sou · GPB316 · 2002-01-01 00:00:00 — sker alla sådana behandlingar på veterinärens ansvar. Genom att ge vissa utövare auktorisation, (se avsnitt 6.4.2) får dessutom veterinären möjlighet att remittera och delegera behandlingsansvaret. Alternativmedicinsk behandling i övrigt Några alternativmedicinska behandlingsmetoder skulle kunna kategori- seras som friskvård, förebyggande hälsovård eller välbefinnande- behandling. Massage är exempel på en sådan behandlingsmetod. Sådan behandling är avsedd för friska djur och bör kunna få utövas utan föregående veterinärundersökning. En förutsättning är naturligtvis att 204 Överväganden och förslag behandlingsmetoden inte kan förväntas innebära risker från djurskydds- synpunkt eller i övrigt strider mot gällande lagstiftning samt att utövaren av behandlingsmetoden har erforderliga kunskaper. Skriftlig dokumentation av alternativmedicinsk behandling Krav på skriftlig dokumentation av utförd behandling, fyller tre viktiga funktioner: a)information om djurets behandling kan inhämtas av en veterinär eller annan efterföljande behandlare och behandlingarna kan följas upp och utvärderas; b)det enskilda djurets behandling kan följas upp och utvärderas; c)behandlaren kan ställas till svars för en felaktig behandling eller underlåtenhet att ställa djuret under adekvat behandling; d)dokumentationen möjliggör en systematisk utvärdering av behandlingsmetoden och kan tjäna som underlag för vidare studier och forskning. Jag anser att det bör ankomma på det vetenskapliga rådet att fastställa närmare riktlinjer för hur den skriftliga dokumentationen om företagna behandlingar skall vara utformad. Jag anser vidare att varje alternativbehandlare skall åläggas att följa dessa riktlinjer samt förvara sådan dokumentation på betryggande sätt samt åläggas att utan dröjsmål ställa densamma till det vetenskapliga rådets förfogande för utvärdering när det vetenskapliga rådet så begär. Bestämmelser om villkor för personer, som ej är veterinärer, att yrkesmässigt få behandla djur med alternativmedicinska behandlings- metoder placeras lämpligen som en ny 9 a § i djurskyddslagen Förslaget innefattar en författningsändring, se författningskommen- taren, kapitel 9. Överväganden och förslag 205 6.4.2Auktorisation för utövare av vissa alternativmedicinska behandlingsmetoder Förslag: Den som, utan att vara veterinär yrkesmässigt behandlar ett djur med en alternativmedicinsk behandlingsmetod kan auktoriseras i vissa fall. Detta innebär att personen 1.skall ha avlagt godkänt slutprov från fastställd medicinsk basutbildning om djur 2.skall ha avlagt godkänt slutprov från utbildning i alternativ- medicinsk behandlingsmetod som kan uppvisa dokumenterad klinisk effekt eller 3.skall ha avlagt godkänt teoretiskt och praktiskt prov för behand- lingsmetoden i fråga. Överväganden: Genom att tillskapa en möjlighet för vissa behandlingsmetoder att kunna utövas av auktoriserade utövare kan flera fördelar uppnås. För det första innebär en auktorisation ett erkännande av behandlingsmetoden och de effekter den utlovar för vissa tillstånd hos det djur som blir behandlat med metoden. För det andra innebär en auktorisation att veterinären kan remittera en patient till den auktoriserade utövaren och därmed också överlämna ansvaret för den fortsatta vården av djuret. En annan fördel skulle kunna vara att tillkomsten av flera yrkesgrupper med olika kompetenser beträffande sjukdomsbehandling av djur skulle kunna bidra till ett ökat samarbete mellan veterinärer och andra yrkesutövare. En ökad dialog mellan yrkesutövare med olika inriktning skulle kunna bidra till förbättrade behandlingsmöjligheter för djur vilket skulle kunna vara till gagn för djurhälsa och djurens välbefinnande. Det är till exempel troligt att flera av de behandlingsmetoder som har en dokumenterad effekt vid användning på människor kommer att kunna visas ha en påvisad effekt även på djur. Det bör i sådana fall vara möjligt för en alternativmedicinsk behandlare att kunna bli auktoriserad utövare av behandlingsmetoden. 206 Överväganden och förslag 6.4.3Ett vetenskapligt råd för alternativ- och veterinärmedicin Förslag: Ett vetenskapligt råd för alternativ- och veterinärmedicin inrättas. Rådet bör inrättas vid den myndighet som har det övergripande ansvaret för djurskyddet, . a)bedöma alternativmedicinska behandlingsmetoder vad gäller metodernas effekter, risker ur djurskyddssynpunkt samt göra etiska överväganden. b)utvärdera och föreslå godkännande av basmedicinska samt alternativmedicinska utbildningar för djur. c)föreslå godkännande av teoretiska och praktiska prov för alternativmedicinska behandlare med lång yrkeserfarenhet. d)främja samarbete mellan veterinärer och utövare av vissa alternativmedicinska behandlingsmetoder. e)initiera och följa forsknings- och utvecklingsarbete av särskild betydelse inom det alternativmedicinska området. f)fördela forskningsanslag för forskning inom alternativmedicinska behandlingsmetoder. Det rådgivande organet skall ha en bred sammansättning av veterinärmedicinska forskare och praktiker samt företrädare från olika alternativmedicinska områden. Rådet skall vid behov kunna knyta särskild kompetens till sig. Överväganden: finns ingen systematisk uppföljning av nya behandlingsmetoder eller bedömning av metodernas effekt när det gäller alternativmedicinska behandlingar av djur. En sådan bedömning anser jag vara nödvändig i första hand för att minimera risken att djur utsätts för lidande men även för att kunna ta tillvara positiva erfaren- heter från det alternativmedicinska området. Behandlingsmetoder som bygger på ett holistiskt1 synsätt och där djuret behandlas som en kännande varelse är av särskilt intresse. Det vetenskapliga rådet föreslås få ett antal viktiga uppgifter. I dessa uppgifter skall bland annat ingå att utvärdera alternativmedicinska behandlingsmetoder vad gäller metodernas 1 Holism; åskådning eller vetenskaplig inriktning som innebär att man studerar (sammansatta) helheter, inte bara detaljer (svenska ordbok 1994, s. 211) Överväganden och förslag 207 effekter och risker ur djurskyddssynpunkt, samt att göra etiska överväganden. När det gäller de etiska aspekterna bör samråd ske med . Vissa alternativmedicinska behandlingsmetoder kan innebära risker ur djurskyddssynpunkt för djuret. Det finns till exempel en mängd olika slags terapier – elektriska, magnetiska och laser – som används på djur i olika sammanhang och som kan orsaka skador om de inte används på rätt sätt. Det förekommer även en mängd preparat för djur som är avsedda för invärtes och utvärtes bruk och vars effekter och eventuella bieffekter inte är klarlagda. Även behov av etiska överväganden bör beaktas. Det kan till exempel gälla när en behandlingsmetod användas för att snarare tillgodose djurägarens önskemål än ett verkligt behov av behandling av djuret eller när vissa behandlingsmetoder eller åtminstone marknads- föringen av desamma, ligga nära gränsen för rent lurendrejeri. En annan viktig uppgift för det vetenskapliga rådet är att följa utvecklingen av nya behandlingsmetoder och främja samarbete mellan veterinärer och utövare av vissa alternativmedicinska behandlings- metoder. Det behövs en instans som kan erbjuda objektiv information om senaste forskningsrön och vetenskaplig dokumentation om nya behandlingsmetoder. Avgörande för om en behandlingsmetod skall användas är att den fungerar, dvs. har en dokumenterad effekt. Detta gäller inte enbart inom det alternativmedicinska behandlingsområdet. Jag har erfarit att det även inom det veterinärmedicinska området finns ett behov av förbättrad vetenskaplig dokumentation av nya och även vissa befintliga behandlingsmetoder. används behandlings- metoder vars effekter enbart baseras på beprövad erfarenhet och där den vetenskapliga grunden är okänd eller i vart fall ej systematiskt dokumenterad. En veterinär är enligt lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket skyldig att arbeta enligt vetenskap och beprövad erfarenhet, 7 §. I övrigt kan en veterinär få besked om lämpligheten av att använda en ny behandlingsmetod först om vederbörande blivit anmäld till veterinärernas diciplinnämnd, . Många veterinärer känner naturligt ett motstånd inför att råka ut för det sistnämnda. Även veterinären kommer således att ha glädje av en instans till vilken hon eller han kan vända sig med konkreta frågeställningar beträffande nya behandlingsmetoder. Det vetenskapliga rådet bör också vara den instans som utvärderar och föreslår godkännande av de basmedicinska och alternativ- medicinska utbildningar som föreslås. ankommer det på att godkänna veterinärer med utländsk utbildning. Jag anser att det är lämpligt att motsvarande förfarande används för de 208 Överväganden och förslag utbildningar som föreslås i denna utredning. Även förslag om godkännande av teoretiska och praktiska prov för personer utan formell utbildning, men med lång praktisk yrkeserfarenhet bör vara en uppgift för det vetenskapliga rådet. Slutligen har jag föreslagit att ett särskilt forskningsanslag inom området alternativmedicinska behandlingsmetoder inrättas. Då det vetenskapliga rådet skall ha till uppgift att följa utvecklingen inom hela det alternativmedicinska området anser jag att det vetenskapliga rådet är den instans som är mest lämpad att fördela medel ur detta anslag. 6.4.4Möjlighet för veterinärer att använda alternativmedicinska behandlingsmetoder i vissa fall Förslag: För att bland annat främja forskning och samarbete mellan veterinärer och alternativmedicinska behandlare bör veterinär ges möjlighet att behandla djur med alternativmedicinska behandlings- metoder i vissa fall. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får efter särskild prövning av det vetenskapliga rådet för alternativ- och veterinärmedicin ge tillstånd för en veterinär att använda en alternativmedicinsk behandlingsmetod. Överväganden: För att tillhandahålla en optimal vård och behandling för sjuka eller skadade djur anser jag att det är angeläget att veterinärer ges möjlighet att utnyttja alternativmedicinska behandlingar i vissa fall. För att inte riskera att begreppet vetenskap och beprövad erfarenhet tunnas ut bör det dock finnas en begränsning av vilka alternativmedicinska behandlingsmetoder som får utövas av veterinär. En möjlighet för veterinär att använda en alternativmedicinsk behandlingsmetod skulle kunna vara i de fall sådan metod är under utvärdering av det vetenskapliga rådet. Dispens från kravet på vetenskap och beprövad erfarenhet skall i normalfallet endast beviljas en enskild veterinär och för en speciell behandlingsmetod. Det bör dock även vara möjligt att bevilja ett tidsbegränsat generellt undantag för en specifik behandlingsmetod. I sådana fall bör det handla om metoder som antingen har påvisad effekt på humansidan eller kan anses ha långvarig klinisk erfarenhet av medlets eller metodens effekter. Det är ett allmänt intresse att få även sådana metoder utvärderade. Överväganden och förslag 209 När det vetenskapliga rådet, som beskrivs under 6.4.3, har utvärderat och godkänt en alternativmedicinsk behandlingsmetod, bör det enligt min mening vara möjligt för veterinären att få dispens för kravet på vetenskap och beprövad erfarenhet, skaffa sig utbildning för metoden i fråga och själv använda den eller remittera patienten till annan för metoden auktoriserad alternativmedicinsk behandlare. Det är min erfarenhet att veterinärkårens kunskaper om olika alternativmedicinska behandlingsmetoder av naturliga skäl och generellt sett inte är särskilt stor i . Jag anser därför att det är angeläget att det inom befintliga veterinärmedicinska utbildningar, utöver den introduktion på en halv dag om alternativmedicinska metoder, bör ges möjligheter för veterinärer att erhålla ytterligare kunskaper om alternativa behandlingsmetoder och deras förklarings- modeller. Som jämförelse kan nämnas att på erbjuds läkarstuderande, , en två veckors introduktion i alternativmedicinska behandlingsmetoder. Som redovisats under inledningen till kapitlet, avsnitt 6.2.1, kan den med svensk lagstiftning införlivade EG-förordningen 1804/1999 få andra konsekvenser för än för andra EU-länder. Detta beror på att begreppet vetenskap och beprövad erfarenhet i behörighetslagen har en snävare tolkning i än jämförbara regleringar av veterinärs befogenheter i andra EU-länders lagstiftning- ar. När det gäller de i EG-förordningen förordade behandlings- metoderna homeopati och fytoterapi har svenska veterinärer bedömts vara förhindrade att tillämpa dessa då det inte finns tillräcklig vetenskaplig dokumentation för att behandlingsmetoderna kan anses vara förenliga med behörighetslagens krav på vetenskap och beprövad erfarenhet. Av uttalande från framgår att det finns utrymme i den veterinära yrkesutövningen att också inbegripa behand- lingsmetoder som (ännu) inte kan anses vara vetenskapligt belagda. I sådana fall krävs långvarig klinisk erfarenhet (se avsnitt 2.6.3). Under arbetet med utredningen har jag besökt ett antal andra länder (se kap. 5). I samtliga EU-länder, i samt i tillåts veterinärer att använda fytoterapi och homeopati. I har det federala veterinärförbundet inrättat en expert- kommitté vars uppgift är att pröva alternativmedicinska behandlings- metoders vetenskapliga effekt eller uttala sig om den kliniska erfarenheten av en viss metod. uttalanden ligger sedan till grund för vilka påbyggnadsutbildningar i alternativ- medicinska behandlingsmetoder som veterinärförbundet anordnar för sina medlemmar. 210 Överväganden och förslag I ger det federala veterinärförbundet ut riktlinjer för utövandet av alternativmedicinska behandlingsmetoder till sina medlemmar. Riktlinjerna innefattar bl.a. veterinärförbundets uppfattning om en viss alternativmedicinsk behandlingsmetods vetenskapliga effekt eller den kliniska erfarenheten av metoden. I finns Veterinärmedicinska Sällskap (SVS), en del av , som bland annat ansvarar för aktuella problem och frågeställningar inom veterinärmedicinen i form av initiativärenden som drivs av olika arbetsgrupper. Inom SVS finns fem sektioner, husdjurs-, häst-, livsmedels-, smådjurs- och försöksdjurs- sektionen. har bland annat antagit en antibiotikapolicy. Inom hästsektionen har en normgrupp inrättats vars uppgift är att vara rådgivande i etiska och veterinärmedicinska frågor som rör veterinär hästpraktik. Gruppen fastställer normer i form av rekommendationer som skall uppfylla kraven på vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är naturligtvis av avgörande betydelse att behandlingsmetoder går att utvärdera på ett vetenskapligt säkert sätt. Det är också avgörande för kvaliteten på svensk djurskyddslagstiftning och för svensk veterinärmedicinsk diagnostik och behandling att det finns högt ställda vetenskapliga krav på och belägg för att olika behandlingsmetoder har effekt. Dessutom borde veterinären, med sin gedigna utbildning, vara en person som är mycket väl lämpad att göra kliniska bedömningar av eventuella terapeutiska effekter av alternativmedicinska behandlingsmetoder. Förslaget innebär en författningsändring, se författningskommen- taren, kapitel 9. 6.4.5Forskning om alternativmedicinska behandlingsmetoder Förslag: Särskilda medel anslås för forskning om alternativ- medicinska behandlingar för djur. Medlen disponeras av det vetenskapliga rådet. Överväganden: Som framgår av den redovisning och utvärdering om alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur som gjorts i kapitel 3 finns inte många studier med tillräckligt god vetenskaplig kvalitet att referera till när det gäller alternativmedicinska behandlingsmetoder. Överväganden och förslag 211 Även gjorde samma iakttagelser beträffande humansidan. Det finns ett växande intresse av att naturveten- skapligt förklara och påvisa eller motbevisa alternativmedicinska behandlingsmetoders effekter. En svårighet är emellertid oftast bristande tillgång på resurser för sådan forskning. I och med att forskningsresurser saknas, eller det inte finns särskilda medel till forskning inom det alternativmedicinska området, med inriktning på djur, uppfattas den som lågprioriterad vilket i sin tur kan verka hämmande på utvecklingen. Det är min uppfattning att ett särskilt anslag för forskning på alternativmedicinska behandlingsmetoder skulle på ett fruktbart sätt kunna stimulera framväxten av ny kunskap inom det alternativmedicinska området. Viss forskning förekommer dock och bör nämnas. Bland annat pågår vid (), ett forsknings- projekt med homeopatisk behandling, delfinansierad av bransch- organisationen . Vid SLU pågår ett forskningsprojekt angående laserbehandling av häst som delfinansieras av ATG:s (Aktiebolaget och Galopp) forskningskommitté. I likhet med förhållandet på läkemedelssidan vore det önskvärt om företag som ägnar sig åt produktion av alternativmedicinska preparat bidrog till ökad forskning. 6.4.6Förtydligande av djurskyddslagen 10 och 11 §§ Förslag: Djurskyddslagen förtydligas så att det klart framgår att inte enbart operativa ingrepp men också att ge injektioner till, göra blodavtappningar på eller på annat sätt penetrera hud eller slemhinna på djur endast får utföras av veterinär. En skärpning föreslås även så att veterinär skall anlitas redan när det finns en risk att en behandling kan orsaka ett lidande som inte är obetydligt. Överväganden: Några av de alternativmedicinska behandlingsmetoder som utövas på djur innebär ingrepp på eller i hud eller slemhinna. Akupunktur är en sådan metod. Som tidigare redovisats är akupunktur en accepterad behandlingsmetod för behandling av vissa diagnoser på människa. Djurförsäkringsbolagen godkänner i sina veterinärvårdsförsäkringar även akupunktur som utövas av veterinärer med vidareutbildning i akupunktur (IVAS). 212 Överväganden och förslag Akupunktur utövas också av vissa alternativmedicinska behandlare. Det kan både handla om behandlingar för sådana diagnoser som är godkända på humansidan och andra tillstånd för vilka akupunktur inte utgör en erkänd behandlingsmetod. Vid alla tillfällen då hud penetreras finns risker. Det kan gälla risk för infektion om inte redskap som används är sterila. Det finns också en risk för skada på inre organ. Sådan behandlingar som innebär att hud eller slemhinna perforeras bör därför endast få utföras av veterinär med de undantag som ges i lagen. På motsvarande sätt krävs ett förtydligande av att det endast är veterinär som har rätt att ge injektioner till eller göra blodavtappningar på djur. Djurskyddslagen ger efter regeringen bemyndigande rätt att utge ytterligare föreskrifter om operativa ingrepp. I djurskyddsförordningens 25–27 §§ finns bestämmelser om att annan person än veterinär får utföra vissa operativa ingrepp. En veterinär får även delegera en fortsatt behandling av ett djur med ett injektionspreparat till annan person, oftast djurets ägare. En förutsättning för detta är att det alltid sker under veterinärs ansvar. Det är således enbart veterinären som har att avgöra om det är lämpligt att ge en annan person denna möjlighet. I förslaget till förändring av 10 och 11 §§ i djurskyddslagen finns ytterligare ett förslag till skärpning. Skärpningen innebär att även ingrepp som kan orsaka ett lidande som inte är obetydligt, dvs. redan risken för att ett lidande kan uppstå hos djuret, skall vara skäl för att tillkalla veterinär. Förtydligande och skärpningen av djurskyddslagen enligt ovan beskrivna förslag är avsedda att underlätta rättstillämpningen. Brott mot djurskyddslagen eller bestämmelser om djurplågeri hör till en kategori brott som upplevs vara svåra att hantera i rättssystemet. Trots upprepade anmälningar till polis och åklagare förs en anmälan inte hela vägen till åtal. När åtal förekommer leder detta inte alltid till en fällande dom. En brist i sammanhanget är att privatpraktiserande veterinärer inte har anmälningsskyldighet vid misstänkt brott mot djurskyddslagen. Detta har diskuterats i utredningen och bedömts vara angeläget. En reglering av detta förhållande föreslås reglerat i utredningen om Inrättandet av en djurskyddsmyndighet (SOU 2000:108), varför det i denna utredning inte läggs något förslag i frågan. Överväganden och förslag 213 Jag har granskat det statistiska material som är tillgängligt hos Riksåklagaren samt beaktat resultatet av en enkät till ett urval av landets tillsynsmyndigheter. RÅ:s statistiska material täcker brottet djurplågeri, BrB 16 kap. 13 §. Uppgifterna hänför sig : Beslut att ej inleda förundersökning: Beslut att lägga ned förundersökningen: Beslut att inte väcka åtal: 1 fall berodde på preskription 38 fall berodde på att åtal inte kunde styrkas och 4 fall berodde på övriga skäl Beslut om åtal: Uppgifter om fällande domar saknas i RÅs statistiksystem. I en enkät ställd till ett urval av landets åklagare, polismyndigheter samt tillsynsmyndigheter har frågor ställts om bland annat hur djurskyddstillsynen går till, antalet anmälda brott mot djurskyddslagen resp. bestämmelser om djurplågeri, samarbete mellan polis och åklagare, avgränsningen mellan djurplågeri och vanvård, resurser för tillsyn samt behov av ytterligare utbildning. Av svaren på denna enkät framgår att både tillsynsmyndigheter liksom polis och åklagare anser att det finns svårigheter i tillämpningen av nuvarande lagstiftning, vilket ytterligare motiverar ett förtydligande av djurskyddslagen. Det kan heller inte uteslutas att det finns ett behov av särskild utbildning om djurskyddslagstiftning och dess tillämpning. Detta bör dock prövas särskilt, då detta inte berörts närmare i direktiven till denna utredning. Förslaget innefattar en författningsändring, se författningskommen- taren, kapitel 9.v. Förslag: Djurskyddsförordningen förtydligas så att djurägarens och djurvårdarens ansvar för djurets välfärd framgår klarare. Detta bör ske genom att införa ett avsnitt i djurskyddsförordningen som hänvisar till djurskyddslagens 2 § och 4 § samt till de regler beträffande djurägares och djurskötares ansvar som fastställts av . Om ett djur är sjukt, skadat eller uppvisar onormalt beteende skall orsaken fastställas och lämpliga åtgärder 214 Överväganden och förslag därefter genast vidtagas om inte sjukdomen eller skadan är så svår att djuret måste avlivas . Om orsaken icke kan fastställas eller vidtagna åtgärder icke är effektiva skall veterinär genast kontaktas. Överväganden: Det är uppenbart att det i samband med tillämpning av alternativmedicinsk behandling förekommer fall av lidande hos djur. Orsakerna är två dels har djuren genom icke adekvat diagnostik felbehandlats, dels har behandlingen inte haft avsedd effekt därför att grundorsakerna till lidandet inte fastställts. Utredningen har att föreslå åtgärder för att söka undvika riskerna för lidande hos djur i samband med alternativbehandling. Den förändring av djurskyddslagens 9 § som jag föreslagit innebär att utbildningskrav m.m. ställs på den som utan att vara veterinär utför alternativmedicinsk behandling på djur. Detta minskar enligt min mening den del av djurskyddsproblemen som direkt sammanhänger med åtgärder utförda av alternativbehandlare på djur. I samband med utredningen har emellertid visats att vissa alternativmedicinska behandlingar utförs av djurägarna själva med preparat införskaffade efter muntlig rådgivning eller via litteratur, Internet eller via försäljare av alternativmedicinska preparat. Jag anser därför att begreppet sjukt i djurskyddslagens 9 § bör förtydligas så att det framgår att med sjukdom avses även de fall där djuret uppvisar ett onormalt beteende. Av förarbetena till djurskyddslagen framgår inte närmare vad som avses med ett sjukt djur. Om ett djur emellertid uppvisar ett onormalt beteende bör det ligga i djurägarens eller djurets vårdares ansvar att söka fastställa orsaken till det onormala beteendet och vidta lämpliga åtgärder. Om orsaken icke kan fastställas eller vidtagna åtgärder icke är effektiva skall veterinär genast kontaktas. Genom att understryka kravet på djurets ägare eller vårdare att söka fastlägga orsaken kan risken för felaktig behandling minskas.