sou · GPB314d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Lagstiftaren har överlämnat till domstolarna att, med ledning av gängse uppfattning, avgöra om en handling är att anse som uppenbart sedlighetssårande. Vid domstolens bedömning av frågan om en viss handlings egenskap av sedlighetssårande kan det vara av betydelse mot vem den företas. En och samma handling kan t.ex. anses sedlighetssårande om den företagits inför en minderårig, medan så inte behöver vara fallet om den företagits inför en vuxen. Uppfattningen om vad som är sedlighetssårande kan naturligen även växla med tids- och miljöförhållandena. Genom kravet på att handlingens sedlighetssårande beskaffenhet skall vara av relativt utpräglad grad faller vissa handlingar utanför tillämpningsområdet. Vissa ovälkomna sexuella närmanden mot vuxna personer, t.ex. att en man på gatan klappar en passerande kvinna på ryggslutet eller smeker henne på kinden, bör enligt uttalanden i litteraturen inte bedömas som sexuellt ofredande utan som ofredande (4 kap. 7 § BrB). Det har hävdats att om handlingen riktas mot en person som frivilligt deltagit i ett sexuellt närmande mellan parterna torde den aldrig vara brottslig. Detta mot bakgrund av att uppfattningen om vad som är sedlighetssårande bl.a. beror på i vilket sammanhang handlingen företas. Den omständigheten att en man fäller yttranden, som innehåller ord med tydlig sexuell innebörd, riktade mot en kvinna innebär inte nödvändigtvis att ansvar för sexuellt ofredande kan komma i fråga, även om yttrandena i en mer allmän mening framstår som anstötliga. Det krävs att förhållandena är sådana att den sexuella karaktären hos yttrandena skall föranleda bedömningen att mannen med dessa har Sexualbrott mot vuxna 207 uppträtt på ett uppenbart sedlighetssårande sätt. Om ett yttrande inte uppfyller kraven i bestämmelsen om sexuellt ofredande kan det bedömas som ofredande eller förolämpning (4 kap. 7 § respektive 5 kap. 3 § BrB). Åtal för sexuellt ofredande som bestod i vissa yttranden ogillades av i det förut nämnda rättsfallet NJA 1997 s. 359. En manlig officers yttranden till en kvinnlig värnpliktig, som ett led i en tillrättavisning, var inte sådana att den sexuella karaktären hos yttrandena föranledde bedömningen att han med dessa hade uppträtt på ett uppenbart sedlighetssårande sätt i den meningen som avses i bestämmelsen. En närmare redogörelse av rättsfallet kommer att lämnas i nästa avsnitt. I rättsfallet RH 1984:82 prövade hovrätten om en 36-årig mans uppträdande mot en 16-årig flicka skulle bedömas som ofredande eller otuktigt beteende (nuvarande sexuellt ofredande). Mannen hade i sin bostad kysst flickan på kinden och berört hennes bröst medan hon sov (flickan vaknade under det att handlingen företogs) samt något senare naken satt sig på den säng där flickan och hans dotter låg. Hovrätten konstaterade att flickan uppenbarligen hade tagit illa vid sig av mannens uppträdande. Hans uppträdande ansågs dock från sedlighets- synpunkt inte så utpräglat anstötligt som förutsattes för ansvar för otuktigt beteende. Hans förfarande var dock att bedöma som ofredande. Ytterligare ett exempel på en handling som faller utanför tillämpningsområdet erbjuder rättsfallet NJA 1996 s. 418, där ansåg att sexuella handlingar som parterna brukade företa inte kunde innebära anstötligt uppträdande mot den andre då denne sov.44 I Brottsbalkskommentaren anges att kravet att handlingen skall företas på ett uppenbart sedlighetssårande, får till följd att inte varje angrepp med sexuell inriktning mot enskild person omfattas av det straffbara området. Uttrycket sexuell inriktning förekommer även vid Brottsbalkskommentarens behandling av bestämmelsen om sexuell beröring av barn i paragrafens första stycke (6 kap. 7 § första stycket BrB). Där anges att en förutsättning, för att en beröring skall kunna straffas som sexuellt ofredande, är att handlingen har en sexuell inriktning i den meningen att det är fråga om att söka reta eller tillfredsställa gärningsmannens sexualdrift. Beskrivningen av bestämmelsens tillämpningsområde är hämtat från förarbetena till bestämmelsen.45 44Rättsfallet är refererat i avsnitt 6.1.1 och 6.3.4. 45Brottsbalkskommentaren, s. 6:33, 6:35 och prop. 1983/84:105 s. 56. 208 Sexualbrott mot vuxna Av kommentaren får man alltså intrycket att bestämmelsen i 6 kap. 7 § tredje stycket BrB om blottning och annat anstötligt uppträdande endast rör handlingar med sexuell inriktning i den betydelsen att handlingen har företagits för att söka reta eller tillfredsställa gärnings- mannens sexualdrift.46 Om handlingens sedlighetssårande beskaffenhet inte är av sådan art som avses i bestämmelsen kan det alltså bli fråga om ansvar för främst ofredande enligt 4 kap. 7 § BrB eller förolämpning enligt 5 kap. 3 § BrB. Särskilt om rättsfallet NJA 1997 s. 359 har i det inledningsvis nämnda rättsfallet NJA 1997 s. 359 prövat hur vissa yttranden med sexuell anspelning skall bedömas straffrättsligt. Frågan i rättsfallet var om en manlig officer genom att fälla vissa yttranden till en kvinnlig värnpliktig hade gjort sig skyldig till sexuellt ofredande, ofredande eller förolämpning. I målet fann domstolarna det utrett att under sin tjänstgöring som värnpliktig fänrik dels fällt ett yttrande riktat mot värnpliktiga enligt följande: Har du varit inne på toaletten och knullat?, dels kallat för hora. Yttrandena fälldes i samband med att tillrättavisade med anledning av att hon, enligt uppfattning, inte bar reglementsenligt ordnad klädsel. Tingsrätten fann det utrett att , genom uttalandena, på ett uppenbart sedlighetssårande sätt uppträtt anstötligt mot och dömde honom för sexuellt ofredande. Hovrätten menade att yttrandena hade i och för sig språkligt en sexuell innebörd. avsikt var dock uppenbarligen inte av sexuell art utan att, genom nedsättande yttranden, kränka detta förhållande och då yttranden innebar att han genom ett hänsynslöst beteende hade ofredat var gärningen enligt domstolen att bedöma som ofredande. Högsta domstolens majoritet (JustR:n , Solerud, referent, och ) konstaterade följande i frågan om gärningen kunde bedömas som förolämpning. Domstolen konstaterade inledningsvis att ansvar för förolämpning av formella skäl inte kunde komma i fråga. I 5 kap 3 § BrB föreskrivs att den som smädar annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot honom skall dömas för förolämpning. 46 Jfr NJA II 1962 s. 187. Sexualbrott mot vuxna 209 Att båda yttranden var ägnade att av uppfattas som kränkande framstår som klart. Om ett manligt befäl med dylika yttranden förolämpar en kvinnlig underlydande finns skäl att se särskilt allvarligt på gärningen. Enligt 5 kap 5 § BrB får emellertid allmän åklagare åtala för ett förolämpningsbrott endast under vissa särskilda förutsättningar. Enligt bestämmelsen kan inte ens ett fall som det föreliggande, där frågan alltså gäller huruvida ett manligt befäl förolämpat en kvinnlig underlydande värnpliktig, komma under allmänt åtal. Frågan huruvida skall dömas för förolämpning kan således prövas endast om själv åtalat honom. Något sådant åtal har inte väckts. Domstolen anförde därefter bl.a. följande. Riksåklagaren har anfört att den åtalade gärningen är att bedöma som sexuellt ofredande enligt 6 kap 7 § 3 st BrB. I 6 kap i BrB upptas brott som på skilda sätt har anknytning till sexuallivet (NJA II 1984 s 139). Vid en lagändring ändrades kapitelrubriken från sedlighetsbrott till sexualbrott. Vilka gärningar som skall hänföras till brottet sexuellt ofredande, som – såvitt är av intresse här – motsvarar vad som fram till nämnda lagändring benämndes otuktigt beteende, beskrivs numera i tre stycken av kapitlets 7 §. De yttranden som åtalats för innehåller visserligen ord med en tydlig sexuell innebörd. De kan också i en mer allmän mening framstå som anstötliga. Bedömningen av vad som skall anses ligga i de i BrB:bestämmelsen använda uttrycken uppenbart sedlighetssårande och anstötligt måste emellertid rimligen färgas av det ovan redovisade sammanhang i vilket brottsbeskrivningen förekommer i BrB. Det anses också att bedömningen av om en viss handling är sedlighetssårande kan bero på mot vem den företas, t ex om det är en vuxen eller ett barn, och växla med tids- och miljöförhållandena (BrB:kommentaren 1, 6 uppl s 298). Av utredningen framgår att riktade yttrandena till en vuxen person och att han gjorde det som ett led i en tillrättavisning av en underställd värnpliktig, som ansåg inte hade reglementsenligt ordnad klädsel. Vad som framkommit kan inte anses visa att förhållandena, i belysning av det anförda, varit sådana att den sexuella karaktären hos yttrandena skall föranleda bedömningen att med dessa har uppträtt på ett uppenbart sedlighetssårande sätt i den mening som avses i BrB:bestämmelsen. Domstolen fastställde avslutningsvis att inte kunde, med sina yttranden, anses ha givit uttryck för en sådan hänsynslöshet som fordrades för att gärningen skulle kunna rubriceras som ofredande. En minoritet – två justitieråd – ansåg att skulle dömas till sexuellt ofredande. JustR anförde följande. 210 Sexualbrott mot vuxna Enligt 6 kap 7 § 3 st BrB skall den som genom ord eller handling på ett uppenbart sedlighetssårande sätt uppträder anstötligt mot annan dömas för sexuellt ofredande. Som HovR:n funnit är det styrkt att till gjort de uttalanden som avses med åtalet. Uttalandena har en sexuell inriktning och får anses vara uppenbart sedlighetssårande. Att kan antas ha gjort uttalandena mer för att förnedra än för egen sexuell tillfredsställelse påverkar inte bedömningen, eftersom endast de objektiva förutsättningarna är avgörande för hur gärningen skall rubriceras. På grund av det anförda skall dömas för sexuellt ofredande. JustR anförde bl.a. följande. Den nu aktuella bestämmelsen om sexuellt ofredande är den sista i kapitlet om sexualbrott som uppställts som skydd för en enskild person och som straffbelägger ett övergrepp av sexuellt slag. I förhållande till de tidigare i kapitlet upptagna straffbestämmelserna kan brottet sägas vara ringa och beskrivningen av den brottsliga handlingen framstå som närmast en uppsamlingsbestämmelse. Den är ändock fristående och om rekvisiten är uppfyllda är fråga om en gärning med en strafflatitud från böter till fängelse i högst . Någon jämförelse med övriga brott i kapitlet skall inte ske; motsvarande lagstiftningsmetod har kommit till användning i flera andra kapitel i balken. Vilka uttalanden som skall bedömas vara uppenbart sedlighetssårande växlar inte endast över tiden utan även med det sammanhang vari de fälls. hade frivilligt ansökt om att få fullgöra värnplikt och kom därigenom att vistas i ett alltjämt övervägande manligt sammanhang. var endast obetydligt äldre än men tjänstgjorde som befäl vid förbandet. Vid det med åtalet avsedda tillfället var i sällskap med två manliga värnpliktiga. fråga som var riktad enbart till utgjorde ett anstötligt angrepp på henne och hade även, med hänsyn till den situation i vilken hon befann sig, en för henne kränkande sexuell innebörd. uttalade därefter tillmälet hora. Detta tillmäle måste, utom i rena undantagsfall, uppfattas som kränkande av den till vilken yttrandet fälls och är i och för sig att anse som en förolämpning. Det innebar emellertid därjämte en fortsatt sexuell kränkning av . På grund av det anförda skall dömas för sexuellt ofredande. Andra bestämmelser i än bestämmelsen i 6 kap. 7 § tredje stycket som kan vara tillämpliga på kränkande uttalanden med sexuell anspelning är, som nämnts, i första hand 4 kap. 7 § BrB om ofredande, Sexualbrott mot vuxna 211 6 kap. 7 § tredje stycket BrB om sexuellt ofredande och 5 kap. 3 § BrB om förolämpning.47 För ofredande döms den som handgripligen antastar eller genom skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende annars ofredar annan. Straffet är böter eller fängelse i högst . Handlingen kan alltså bestå i att handgripligen antasta annan eller att ofreda annan genom hänsynslöst beteende. Tillämpningsområdet begränsas av andra straffbestämmelser, främst de om misshandel, förolämpning och sexuellt ofredande. Vid tillämpning av paragrafen bör även beaktas att vissa fridskränkningar kan utgöra olaga hot, hemfridsbrott eller olaga intrång. Ett ofredande som består i att handgripligen antasta någon annan kan vara att gärningsmannen sätter krokben, knuffar, rycker eller sliter i offrets kläder eller tillfälligt håller fast offret eller smeker offret i ansiktet. Exempel på hänsynslöst beteende är att någon stör sin granne med högljudd musik, allvarligt skrämmer någon eller lämnar ett falskt meddelande om att någon närstående dött. Straffmaximum för bl.a. ofredande höjdes genom en lagändring . I motiveringen anfördes bl.a. följande. Omfattande och systematiska trakasserier, såsom vid mobbning eller annat psykiskt våld, kan utgöra den typ av beteenden som är att betrakta som ofredande. Sexuella trakasserier på arbetsplatsen är ett exempel på trakasserier som omfattas av straffbestämmelsen. Men dessa kan även bedömas som uppenbart sedlighetssårande handlingar i den mening som avses i bestämmelsen om sexuellt ofredande. En handling som är att betrakta som ofredande kan rymma långvariga hänsynslösa beteenden med ett straffvärde som i extremfall kan överstiga nuvarande straffmaximum. Som exempel kan nämnas mycket omfattande och utdragen telefonterror mot en tidigare partner.48 Det kan anmärkas att dessa uttalanden gjordes innan en definition av sexuella trakasserier infördes i jämställdhetslagen (1991:433). I tiden före den legala definitionen hade uttrycket allmänt tolkats så att det enbart handlade om ovälkomna beteenden av sexuell natur. 47Framställningen bygger på i allt väsentligt Brottsbalkskommentaren, s. 4:30 f. och 5:26 samt , s. 279 f. och 303 f. 1992/93:141 s. 32. 212 Sexualbrott mot vuxna Straffbestämmelsen om ofredande kan även användas för att skydda kvinnofriden på gator och allmänna platser, bl.a. i de fall då sådana trakasserier inte är att betrakta som sexuellt ofredande. Det kan gälla att handgripligen hindra en kvinna från att komma fram, ta henne under armen för att förmå henne följa med eller antasta henne med klappar m.m. Att ofreda en kvinna i syfte att nå sexuell förbindelse omfattas av tillämpningsområdet, även om inget handgripligt antastande före- kommit. Ett otillbörligt närmande som består endast av ord kan alltså vara straffbart enligt paragrafen. Om en man tilltalar en kvinna för att få sällskap och avlägsnar sig när hon ställer sig avvisande är dock paragrafen knappast tillämplig. Å andra sidan bör ett närmande i ord vid sökande av sexuellt sällskap leda till straff för ofredande om det upprepas, trots att kvinnan är avvisande. För att handlingen skall vara brottslig krävs det att den enligt vanlig värdering innebär en kännbar fridskränkning och dessutom kan anses ge uttryck för hänsynslöshet. Tidpunkten för handlingen kan vara av betydelse vid bedömningen. En handling som på dagstid inte framstår som hänsynslös kan göra det . I litteraturen har det hävdats att ansvar för ofredande inte kan komma ifråga om gärningsmannen enbart ställer enstaka frågor, oavsett i vilket ämne. Som kommittén har redogjort för fann i rättsfallet NJA 1997 s. 359 att den manlige officeren inte kunde, med sina yttranden, anses ha gett uttryck för en sådan hänsynslöshet som fordrades för att gärningen skulle kunna rubriceras som ofredande. I en nyligen meddelad dom ogillade åtal för ofredande (meddelad , mål nr B 4836-98). En hyresvärd stod åtalad för att till en hyresgäst ha yttrat att han skulle göra brasved av hennes möbler, att hennes barn var horungar, att hon var den största fittan som gått i ett par skor samt att hon var en djävla hora. fann att hyresvärdens handlande, med hänsyn till omständigheterna, inte utgjorde ett sådant hänsynslöst beteende som krävs för ansvar för ofredande. Bestämmelsen om förolämpning finns i 5 kap. 3 § BrB. Brottet utgör tillsammans med förtal (5 kap. 1 och 2 §§) ärekränkningsbrotten. För förolämpning döms den som smädar en annan person genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot honom. Straffet är böter eller, om brottet är grovt, böter eller fängelse . Sexualbrott mot vuxna 213 Utmärkande för förolämpningsbrottet är att uttalandet riktar sig till den berörda personen själv. Med förolämpning avses sådana handlingar som uteslutande är ägnade att såra offrets ärekänsla, hans subjektiva ära, eller med andra ord ett angrepp på hans självkänsla. Detta är fallet med skällsord samt skymfliga hotelser eller kränkande beskyllningar (verbalinjurier). Även skymfliga åtbörder, framställningar i bild o.d.. (formalinjurier) och föraktfull behandling av annans kropp, t.ex. att spotta på någon, (realinjurier) omfattas av begreppet. Förolämpningsbrottet får i princip inte åtalas av annan än målsäganden (5 kap. 5 § BrB). Brottet är alltså enligt huvudregeln ett s.k. målsägandebrott. Målsäganden är den mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada (20 kap. 8 § fjärde stycket RB). Om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt, får dock åklagare åtala för bl.a. förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myndighets- utövning, förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse, eller förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes homosexuella läggning. Beträffande brott, som har förövats av bl.a. arbetstagare hos stat eller kommun och som innebär att gärningsmannen har åsidosatt vad som åligger honom i utövningen av anställningen eller uppdraget, gäller enligt 20 kap. 5 § första stycket BrB inte de vanliga reglerna om inskränkning i åklagarens åtalsrätt, t.ex. i fråga om krav på angivelse av målsäganden eller att åtal skall vara påkallat ur allmän synpunkt. Denna bestämmelse infördes i samband med att det s.k. ämbetsansvaret avskaffades . Frågan om huruvida förolämpning hade ägt rum kunde enligt inte prövas i det förut nämnda rättsfallet NJA 1997 s. 359 eftersom den värnpliktiga inte själv hade väckt åtal. Av rättsfallet framgår inte om vid sin prövning beaktat bestämmelsen i 20 kap 5 § första stycket BrB och därför inte heller vilka överväganden som domstolen kan ha gjort i denna fråga.49 49 Se JO 2000/01 s. 184 f. 214 Sexualbrott mot vuxna 6.4.4Kvinnovåldskommissionen föreslog lagändringar på området Kommittén skall, enligt direktiven, vid prövningen av om bestämmelserna om kränkande uttalanden med sexuell anspelning är tillfredsställande utformade överväga förslag om ändringar i de bestämmelser som kan vara tillämpliga på sådana uttalanden. föreslog i sitt slutbetänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) vissa ändringar i som rör kränkande uttalanden med sexuell anspelning.50 Förslaget avsåg ändringar i brotten ofredande, sexuellt ofredande och förolämpning. Förslaget om ändringar i lagtexten för ofredande och sexuellt ofredande avsåg endast språkliga justeringar i syfte att bl.a. anpassa lagtexten till ett modernt språkbruk och till de vanligaste formerna av överträdelser. Här ges en sammanfattning av kommitténs förslag och regeringens behandling av förslaget i proposition 1997/98:55 (Kvinnofrid). Kommissionen föreslog att orden skottlossning, stenkastning, oljud skulle tas bort från lagtexten. Beskrivningen av brottet i denna del stämmer enligt kommissionen illa med vad som troligtvis är de vanligaste beteendena vid ofredande. Utifrån ett kvinnoperspektiv är ofredande genom sådana förfaranden betydligt mindre vanliga än t.ex. ofredande genom telefonterror och annat trakasserande. Kommissionen föreslog därför att ordet trakasserar skulle ingå i gärningsbeskriv- ningen för brottet. Med uttrycket trakassera avsågs ett upprepat handlande. Syftet med ändringsförslaget i denna del var även att markera och förtydliga att vissa omfattande och systematiska trakasserier, t.ex. vid mobbning eller annat psykiskt våld, utgör en särskilt straffvärd typ av ofredande. Kommissionen föreslog alltså att 4 kap. 7 § BrB skulle ha följande lydelse. Den som handgripligen antastar eller genom annat hänsyns- löst beteende ofredar eller trakasserar annan döms för ofredande... 50 SOU 1995:60, s. 286 f., 292 f., 414 f. och 421 f. Sexualbrott mot vuxna 215 Kommissionen föreslog att ordet trakasserar skulle ingå i gärnings- beskrivningen. Att någon genom ord eller handling på ett uppenbart sedlighetssårande sätt uppträder anstötligt mot annan kunde enligt kommissionens mening, inte minst utifrån ett kvinnoperspektiv, bättre beskrivas med uttrycket att någon genom ord eller handling med sexuell innebörd ofredar eller trakasserar annan. Genom den före- slagna formuleringen markerades att vissa typer av sexuella trakasserier t.ex. på arbetsplatser omfattas av tillämpningsområdet. Eftersom en handling som innebar ett blottande i de allra flesta fall utgjorde någon form av integritetskränkning borde ägnat att väcka anstöt ersättas med ägnat att kränka hennes eller hans integritet. Kommissionen föreslog alltså att 6 kap. 7 § tredje stycket BrB skulle ha följande lydelse. Detsamma skall gälla, om någon blottar sig för annan på sätt som är ägnat att kränka hennes eller hans integritet eller annars genom ord eller handling med sexuell innebörd ofredar eller trakasserar annan Kommissionen föreslog vissa ändringar i syfte att språkligt förtydliga lagtexten i 5 kap. 3 och 5 §§ BrB. Därutöver föreslog kommissionen bl.a. att förolämpning på grund av kön skulle ligga under allmänt åtal. Kommissionen menade att när någon förolämpar någon annan genom att anspela på den personens kön kan det finnas behov av att åklagare åtar sig den förolämpades sak. Kommissionen menade att det inte är ovanligt att kvinnor får ta emot förolämpningar som på ett synnerligen kränkande sätt anspelar på att de är kvinnor samt att det finns anledning att behandla förolämpningar med anspelning på en persons kön med samma allvar som när det gäller anspelning på ras, hudfärg m.m. Förslaget innebar lagtekniskt att ordet kön skulle läggas till uppräkningen i 5 kap. 5 § första stycket BrB. Kommissionen föreslog alltså att 5 kap. 3 och 5 §§ BrB skulle ha följande lydelse. Den som smädar annan genom nedsättande uttalande eller beskyllning eller genom annat kränkande beteende mot henne eller honom, döms, om gärningen ej är belagd med straff enligt 1 och 2 §§, för förolämpning 216 Sexualbrott mot vuxna Brott som avses i 1–3 §§ får inte åtalas av annan än målsägande. Om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt, får dock åklagaren åtala för 1.förtal eller grovt förtal, 2.förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myndighetsutövning, 3.förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes kön, sexuella läggning, ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse. Proposition 1997/98:55 rörande kvinnofrid Regeringen bedömde att det inte fanns någon anledning att ändra i rekvisiten för ofredande och sexuellt ofredande. Den angav bl.a. följande skäl. Kommissionen har föreslagit att ordet trakasserar skall ingå i straffbestämmelserna. Med trakasserier avses enligt kommissio- nen ett upprepat beteende. Kommissionens uttalande leder tanken till att det inte räcker med en enskild händelse för att ansvar skall kunna komma i fråga. En sådan tillämpning kan inte ha varit avsedd. Det kan därför bl.a. ifrågasättas om kommissionens förslag leder till en ökad klarhet. När det gäller föreslagna språkliga ändringar i övrigt avseende sexuellt ofredande, torde dessa vara mer långtgående än de nu gällande bestämmelserna. Detta trots att det inte varit kommissionens avsikt att göra en saklig ändring.51 Regeringen ansåg att det inte heller fanns anledning att föra in en bestämmelse om att förolämpning, med anspelning på den kränktes kön, skall ligga under allmänt åtal. Regeringen menade bl.a. följande.