridiskt biträde. I avvaktan på att biträdet inställer sig får verkställigheten inte påbörjas. Detta gäller dock inte, om 1.undersökningen därigenom onödigt fördröjs, eller 2.det finns en risk att ändamålet med åtgärden annars inte uppnås. Vid verkställigheten får kronofogdemyndigheten anlita det biträde av en sakkunnig som behövs. Myndigheten får tillåta att sökanden eller ett ombud för sökanden är närvarande vid undersökningen för att bistå med upplysningar. Om ett sådant tillstånd ges, skall myndigheten se till att sökanden eller ombudet inte i större utsträckning än som kan motiveras av verkställigheten får kännedom om förhållanden som kommer fram. Paragrafen har samma lydelse som § VmL. 79 § Fotografier och film- och ljudupptagningar av föremål samt kopior av och utdrag ur handlingar skall förtecknas och hållas tillgängliga för sökanden och motparten. Paragrafen har samma lydelse som 41 h § Vml. 10 kap. Övriga bestämmelser 80 § Om en registrering av ett varumärke har upphävts genom ett beslut eller en dom som har vunnit laga kraft, får domstolen inte döma till skadestånd eller straff eller besluta om annan åtgärd enligt 66–79 §§. I mål om intrång i ett registrerat varumärke skall domstolen, på yrkande av den mot vilken talan förs, förklara målet vilande i avvaktan på att frågan om upphävande av registreringen slutligt avgjorts. Är talan om upphävande inte väckt, skall domstolen i samband med vilandeförklar- ingen förelägga honom att göra det . Bestämmelser av samma innehåll finns i 42 § VmL. Förslaget inne- bär ingen saklig ändring. Särskilda bestämmelser om gemenskapsvarumärken 81 § Vid intrång i ett gemenskapsvarumärke tillämpas bestämmelserna i 69 och 70 §§ om straffansvar. I övrigt gäller 66 § om vitesförbud, 67 och 68 §§ om skadestånd, 71 § om förebyggande åtgärder, 72–79 §§ om intrångsundersökning och 80 § om preklusion m.m. i den mån inte något annat följer av rådets förordning om gemenskapsvarumärken. Den som ger in en ansökan om registrering av ett gemenskaps- varumärke till för vidare befordran enligt artikel 25.2 i rådets förordning om gemenskapsvarumärken skall betala en avgift med belopp som regeringen bestämmer. Detsamma gäller den som begär omvandling av en ansökan om eller en registrering av ett gemenskapsvarumärke till en ansökan om nationell registrering av ett varumärke samt den som begär ett intyg enligt artikel 89.3 i rådets förordning. Bestämmelser av samma innehåll som i första stycket finns i 66 § VmL. Andra stycket har sin motsvarighet i 65 § VmL. Förslaget innebär ingen saklig ändring. 82 § Om det enligt inte finns någon behörig domstol för en talan om upphävande av en registrering, skall talan väckas vid . är behörig domstol i mål som avses i 81 § och i artikel 92 i rådets förordning om gemenskapsvarumärken. En bestämmelse av samma innehåll som i första stycket finns i 26 § andra stycket VmL En bestämmelse av samma innehåll som i andra stycket finns i 67 § VmL. Skyldighet för licenshavare och panthavare att underrätta innehavaren 83 § Vill en licenstagare väcka talan om intrång i rätten till ett varu- kännetecken, skall han underrätta kännetecknets innehavare om detta. Gör han inte det skall talan avvisas. Detsamma gäller, om en panthavare vill väcka talan med anledning av intrång i den pantsatta egendomen. Bestämmelser med samma innehåll finns i 43 § VmL. 84 § Ett slutligt beslut av får överklagas av den som beslutet rör, om det har gått honom emot. Överklagande enligt första stycket görs hos Patentbesvärsrätten från beslutets dag, om inte något annat följer av tredje stycket. Ett slutligt beslut av Patentbesvärsrätten får överklagas till Regeringsrätten från beslutets dag. Vid ett överklagande till Regeringsrätten tillämpas bestämmelserna i 35–37 §§ förvalt- ningsprocesslagen (1971:291). Patentbesvärsrättens beslut skall innehålla uppgift om att det krävs särskilt tillstånd för prövning i Regeringsrätten och om de grunder på vilka ett sådant tillstånd meddelas. Överklagande av beslut i ärenden om upphävande i administrativ ord- ning enligt 30–32 §§ görs hos tingsrätt från beslutets dag. Reglerna om överklagande av beslut i första och andra styckena, som finns i 47 § VmL, är oförändrade i sak. Överklagande av verkets beslut i fråga om upphävande av regi- strering i administrativ ordning regleras i tredje stycket. När det gäller sådana beslut finns det en stark koppling till tingsrätt; om yrkandet om upphävande bestrids skall ju ärendet lämnas över till en tingsrätt. Därför är det mest naturligt att beslut i sådana ärenden överklagas till tingsrätt. Om en registrering har upphävts inom ramen för ett sådant förfarande och innehavaren av registreringen är missnöjd med det beslutet tillämpas inte denna regel om överklagande. Han har i stället att ansöka om återvinning enligt 32 § sjätte stycket i förslaget. Jfr avsnitt 7.5. 85 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter för tillämpningen av denna lag. Regeringen får också meddela närmare föreskrifter om avgifter. Paragrafen motsvarar närmast i 48 och 64§§ VmL. lag om ändring i firmalagen (1974:156) 2 § Ensamrätt till firma förvärvas genom registrering eller genom inarbetning. En förutsättning för ensamrätt till firma på grund av registrering är att firman har särskiljningsförmåga. Ensamrätt till sekundärt kännetecken förvärvas genom inarbetning. Firma registreras enligt bestämmelserna i 8 a–12 §§ och vad som föreskrivs i annan författning om registrering av visst slags firma. Ett näringskännetecken anses inarbetat om, och så länge, det här i landet inom en betydande del av den krets till vilken det riktar sig (omsätt- ningskretsen) är känt som kännetecken för den verksamhet som bedrivs under kännetecknet. Om kännetecknet är inarbetat endast inom en del av landet, gäller ensamrätten endast inom det området. Den som använder ett eget namn med särskiljningsförmåga som när- ingskännetecken inom ett visst geografiskt område, har ett skydd för namnet som för näringskännetecken inom samma område. Vidare har innehavaren av ett varukännetecken med skydd inom ett visst geografiskt område, ett skydd för kännetecknet som för näringskännetecken inom samma område. Denna paragraf handlar om förvärv av ensamrätt till firma och andra näringskännetecken. Bestämmelsen i första stycket har ändrats så att den bättre överensstämmer med 3 § i förslaget till varumärkeslag. En firma som skall registreras måste enligt 9 § skilja sig tydligt från andra firmor samt uppfylla vissa andra krav. Firman behöver dock inte längre ha särskiljningsförmåga för den verksamhet som den avser för att få registreras. Av andra stycket, som är nytt, fram- går att endast sådana firmor som har särskiljningsförmåga får ett skydd genom registreringen. Frågan om kravet på särskiljnings- förmåga vid registrering behandlas i avsnitt 9.5. Tredje och fjärde styckena – som motsvarar andra och tredje styckena i gällande lag – är oförändrade i sak, men innehåller vissa redaktionella ändringar. Bestämmelsen i femte stycket – som motsvarar fjärde stycket i nuvarande lydelse – innehåller villkoren för inarbetning av firma och sekundära kännetecken, se vidare avsnitt 9.10 och 5.7.3. I sjätte stycket finns regleringen av skyddet för namn som naturligt varukännetecken samt regleringen av det korsvisa skyddet. Bestämmelserna – som ersätter dem i 4 och 5 §§ i gäl- lande lag – är utformade så att de överensstämmer med 3 § femte stycket i förslaget till varumärkeslag. Frågan om skyddet för namn som naturligt varukännetecken behandlas i avsnitt 5.7.4. 2 a § Ett näringskännetecken anses ha särskiljningsförmåga om det är äg- nat att skilja den verksamhet som bedrivs i en rörelse från den som bedrivs i en annan. Vid bedömning av om ett näringskännetecken har särskiljnings- förmåga skall hänsyn tas till att kännetecknet kan förvärva sådan förmåga genom användning. Innehåller ett näringskännetecken en beteckning för associationsform såsom aktiebolag, handelsbolag eller ekonomisk förening eller förkortning därav, skall vid bedömningen bortses från denna. Paragrafen, som är ny, handlar om särskiljningsförmåga hos när- ingskännetecken. I första stycket finns en definition av särskiljningsförmåga som svarar mot 2 § andra stycket i förslaget till varumärkeslag. Vidare finns en bestämmelse om att ett näringskännetecken på samma sätt som ett varukännetecken kan förvärva särskiljningsförmåga genom användning. Frågan om förvärv av särskiljningsförmåga för varumärken behandlas i avsnitt 5.7.2. Bestämmelserna om förvärv av särskiljningsförmåga finns i 9 § andra stycket FL. Av bestämmelsen i andra stycket – som överensstämmer med nuvarande 9 § andra stycket sista meningen FL – framgår att man vid bedömningen av särskiljningsförmågan hos en firma skall bortse från förekommande associationsrättsliga beteckningar. 3 § Ensamrätten till ett näringskännetecken enligt 2 § innebär, att ingen annan än innehavaren i näringsverksamhet får använda 1.ett tecken som är identiskt med näringskännetecknet för verksamhet av samma slag, eller 2.ett tecken som är identiskt med eller liknar näringskännetecknet för verksamhet av samma eller liknande slag, om det finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av tecknet leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder tecknet och innehavaren av näringskännetecknet. När ett näringskännetecken är känt inom en betydande del av omsätt- ningskretsen innebär ensamrätten enligt 2 § dessutom, att ingen annan än innehavaren, i näringsverksamhet, utan skälig anledning får använda ett tecken som är identiskt med eller liknar näringskännetecknet för verksamhet av annat slag, om han därigenom skulle dra otillbörlig fördel av eller orsaka förfång för näringskännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende. Ensamrätten till en registrerad firma utgör dock inte hinder mot att någon annan i näringsverksamhet använder ett tecken inom det område där firman har skydd om denne visar att innehavaren av firman inte kan lida skada av detta. Av denna paragraf framgår vad ensamrätten till ett näringskänne- tecken innebär. Bestämmelserna svarar mot regleringen i 4 § i förslaget till varu- märkeslag, vilken behandlas i kapitel 6. De nuvarande reglerna om ensamrätten till firma finns i 3– 5 §§ FL. 4 § Ensamrätten till ett näringskännetecken ger inte något självständigt skydd för sådan del av kännetecknet som inte har särskiljningsförmåga. Ensamrätten till ett näringskännetecken hindrar inte att någon annan, när det stämmer överens med god affärssed, i näringsverksamhet använder 1.sitt namn eller sin adress, 2.uppgifter om verksamhetens art eller beskaffenhet eller en i verksam- heten utbjuden varas art, beskaffenhet, mängd, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för dess framställande eller andra egenskaper hos varan, eller 3.allmänt brukat ortnamn. Denna paragraf innehåller en reglering om begränsningar i ensam- rättens omfattning. Bestämmelserna är utformade i överensstämmelse med 5 § första och andra styckena i förslaget till varumärkeslag. Någon motsvarighet till dessa bestämmelser finns inte i FL. 5 § Om flera gör anspråk på ensamrätt till näringskännetecken som är identiska eller liknande på det sätt som anges i 3 §, skall den ha företräde som har tidigaste grund för sitt anspråk, om inte annat följer av 6 eller 7 §. Paragrafen innehåller den grundläggande regeln inom det indust- riella rättsskyddet om företrädesrätt för den som har tidigaste grund för sitt anspråk på ensamrätt. Bestämmelsen – som i allt väsentligt överensstämmer med den nuvarande 7 § – är utformad i överensstämmelse med 7 § i förslaget till varumärkeslag. 6 § Rätten till en registrerad firma skall bestå vid sidan av en äldre rätt till ett kännetecken, om ansökan om registrering gjorts i god tro och inne- havaren av den äldre rätten har känt till och funnit sig i att firman efter regi- streringsdagen har använts här i landet i följd. Om firman har använts endast för en del av den verksamhet som den registrerats för, skall rätten bestå endast för denna verksamhet.