sou · GPB310d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Han har inte heller uttryckt något stort intresse för att söka sina rötter eller att besöka sitt hemland, trots att föräldrarna både berättade om och visade bilder från hemlandet och barnhemmet där han levt under sin tidiga uppväxt. Den unge mannen uppgav i intervjusamtalet tvärtom en stark irritation över de ungdomar som med hänvisning till hans utseende förknippade honom med en etnisk tillhörighet annan än en svensk. Det påmin- ner om vad skriver om utifrån de djupintervjuer hon gjort med individer som har adoptivbakgrund. Vissa av dem framhäver hur intresset för ursprunget aldrig varit ett viktigt inslag i barndomen utan kommit att bli ett intresse som väckts när de är lite äldre (, 1998, s. 107–119). De kamrater som ville förknippa informanten i denna studie med en etnisk bakgrund annan än den svenska, representerade också den grupp av männi- skor som enligt honom själv inte heller skulle förstå hans familje- situation p.g.a. en stark homofobisk inställning. Det var människor som både tillskrev honom en annan etnisk identitet och som inte skulle förstå hans familjebakgrund. Här synliggjordes rätten att vara olik utan att tvingas in i kategorier och definitiva beskriv- ningar, och kunna prata om sig själv som vanlig och normal. Ovanstående avsnitt har handlat om de informanter som i intervju- erna givit uttryck för en mycket negativ syn på sin förälders/sina föräldrars homosexualitet. Det har varit viktigt att lyfta fram dessa berättelser, inte minst för att de anger den stora variation som informanternas berättelser utgör. Dessa starkt moraliskt laddade barndomsberättelser kännetecknas av att informanterna på ett tyd- ligt sätt anger att de med sina livshistorier vill framföra ett budskap, nämligen att individer med homosexuell orientering inte är lämpliga som föräldrar. Informanterna utelämnar emellertid inte den ambivalens de känner inför frågan om föräldraskap och homosexualitet. Här finns, som de själva uttrycker på olika sätt, en splittring mellan intellekt och emotion. Å ena sidan ett intellektuellt perspektiv som förespråkar en rättvis och jämlik syn på alla individer, oavsett hudfärg, sexuell läggning, kön etcetera, å andra sidan ett emotionellt ställningstagande som kraftfullt och otvetydigt avvisar tanken på föräldraskap och homosexualitet. Analysen av dessa fyra livshistorier visar emellertid också på upplevelser av utsatthet och övergivenhet. Detta har i studien tolkats som ett tema som kan sägas rama in informantens moraliskt präglade budskap i ett sammanhang. Livshistorierna presenterar exempel på barn och ungdomar som växt upp i situationer med brister vad gäller möjligheter att skapa en känsla av sammanhang (Antonovsky, 1987/1991). Det behöver inte entydigt tolkas som att det är situationerna i sig eller de relationer barnen haft, som givit upphov till de upplevelser och erfarenheter som dessa informanter förmedlar. I resonemanget belystes också hur villkor i familjen kan upplevas olika av syskon, vilket antyder hur barn skiljer sig åt och hur de anpassar sig och förhåller sig till sin omgivning på olika sätt. Härmed tydliggörs vikten av att inte dra förhastade slutsatser om vad barn, i egenskap av barn behöver eller upplever under sin uppväxt. går det inte att bortse ifrån betydelsen av vuxna i barns omgivning, som av barnet ifråga – oavsett individuella egenskaper och karaktärsdrag – upplevs som någon som prioriterar och sätter henne eller honom i centrum. Detta skall diskuteras i nästa avsnitt. Konklusion: relationernas betydelse för upplevelsen av homosexualitet Det är nu dags att avsluta resonemanget om informanternas inle- dande möten med och insikter om föräldrarnas homosexualitet. Vad som framkommit i analysen är en koppling mellan å ena sidan att som barn och tonåring ha goda relationer till vuxna, både för- äldrar och nya vuxna som partners, styvföräldrar och sambos, och å andra sidan den betydelse som barnet/ungdomen tillskriver homosexualitet. Modern ungdomsforskning som fokuserat på ungdomars identitetsutveckling har visat på den stora betydelse som ungdomar tillskriver vuxna under sin tonårstid. Vuxna fram- ställs som viktiga samtalspartners och rådgivare inte minst i frågor rörande sociala relationer (, 1999, s. 60–62). visar hur ungdomar är upptagna av att hantera frågan om psykologiskt utrymme, i bemärkelsen en balansakt som måste behärskas i sociala sammanhang. Balansakten går ut på att värdera egna behov i relation till andras behov (ibid, s. 57). (1991) understryker att det finns anledning att uppmärksamma den integrativa aspekten i identitetsskapande processer . Denna handlar om att både anpassa sig till sociala sammanhang och därmed behärska det sociala spelet och göra individuella ställningstaganden till värderingar och ideal som ungdomarna möter (, 1991, s. 112). Detta motsäger bilden av tonårstiden som en period av totalt avvisande av vuxna. Bilden av ungdomstiden som en Sturm-und-drang- period har i forskningssammanhang snarare ersatts med en bild av en period som ställer individen inför nya former av och krav på anpassning vilket ger nya problem och uppgifter att lösa. Utvecklingsuppgift är en term som används som ett sätt att tydliggöra hur vissa problem och uppgifter är specifika för vissa perioder i en individs livsförlopp (Kirchler, Palminari & Pombeni, 1993, s. 145). De uppgifter som exempelvis en ungdom ställs inför är i sin tur relaterade till kulturella, historiska faktorer likväl som individens mer personliga och unika motiv och drivkrafter (ibid, s. 145). menar att det finns en rad förväntningar från samhällets sida och från vuxenvärldens sida på den unga individen. Dessa kan formuleras som en rad mål för ungdomen att uppnå. Det rör sig om materiellt oberoende med arbete och plats på arbetsmarknaden, emotionellt oberoende parallellt med långvariga kamrat- och kärleksrelationer, långvarigt intimt förhållande med person av annat kön (gärna med barnalstring som mål), solidaritet med vissa grundläggande normer och spelregler vuxna emellan samt förmågan att vara lycklig med sig själv och med andra (, 1991, s. 81). Det är emellertid socialt och kulturellt konstruerade mål som bör värderas kritiskt mot bakgrund av de samhälleliga ramar och förutsättningar som både kan möjliggöra och hindra uppnåendet av dessa mål, fortsätter . Den gräns som skapas mellan förväntningar och möjligheter bör ses som utgångspunkt för att förstå tonårstidens specifika utvecklingsuppgifter (ibid, s. 82). Detta antyder hur samhälleliga och sociala förväntningar på heterosexualitet som norm givetvis ger upphov till konflikter för de barn och ungdomar som i sin familj har andra erfarenheter och referensramar. Hur denna konflikt löses verkar vara nära kopplat till både familjedynamiska aspekter och barnens upplevelser av relationerna till vuxna i familjen. De personliga berättelser som analyserats i denna studie tydliggör för det första betydelsen av att som barn känna sig stå i centrum för en eller båda föräldrars intresse och för det andra att ha flera viktiga vuxna i sin närhet. Dessa båda aspekter framträder som en viktig utgångspunkt för barnets och ungdomens accepterande av förälderns homosexuella orientering. Om barnet aldrig har upplevt sin relation med föräld- rarna som positiv, och hon eller han ställs inför krav att anpassa sig till nya omständigheter och nya vuxna i familjen, upp- står en svårbemästrad situation för barnet. Här finns en risk att förälderns homosexualitet i det läget blir starkt förknippad med upplevelsen av övergivenhet och utsatthet. Den samhälleligt befästa och starkt dominerande föreställningen och uppfattning om hete- rosexualitet som den enda och sanna kärleksformen – en hetero- normativitet – ger upphov till att avvikelser från denna domine- rande norm riskerar att bli framträdande. Det innebär en risk att detta i sin tur blir måltavla för beskyllningar att orsaka svårigheter och besvärligheter, i ett s.k. syndabockstänkande. Homosexualite- ten blir i det sammanhanget en krok att hänvisa dessa svåra situ- ationer till. beskriver också hur ett stigma kan användas som en syndabock för orättvisor som drabbar en individ (, 1963/1973). Härmed avslutas detta avsnitt och istället inleds en redovisning och diskussion om hur ungdomar och unga vuxna hanterar föräld- rarnas homosexualitet i mötet med omvärlden. Följande avsnitt gäller till största del den grupp ungdomar som menar att förälderns sexuella orientering är något som är svårt att hantera i relation till omvärlden. Övriga informanter, knappt hälften i gruppen, som ser sin förälders eller sina föräldrars homosexuella relation som något naturligt och självklart, ges mindre utrymme i detta avsnitt. Att hantera föräldrars homosexualitet i relation till omvärlden I föregående avsnitt redovisades hur vissa informanter berättar om sin medvetenhet om homosexualitet som något förknippat med negativa värderingar och hur det påverkat deras upplevelse av att ha en förälder som lever i en homosexuell relation. I det följande rik- tas uppmärksamheten mot hur denna upplevelse hanteras i relation till omvärlden. Detta innebär att de informanter, som aldrig upp- levt föräldrarnas homosexualitet som besvärande, står inte i fokus i följande avsnitt även om de i vissa sammanhang ändå kommer att refereras till. Följande avsnitt handlar om vad berörda informanter berättar om sina olika sätt att hantera frågan om 'homosexualitet i familjen', dels gentemot omvärlden, dels i relation till sig själva dvs. reflek- tioner över sig själva och identitetsfrågor. Utmärkande för denna process är att informanterna i de flesta fall betonar att föräldrarna är okej, att de respekterar sina föräldrar och deras partners men att homosexualiteten är ett problem i relation till den unges var- dagsliv utanför familjen. Det rör sig främst om tonårsinforman- terna samt vissa av de unga vuxna och deras redogörelser över hur det är att vara tonåring med en homosexuell förälder. Informanter- nas livshistorier kännetecknas generellt av beskrivningar av hur detta inte omtalades i sammanhang utanför familjelivet. Denna strävan att hålla saken hemlig är emellertid som mer eller mindre utdragen . , , hävdar att hemlighållandet var viktigt när man var sådär tretton fjorton femton. På frågan vad man var och är rädd för, besvarades relativt entydigt; upphovet till denna rädsla är relaterat till önskan att vara normal och som alla andra. Här finns en strävan att identifiera sig med det normala (, 1963/1973, s. 52). Detta handlar inte bara om förälderns homosexualitet, utan om allt som kan bli ett tecken på att man är olik, särskild eller annorlunda. , , menar att hon under sin tonårstid bar på en ständig rädsla att bli mobbad. Inte bara med anledning av mammans relation till en kvinna, utan för de kläder hon bar, för att ha glasögon, för att inte vara cool nog etcetera. Mobbningen realiserades aldrig men rädslan för den styrde hennes ständiga strävan att anpassa sig till de krav som formades i tonårsgrupper. Denna rädsla för mobbning påminner om vad Tasker och (1997) beskriver i sin studie av barn till lesbiska mödrar. Informanterna i den studien berättade om hur rädslan för att bli retad var ett dominerande inslag i deras liv och att vissa av dem också återgav erfarenheter av att ha blivit retade. I den här studien bekräftas det förstnämnda såtillvida att många informanter, inte minst bland de som känt sig tveksamma inför att vara öppna om sin familjesituation, hänvisar till sin rädsla för mobbning. Det är emellertid få informanter som beskriver konkreta mobbningssituationer relaterade till förälderns homosexualitet. Sammantaget har fyra informanter varit mobbade i bemärkelsen utsatta för trakasserier , varav i två fall relaterat till familjesituationen. I de övriga fallen har mobbningen gällt andra aspekter av informanterna som individer. mobbning återfinns också enbart hos en av de fyra informanter som pratar om förälderns homosexualitet i negativa ordalag. Ungdomarnas och de unga vuxnas redogörelser för tiden som tonåring, antyder vikten av dels att ha kamrater, dels att kunna ange grupptillhörighet. Här finns det anledning att knyta an till aktuell ungdomsforskning. refererades forskning som visat vuxnas specifika betydelse för tonåringar. Det betyder emel- lertid inte att kamratgruppen är av mindre betydelse, utan den utgör grunden för att utforska det sociala spelets regler och nor- mer. Barnpsykiatern menar att tonårsgruppen utgör en viktig aspekt på den yngre tonåringens sätt att förhålla sig till och bearbeta den psykisk process som kommit att känneteckna tonårstiden i vår tids sociala och kulturella sammanhang. utgår från ett psykoanalytiskt perspektiv som bygger på s.k. självteorier, ett perspektiv som också lyfter fram narcissismens betydelse i den psykiska utvecklingen. menar att kun- skap om tonårsgruppens betydelse för tonåringar är central för att förstå varför alla ungdomar tonar fram som tämligen nar- cissistiska (, 1991, s. 104). Tonårsgruppen erbjuder möjligheten att speglas, att vara lik, att skapa en bild av sig själv i förhållande till andra. har också studerat gruppens betydelse för tonåringar, fast utifrån ett Piaget inspirerat perspek- tiv, där tonvikten ligger på hur självet utvecklas under en ständigt pågående tolkande och meningsskapande process med omgiv- ningen. Hon påvisar att självets utveckling består i och utgörs av den interpersonella relationen. Det handlar om att upprätthålla balansen mellan sig själv och andra snarare än att utmärka sig som olik och unik individ i förhållande till andra (Kroger, 1989, s. 153–154). har framställningen koncentrerats på vad informanterna har berättat om rädslan för att ses som annorlunda, eller alltför olik, och hur kamratgruppens värderingar är av stor betydelse för tonåringens identitetsskapande processer. Detta utgör ett likartat tema i de livshistorier där yngre tonåringar beskrivit svårigheter som följt av att ha en homosexuell förälder. skall framställ- ningen koncentreras på två olika strategier som går att urskilja, strategier som syftar till att hantera önskan att dölja familjesitua- tionen. Det är strategier som antyder genusspecifika handlings- mönster. Vi finner å ena sidan en grupp tonårsflickor, respektive unga kvinnor, som berättar om ett handlingsmönster de utvecklat, vilket handlar om att göra en efter en av sina väninnor delaktiga i Det är ett sätt att pröva både omvärldens reak- tioner och väninnerelationen. Å andra sidan återfinns en grupp tonårspojkar, vars strategi snarare kan beskrivas i termer av ett totalt hemlighållande, där föräldrarnas homosexuella orientering konsekvent döljs inför omgivningen. Först skall dessa strategier presenteras och därefter följer en kortfattad analys av dessa utifrån ett genusperspektiv. Dom blev väl lite förvånade men dom tog inget avstånd Tre av tonårsflickorna och en av de kvinnliga unga vuxna berättar att det faktum att deras mödrar levde i lesbiska relationer var något de inte pratade om med andra människor utanför familjen. Samti- digt beskriver de hur de gradvis valde att pröva sig fram genom att berätta för de närmaste väninnorna, en i taget. Dessa unga kvinnor berättar om likartade situationer och hur nervösa de var inför att berätta om förälderns homosexualitet och vilken betydelse detta senare fick för väninnerelationen. , , beskriver hur hon valde att delge sina väninnor den situation som uppstått när föräld- rarna först skilt sig och mamman därefter kommit ut som lesbisk. Det gensvar hon fick på detta budskap kom att bli avgörande för att befästa framförallt en av dessa relationer. Den som visade att hon förstått det komplexa i situationen, och som utlo- vade sitt stöd, kom att bli bästis. Hon visade att hon brydde sig som säger. , , valde att under hela sin barndom hålla mammans partnerskap hemligt. säger att bara några få väninnor kände till hennes familjesituation. fortsät- ter: Det är fortfarande så att det bara är mina riktiga kompisar som vet det. sätt att betona riktiga är viktigt i samman- hanget, eftersom det antyder hur denna hemlighet också används som ett sätt att pröva hållfastheten i vänskapen. Detta sätt att reso- nera återkommer också i andra intervjuberättelser. Förälderns homosexualitet framstår som en viktig aspekt av ens identitet och som något som är angeläget att förmedla till viktiga personer i ens närhet. Det handlar inte bara om vem som skall få kännedom utan reaktionen från denna invigde är också av stor betydelse, inte minst för den fortsatta relationen. Ett liknande fenomen har också beskrivits av (1991) som inom ramen för en omfat- tande antropologisk studie intervjuade 60 informanter som definie- rat sig som homosexuella. menar att syftet med att berätta för bekanta om ens homosexualitet inte bara är att frigöra självet i enlighet med kulturellt formade krav på ärlighet och autencitet, utan också ett sätt att pröva relationer till viktiga individer i ens närmaste omgivning (, 1991, s. 51). , , beskriver hur hennes tre väninnor hade svarat på informationen om mammans homosexuella relation med ett: Och????!!!!. Det är ett sätt att uttrycka att Och vad spelar det för roll. , , säger angående väninnornas reaktion på budskapet att mamma är lesbisk: dom blev väl lite förvånade men dom tog inget avstånd. Med hjälp av en spatial metaforik i termer av närhet-avstånd, uttrycker hur denna information blev ett sätt att pröva relationen. Flera av de unga kvinnorna anger emellertid hur förälderns sex- uella orientering är något som de till varje pris eftersträ- var att dölja. Det har blivit oproblematiskt utan att vara oviktigt. Här framträder en process som antyder hur familjen, och familje- relationer, förändras beroende av en rad faktorer, inte minst det faktum att tonåringen blir äldre och flyttar hem- ifrån. , , säger att hon hemlighöll att mamman var lesbisk under hela sin uppväxttid. berättar i intervjun hur svårt det varit att bevara denna hemlighet och vilka problem det medförde, inte bara själva hemlighållandet utan också sina skuldkänslor inför att inte våga vara öppen. Det senare blev tydligt vid de tillfällen hon träffade andra barn till homosexuella, som t.ex. i samband med semestrar med mamman och hennes partner. berättar hur hon inför dessa andra barn som visade sig vara öppna och orädda på hemmaplan, kunde känna sig skamsen och dålig. Hennes inställ- ning till mammans relation har emellertid förändrats med tiden och denna erfarenhet har kommit att bli en intressant och spännande aspekt av henne själv. Det har blivit något viktigt att berätta, inte minst i kärleksrelationer. De män som inte kan ta detta och som uppvisar homofobi avvisar hon . Tvärtom är öppenhet för sexualitetens skilda och varierande uttryck en egenskap som värderar högt, en åsikt som också lyfts fram i andra studier av barn till kvinnor i lesbiska relationer (Tasker & , 1997). På liknande sätt beskriver , , hur hennes tillkänna- givande av mammans homosexualitet blir en prövning av den man hon träffat och hur hans acceptans blir tecken på relationens styrka. Den strategi som beskrivs i dessa tonårsflickors och unga kvinnors berättelser antyder den betydelse relationer tillskrivs, och då vikten av att dela information och att på så vis göra personer delaktiga i ens liv. Vad som först är viktigt i väninnerelationer övergår sedan till att bli viktigt i kärleksrelationer. I deras berättel- ser ser vi också en förändringsprocess som handlar om att rädslan för att vara olik och annorlunda minskar. I nästa avsnitt presenteras den strategi som främst är synlig i tonårspojkarnas berättelser. Tänk vad polarna skulle säga De tonårspojkar som presenterades i texten ovan, som , , och representerar ett specifikt för- hållningssätt. Dessa ungdomars sätt att prata om sitt möte med homosexualiteten är nära sammanvävt med en medvetenhet om samhällets normativa inställning till homosexualitet generellt. Som redan beskrivits var det svårt att genomföra dessa intervjuer. Det tolkades som exempel på hur själva intervjusituationen kom att representera problemets kärna, nämligen oviljan att prata om förälderns homosexualitet med människor utanför familjen. Samtalsämnet kom därmed i konflikt med premisserna för själva intervjusituationen. Här framträder en strategi som verkar syfta till att, till varje pris, dölja homosexualiteten för omvärlden. , , berättar t.ex. om en händelse i skolan vid ett rasttillfälle. Det var en skolkamrat, som när de stod och pratade i en grupp, plötsligt sade: Vet ni att pappa är bög? beskriver sedan sin reaktion på detta som tog sig uttryck i en direkt handling. Han gick fram till den pojke som yttrat orden, tryckte ner honom på marken och sade det är inte sant. egen bedömning av vad detta resulterade i är: tror han inte det längre. Detta är ett tydligt exempel på hur vissa av de tonårspojkar som ingick i denna studie strävar efter att tysta alla yttringar som antyder att föräldern är homosexuell. Det kan tolkas som en strävan att undanhålla detta faktum från omvärlden. , , säger uttryckligen att han har fobi för att informationen om mammans lesbiska relation skulle spridas som en eld. Uttrycket tänk vad polarna skulle säga, som använder, antyder i vilket gäng informationen skulle kunna spridas som en eld. Det handlar om den grupp kamrater som träffas i skolan och , kort sagt, ett gäng killar som hänger ihop och gör saker tillsammans. utgör en del av denna grupp, en grupp som således betyder mycket för Sammanfattningsvis karaktäriseras dessa unga pojkars personliga berättelser av referenser till detta kompakta motstånd mot att informationen om förälderns sexuella orientering blir känd i kamratgruppen. Det finns anledning att fråga sig vad det är som står på spel för dessa unga tonåringar, både flickor och pojkar? Ett skäl som angi- vits är rädslan för att inte ses som vanlig och normal och i linje med det, att själv bli uppfattad som homosexuell; om nu föräldern är homosexuell kan ju också tonåringen själv vara homosexuell. Det är en tanke som flertalet informanter beskriver att de själva har haft . bör pojkarnas och flickornas skilda strate- gier uppmärksammas. Flickor som hanterar informationen genom ett gradvis avslöjande till väninnor och pojkvänner, och pojkar som hanterar frågan genom ett kompakt hemlighållande. Här finns det anledning att fråga i vilken grad homo- respektive heterosexualitet ges olika betydelse för unga män respektive unga kvinnor, i relation till jämnåriga kamrater och andra tonåringar. Genusrelaterade tolknings- och handlingsmönster En sociologiskt inriktad forskning av ungdomars sociala liv och kontakter med varandra har visat hur tonårsgruppen har stor bety- delse för unga tonårspojkar och att homofobi ofta är stark i tonårs- grupper, främst bland unga män (, 1993). Denna homofobi, i betydelsen att knyta an till samhällets negativa attityder gentemot homosexualitet, används som ett sätt att pre- sentera sig själv. Genom att ta avstånd från en grupp talar man om vem man själv 'egentligen' är, eller vill vara (ibid, s. 284). Tonårspojkars sätt att hålla förälderns sexuella orientering hemlig för kamratgänget kan därmed ses som ett led i en identitetsskapande process som ung man. Brittiska studier med sociologisk inriktning, föreslår att när tonårspojkar i kamratgrupper och i kontakt med flickor strävar efter att framställa sig själva som heterosexuella, handlar det också om att hävda sin maskulinitet. Här skall pojkarna uppvisa en maskulinitet som präglas av sociala och kulturella antaganden om, för det första att män är aktiva i relation till kvinnor, för det andra att den manliga kroppen attraherar kvinnor. Homosexualitet kan därmed sägas utmana en traditionell syn på manlighet såtillvida att synen på de biologiska könens komplementaritet och sexualitet som ett motsatsernas spel ifrågasätts (, 1995). I grupper av tonårspojkar tar sig detta uttryck i heterosexistiska attityder och reaktioner och ett ständigt tydliggörande av att vara aktivt intresserade av flickor (, 1997).