sou · GPB348d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Ett av de på förhand angivna skälen – Jag är intresserad av ett uppdrag men kan inte på grund av dåliga kunskaper i det svenska språket – riktar sig speciellt till personer med utländsk bakgrund. Det intressanta här är således inte om det finns någon skillnad mellan utrikes och inrikes födda utan hur många av de utrikes födda som är intresserade av kommunala förtroendeuppdrag men som inte anser sig kunna åta sig ett sådant på grund av för dåliga Av de personer med utländsk bakgrund som ingår i undersökningen anför detta skäl. Det finns här ingen möjlighet att undersöka hur länge dessa personer har varit bosatta i . Siffran måste ändå betraktas som hög. Om cirka var tionde utrikes född person på grund av sina språkkunskaper inte anser sig kunna vara med och delta som kommunalt förtroendevald är det en stor grupp i befolkningen som i praktiken stängs ute från kommunala förtroendeuppdrag. Vi har ovan konstaterat att andelen positiva till kommunala förtro- endeuppdrag i stort sett legat still . Andelen negativa eller tveksamma till kommunala förtroendeupp- drag har följaktligen inte heller förändrats. En öppen fråga är dock om skälen till att inte vilja åta sig kommunala förtroendeuppdrag har förändrats . Samhället har genomgått stora förändringar. Till exempel har arbetslösheten ökat markant . Synen på politik och det politiska systemet har också förändrats. Valdeltagandet val var det lägsta (Bennulf & 1999) och medborgarnas förtroende för politiska institutioner är markant lägre än (2000). Av de 16 på förhand angivna skälen till varför man inte vill åta sig kommunala förtroendeuppdrag som fanns med i Kommunde- mokratikommitténs undersökning fanns 10 med i kommunal- demokratiska forskningsgruppens undersökning (, 1981) och i undersökning /89 (SOU 1989:108). Det finns således möjlighet att se om skälen för att inte åta sig kommunala förtroendeuppdrag är desamma som för tio och , eller om det finns skäl vars betydelse har minskat alternativt ökat. Första intrycket av figur 10 är att förändringarna på de flesta områden har varit relativt måttliga. Andelen som uppger ekonomi och föreningsengagemang som skäl för att inte åta sig kommunala förtroendeuppdrag har gått upp respektive ner något, men föränd- ringarna är ytterst små och inte statistiskt säkra. Inte heller har uppfattningen att förtroendeuppdrag är otacksamma på grund av Skäl att inte åta sig förtroendeuppdrag 1979, 1988/89 och 2000 Kan ej pga. Kan ej pga. Kan ej pga. familjeskäl Kan ej pga. arbete Vill inte binda sig för att man bara får kritik ökat nämnvärt. Trots att klimatet för politi- ker har blivit hårdare – bland annat har media bli- vit hårdare i sin bevakning av politiker och medborgarnas förtro- ende för politiker har blivit lägre – ökar inte andelen som åberopar detta som skäl för att inte åta sig förtroendeuppdrag. Däremot finns det en svag tendens att fler uppfattar förtroende- uppdrag som meningslösa på grund av att man ändå inte får något inflytande. Denna grupp har mer än fördubblats . Det går här inte avgöra om detta ska tolkas som kritik mot politikens inre arbetsformer eller mot (den kommunala) politikens förmåga att påverka samhällsutvecklingen. är dock andelen på en förhållandevis låg nivå () men om den fortsätter att stiga finns det skäl till oro. Andelen som anför familjeskäl för att inte åta sig kommunala förtroendeuppdrag ligger helt still. Andelen som anför sitt arbete som skäl har en något oregelbunden utveckling . Detta i kombination med att skiftningarna är små gör att man knappast kan tala om att någon förändring har ägt rum. Med tanke på utvecklingen på arbetsmarknaden mot att allt fler arbetar övertid (1997) är detta möjligen något för- vånande. Det faktum att andelen övertidsarbetande i befolkningen går upp tycks alltså inte leda till att fler uppger det egna arbetet som skäl för att inte åta sig kommunala förtroendeuppdrag. Som framgått ovan är undersökning ointresse för partipolitik det näst mest angivna skälet till att inte åta sig kommu- nala förtroendeuppdrag. Detta skäl fanns inte med i 1979 och 1988/undersökningar. Om partiernas kris , bland annat i form av sjunkande medlemsantal och lägre partiiden- tifikation (m.fl. 2000, 2000), har påverkat skälen för att inte åta sig kommunala förtroendeuppdrag fångas i stället upp av oviljan att binda sig för ett visst parti. Vid både 1979 och 1988/undersökningar var andelen som uppgav detta skäl . har denna andel ökat till 15 pro- cent. är de som inte skulle tacka ja till kommunala förtroendeuppdrag på grund av ovilja att binda sig vid ett visst parti inte alarmerande många, men gruppen har ändå ökat under det senaste årtiondet. Andelen som anser att de är för gamla respektive inte tillräckligt kunniga har minskat . Framför allt gäller detta minsk- ningen av andelen som inte anser sig tillräckigt kunniga, vilket var det totalt sett mest angivna skälet. I båda fallen ägde emellertid minskningarna rum . Mellan åren 1988/89 och 2000 har ingen nämnvärd förändring ägt rum. Den mest påtagliga förändringen gäller otillräckligt intresse för kommunalpolitik. har andelen som inte tackar ja till kommunala förtroen- deuppdrag på grund av detta skäl ökat markant. Ökningen har skett trendmässigt, från 1979, vid års- skiftet 1988/2000. Av dem som är negativa eller tveksamma är det således fler än som uppger otillräckligt intresse för kommunalpolitik. Detta motsvarar en ökning på . Andra undersökningar visar att intresset för kommunalpolitik under de senaste decenni- erna har gått ner något, men att intresset för politik i allmänhet är tämligen (2001). Vad Kommundemokratikommitténs undersökning visar är att andelen som kan tänka sig kommunala förtroendeuppdrag har varit kon- stant , men bland dem som är negativa eller tveksamma till ett sådant uppdrag anför allt fler ointresse för kommunalpolitik. Resultatet tyder på en segregering; bland dem som är negativa eller tveksamma till kommunala förtroende- uppdrag är det en allt större grupp som inte tycks bry sig om den kommunala politiken. minskade antalet förtroendeuppdrag med 4 000. Antalet förtroendevalda minskade med 6 000 personer. Enligt partierna själva blir det också allt svå- rare att hitta kandidater till kommunala förtroendeuppdrag. Trots denna utveckling visar undersökning av medborgarnas uppdragsattityder att andelen i befolkningen som är positiva till att åta sig kommunala förtroende- uppdrag inte lägre än för tio eller . Totalt uppger att de antingen har ett eller flera kommunala förtroendeuppdrag eller att de skulle kunna tänka sig att tacka ja till ett sådant om de blev tillfrågade. Attityden till landstings- kommunala förtroendeuppdrag är något mindre positiv än attityden till kommunala förtroendeuppdrag, medan attityden till brukaruppdrag och till att delta i en medborgarpanel är betydligt mer positiv. Med undantag av brukaruppdrag är män mer positiva till att åta sig olika uppdrag än kvinnor. Vid kontroll för barn i hushållet blir dock bilden delvis en annan. Medan kvinnliga småbarnsföräldrar tillhör de minst positiva är manliga småbarnsföräldrar de mest positiva. Så fort barnen har nått skolålder jämnas dock skillnaden mellan könen ut. Vidare framstår varken yngre personer eller utri- kes födda som mindre positiva till att åta sig uppdrag än personer i andra åldersgrupper respektive inrikes födda. Båda dessa grupper är dock starkt underrepresenterade i de kommunala politiska församlingarna. Resultatet visar alltså att yngres och utrikes föddas underrepresentation inte kan förklaras av att de i mindre ut- sträckning än övriga grupper är positiva till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag. Orsakerna torde snarare ha med rekryteringen till de politiska partierna och till kommunala förtroendeuppdrag Skillnaden mellan olika utbildningsgrupper är liten när det gäller attityd till kommunala och landstingskommunala förtroendeuppdrag, men större när det gäller brukaruppdrag. Partimedlemskap har stor betydelse för attityd till samtliga upp- drag. I synnerhet gäller detta attityd till kommunala förtroende- uppdrag. Undersökningen visar också att ett uppluckrat krav på partimedlemskap för att erhålla kommunala förtroendeuppdrag skulle locka delvis nya grupper att åta sig ett sådant. I synnerhet gäller detta bland yngre och personer med utländsk bakgrund. De medborgare som är negativa eller tveksamma till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag är det framför allt av politiska skäl. Privata skäl uppges i betydligt mindre utsträckning. Det domine- rande skälet är ointresse för kommunalpolitik. Efter detta följer ointresse för partipolitik och att man inte anser sig tillräckligt kun- nig. Det vanligaste privata skälet till att inte vilja åta sig kommunala förtroendeuppdrag är att man känner sig för gammal. Kvinnor uppger oftare att de inte är tilläckligt kunniga medan män oftare uppger att de inte kan på grund av sitt arbete. Yngre kännetecknas av att de anför politiska skäl i större utsträckning än övriga grupper. Även hos medelålders dominerar de politiska skälen, men i större utsträckning än hos övriga åldersgrupper anförs här också familj och arbete. Det vanligaste skälet till att vara negativ eller tveksam bland äldre är att man känner sig för gammal. I gruppen utrikes födda är det som uppger att de är intresserade av kommunala förtroendeuppdrag men att de inte kan på grund av dåliga kunskaper i det svenska språket. Förändringar av anförda skäl för att inte åta sig kommunala förtroendeuppdrag visar sig i de flesta avseenden vara små. Bland annat har andelen som inte tackar ja till kommunala förtroendeuppdrag på grund av sitt arbete inte ändrats nämnvärt. Två förändringar är dock värda att notera. Andelen som anför ovilja att binda sig för ett visst parti har ökat . Alltjämt är detta inget utbrett motiv – totalt uppger detta skäl – men i kombination med partiernas problem finns det anledning att känna viss oro över utvecklingen. Den andra förändringen gäller ökningen av ointresse för kommunalpolitik. Trenden sedan 1979 års undersök- ning är entydig; andelen som uppger detta skäl ökar. Även om andelen positiva till kommunala förtroendeuppdrag i befolkning har legat på en stabil nivå uttrycker med andra ord en allt större grupp av de negativa eller tveksamma ett slags likgiltighet för den kommunala politiken. Frågan är om vi går mot en segregering där de som är passiva bryr sig allt mindre om vad som händer på den kommunalpolitiska arenan. 3 Rekrytering av förtroendevalda Av undersökningen av medborgarnas attityder till att åta sig för- troendeuppdrag framkom en delvis positiv bild. Förhållandevis många, , visar sig vara positiva till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag. Denna andel är inte heller mindre än . I ljuset av detta är det svårt att förstå att partierna upplever allt större svårigheter med att hitta kandidater till kom- munala förtroendeuppdrag; att sådana ändå föreligger är emellertid väl dokumenterat (Gidlund & 1999). Ambitionen i detta avsnitt är att förklara denna dissonans. Frå- gan som ska besvaras är hur problemen med rekryteringen av kommunalt förtroendevalda går ihop med att drygt var sjätte per- son i befolkningen uppger att de antingen har eller skulle kunna tänka sig att tacka ja till kommunala förtroendeuppdrag. Förklar- ingen kommer att sökas i den rekryteringsprocess som leder fram till ett förtroendeuppdrag. Efter detta jämförs vägen till fullmäktige för olika grupper i befolkningen. Frågan här är hur olika gruppers representativitet ser ut i rekryteringsprocessens tre sista led – nominering, placering på valbar plats och vald – när det gäller valen till kommun- och . Undersökningen kommer inte bara att visa vilka grupper som är underrepresenterade i kommun- fullmäktige utan också var på vägen till fullmäktige som underrepresentationen grundas. 3.1Hur ska vägen till förtroendeuppdrag studeras? I praktiken finns två angreppssätt för att undersöka vägen till kommunala förtroendeuppdrag. Det ena går ut på att studera nya kommunalt förtroendevalda. Detta angreppssätt har använts i en studie av statsvetaren (2001) och i en annan studie av etnologen (2001). Med kvantitativ respektive kvalitativ metod undersöker respektive nya förtroendevalda i ett antal kommuner. Genom att ställa en mängd frågor till de förtroendevalda om hur det gick till när de blev förtroendevalda kan en bild skapas av vägen till kom- munala förtroendeuppdrag. Syftet med sådana studier blir att besvara frågan varför man blir förtroendevald samt hur det går till. Fördelen med ett sådant angreppssätt är att det ger en bred och nyanserad bild av de nya förtroendevalda. Vägen till ett förtroen- deuppdrag är ett komplext samspel av flera faktorer och genom att studera nya förtroendevalda ökar möjligheten att fånga in dessa i undersökningen. Nackdelen är dock att resultaten inte kan kontrasteras mot de medborgare som inte är förtroendevalda eftersom urvalet endast inkluderar förtroendevalda. Det blir således svårt att veta vilka faktorer som påverkar att vissa blir förtroendevalda och andra inte. Det andra angreppssättet, vilket används i denna studie, går ut på att studera medborgarna. Urvalet i en sådan studie kommer till överväldigande del att bestå av personer som inte innehar något förtroendeuppdrag. Fokus kommer att ligga på dessa snarare än på de få förtroendevalda som finns med i urvalet och syftet blir att besvara frågan varför man inte blir förtroendevald. Fördelen med angreppssättet är att det är möjligt att få fram var personer försvin- ner längs den väg som leder fram till ett förtroendeuppdrag. Den självklara nackdelen är att kunskapen om dem som når ända fram, det vill säga de förtroendevalda, blir rudimentär. En förklaring till dissonansen mellan partiernas svårigheter att rekrytera till kommunala förtroendeuppdrag och den förhållande- vis stora andelen medborgare som är positiva till sådana uppdrag kan vara att det finns en överskattning i svaren. Somliga av dem som i undersökningen har svarat att de är positiva till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag kan tänkas göra det för att vara politiskt korrekta. Det finns en norm i samhället som innebär att man inte bör tacka nej på en sådan fråga, varför man väljer att svara ja i undersökningen. Det behöver sedan inte innebära att samma person faktiskt skulle tacka ja om han eller hon blev tillfrågad på riktigt. Andra personer i undersökningen kan svara ogenomtänkt eller utan tillräcklig kunskap. Deras bild av kom- munala förtroendeuppdrag överensstämmer då inte med vad det faktiskt innebär att vara förtroendevald, och om de fick kunskap om det skulle de möjligen ändra uppdragsattityd. Om hänsyn tas till att vissa svarar politiskt korrekt och andra svarar ogenomtänkt eller utan tillräcklig kunskap, blir andelen som faktiskt kan tänka sig ett kommunalt förtroendeuppdrag förmodligen betydligt lägre än . Denna typ av överskattningar förelåg emellertid även i de under- sökningar som genomfördes för tio respektive och enligt vilka andelen positiva medborgare till kommunala förtroen- deuppdrag var ungefär lika stor då som . Överskattning i svaren kan således inte förklara varför partierna har fått svårare att rekry- tera kandidater till kommunala förtroendeuppdrag. En annan förklaring till dissonansen mellan partiernas rekryte- ringssvårigheter och befolkningens uppdragsattityd kan ligga i själva rekryteringsprocessen; att ställa sig positiv till kommunala förtroendeuppdrag räcker inte för att bli förtroendevald. Vägen till ett förtroendeuppdrag är en process som består av flera steg och under denna process minskar antalet som är aktuella för kommu- nala förtroendeuppdrag successivt. Detta leder oss in på rekryteringsprocessens olika steg. I ett par- tibaserat system som det svenska går vägen till förtroendeuppdrag via fem steg (2000b). Det första steget är att vara valbar. I de kommunala valen är så gott som samtliga personer val- bara i den kommun respektive det landsting där de är folkbokförda i.5 Det andra steget är att vara positiv till att åta sig ett förtroende- uppdrag. Eftersom en stor majoritet av befolkningen är negativa eller tveksamma till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag för- svinner många i detta steg i rekryteringsprocessen. Det tredje steget är att vara medlem i ett politiskt parti som ställer upp i valet alternativt, om det gäller förtroendeuppdrag i nämnder och styrel- ser, som har fått plats i fullmäktige. Eftersom nomineringsarbetet sker i partierna är partimedlemskap i praktiken ett krav för att över huvud taget komma ifråga för ett förtroendeuppdrag. Att vara uppdragsvillig och partimedlem räcker emellertid inte. Nästa steg är att faktiskt också bli tillfrågad av partiet om man vill ha ett för- troendeuppdrag, varpå partiet nominerar vederbörande till att antingen stå med på valsedeln i kommunalvalet eller till ett uppdrag i en nämnd eller styrelse. Femte och sista steget innebär att bli vald. I kommunalvalet är det väljarna som på 5 Enda undantaget från denna regel är personer som invandrat från ett land utanför eller EU och som inte har varit folkbokförda i . Kommittén om Med- borgarskapskrav har dock föreslagit i sitt betänkande att denna treårsregel slopas (SOU 2000:106). valdagen avgör vilka som blir invalda medan ledamöter och ersättare i nämnder och styrelser utses av fullmäktige. De fem stegen för att bli förtroendevald är alltså sammanfatt- ningsvis följande: En person som vill bli förtroendevald måste passera alla fem stegen i rekryteringsprocessen innan han eller hon får sitt uppdrag. Stats- vetaren har liknat denna process vid ett läckande rör (2000b). I början är röret fullt (samtliga valbara). Varje steg i rekryteringsprocessen utgör en läcka i röret och för varje läcka töms röret successivt, det vill säga utbudet av aspiranter till kom- munala förtroendeuppdrag minskar. Ut ur röret sipprar slutligen en liten rännil som symboliserar de förtroendevalda. Genom att rekonstruera rekryteringsprocessens fem steg, från valbar till vald, kan också frågan som ställdes inledningsvis i detta avsnitt besvaras: Hur går partiernas problem med rekryteringen till kommunala förtroendeuppdrag ihop med att av befolk- ningen är positiv till att åta sig sådana uppdrag? 3.3Från valbar till vald Vägen till förtroendeuppdrag bland 10 000 kommuninvånare I figur 11 redovisas rekryteringsprocessens fem steg. Utgångs- punkten är en population på 10 000 valbara kommuninvånare. Enligt Kommundemokratikommitténs undersökning av medbor- garnas uppdragsattityder är , eller runt 1 600, positiva till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag. Den stora majori- teten, , försvinner följaktligen redan i rekryterings- processens andra steg på grund av att de är negativa eller tvek- samma. återstår dock så många i rekryterings- 1 307 ej partimedlemmar 10 000 valbara invånare processen att varje kommunalt förtroendeuppdrag skulle kunna tillsättas om med uppdragsvilliga medborgare. För att i praktiken vara aktuell för kommunala förtroendeupp- drag fordras vidare medlemskap i ett politiskt parti. Den överväldi- gande andelen uppdragsvilliga visar sig emellertid sakna medlems- skap i ett parti. I det tredje steget i rekryteringsprocessen försvin- ner därför , eller drygt 1 300, av de runt 1 600 som ställer sig positiva till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag. Av ursprungligen 1 600 uppdragsvilliga medborgare kvarstår knappt 300. Rekryteringsprocessens fjärde och näst sista steg är att bli nomi- nerad eller tillfrågad av partiet om intresse för att åta sig ett kom- munalt förtroendeuppdrag. Något fler än hälften, , av de knappt 300 uppdragsvilliga partimedlemmar som alltjämt finns kvar i rekryteringsprocessen uppger dock att de (1997–2000) inte har blivit tillfrågade om de är intressera- de av uppdrag som ledamot eller ersättare i kommunfullmäktige eller någon nämnd. Kvar av populationen på 10 000 valbara kommuninvånare finns därmed inför det sista steget, att bli vald, cirka 130 personer. Av dessa visar sig flertalet, , vara innehavare av ett eller flera kommunala förtroendeuppdrag. Läckaget i detta skede av rekryteringsprocessen är alltså tämligen litet. Andelen som slås ut i valet till kommunfullmäktige är förvisso större än den andel som här slås ut (jfr nedan). Flertalet av dem som står med på valsedeln men som inte blir invalda i kommunfullmäktige erhåller förmod- ligen ändå förtroendeuppdrag i en nämnd eller styrelse. Partimedlemskapets betydelse över tid Hur ska då partiernas allt större rekryteringsproblem förstås? Som tidigare konstaterats har andelen i befolkningen som är positiva till kommunala förtroendeuppdrag i stort sett legat still . Förklaringen får i stället sökas någon annanstans än i medborgarnas attityd till kommunala förtroendeuppdrag. Den främsta orsaken till de tilltagande rekryteringsproblemen visar sig finnas i rekryteringsprocessens nästa steg. Av dem som är uppdragsvilliga uppger att de också är medlemmar i ett politiskt parti. Detta läckage har ökat markant . I kommunaldemokratiska forskningsgruppens under- sökning var drygt en tredjedel av de uppdragsvilliga medborgarna också medlemmar i ett politiskt parti. I undersökning hade andelen partimedlemmar sjunkit. var dock cirka en fjärdedel av dem som skulle kunna tänka sig att tacka ja till kommunala förtroendeuppdrag också medlemmar i ett politiskt parti. Denna siffra stod sig vid en liknande undersökning (2000b). Därefter har partiernas medlemssiffror rasat (m.fl. 2000); tappade partierna mer än en tredjedel av sina medlemmar. Som framgått ovan har parallellt med denna utveckling andelen uppdragsvilliga som också är partimedlemmar i det närmaste halverats . De tilltagande svårigheterna att rekrytera kandidater till kommunala förtroende- uppdrag är en naturlig följd av denna minskning. Passiva partimedlemmar i rekryteringsprocessen visar undersökning att en majoritet av de partimedlemmar som är positiva till att åta sig kommunala förtroendeuppdrag inte har blivit tillfrågade om de vill åta sig ett sådant uppdrag. Den överväl- digande delen av dessa är passiva partimedlemmar som varken har något uppdrag i partiet eller har varit på något partimöte . Svårigheterna att rekrytera kandidater till kommunala förtroen- deuppdrag kan givetvis variera stort mellan olika kommuner. I vissa kommuner kan det finnas ett överutbud på kandidater till förtroendeuppdragen, medan det i andra råder stor brist. Resultatet ovan väcker ändå frågan om de partiorganisationer som uppger att de har rekryteringssvårigheter verkligen har inventerat de egna medlemslagren fullt ut. Det kan i detta sammanhang vara värt att lyfta fram skillnaden mellan villighet och motivation (jfr Aars 1997). Att vara villig att åta sig ett kommunalt förtroende- uppdrag behöver inte nödvändigtvis innebära att ha en stark längtan efter att få inneha ett sådant uppdrag, men i den mån man blir tillfrågad ställer man upp. En motiverad person däremot önskar något och strävar aktivt för att uppnå det. En partimedlem som känner sig motiverad för ett kommunalt förtroendeuppdrag kan följaktligen tänkas agera av egen kraft i syfte att bli vald till. En partimedlem som inte är motiverad, men ändå är villig att åta sig ett kommunalt förtroendeuppdrag, kan emellertid inte förväntas att agera på detta sätt. För att han eller hon ska bli förtroendevald krävs att någon annan erbjuder personen i fråga ett uppdrag. Som framgått ovan är den överväldigande delen av de uppdrags- villiga partimedlemmar som inte har blivit tillfrågade om de skulle vilja åta sig ett kommunalt förtroendeuppdrag passiva partimed- lemmar som varken har något uppdrag i partiet eller har varit på I stor utsträckning kan det här tänkas röra sig om partimedlemmar som inte själva aktivt söker ett förtroendeuppdrag. Uppdragsvilliga medborgares attityd till partimedlemskap En annan grupp som är värd att studera ytterligare är de uppdrags- villiga medborgare som inte är medlemmar i ett politiskt parti.