sou · GPB31d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vidare bör framgå att fullmakten är återkallelig och hur aktieägaren skall gå till väga för att återkalla full- makten, något som kan ske antingen genom ett skriftligt meddelande till ombudet eller genom att aktieägaren, i förekommande fall efter för- anmälan, infinner sig för att personligen deltaga i stämman. Kallelse till bolagsstämma inför vilken fullmaktsinsamling av nu diskuterat slag skall äga rum bör innehålla uppgift om hur fullmakts- formulär kan erhållas. Beslutar styrelsen att skicka ut fullmakts- formuläret redan tillsammans med en skriftlig kallelse till stämman, får av styrelsens sysslomannaliknande ställning anses följa att formuläret måste tillställas samtliga ägare vilkas postadress är känd för bolaget. Någon särskild bestämmelse därom behövs inte. 4.7Ny teknik för tillhandahållande av stämmoprotokoll Vid bolagsstämma skall enligt 9 kap. 38 § ABL föras protokoll. Senast efter bolagsstämman skall protokollet hållas tillgängligt hos bolaget för aktieägarna. En kopia av protokollet skall sändas till de aktieägare som begär det och uppger sin postadress. I likhet med vad ovan sagt ifråga om information inför bolags- stämma medger bestämmelsen inte att stämmoprotokollet uteslutande tillhandahålls på bolagets hemsida, men hindrar givetvis inte att hem- sidan används som ett komplement. 5Om beteckningen "lekmannarevisor" Bestämmelserna i 11 kap. ABL om allmän granskning trädde i kraft . Förarbetena finns i Ds 1996:65, prop. 1997/98:99 och bet. 1997/98:LU26. En kontroversiell fråga vid tillskapandet av reglerna var vilken benämning som skulle användas på det nya slaget av granskare. Det stod redan från början klart att en annan benämning än revisor måste användas, eftersom granskare av detta slag inte nödvändigtvis skulle motsvara de krav på en revisor som uppställs i EG:s åttonde bolags- rättsliga direktiv. I Ds 1996:65 användes benämningen förtroende- revisor (s. 49 f.). Den benämningen torde huvudsakligen ha sin bakgrund i att förtroenderevisorer uppfattades som något som fram- för allt behövdes i kommunalt ägda bolag. Just i dessa bolag upp- fattades det som angeläget att kommunala förtroendemän fick delta i granskningen. Beteckningen förtroenderevisor fick emellertid kritik under remissförfarandet. En del remissinstanser menade att man hellre borde använda ett uttryck som inte alls innehöll suffixet revisor. Från bl.a. revisorsorganisationerna menade man också att prefixet förtroende- inte var lämpligt, eftersom det kunde ge intryck av att endast dessa granskare skulle ha förtroende hos dem som har utsett dem. Regeringen tog fasta på kritiken och valde – i enlighet med ett under remiss- behandlingen framlagt förslag men utan att utveckla sin mening ytter- ligare – benämningen lekmannarevisor (se prop. 1997/98:99 s. 172). Under riksdagsbehandlingen av propositionen framhöll följande. Ordet lekman för tankarna till en person som inte är fackman och saknar erforderliga kunskaper för sina uppgifter. Med beaktande av vad som i propositionen redovisats beträffande lekmannarevisorns uppgifter (...) anser utskottet att en sådan revisor otvivelaktigt måste ha gedigna fackkunskaper på en mängd olika områden, särskilt när det gäller aktiebolagsrätt och eko- 256 Om beteckningen "lekmannarevisor" Benämningen lekmannarevisor är därför inte lyckad och kan t.o.m. leda till felaktiga slutsatser beträffande vikten av den granskning som en sådan revisor utför. Enligt utskottets mening är emellertid den i motionen föreslagna benämningen förtroenderevisor inte heller lämplig. Ordet förtroende för tankarna till förtroendevalda. Benämningen förtroende- revisor kan också, såsom några av remissinstanserna varit inne på, antyda att auktoriserade och godkända revisorer skulle sakna aktieägarnas för- troende. Även med tanke på att en lekmannarevisor skall kunna utses också i andra aktiebolag än kommunala anser utskottet också av den anledningen att begreppet förtroenderevisor inte bör komma i fråga. Enligt utskottets mening bör regeringen i det fortsatta arbetet med anledning av Aktiebolags- kommitténs återstående betänkanden överväga en annan benämning på den person som skall utföra den granskning som anges i 11 kap. aktiebolags- lagen. antog därefter – utan något formellt tillkännagivande i frågan om benämningen lekmannarevisor – regeringens lagförslag. Frågan har senare diskuterats i andra lagstiftningsärenden. 1998/99:KU30 sade sig utgå från att noggrant och skyndsamt överväger frågan om en riktig och rättvisande benämning samt underströk vikten av att regeringen återkom till med ett förslag i frågan. Kommittén har mot denna bakgrund övervägt hur lekmannarevisor bör benämnas. Redan i det tidigare lagstiftningsärenden diskuterades ett antal olika benämningar på det aktuella bolagsorganet. Såsom nämnts föreslogs först benämningen förtroenderevisor, en benämning som dock både regeringen och sedermera valde bort. En annan beteckning som nämndes under departementsarbetet var förtroendemannarevisor. Den valdes bort därför att den ansågs alltför lång och dessutom associerade enbart till kommunala granskare. En remissinstans förordade beteckningen förvaltningsrevisor. Mot det förslaget kan anföras att också en revisor bedriver förvaltnings- revision. Det förekom också alternativ där suffixet -revisor inte ingick, t.ex. beteckningen granskningsman respektive granskare (en remiss- instans föreslog förtroendegranskare). Vissa remissinstanser framhöll att det var en fördel om beteckningen inte anknöt till ordet revisor. På andra håll ansåg man det ligga ett värde i att ha kopplingen till Om beteckningen "lekmannarevisor" 257 begreppet revisor kvar, vilket torde ha varit den huvudsakliga anled- ningen till att alternativ av detta slag inte valdes. Enligt kommitténs mening bör benämningen på den det aktuella bolagsorganet uppfylla två kriterier. Det ena är att ge uttryck för eller i vart fall skapa associationer till de funktioner som organet skall full- göra i bolaget. Det andra kriteriet är att inte vara förväxlingsbart med benämningen på något av de andra bolagsorganen eller skapa associa- tioner i sådan riktning. Kommittén föreslår mot denna bakgrund benämningen allmän granskare. De är en benämning som anknyter till den redan etablerade kapitelrubriken och den beskrivning av upp- gifterna som lagen innehåller. Uppdraget betecknas i lagtexten som allmän granskning och den rapporten som uppdraget skall utmynna i betecknas granskningsrapport. Benämningen allmän granskare eliminerar också risken för sammanblandning med bolags- organet revisor. Risken för sammanblandning med särskild granskare anser kommittén vara minimal och i vart fall inte av sådan betydelse att den kan tillåtas hindra en i övrigt naturlig benämning. 6Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt När ett publikt aktiebolag eller en aktieägare i ett sådant bolag offent- liggör eller på annat sätt till en vidare krets riktar inbjudan att förvärva aktier eller teckningsrätter i bolaget skall styrelsen, enligt 4 kap. 18 § ABL, upprätta ett emissionsprospekt, om summan av de belopp som till följd av inbjudan kan komma att betalas uppgår till . Detsamma gäller, enligt 5 kap. 16 § ABL, vid inbjudan att förvärva av bolaget utgivna konvertibla skuldebrev, skuldebrev för- enade med optionsrätt till nyteckning eller fristående optionsbevis samt, enligt 7 kap. 27 § ABL, vid inbjudan att förvärva av bolaget utgivna vinstandelsbevis. Det huvudsakliga syftet med aktiebolagslagens regler om prospekt är att tillgodose behovet av information på aktiemarknaden. Bestäm- melserna om prospekt i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument (LHF) och lagen (1992:543) om börs- och clearingverksam- het (LBC) uppbärs av samma övergripande syfte. I kommitténs betänkande Aktiebolagets kapital (SOU 1997:22) för- klarade kommittén att det är olyckligt att aktiebolag och aktieägare, som avser att emittera eller sälja fondpapper, skall behöva beakta pro- spektregler i flera olika lagar. Kommittén föreslog därför att be- stämmelserna om prospekt i aktiebolagslagen upphävs och ersätts av bestämmelser i och LBC. Kommittén återkommer till frågan om det skadeståndsrättsliga ansvaret för fel eller brister i sådant prospekt. Fel eller brister i ett emissionsprospekt kan leda till att aktietecknaren betalar ett överpris för de utbjudna aktierna och därigenom lider ekono- 260 Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt Fråga uppkommer då om vilka möjligheter aktietecknaren har att av styrelsen respektive bolaget utkräva skadeståndsansvar. 6.3Styrelseledamöters och revisors prospektansvar Aktiebolagslagen upptar i 15 kap. bestämmelser om organledamöternas skadeståndsansvar gentemot bolaget liksom gentemot aktieägare eller annan. Styrelseledamot och verkställande direktör, som vid fullgörande av sitt uppdrag uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar bolaget, skall enligt 15 kap. 1 § ABL ersätta skadan. Detsamma gäller när skadan vållas aktieägare eller annan genom överträdelse av aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen. Med stöd av den senare regeln kan en styrelseledamot bli skadeståndsskyldig om ett prospekt uppsåtligen eller av oaktsamhet inte erhållit i lagen föreskrivet innehåll och skada därigenom åsamkats aktietecknare. Av 15 kap. 2 § ABL följer att skadeståndsskyldighet även kan drabba revisor som medverkat vid tillkomsten av sådant prospekt. Om felet eller bristen i prospektet beror på att någon regel utanför aktiebolagslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsord- ningen överträtts regleras styrelsens skadeståndsansvar inte av aktie- bolagslagen. Ansvar får då utkrävas med stöd av allmänna skadestånds- rättsliga principer. Sådan ekonomisk skada som tillfogas aktietecknare på grund av fel eller brist i prospekt utgör med skadeståndslagens terminologi ren förmögenhetsskada. I kontraktsförhållanden är ren förmögenhetsskada ersättningsgill om den vållats uppsåtligen eller av oaktsamhet. I vissa köprättsliga situationer kan ansvaret t.o.m. vara strikt, dvs. oberoende av culpa. Något kontraktsförhållande föreligger emellertid inte mellan aktietecknaren och styrelsen. Styrelsens skadeståndsansvar för fel och brister i prospekt blir i detta fall därför att pröva enligt reglerna om utomobligatorisk skadeståndsskyldighet. Utanför kontraktsförhållanden är ren förmögenhetsskada, enligt 2 kap. 4 § skadeståndslagen, ersättningsgill om den vållats genom brott. I den mån styrelsen förfarit brottsligt när den överträtt prospekt- bestämmelserna – t.ex. när överträdelsen utgjort ett led i ett svindleri- brott – står det alltså klart att styrelsen skall ersätta ren förmögen- hetsskada som den åsamkar aktietecknarna. Har styrelsen visserligen förfarit oaktsamt men inte brottsligt, är läget mindre tydligt. I för- arbetena till skadeståndslagen uttalades att 2 kap. 4 § inte var avsedd att utgöra någon ändring av gällande rätts principiella uppfattning att Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt 261 ersättning för ren förmögenhetsskada i utomkontraktuella förhållanden förutsatte att skadan vållats genom brott eller att skadeståndsskyldighet föreskrevs i lag. Paragrafen var dock inte avsedd att utgöra hinder för en rättsutveckling genom praxis i riktning mot ett vidgat ansvar för ren förmögenhetsskada. Den fick därför inte föranleda motsatsslut (NJA II 1972 s. 609). I praxis där HD utvidgat ansvaret för ren förmögenhets- skada i utomkontraktuella förhållanden, har domstolen understrukit att ersättningsskyldighet för ren förmögenhetsskada, som inte vållats genom brott, utanför kontraktsförhållanden i princip kräver stöd i lag (NJA 1987 s. 692). Aktiebolagslagen upptar inte några bestämmelser om bolagets skade- ståndsansvar. Bolagets ansvar för fel eller brist i prospekt blir därför att bedöma enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer. Som konstaterats ovan är ren förmögenhetsskada i kontraktsför- hållanden ersättningsgill om den vållats uppsåtligen eller av oakt- samhet. Skadeståndsskyldighet för fel eller brist i prospekt torde i kontraktsförhållanden närmast vara att bedöma enligt reglerna om s.k. culpa in contrahendo. Och aktieteckning får, åtminstone vid ny- emission, anses ge upphov till ett kontraktsliknande rättsförhållande mellan tecknaren och bolaget. Emellertid anses enligt den i doktrinen förhärskande uppfattningen ett aktiebolag inte på kontraktsrättslig grund kunna bli skadeståndsskyldigt mot sina aktieägare eller den som i väsentlig mån är att likställa med sådan aktieägare, när dessa personers anspråk hänför sig till teckning eller förvärv av aktier eller andra fondpapper som utgivits av bolaget. Detta avsteg från allmänna rättsgrundsatser har i doktrinen motiverats av hänsyn till skyddet för bolagets borgenärer, särskilt regeln i 12 kap. 1 § ABL att utbetalning av bolagets medel till aktie- ägare kan ske endast enligt aktiebolagslagens regler om vinstutdelning, nedsättning av aktiekapital, överkursfond eller reservfond samt utskiftning vid likvidation. Principen anses ha kommit till uttryck i rättsfallet NJA 1935 s. 270. betänkande konstaterade kommittén att ett upphävande av aktiebolagslagens prospektregler förutsätter en särskild bestämmelse i aktiebolagslagen om styrelses och revisorers ansvar för emissions- 262 Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt prospekt enligt LHF och LBC, som gör det möjligt för den som lidit skada på grund av fel eller brist i emissionsprospekt att utkräva skadestånd av styrelsen i samma utsträckning som lagen medger detta. I enlighet härmed föreslog kommittén ett tillägg till 15 kap. 1 § ABL om ersättningsskyldighet för styrelsen för skada som vållats aktieägare eller annan genom överträdelse av de föreslagna bestämmel- serna i LHF och LBC. På grund av hänvisningen i 15 kap. 2 § ABL till 1 § i samma kapitel underkastades enligt förslaget revisorerna ett mot- svarande ansvar. Vad därefter gäller bolagets prospektansvar anförde kommittén att det får anses tveksamt om det i den svenska doktrinen förhärskande synsättet motsvarar en modern syn på prospektansvaret. Utländska rättsordningar ger sålunda exempel på att aktiebolag anses ansvariga för innehållet i bolagets emissionsprospekt. Att svensk rätt för när- varande inte ger möjlighet att ålägga aktiebolag obegränsad inom- obligatorisk skadeståndsskyldighet mot aktieägare eller aktietecknare i nu behandlade situationer torde emellertid, konstaterade kommittén, vara tydligt. Kommittén förklarade betänkande att den avsåg att återkomma till denna fråga. Det sker i detta slutbetänkande. 6.6Kommitténs förnyade överväganden rörande bolagets prospektansvar 6.6.1Behovet av en ny reglering av bolags prospektansvar Den svenska aktiemarknaden har under vuxit explosionsartat. fanns endast en marknadsplats för handel i aktier, . Antalet aktiemarknadsbolag stannade vid 135 bolag, börsvärdet var 60 mdr kr och årsomsättningen 7,5 mdr kr. är bilden en helt annan. Hundratals nya bolag har sökt sig till aktiemarknaden och nya marknadsplatser har etablerats. När- mare 400 bolags aktier är noterade på OM Stockholmsbörsen eller någon av de två auktoriserade marknadsplatserna. Bara introducerades närmare 60 bolag på aktiemarknaden och tillström- ningen synes bli minst lika stor . Därutöver bedrivs mer eller mindre regelbunden handel genom värdepappersinstitut i ytter- ligare ett hundratal bolags aktier. Aktiemarknadsbolagens samman- lagda marknadsvärde uppgår till 3 700 mdr kr och omsättningen på aktiemarknaden under en enda dag är högre än årsom- sättningen . Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt 263 Ett annat och i förevarande sammanhang betydelsefullt mått på aktiemarknadens utveckling är emissionsvolymen. , 1980, var emissionsvolymen (inkl. emissioner i samband med börs- introduktion) 0,3 mdr kr. var emissionsvolymen 18 mdr kr. Till bilden hör också en i flera hänseenden stark internationalisering av aktiemarknaden. Här kan räcka med att konstatera att såväl aktie- handeln över ländergränserna som det utländska ägandet i svenska aktiemarknadsbolag ökat dramatiskt. Utlandsägandet i de svenska aktiemarknadsbolagen har på mindre än stigit från till . Bakom denna uppgång ligger huvudsakligen amerikanska och brittiska institutioners place- ringar på den svenska aktiemarknaden. Hand i hand med aktiemarknadens expansion har aktieägandet i samhället breddats. Allt fler medborgare placerar en del av sitt spar- kapital i aktier, i vissa fall genom direkt ägande, i andra fall indirekt genom försäkringsbolag, aktiefonder och andra institutioner. Ett aktiebolag som vänder sig till allmänheten för kapitalan- skaffning är skyldigt att upprätta ett prospekt. Fel eller brister i ett emissionsprospekt kan medföra att aktietecknare drabbas av en ekonomisk skada i den meningen att han betalar mer för aktien än han skulle ha gjort om prospektet varit korrekt utformat. Skadestånd för sådan skada kan under vissa förutsättningar utkrävas av bolagets styrelse, om den förorsakats uppsåtligen eller av oaktsamhet. Annor- lunda förhåller det sig med bolagets eget ansvar. Enligt den i doktrinen förhärskande uppfattningen kan ett aktiebolag inte på kontraktsrättslig grund bli skadeståndsskyldigt mot aktieägare eller den som i väsentlig mån är att likställa med aktieägare, när dessa personers anspråk hänför sig till teckning eller förvärv av aktier eller andra fondpapper som utgivits av bolaget. Denna åtskillnad mellan styrelsens och bolagets ansvar för fel och brister i emissionsprospekt är svår att förklara inte bara för småsparare utan för nästan alla som inte har aktiebolagsrätt som specialitet. Till bilden hör också att de skadeståndsbelopp som kan komma i fråga vid större emissioner är så höga att de knappast täcks av de ansvars- försäkringar som styrelseledamöter kan teckna här i landet. Det kan visserligen hävdas att den nuvarande ordningen motverkar skadeståndsprocesser som grundas på ett allmänt missnöje med att värdet på bolagets aktier inte ökat som förväntat och att det är angeläget att inte skapa en ordning som inbjuder till teckning eller köp av aktier i syfte främst att föra skadeståndstalan mot bolaget på grund av påstådda felaktigheter i den information som bolaget lämnat i samband med en emission. framstår det emellertid som högst otillfredsställande att bolaget självt, som med hjälp av ett missvisande 264 Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt prospekt dragit in kanske i nyemissionen och som just på grund av detta har betalningsförmåga, i praktiken ofta är fredat mot skadeståndsanspråk från de vilseledda aktietecknarna. Såvitt avser skyddet för bolagets bundna kapital kan också anmärkas att detta i och för sig inte kan motivera ett totalförbud mot utbetalning av ersättning från bolaget till aktietecknare som lidit skada på grund av att bolaget lämnat felaktig information i samband med en emission. Från kapitalskyddssynpunkt skulle det vara tillfyllest att bolagets bundna kapital efter utbetalningen var täckt. En sådan för- medlande lösning skulle emellertid kunna innebära betydande olägen- heter med bl.a. nya processer efter hand som bolaget upparbetar nytt fritt eget kapital. I ljuset av aktiemarknadens snabba internationalisering är också av intresse att konstatera att den svenska ordningen i fråga om pro- spektansvar skiljer sig också från länder som vi brukar jämföra oss med i aktiemarknadsrelaterade frågor. På de ledande internationella kapital- marknaderna, framför allt i och , kan aktieägare få skadestånd av aktiebolaget för fel eller brister i prospekt. I bär bolaget ett strikt ansvar för prospektets innehåll både vid nyemissioner och försäljningar av befintliga aktier, medan övriga medverkande parter kan undgå ansvar genom att visa att de undersökt bolagets verksamhet och övriga förhållanden samt granskat beskrivningen därav i den utsträckning som skäligen kan begäras av dem. Om bolaget åläggs utge skadestånd till en aktieägare, får denne en fordran som är efterställd vanliga oprioriterade fordringar, men har högre prioritet än övriga aktieägares krav på skifteslikvid. Bolag kan alltså försättas i konkurs på grund av en sådan skade- ståndsförpliktelse. Ett amerikanskt aktiebolag ansvarar skadeståndsrättsligt även för sin löpande informationsgivning gentemot aktieägarna. Det förekommer således att aktieägare tilldöms skadestånd från bolag på grund av skada som uppkommit genom vilseledande eller felaktig information i årsredovisningar, pressmeddelanden och dylikt. I ansågs länge att den som tecknat sig för aktier i ett aktiebolag inte kunde få skadestånd från bolaget på grund av sin teck- ning, men att han under särskilda omständigheter kunde få teckningen ogiltigförklarad (Houldsworth v. [1880] 5 App 317). Att en aktieägare inte kunde få skadestånd motiverades med att aktieägarna genom upprättandet av articles of incorporation, ingått ett avtal med varandra om att inte vända sig mot bolaget med sådana anspråk. Denna begränsning av prospektansvaret undanröjdes genom tillkomsten av Companies Act, vari uttryckligen stadgas att rätten att i olika sammanhang utkräva skadestånd av bolaget Ansvar för fel och brister i emissions- och erbjudandeprospekt 265 inte utesluts av att den skadelidande äger eller har rätt att teckna aktier i bolaget. Enligt gällande rätt bär sålunda bl.a. bolaget och styrelsens ledamöter ett solidariskt ansvar för skador som vållas genom fel och brister i prospektet. Ett skadestånd som tillerkänts aktieägare betraktas som en vanlig oprioriterad fordran gentemot bolaget. Överlåts en aktie som någon tecknat eller köpt på grundval av ett bristfälligt prospekt kan förvärvaren stämma bolaget och fordra skadestånd. Även i flera kontinentaleuropeiska länder, exempelvis , och , föreligger rätt för aktieägare att erhålla skadestånd från aktiebolaget grundat på felaktigheter i prospekt. Efter genomförda lagändringar med det uttalade syftet att stärka förtroendet för aktiemarknaden antas motsvarande numera också gälla i . Den internationella bilden stämmer till eftertanke. En väl funge- rande handel med finansiella instrument förutsätter att allmänheten och de institutionella placerarna hyser förtroende för marknadens funk- tionssätt. Det kräver inte bara ett betydande mått av säkerhet om inne- börden av gällande regler utan också att reglerna erbjuder ett rimligt skyddsnät för investerare. Att den svenska lagstiftningen till skillnad från vad som är fallet i andra länder med väl utvecklade aktie- marknader inte ger uttrycklig möjlighet till skadestånd av bolaget i samband med emissioner och utförsäljningar av aktier och andra fond- papper kan enligt kommitténs mening påverka förtroendet för den svenska aktiemarknaden på ett negativt sätt. I själva verket är den svenska regleringen enligt vad kommittén erfarit föremål för uppmärksamhet vid i stort sett varje internationell emission som svenska bolag gör. I internationella emissioner med- verkar normalt ett eller flera värdepappersinstitut (underwriters) som garanterar emissionen genom att teckna samtliga aktier och därefter vidareförsälja dessa till investerarna. Underwriting-avtal innehåller regelmässigt garantier från bolaget avseende prospektets riktighet. I länder som och , föreligger ett långtgående ansvar för underwriting-institut gentemot investerare för att transaktionen genomförs på ett korrekt sätt och att informationen i prospektet överensstämmer med verkligheten. Visar sig prospektet innehålla felaktigheter kan ett underwriting-institut således bli skade- ståndsskyldigt gentemot investerarna. I föreligger osäkerhet huruvida underwriting-institutet, även i situationer där det emitterande bolaget självt varit vållande till felaktigheten, kan komma att förvägras skadestånd från bolaget på grund av institutets momentana ställning som aktieägare.