sou · GPB316 · 2002-01-01 00:00:00 — Vidare skärps kraven på att om djurägaren inte kan fastställa orsaken till djurets beteendeändring, sjukdom eller skada, eller om av djurägaren vidtagen behandling icke visar sig effektiv, denne måste tillkalla veterinär för att söka få diagnos och adekvat behandling. Tillägget föreslås göras i form av en ny första paragraf i djurskyddsförordningen Detta kan t.ex. ske genom att införa ett nytt första avsnitt i djurskyddsförordningen som lämpligen betecknas Djurägarens och djurskötarens ansvar vilket direkt hänvisar till djurskyddslagens 2 och 4 §§ samt till de regler beträffande djurägares och djurskötares ansvar som fastställts av . 7Förslagens förenlighet med EG- rätten Kapitlet beskriver den EG-lagstiftning som rör alternativmedicinska behandlingsmetoder, hänvisar till de förslag som utförligt presenterats i kapitel 6 samt beskriver förslagens förenlighet med EG rätten. Förslagen är förenliga med aktuell EG-lagstiftning. EG lagstiftningen kring s.k. alternativmedicinska behandlingsmetoder rör endast två områden: registrering av homeopatiska preparat samt användandet av desamma vid ekologiska jordbruk. Bestämmelser som indirekt tangerar alternativmedicinska behandlingsmetoder är rådets direktiv /851/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel samt förordning (EEG) nr 2377/90 av om inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa gränsvärden för högsta tillåtna resthalter av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung, den s.k. MRL- förordningen. 216 Förslagens förenlighet med EG-rätten 7.2.1Registrering av homeopatiska preparat EG:s direktiv nr 92/74 rörande homeopatika avsett för djur1 lades fram i syfte att inkludera veterinär homeopati i om veterinär medicin, direktiv /851 . I Artikel 1 definieras ett homeopatikum använt för djur som; varje veterinärmedicinskt medel som framställts av s.k. stamberedningar (produkter, substanser eller kompositioner) samt enligt en homeopatisk tillverksningsmetod som beskrivs i Europeiska farmakopén eller, om så inte är fallet, i de farmakopéer som används officiellt i medlemsstaterna. I sammandrag är det, för utredningen, mest intressanta med direktiv att de homeopatiska preparat, som inte är avsedda för livsmedelsproducerande djur, tillåts bli registrerade enligt en enkel registreringsprocedur. Det krävs då att preparatet inte uppges ha terapeutisk effekt. Det krävs vidare att graden av utspädning skall vara tillräcklig för att garantera att medlet är säkert. Särskilt får medlet inte innehålla mer än 1/10 000 av modertinkturen eller mer än en hundradel av den lägsta dos som används allopatiskt då det gäller aktiva beståndsdelar vilkas förekomst i ett allopatiskt läkemedel medför att veterinärrecept är obligatoriskt, Artikel 7. För det fall producenten vill indikera en terapeutisk effekt av preparatet måste det genomgå samma strikta kontroll av terapeutisk effekt som allopatiska veterinär- mediciner, Artikel 4. Medlemsstaterna är skyldiga att kommunicera all användbar information som kan påverka kvalitén och säkerheten på produkterna, Artikel 5. De kan avstå från att införa en förenklad registreringsprocess men måste då godkänna preparat som registrerats av andra medlemsstater, Artikel 6. Rådets förordning nr 1804/1999 av är en komplet- tering av förordning nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruks- produkter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel så att den även omfattar animalieproduktion. Således ersattes Bilaga 1 med dels Bilaga 1 A, Växter och vegetabiliska produkter, dels med 1 Rådet direktiv /74/EEG av om utökad räckvidd för direktiv /851/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel och fastställande av ytterligare bestämmelser som rör homeopatika avsedda för djur. Förslagens förenlighet med EG-rätten 217 Bilaga 1 B Djur och animalieprodukter från följande arter: nötkreatur svin, får, getter, hästdjur och fjäderfä. Bakgrunden låg i förordningen som angav att kommissionen skulle lämna förslag på kontrollåtgärder för den växande marknaden av ekologiska jordbruksprodukter. I förordningen betonas att skötseln av djurens hälsa huvudsakligen bör baseras på förebyggande åtgärder. Det gäller då främst val av raser, utfodring samt djurens miljö i sin helhet, Bil B, p. Det är däremot inte tillåtet att i förebyggande syfte använda kemiskt-syntetiskt framställda allopatiska veterinärmedicinska läkemedel i ekologisk djurhållning, Bil B, p. Av särskilt intresse för s.k. alternativa behandlingsmetoder är p. 5.4 a och b: a)Fytoterapiprodukter (t.ex. växtextrakt, (med undantag för antibiotika), och växtessenser) och homeopatiska produkter (t.ex. vegetabiliska och animaliska ämnen eller mineraler) samt spårelement och produkter som förtecknas i del C, avsnitt 3 i bilaga II skall användas hellre än kemiskt- syntetiskt framställda allopatiska veterinärmedicinska läkemedel eller antibiotika, under förutsättning att de har en effektiv terapeutisk verkan på den djurart och under de förhållanden som behandlingen är avsedd för. b)Om användningen av ovannämnda produkter inte visar sig vara, eller sannolikt inte kommer att bli, effektiv vid behandling av sjukdom eller skada och behandling är nödvändig för att undvika smärta och lidande hos djuret får kemiskt-syntetiskt framställda allopatiska veterinärmedicinska läkemedel eller antibiotika användas under överinseende av veterinär. Bestämmelsen förhindrar således inte att traditionell behandling används men anger att fytoterapi- och homeopatiska produkter skall vara ett förstahandsval, om denna typ av behandling är verksam på skadan/sjukdomen i fråga. I sammanhanget bör belysas den eventuella diskrepans som råder mellan denna regel där homeopatika rekommenderas vid ekologisk djurhållning som homeopatika avsedda för livsmedels- producerande djur inte kan registreras enligt ett s.k. enkelt registreringsförfarande. Det skulle kunna tolkas som att de homeopati- ka som skall användas yrkesmässigt vid de ekologiska gårdarna skall ha genomgått samma krav på klinisk prövning som vanliga läkemedel. Det finns i inte något sådant homeopatiskt preparat registrerat. Vad avser operativa ingrepp uppräknas i Bilaga 1 B, p. 6.1.2 vissa typer av operativa ingrepp som inte får utföras systematiskt på ekologiska jordbruk. Det gäller ingrepp som att kupera svansen på får genom att applicera ett gummiband runt svansen, kupera svansar på 218 Förslagens förenlighet med EG-rätten grisar, tandklippning, näbbtrimning och avhorning. En del kan få tillåtas av säkerhetsskäl, t.ex. avhorning, eller om ingreppen syftar till att förbättra djurens hälsa, välbefinnande eller hygien. Sådana ingrepp skall göras av kvalificerad personal vid den lämpligaste åldern för djuren och djurens lidande skall reduceras till ett minimum. Ovanstående bestämmelse bör läsas i samband med förordnings- textens Artikel 12, till vilken fogats ett andra stycke i vilket bl.a. föreskrivs att ...får medlemsstaterna tillämpa striktare regler för produktionsdjur och animalieprodukter som framställs på deras territorium. Kravet på att överväga användandet av fytoterapiprodukter och homeopatiska produkter i vissa fall trädde i kraft . Förordning (EEG) nr 2377/90 av om inrättandet av ett gemenskapsförfarande för att fastställa gränsvärden för högsta tillåtna resthalter av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung, tillkom för att skydda konsumenterna från skadliga restsubstanser av veterinärmedicinska läkemedel i livsmedel med animaliskt ursprung. Maximum Residue Level , (MRL) är den högsta tillåtna halt av en restsubstans som får förekomma i djurkroppen eller i mjölk, honung eller ägg. MRL ligger till grund för resthaltskontroll och fastställande av karenstider. Förordningen innehåller fyra bilagor. Bilaga I tar upp de substanser där MRL-värdet är fastställt, bilaga II innehåller substanser som bedömts inte behöva något gränsvärde under de förutsättningar som anges i bilagan och i bilaga III återfinns de substanser för vilka preliminära MRL-värden har upprättats. Bilaga IV innehåller en förteckning över substanser för vilka man inte har kunnat fastställa något gränsvärde eftersom de utgör en risk för konsumentens hälsa, oavsett halt. Enligt förordningen är det förbjudet att administrera veterinär- medicinska läkemedel som innehåller farmakologiskt aktiva substanser som inte är upptagna i bilagorna I-III till livsmedelsproducerande djur. Bilagorna ändras och kompletteras kontinuerligt. översänder regelbundet ändringarna till veterinärer. Förordningen trädde i kraft . Förslagens förenlighet med EG-rätten 219 Förslagen redovisas i sin helhet i kapitel 6, avsnitt 6.4.1–6.4.7 . Förslagen är förenliga med aktuell EG-lagstiftning. Kapitlet beskriver dels de ekonomiska konsekvenserna av förslagen i enlighet med 14 § kommittéförordningen (1998:1474), dels de eventuella hänsyn som bör tas enligt 15 § samma förordning. Av förslagen kommer inrättandet av ett vetenskapligt råd samt förslaget att anslå forskningsresurser att medföra kostnader. Jag gör bedömningen att det vetenskapliga rådet beräknas medföra kostnader om . Anslaget för forskning föreslås uppgå till . Övriga förslag beräknas inte innebära ytterligare kostnader. Enligt utredningens direktiv (1998:104), utfärdade , skall utredaren beakta vad som sägs i direktiv (1994:23) till kommittéer och särskilda utredare att pröva offentliga åtaganden, i direktiv (1992:50) om att redovisa regionalpolitiska konsekvenser, i direktiv (1994:124) om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekven- ser samt i direktiv (1996:49) om att redovisa konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Ovanstående direktiv har upphävts och verksamheten inom kommittéväsendet regleras i kommitté- förordningen (1998:1474). I 14 § kommittéförordningen anges att om ett förslag påverkar kostnaderna eller intäkterna för stat, kommun, landsting, företag eller andra enskilda skall en beräkning av dessa konsekvenser redovisas. Av förslagen till bestämmelser inom området alternativmedicinska behandlingsmetoder för djur kommer inrättandet av ett vetenskapligt råd samt förslaget att anslå forskningsresurser att medföra kostnader. Jag gör bedömningen att det vetenskapliga rådet bör ha tillgång till ett kansli med en till två fast anställda personer, förutom ordföranden som arvoderas på heltid för sitt uppdrag. Övriga ledamöter arvoderas för deltagande i möten. Det bör även finnas möjligheter för rådet att knyta annan expertis till sig. För detta uppdrag beräknas på årsbasis. Anslaget för forskning inom det alternativmedicinska området föreslås uppgå till . Övriga förslag beräknas inte innebära några kostnader. I 15 § Kommittéförordningen anges att om ett förslag har betydelse för den kommunala självsstyrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen skall konsekvenserna anges. Jag förutser inga specifika konsekvenser i dessa avseenden. 9.1Förslag till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) Paragrafen, som är ny, har behandlats i avsnitt 6.4.1. För bestämmelsen skall 36 §, djurskyddslagen gälla. Således döms till böter eller fängelse i högst den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 9 a §. Ingen författningsändring av 36 § föranleds. Ändringen av paragrafen har behandlats i avsnitt 6.4.6. Ändringen av paragrafen har behandlats i avsnitt 6.4.6. 9.2Förslag till lag om ändring i lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket Veterinärers allmänna skyldigheter m.m. Ändringen av paragrafen har behandlats i avsnitt 6.4.4. Alternativmedicinsk behandling av djur Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att allsidigt belysa alternativmedicinska behandlingsformer för djur och föreslå åtgärder för att säkerställa att djur inte utsätts för onödigt lidande. I uppdraget ingår att utreda omfattningen samt konsekvenserna av befintlig alternativmedicinsk behandling liksom att redovisa eventuella för- och nackdelar med denna. I uppdraget ingår även att redogöra för och utvärdera dagens utbildningar för alternativmedicinsk behandling av djur samt bedöma behovet av sådan utbildning. Utredaren skall även föreslå hur bestämmelser för området alternativmedicinsk behandling av djur bör utformas. Enligt djurskyddslagen (1988:534) skall djur behandlas väl och skyddas från onödigt lidande och sjukdom. I 11 § djurskyddslagen anges att veterinär måste anlitas för operativa ingrepp på djur eller för annan behandling som orsakar lidande som inte är obetydligt. Särskilda behörighetskrav gäller vid behandling av sjukdomar på vilka epizootilagen (1980:369) och lagen (1983:738) om bekämpande av salmonella hos djur är tillämplig. Lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket ställer krav på att veterinärer i sin yrkesutövning skall fullgöra sina uppgifter i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet. Vid sidan av veterinärbehandling av djur före- kommer behandlingar av skilda slag utförda av lekmän mot ekonomisk Intresset för sådan alternativmedicinsk behandling av djur ökar. Många av de alternativmedicinska behandlingsmetoderna är inte baserade på vetenskapliga undersökningar av effekter och eventuella bieffekter. Således kan lagen om behörighet att utöva veterinäryrket hindra veterinärer från att behandla djur enligt sådana alternativ- medicinska principer. Alternativmedicinsk behandling av djur utövas ofta av personer som saknar utbildning inriktad på djur. Behandlingsformerna kan t.ex. vara homeopati, kiropraktik och olika former av massage. Den metodik som tillämpas är ofta utarbetad och anpassad för människan och saknar ofta vetenskaplig dokumentation som gäller effekterna på såväl människa som djur. Kunskapen om verksamheten och om hur de olika behand- lingsmetoderna påverkar djuren är alltför liten, liksom konsekvenserna av att djur i dessa fall inte diagnostiseras och behandlas av veterinär. Användningen av s.k. alternativmedicinska behandlingsformer för djur tenderar att öka. Trav- och galoppsportens centralorganisationer har i en gemensam skrivelse till framfört farhågor för den pågående utvecklingen inom alternativmedicinen och begärt att verket skall vidta åtgärder för att motverka densamma. Även och Veterinärmedicinska sällskapet har i flera skrivelser framfört kritiska synpunkter till på såväl förekommande alternativmedicinska behandlingsformer som existerande utbildningar inom området. har som en följd bl.a. av dessa skrivelser låtit göra en preliminär utredningsrapport om alternativmedicinsk behandling av djur. I rapporten redovisas att det saknas tillförlitlig statistik över omfattningen av alternativmedicinsk behandling av djur, att de alternativa behandlingsmetoderna är vanligast i fråga om hästar och nötkreatur, att dokumentationen om olika behandlingsmetoders effekt på djur ofta är bristfällig, att flertalet verksamma alternativbehandlare av djur saknar utbildning inriktad på behandling av djur. I rapporten påpekas också att det finns ett flertal utbildningar och att kvaliteten på dessa utbildningar varierar. har i en skrivelse föreslagit att regeringen skall tillsätta en utredning med expertis inom veterinärmedicin, läkemedels- registrering och utbildning liksom med representanter för alternativ- medicinsk verksamhet och för djurägare för att ytterligare utreda frågan. Enligt regeringens mening är det ett oavvisligt krav att alternativ- medicinsk behandling av djur bedrivs på ett djurskyddsmässigt godtagbart sätt. Det saknas såväl av samhället godkända utbildnings- möjligheter som erkända metoder för alternativmedicinsk behandling av djur. Detta gör att vissa risker från djurskyddssynpunkt måste anses förknippade med verksamheten och att frågan bör studeras närmare. Mot bakgrund av detta anser regeringen att det finns anledning att ge en särskild utredare i uppdrag att utreda omfattningen och konsekvenserna av den befintliga alternativmedicinska behandlingen av djur. Utredarens huvudsakliga uppdrag är att allsidigt belysa de alternativ- medicinska behandlingsformerna och föreslå åtgärder för att säkerställa att djur inte utsätts för onödigt lidande. Utredaren skall göra följande: Kartlägga och redovisa vilka alternativmedicinska behandlingar som finns, hur och av vilka de används och i vilken utsträckning de förekommer. Sammanställa tillgängliga utvärderingar av metoderna och redovisa eventuella för- och nackdelar med alternativmedicinska behandling- ar, samt redovisa eventuella djurskyddsproblem. För en jämförelse kartlägga lagstiftningen och användningen av alternativmedicinsk behandling av djur i några jämförbara länder. Redogöra för och utvärdera dagens utbildningar för alternativ- medicinsk behandling av djur, samt bedöma behovet av sådan utbildning. Lämna förslag till hur bestämmelser för området alternativ- medicinsk behandling av djur bör utformas. Utredaren skall beakta vad som sägs i direktiv (dir. 1994:23) till kommittéer och särskilda utredare att pröva offentliga åtaganden. Utredaren skall även följa regeringens direktiv till kommittéer och särskilda utredare om regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) och konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). Utredaren skall vidare redogöra för hur eventuella förslag förhåller sig till EG-bestämmelser på området. Utredaren skall samråda med berörda myndigheter och organisa- tioner. Samtliga förslag skall kostnadsberäknas och finansiering skall redovisas för föreslagna åtgärder. Utredaren skall redovisa uppdraget . Fristående kurs: Veterinärmedicin för legitimerade Arcanum – djurhomeopat............................................................... – diplomerad häst- eller Naturmedicinska – equiatriker och smådjurs- homeopati AB – djurhomeopat.......... Helg- och korrespondenskurser...................................................... första veterinärutbildning startades vid nuvarande Veterinärinrättningen i av lärljunge . tillkom ännu en utbildningsanstalt, nu i . utbildades veterinärer endast i . Utbildningen låg kvar där då merparten av Veterinär- högskolan flyttades till , en mindre del till den återinrättade Veterinärinrättningen i . togs upp som en del i det nyinrättade , (SLU). Veterinärmedicinska fakulteten har den huvudsakliga verksamheten förlagd till och . Vid fakulteten ges också utbildning av djursjukvårdare, hippologer samt en hovslagarutbildning på gymnasienivå. Därutöver ges tilläggsutbildning för utländska veetrinärer som önskar verka i . Utbildningen inom veterinärprogrammet syftar till att ge ett brett veterinärmedicinskt och biologiskt kunnande samt förmåga att praktiskt tillämpa dessa kunskaper i olika typer av veterinär verksamhet. Veterinärexamen skall utgöra grund för behörighet att utöva ve- terinäryrket. Förutom grundläggande behörighet, dvs. fullständigt gymnasiebetyg med vissa alternativ, krävs särskild behörighet från företrädesvis naturvetenskaplig linje i ämnena matematik, fysik, kemi och biologi. Veterinärprogrammet är en lång forskningsbaserad högskole- utbildning på heltid där teori och praktik varvas. Den innehåller bl.a. anatomi, histologi, kemi, fysiologi, farmakologi, toxikologi, patologi, husdjurshygien, genetik, medicin, kirurgi, epidemiologi, gynekologi, obstretik, radiologi, klinisk kemi, livsmedelshygien, mikrobiologi samt näringslära. Därutöver finns institutionsövergripande undervisning, t.ex. djurskydd och författningskunskap liksom djurhandhavande och etologi. Varje undervisningsmoment följs av praktik som är lärarledd. Undervisning i alternativmedicinska behandlingsmetoder ingår i det ordinarie kursprogrammet i form av en halv dags introduktionskurs. Lärare vid universitet är professor, lektor, adjunkt, forskarassistent, timlärare, gästlärare och klinikveterinär. Examineringen sker löpande i form av tentamina och praktiska prov samt ett examensarbete i form av en vetenskaplig uppsats. Veterinärexamen uppnås efter fullgjorda kursfordringar om 220 högskolepoäng. Till bevis för den som på ett tillfredsställande sätt har uppfyllt examenskraven knyts examensbenämningen veterinärexamen (of Science in Veterinary Medicine). Till Veterinärprogrammet antas 65 elever. Det finns ca 2 300 yrkesverksamma veterinärer. Det råder i stort sett balans mellan tillgång och efterfrågan på veterinärer. Det förhållandet gäller dock inte vidareutbildade veterinärer, där det råder en brist inom de flesta områden Specialistutbildning tillhandahålls privat genom djursjukhus etc. efter ett program uppsatt och godkänt av , (SJV). Specialistkompetens kan erhållas i ämnena hundens och kattens sjukdomar samt hästens sjukdomar. kompetens vad avser sjukdom hos nötkreatur och svin samt beträffande olika organsystem är under arbete. Specialistkompetens kan erhållas efter det att veterinären uppfyller vissa villkor som föreskrivs av SJV. (SJVFS 1993:110). Utöver grundutbildningen ges vid Veterinärmedicinska fakulteten också forskarutbildning. Forskarutbildningen syftar till att ge den studerande vetenskaplig skolning innefattande dels vidgade kunskaper inom ett ämnesområde, dels lösande av forskningsproblem. Genom organisationen , IVAS som bildades tillhandahålls en påbyggnads- utbildning i veterinär akupunktur. Kursen är endast öppen för legitimerade veterinärer. Kursen ges i form av ett ambulerande utbildningspaket och omfattar fyra stycken undervisningsblock. Varje block omfattar , totalt . Blocken ges med 4–. Undervisningen är tänkt att kunna följas på nytt då den uppdateras utifrån de senaste forskningsrören. Kursen innehåller bl.a. undervisning i traditionell kinesisk medicin, västerländsk akupunktur i teori och praktik och avslutas med omfattande tentamen. Behovet av examinerade djursjukvårdare växte fram i takt med att kraven på biträdespersonalens kunskaper ökade. Det fanns ett behov av biträdespersonal som hade kunskaper motsvarande sjuksköterskans. startade djursjukvårdarprogrammet i . Utbildningen ges av SLU. Djursjukvårdaren skall under veterinärs ledning och till viss del självständigt arbeta med djurhälsovård samt öppen och sluten djursjukvård med tyngdpunkten lagd på sällskapsdjur och sporthästar. Vidare skall djursjukvårdaren kunna vårda försöksdjur och ha kunskaper om användning av djur för vetenskapliga ändamål. Förutom grundläggande behörighet, dvs. fullständigt gymnasiebetyg med vissa alternativ, krävs särskild behörighet i biologi, naturkunskap, animalieproduktion samt djurvård och djurvårdspraktik. Därutöver krävs tolv månaders yrkesverksamhet som djurskötare eller sex månaders godkänd yrkesverksamhet inom djursjukvård. Djursjukvårdarprogrammet är en två-årig högskoleutbildning på heltid. De teoretiska kurserna innebär bl.a. studier i husdjurens sjukdoms- och sjukvårdslära, dvs. mikrobiologi och hygien, allmän och speciell sjukdomslära samt farmakologi. Vidare husdjurens biologi och handhavande, dvs. kurser i anatomi, fysiologi, näringslära, etologi och djurskydd. I programmet ingår också djursjukvårdens drift och planering samt försöksdjurens biologi och handhavande. De praktiska kurserna innehåller handledd praktik som är förlagd till djursjukhus eller djurklinik. Även de yrkesverksamma djursjukvårdare som inte har formell utbildning har möjlighet att följa en distanskurs i djursjukvård. Undervisningen utförs av legitimerade veterinärer och universitet- adjunkter. Examineringen sker löpande i form av tentamina och praktiska prov samt ett examensarbete i form av en uppsats. Det finns en begäran från de som genomgått djursjukvårdar- programmet och är engagerade i djursjukvården (), om att efter avslutad utbildning erhålla legitimation.