sou · GPB373 · 2002-01-01 00:00:00 — Ju längre från stamnätet man kommer desto mindre kvantiteter skall normalt överföras och lägre spänningsnivåer kan användas vid överföringen längst ut i nätet. Mellan stamnätets spänning (400–) och högspännings- nätet i lokalnäten (20–) finns därför två tydliga spännings- nivåer i regionnät; en hög spänning 130–och en mellan- spänning 50–. Den högre spänningen används för regional överföring av större kvantiteter, ofta över längre sträckor. Mellan- spänningen används för regional distribution av mindre kvantiteter, ofta över kortare avstånd. Detta kan jämföras med hur lokalnäten är uppbyggda med ett högspänningsnät med 20–ledningar för lokal överföring. Därunder finns lågspänningsnätet med 0,4 kV ledningar för lokal distribution. Mellan varje spänningsnivå sker transformeringar av el från den högre till den lägre spänningen. Det gäller från stamnätet till regionnätets högre spänning, därifrån till regionnätets mellan- spänning och från båda dessa spänningar transformeras vidare ned till anslutningsspänning för lokala nät och industrier. Traditionellt har regionnäten betraktats som elnät med spänningsnivå om 130– och med funktionen att på regional nivå sammanbinda lokala elnät med stamnätet samt att överföra större eleffekter till industrier och från produktionsanläggningar. Samspelet mellan det regionala respektive det lokala elnätet i fråga om utbyggnad och lämpliga anslutningspunkter avvägdes utifrån företagsekonomiska villkor vilka varierade i tiden. På så sätt skapades dagens anlägg- ningsbestånd med spänningsnivåer från ner till (130- 70-50-40-30-20-10 kV). I några fall går spänningsnivån ner till . Olika delar av har av historiska skäl olika spänningar representerade i den ledvisa nätstrukturen. Regionnätens ledningar är standard i västra , medan det vanligen är ledningar i östra delen av landet. Därför finns två olika spännings- kedjor som nätstrukturerna är uppbyggda av. Den ena spänningskedjan är 400–130–(se figur 6.2 nedan). Efter transformering från är det i denna spänningskedja vanligen som är nästa spänning. Därefter sker trans- formering till 50, 40, 30 eller ledningar i regionnätets mellan- spänning. I denna spänningskedja utgörs lokalnätets högspänning av 20, 10 eller ledningar. Direkttransformering från till lokalnätsspänning (20, 10 eller ) förekommer och blir allt vanligare vid nyanslutning. Den andra spänningskedjan är 220–70–. Efter trans- formering från är vanligen nästa spänningsnivå. Därefter sker transformering till ledningar i regionnätets mellanspänning. I denna spänningskedja utgörs lokalnätets hög- spänning av 10 eller ledningar. Direkttransformering från till regionnätets mellanspänning () samt direkttrans- formering från till lokalnätsspänning (10 eller ) före- kommer. Då anläggningsbeståndet har utvecklats är den spänning som en kunds anläggning ansluter till ofta mer beroende av den historiska utvecklingen och mindre utifrån vad som vore mest rationellt med dagens förutsättningar. Det är dock i de allra flesta fall samhällsekonomiskt olönsamt att bygga om befintliga nät till den utformning som skulle valts vid nybyggnation. En schematisk beskrivning av ledningsnäten och deras struktur åskådliggörs i figur 6.2. En del nät saknar något av transform- eringsstegen. Som exempel kan nämnas att det förekommer uttag direkt från stamnätsstationer, upptransformeringar från 10 till samt ledningar som har funktion som transformator- reserv. Figur 6.2 Illustration av spänningskedjan 400–130– S t a m n ä t 2 2 0 / 2 0 k V 4 0 0 / 1 3 0 k V R e g i o n n ä t 1 3 0 k V 1 3 0 / 4 0 k V 1 3 0 / 2 0 / 1 0 k V 4 0 k V 4 0 / 2 0 / 1 0 k V R e g i o n n ä t 2 0 / 1 0 k V 2 0 / 1 0 / 0 , 4 k V 0 , 4 k V Anm. Nätstrukturen börjar med stamnätet vid 400-220 kV. Därifrån sker i denna spänningskedja transformering ned till regionnätens högspänning ( Transformeringar sker sedan ned dels till regionnätets mellanspänning (40 eller ledningar), dels direkt till lokalnätsnivå. Från regionnätets mellan- spänning sker transformeringar ned till lokalnätsnivå. Lokalnätsnivå utgörs av lokalnätets högspänningsdel, nätstationer och lågspänningsdel. Högspännings- delen utgörs av 20 eller ledningar och lågspänningsdelen utgörs av 0,4 kV ledningar. 6.3Kort bakgrund till nuvarande principer för nättariffer för regionledningar beslutade om mål och strategier för en elmarknadsreform. Målet var en ökad konkurrens på elmarknaden (prop. 1991/92:133, bet. 1991/92:NU30, rskr. 1991/92:322). Det slogs fast att den som har koncession för en elektrisk starkströms- ledning eller för ett ledningsnät inom ett visst område borde ha skyldighet att mot ersättning upplåta ledningskapacitet för transport av elektrisk ström till den som begär, oavsett om det är koncessionshavaren eller någon annan som levererar, utnyttjar eller återförsäljer den elektriska strömmen. Nätverksamhet borde vidare drivas ekonomiskt åtskild från annan verksamhet. Det uttalades också att det är väsentligt för möjligheterna att främja konkurrensen på elmarknaden att det tariffsystem som tillämpas är öppet, förutsägbart och enkelt att överblicka och använda. Tarifferna bör vara icke-diskriminerande. De bör dock återspegla de kostnader som en anslutning till nätet och en över- föring av el ger upphov till. Det slogs således fast att tarifferna så långt som möjligt bör vara kostnadsriktiga. Syftet att främja en öppen och väl fungerande elmarknad måste därvid beaktas (prop. 1991/92:133 s. 30). () redovisade del- betänkandet Elkonkurrens med nätmonopol (SOU 1993:68). Utred- ningen lämnade förslag till en ny ellagstiftning, som bl.a. behandlade tillsynen av nätverksamhet och regler för nättariffernas utformning. beslutade om en reformering av elmark- naden (bet. 1993/94:NU22, rskr. 1993/94:358) i enlighet med de förslag regeringen hade lagt fram i propositionen Handel med el i konkurrens (prop. 1993/94:162). beslutade om dels ändringar i lagen (1902:71 s.1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ellagen), dels en ny lag, lag (1994:618) om handel med el, m.m. Enligt beslut skulle det nya regelverket träda i kraft . En huvudprincip i lagstiftningen var att priserna för nättjänster skulle vara kostnadsriktiga för varje kundkategori, dvs. att den som förorsakar kostnader för nätägaren också skall betala för detta (prop. 1993/94:162 s. 58). I förarbetena till lagen framhölls vidare att gällande praxis i tariffsättningen i flera fall skulle bibehållas. Det uttalades emellertid att strävan efter kostnadsriktiga tariffer inte fick medföra att elkonsumenter i glesbygd skulle stå för samtliga kostnader elöverföringen till dem medförde. Bestäm- melserna för nättariff för område skulle därför inte få utformas så att överföringsavgifter beror på var inom koncessionsområdet kunden var ansluten. En sådan reglering innebar ingen ändring av tidigare praxis som inte hindrade att tarifferna på sakliga grunder kunde variera mellan olika kundgrupper. Det nya regelverket skulle inte heller påverka den praxis som innebar att storleken på engångsavgift för anslutning till nätet endast delvis är beroende av nätföretagens verkliga kostnader och sålunda var i nätet abon- nenten önskar ansluta sig (jfr prop. 1993/94:162 s. 58 f). beslutade skjuta upp ikraftträdandet av elmarknads- reformen för att ge möjligheter att göra analyser av konsekvenserna av de nya reglerna (prop. 1994/95:84, bet. 1994/95:NU10, rskr. 1994/95:141). konstaterade att det framhållits att gällande praxis i tariffsättningen i flera fall skulle bibehållas. Enligt dåvarande praxis skiljde sig inte tarifferna mellan abonnenter på samma säkringsnivå inom samma koncessionsområde. Motsvarande regler hade också uttryckts i lagförslaget vad gäller nättariffer för område. Däremot fanns ingen regel som förbjöd att avstånds- beroende tariffer tillämpades på regional nivå. Företagen hade emellertid normalt tillämpat tariffer som är oberoende av avstånd på de regionala näten. Kommissionen föreslog att lagstiftningen skulle kompletteras så att huvudprincipen i tariffsättningen blev en avståndsoberoende tariff även för regionledningar. Till skillnad mot nättariff för område avsåg kravet på avståndsoberoende enbart uttagspunkter. För inmatningspunkter angavs inga krav på avståndsoberoende tariffer. Vidare skulle nätföretagens samtliga linjekoncessioner på samma spänningsnivå utgöra grunden för skälighetsbedömningen av tariffen. beslutade om att de beslutade lagändringarna skulle träda i kraft med vissa ändringar (prop. 1994/95:222, bet. 1995/96:NU1, rskr. 1995/96:2). De nya reglerna innebar bl.a. att det i ellagstiftningen infördes regler med syfte att åstadkomma en ökad utjämning av kostnader för överföring av el mellan tätorts- och glesbygdskunder. Det uttalades att huvudprincipen är att nättariffer på såväl lokala nät som på regionledningar skall vara avståndsoberoende. Bestäm- melserna är ett avsteg från principen om kostnadsriktighet. beslut om en ny ellag (1997:857) inne- bar i nu aktuellt hänseende huvudsakligen en språklig och redaktio- nell modernisering av den gällande lagstiftningen på området (prop. 1996/97:136, bet. 1997/98:NU3, rskr. 1997/98:27). Lagen trädde i kraft . Begreppet regionledning definieras i 4 kap. 5 § ellagen som en ledning vilken omfattas av en nätkoncession för linje och där spänningen understiger . Med nättariff avses enligt 1 kap. 5 § ellagen avgifter och övriga villkor för överföring av el och för anslutning till en ledning eller ett ledningsnät. Nättariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder, vilket stadgas i 4 kap. 1 §. Kravet på sakliga grunder innebär att nättariffer skall vara objektiva och icke-diskriminerande. Kunder får indelas i grupper efter kostnadsbild. Kunder inom samma kundkategori skall däremot ha samma nättariff (prop. 1996/97:136 s. 149). Tariffer skall vidare vara kostnadsriktiga på så sätt att en kunds tariff på ett rimligt sätt avspeglar de kostnader som kundens elöverföring ger upphov till. Särskilda regler för nättariff för linje finns i 4 kap. 5–9 §§. Det är i huvudsak för regionnät och stamnät som överföringen sker med stöd av nätkoncession för linje. Nätkoncession för område skall redovisas skilt från nätkonces- sion för linje. Beträffande ledningar som omfattas av nätkoncession för linje och som organisatoriskt och tekniskt ingår i ett nät som omfattas av nätkoncession för område ges emellertid möjlighet att föreskriva om undantag (jfr 3 kap. 3 § ellagen). Anläggningar vilka drivs med stöd av koncession för linje skall redovisas skilt från anläggningar vilka drivs med stöd av koncession för område. För en ledning som drivs med stöd av koncession för linje och som organisatoriskt och tekniskt ingår i ett nät som omfattas av koncession för område får regeringen föreskriva undantag härifrån, vilket framgår av 3 kap. 3 § sista stycket. Av 11 § förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet fram- går att om en nätkoncession för linje avser en ledning som organisatoriskt och tekniskt ingår i ett nät som innehas med stöd av nätkoncession för område och som helt är belägen inom koncessionsområdet, skall redovisningen av nätkoncessionen för område även innefatta nätkoncession för linje. Av 4 kap. 5 § ellagen framgår att nättariffen för en regionledning, utom engångsavgift för anslutning, inte på varje spänningsnivå får utformas med hänsyn till var en uttagspunkt är belägen i för- hållande till ledningens anslutning till annan nätkoncessionshavares ledning som omfattas av nätkoncession för linje. Tillstånd till avvikelse härifrån får meddelas i enlighet med 4 kap. 6 §. Regleringen enligt huvudregeln i 4 kap. 5 § innebär att kost- naderna för nedtransformering får påverka nättariffen. För varje lägre spänningsnivå ökar kostnaderna för nedtransformering och därmed blir också nättariffen i motsvarande mån högre. spänningsnivå får därmed inte överföringssträckan påverka nät- tariffen. Själva transportkostnaden på spänningsnivån liksom kostnaderna för nedtransformering till spänningsnivån och övriga kostnader måste alltså fördelas jämnt mellan uttagspunkterna (prop. 1996/97:136 s. 152).1 Tarifferna för regionnät skall också enligt 4 kap. 8 § punkten 2 utformas på ett sådant sätt att kunder inom varje normalt spänningsintervall med lika många trans- formeringssteg skall ha samma tariffer. Däremot är det tillåtet att variera tarifferna beroende på vilken spänningsnivå kunden är ansluten till. I de fall en stor elanvändare tar ut el direkt från en transformator måste man anse att elanvändarna inte utnyttjar ledningen på den lägre spänningsnivån. Nättariffen får därför bestämmas med utgångspunkt i nättariffen på ledningssträckan med den högre spänningsnivån och med tillägg för själva nedtransformeringen (prop. 1996/97:136 s. 152). Till skillnad från nättariffer på det lokala nätet gäller regleringen om avståndsoberoende tariff bara för uttagspunkter. Den el som produceras i ett kraftverk förs normalt in på en regionledning för vidare transport till stamnätet eller till uttagspunkter anslutna till samma regionnät som kraftverket. Det saknas särskilda regler för sådan tariff, vilket innebär att nättariffen för en sådan inmatnings- punkt får vara avståndsberoende (jfr prop. 1996/97:136 s. 152, prop. 1994/95:222 s. 92). Reglerna i 4 kap. 1 och 2 §§ ellagen gäller emellertid. I 4 kap. 8 § stadgas hur nätkoncessionshavarens kostnader skall bedömas vid skälighetsbedömningen av nättariffen för en region- ledning. Där anges att nätkoncessionshavarens kostnader för att ha samtliga sina regionledningar inom en och samma region anslutna till en annan nätkoncessionshavares ledning skall bedömas samlat. Vidare skall nätkoncessionshavarens kostnader för nedtransforme- ring bedömas samlat för hela landet inom varje normalt spännings- intervall när lika många nedtransformeringar utförts för att nå detta spänningsintervall. Slutligen skall nätkoncessionshavarens övriga kostnader bedömas samlat inom varje normalt spänningsintervall för nätkoncessionshavarens samtliga regionledningar i hela landet. Regleringen i 4 kap. 8 § punkten 1 innebär att de avgifter som koncessionshavaren skall erlägga till andra nätägare (ofta stam- nätet) skall fördelas jämnt på samtliga hans regionledningar inom Detta förutsätter att det är fråga om lika många nedtransformeringssteg. Andra punkten innebär att en indelning av ledningarna skall göras efter antalet nedtransformeringar, dvs. ledningar med en nedtransformering förs till en grupp, ledningar med två nedtrans- formeringar till en viss spänningsnivå förs till en annan grupp osv. Inom varje sådan grupp skall kostnaderna för nedtransformering bedömas samlat. Någon utjämning mellan grupperna får inte ske. Med övriga kostnader i tredje punkten avses även en skälig andel av icke direkt till de olika ledningarna hänförliga kostnader såsom administrationskostnader m.m. (jfr Karnov 2000/01 s. 1438 f., prop. 1994/95:222 s. 92 f., prop. 1996/97:136 s. 6.5Elnätsutredningens delbetänkande SOU 2000:90 överlämnade vi ett delbetänkande (SOU 2000:90) som redovisade vår analys av behov av ändringar i ellagen (1997:857). De förslag som främst har relevans för regionledning- arna är följande. Vi har föreslagit en ny inriktning av tillsynen. Enligt förslaget skall en prövning av skäligheten i nättariffer i fortsättningen ske genom en jämförelse av nätkoncessionshavarens samlade intäkter i förhållande till hans prestation. Skälighetsbedömningen av tarif- ferna skall enligt vårt förslag inte längre i första hand utgå från nätföretagens kostnader. Den nya inriktningen innebär istället en bedömning av vilken prestation nätföretagen utför och om intäkterna står i rimlig proportion till den. Vid bedömningen av prestationen skall hänsyn tas till dels de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverksamheten, dels till sättet att bedriva nätverk- samheten. Den föreslagna inriktningen av tillsynen gäller såväl för nätverksamhet som bedrivs med stöd av nätkoncession för linje som för nätverksamhet som bedrivs med stöd av nätkoncession för område. Vi har vidare föreslagit att en ny regel införs av innebörd att nätkoncessionshavaren skall se till att överföringen av el är av till- räckligt god kvalitet. Bestämmelsen avser kvaliteten i överföringen till enskild kund och gäller främst leveranssäkerhet och spännings- kvalitet. Regeln skall gälla både för nätkoncession för linje och område. Tvister om kvaliteten skall prövas av nätmyndigheten efter ansökan av kund. Möjlighet skall enligt förslaget finnas att över- klaga myndighetens beslut till allmän förvaltningsdomstol. 6.6Statens energimyndighets rapport beträffande Regionnätstariffer analyserade problem kring reglerna för regionnätstariffer och gav förslag på ändringar i ellagen i en rapport av , Metodutveckling beträffande regionnäts- tariffer.2 Rapporten överlämnades senare till . Arbetet bedrevs av en projektgrupp inom Statens energi- myndighet och följdes av en referensgrupp med representanter för regionnätsföretag, kunder anslutna till regionnät samt bransch- föreningen (numera ). I rapporten analyserades vad som avses med en lednings överförings- funktion och nättariffernas struktur. Projektgruppen gav också förslag på ändringar i ellagens reglering av regionnätstariffer och inriktningen av myndighetens tillsyn samt diskuterade vilken spänningsnivå inom områdeskoncession som generellt bör tillåtas. I korthet innehåller rapporten bl.a. följande. Bestämmelserna om tariffer i ellagen utgår från vilken typ av tillstånd en ledning har; nätkoncession för linje eller nätkoncession för område. Detta kan enligt rapporten ge konsekvenser för nättariffer som kunderna har svårt att acceptera. Projektgruppen ansåg det avgörande istället skulle vara vilken funktion ledningen har och utgick i definitionen av funktions- begreppet från vilken slags nätarbete en ledning utför. När en ledning överför el genom flera områden inom en region har den, oavsett vilken typ av tillstånd som meddelats, en regionöver- föringsfunktion. En ledning som överför el enbart inom ett område har – under förutsättning att ledningen inte förbinder en annan ledning med regionöverföringsfunktion – däremot en områdes- överföringsfunktion. Projektgruppen diskuterade även frågan om att höja högsta tillåtna spänningsgräns om för koncession för område men fann inte skäl att generellt höja denna gräns utan anförde att praxis kommer att bildas genom beslut i enskilda ärenden. Projektgruppen föreslog att bestämmelsen i 4 kap. 8 § punkten 2 skall upphävas och att nättariffer inte skall ta hänsyn till hur många nedtransformeringar som finns för olika grupper av uttags- punkter. Istället skall en utjämning ske inom varje spännings- intervall i tariffen (jfr s. 16 och s. 13). När det gäller begreppet normala spänningsintervall i 4 kap. 8 § punkten 2 diskuterade gruppen kring utveckling i praxis. Abonnenten bör, enligt rapporten, betala för den nytta han erhåller, inte för att han råkar vara ansluten till ett nät med viss struktur. Möjligheten för elanvändare anslutna direkt till transformator att beviljas särskild nättariff (jfr prop. 1996/97:136 s. 153 f) bör efter en övergångstid tas bort. På det sättet kommer, enligt rapporten, principen om icke avståndsberoende vid uttag på regionnät gälla alla anslutna kunder. Projektgruppen anförde att av 4 kap. 5 § följer att nätavgift skall tas ut per uttagspunkt (punkttariff) samt att detta leder till att de kunder som har flera uttagspunkter geografiskt samlade upplever bestämmelsen oskälig. En områdeskoncessionär med många uttags- punkter får därigenom en högre avgift än om han skulle haft färre punkter. Det kan i sådana fall vara lönsamt att bygga bort punkter genom att dra nya ledningar, vilken investering inte är samhälls- ekonomiskt lönsam. Istället föreslogs en ändring av bestämmelsen, vilken skulle innebära att i de fall en innehavare av nätkoncession för område tar ut el i flera uttagspunkter regionnätstariffen skulle innefatta det antal uttagspunkter som krävs för att elöverföringen skall kunna ske på ett effektivt och tillförlitligt sätt. Ersättning för övriga kostnader skulle motsvara den skäliga kostnad som innehavaren för nätkoncession för linje har för att tillhandahålla uttagspunkterna. Avvikande synpunkter från deltagare i referensgruppen De representanter i referensgruppen som representerade region- nätsföretag och branschorganisationen (numera ) kommenterade i en bilaga rapporten. I kommentaren framhölls bl.a. följande. Prissättningen bör inte ändras radikalt om stabilitet och kostnadsriktighet skall kunna bevaras samt att projektgruppens förslag skulle ge för stora negativa prisförändringar. Detaljreglering är inte önskvärd utan en öppnare lagtext närmare den som gäller för nätkoncession för område är en bättre utformning. När det gäller projektgruppens förslag beträffande bestämmelsen i 4 kap. 8 § punkten 2 framfördes som avvikande mening ett annat förslag innebärande en mindre justering av nuvarande bestämmelse. Justeringen skulle innebära ett förtydligande att det är nät- koncessionshavarens kostnader för nedtransformering mellan ett spänningsintervall och ett annat som skall bedömas. Ifråga om elanvändare anslutna direkt till transformator protesterade deltagarna från referensgruppen mot projektgruppens bakgrundsbeskrivning och analys av gällande bestämmelser. Vidare framfördes åsikten att tariff direkt efter transformator bör få förekomma. Elleverantörer ansåg att funktionsbegreppet borde definie- ras tydligare. Öhmans konsult anförde i likhet med och att det primära kriteriet för en regionledning måste vara ledningens funktion. (Elbruk) ansåg inte att funktionsbegreppet tillförde något. Elleverantörer efterlyste ökad flexibilitet vad gäller spänningsintervall i regionnätstariffen. Öhmans konsult , och efterlyste en ökad gräns för maximalt tillåten spänning vad gäller områdeskonces- sioner. , Öhmans konsult , och delade projektgruppens uppfattning vad gällde transformeringssteg. Även Elleverantörer ställde sig bakom förslaget till lagändring vad avser antalet transformeringar men ansåg att förslaget måste utvecklas och förtydligas till att endast avse sammanläggning av transformeringar fram till ett spän- ningsintervall. Skogen, Kemin Gruvorna och Stålet anförde, i vilket yttrande instämde, att inte bara spänningsnivån utan även belastningen bör vara vägledande vid utformningen av nättariffen. Elbruk menade att det är positivt med en så kostnads- riktig tariff som möjligt. konsult , och delade uppfattningen beträffande anslutningar direkt till trans- formator. Elleverantörer hävdade att möjligheten att tillämpa särskild nättariff för elanvändare anslutna direkt till trans- formator bör förtydligas att gälla såväl enskilda elanvändare som områdeskoncessionerade nät. Elbruk hävdade att nuvarande regler är en tillämpning av huvudregeln om kostnadsriktighet samt poängterade att även inmatningstariffer har betydelse och att det för dessa inte finns några inskränkningar mot huvudregeln om kostnadsriktighet. Skogen, Kemin, Gruvorna och Stålet var negativa till förslaget och invände att i de fall en verksamhet har ett stort uttag i förhållande till övriga nätet kan det leda till oskäliga nätavgifter om lokalnätsavgiften skall gälla. anslöt sig till samma åsikt som Skogen, Kemin, Gruvorna och Stålet anförde medan menade att förslaget var väl underbyggt. Elleverantörer ansåg att projektgruppens tolkning av nuvarande lydelse av 4 kap. 5 § ellagen inte har stöd varken i lag- texten eller förarbeten samt att den föreslagna lagändringen ger upphov till nya tolkningsproblem. konsult , och var däremot positiva till förslaget. 6.7Rapport om vissa regionnätsfrågor Econ Analys och information AB (Econ) har på vårt uppdrag undersökt förekomsten av ledningar som sträcker sig genom lokalnät med flera olika ägare och där olika delar av ledningen har olika koncessioner.