sou · GPB326d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Ansökan får ges in till Internationella byrån eller, om sökanden har hemvist i , till . En ansökan som ges in till Patent- verket skall vara avfattad på engelska samt uppfylla de föreskrifter som meddelas med stöd av 85 §. I paragrafen anges hur den skall gå till väga som har en inter- nationell registrering grundad på en svensk registrering (eller en ansökan om svensk registrering) och som vill att den inter- nationella registreringen skall gälla i ytterligare länder. Paragrafen motsvarar 51 andra stycket och 52 §§ i VmL. Ansökningar om sådana senare s.k. designeringar som paragrafen behandlar får enligt förslaget alltid ges in direkt till Internationella byrån. Detta är en nyhet. Enligt i 51 § andra stycket VmL måste nämligen sådana ansökningar ges in till . Frågan behandlas närmare i avsnitt 8.2.4. Bestämmelsen bygger på artikel 3 ter (2) Madridprotokollet och regel 7.1 i tillämpningsföreskrifterna till protokollet. Av regel 7.1 i tillämpningsföreskrifterna framgår att senare designeringar får (may) ges in direkt till Internationella byrån, om det aktuella landet inte har underrättat byrån om att sådana designeringar skall ges in via det egna landets varumärkesmyndighet. Av paragrafen framgår också att en sökande som har hemvist i alltid har rätt att ge in ansökan till . Detta föl- jer av regel 24.2 a i tillämpningsföreskrifterna enligt vilka det egna landets varumärkesmyndighet alltid måste ta emot och vidare- befordra senare designeringar. tar endast emot och vidarebefordrar senare desig- neringar och gör alltså ingen prövning av dessa. Behandlingen av senare designeringar följer helt och hållet föreskrifterna till Madridprotokollet. Det innebär bl.a. att ansökan skall uppfylla vissa krav som framgår av tillämpningsföreskrifterna till Madrid- protokollet. De är inte av sådan karaktär att det krävs lagreglering. bör skicka en ansökan om senare designering i så god tid att den kommer in till Internationella byrån från det att ansökan kom in till verket. Den inter- nationella registreringen får då det datum som svarar mot inkomst- dagen hos (artikel 3 ter i Madridprotokollet och regel 24.6 b i tillämpningsföreskrifterna). Kommer bekräftelsen in senare får den internationella registreringen i stället det datum som svarar mot inkomstdagen hos Internationella byrån. Bestämmel- serna om frister är utformade som handläggningsregler för Patent- verket och kräver inte lagform. I tillämpningsföreskrifterna finns vidare bestämmelser om handläggningen som i första hand tar sikte på förhållandet mellan och Internationella byrån. Inte heller dessa bör tas in i lagen. Begäran om att en internationell registrering skall gälla i 42 § Den som ansöker om eller innehar en internationell registrering, som inte bygger på en svensk registrering eller ansökan om registrering, kan hos Internationella byrån begära att registreringen skall gälla i . När får en underrättelse från Internationella byrån med en begäran enligt första stycket, skall undersöka om det finns något hinder mot att registreringen gäller här i landet. Hinder mot att den internationella registreringen skall gälla i föreligger om märket inte uppfyller villkoren enligt 13–15 §§. Paragrafen behandlar den situationen att någon som har (eller ansöker om) en internationell registrering vill att den skall ha ver- kan i . Bestämmelsen motsvaras närmast av 54 § VmL. Det finns ingen skillnad i sak mellan den bestämmelsen och bestämmelsen i försla- get. arbetar med ärenden som innebär att någon an- söker om att en internationell registrering skall gälla här (Madrid- in ärenden) på i princip samma sätt som med nationella ansök- ningar om registrering. När får ett meddelande om att innehavaren av en internationell registrering har begärt att den skall gälla i bör verket alltså på samma sätt som i nationella registreringsärenden undersöka om det finns något hinder mot detta. Behandlingen av begäran om att registreringen skall gälla i 43 § skall besluta att den internationella registreringen, helt eller delvis, inte kan gälla i om det finns något hinder mot registreringen enligt 13 eller 14 §. Beslutet får grundas endast på en omständighet som meddelas till den Internationella byrån inom 18 månader för underrättelsen enligt 42 § andra stycket med begäran om att registreringen skall gälla här i landet. skall göra en ny prövning av frågan om den internationella registreringen kan gälla i , om innehavaren av registreringen begär detta från beslutet att registreringen helt eller delvis inte kan gälla här. Bestämmelserna om avskrivning och återupptagande i 20 § tillämpas på motsvarande sätt vid behandlingen av en begäran om ny prövning. Paragrafen motsvaras närmast av 55 och 56 §§ VmL. De regler i VmL som har karaktären av handläggningsregler riktade till har utgått. De bör i stället tas in i en förordning. En nyhet är att det i första stycket föreskrivs att kan besluta att registreringen skall gälla helt eller delvis. Enligt andra stycket skall kunna göra en ny pröv- ning av frågan om en internationell registrering skall gälla i . På det sättet får innehavaren av den internationella registreringen möjlighet att argumentera för sin sak inför till dess tvåmånadersfristen för att begära ny prövning har löpt ut eller saken blivit slutligt avgjord. Kommittén behandlar denna fråga i avsnitt 8.2.5. Enligt VmL är gången i stället den att först fattar ett beslut som har preliminär karaktär (55 § första stycket) och se- dan ett slutligt beslut (56 § andra stycket). Enligt kommitténs bedömning blir förfarandet smidigare och enklare om det utformas enligt förslaget. En förutsättning för en ny prövning bör vara att innehavaren begär detta inom en begränsad tid. Av flera skäl framstår det som lämpligt att är densamma som tiden för överklagande, dvs. för beslutet att vägra verkan här i lan- det. Behandlingen av en begäran om en ny prövning bör motsvara behandlingen av en ansökan om nationell registrering. Reglerna om avskrivning och återupptagande bör därför vara tillämpliga på sådana registreringar. Bestämmelser om detta har tagits i tredje stycket. Anteckning om att registreringen gäller i 44 § Finns det inte något hinder som avses i 43 § första stycket, skall i varumärkesregistret göra en anteckning om att registre- ringen gäller i och kungöra detta. Paragrafen motsvaras närmast av 55 § andra stycket VmL. Finner vid sin prövning enligt 43 § att det inte finns något hinder mot att registreringen gäller här i landet skall verket anteckna detta i en särskild avdelning av varumärkes- registret och kungöra att registreringen gäller här i landet. Någon rättsverkan är inte knuten till att märket antecknas i det (se avsnitt 8.2.5). I kungörelsen skall anges datum för den internationella registre- ringen. Vilka uppgifter som skall kungöras bör emellertid regleras i förordning. Om vägrar verkan i någon del skall verket vänta med att utfärda kungörelse till dess att tvåmånadersfristen för att begära ny prövning har löpt ut eller saken har blivit slutligt avgjord. 45 § När har kungjort att registreringen gäller i , kan invändning framställas mot att den gäller här. Den som vill framställa invändning mot registreringen skall göra det till . Invändningen skall ha kommit in inom den tid och uppfylla de krav som anges i 23 § andra stycket. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 55 § tredje stycket VmL. Bestämmelserna om invändning mot en internationell registre- ring är utformade i så nära anslutning som möjligt till bestämmel- serna i 23 § i förslaget om invändning mot nationella registreringar. 46 § Bestämmelserna i 24 § första–fjärde styckena gäller också en invändning mot en internationell registrering. skall på grund av invändningen besluta att registreringen, helt eller delvis, inte kan gälla i om det finns något hinder enligt 13–15 §§. Beslutet får grundas endast på en omständighet som meddelas till Internationella byrån för underrättelsen en- ligt 42 § andra stycket med begäran om att registreringen skall gälla här i landet. Har tiden för invändning enligt 45 § löpt ut efter 18-månaders- fristen, får beslutet grundas på omständighet som meddelas till Inter- nationella byrån inom en månad från invändningstidens utgång, under förutsättning att underrättat Inter- nationella byrån om att ett meddelande kan komma att översändas . skall avslå invändningen, om det inte finns något hinder mot att registreringen gäller här i landet. Om beslutar att registreringen, helt eller delvis, inte kan gälla i skall detta antecknas i registret och kungöras när avgörandet har vunnit laga kraft. Bestämmelserna svarar mot 56 § andra stycket VmL. Invändningar mot internationella registreringar skall så långt det är möjligt behandlas på samma sätt som invändningar mot nationella registreringar. Denna paragraf är därför utformad i nära anslutning till 24 § i förslaget. 47 § En internationell registrering som gäller i har samma ver- kan som en svensk nationell registrering. Den internationella registre- ringen har sådan verkan från den dag som Internationella byrån har angett för registreringen eller för en senare begäran om verkan i . En internationell registrering gäller från den dag som Inter- nationella byrån har angett för registreringen. Registreringen kan förnyas för av åt gången enligt bestämmelserna i . När en registrering förnyats skall detta antecknas i varumärkesregistret och kungöras. I fråga om internationella registreringar skall 28–34 §§ tillämpas på motsvarande sätt. Bestämmelsen motsvarar närmast 57 § första stycket VmL. Utbyte av en internationell registrering mot en nationell registrering 48 § När någon innehar både en internationell registrering med verkan här i landet och en svensk registrering av samma märke, träder den inter- nationella registreringen i stället för den svenska, om den internationella registreringen har verkan här i landet från en senare tidpunkt än den svenska, och alla varor som omfattas av den svenska registreringen ingår i förteckningen över de varor som omfattas av den internationella registre- ringen. Detta innebär ingen inskränkning i rättigheter som kan ha för- värvats på grund av den svenska registreringen. På begäran av innehavaren skall anteckna att den inter- nationella registreringen trätt i stället för den svenska samt kungöra detta. Paragrafen motsvarar närmast 58 § VmL. Verkan av att en internationell registrering upphör 49 § Om en internationell registrering som gäller i upphör att gälla helt eller delvis, upphör dess verkan här i landet i motsvarande ut- sträckning. En anteckning om detta skall göras i varumärkesregistret och kungöras. Paragrafen motsvarar närmast 59 § VmL. Omvandling av en internationell registrering till en nationell registrering 50 § Om en internationell registrering som gäller i upphör att gälla helt eller delvis från den dag Internationella byrån angett för registreringen, på grund av att den ursprungliga registreringen eller ansökan om registrering kan utgöra grund för en internationell registrering, och innehavaren därefter ansöker om registrering av märket här i landet, skall denna ansökan anses gjord för den internationella registreringen, under förutsättning att 1.ansökan görs från den dag då den internationella registreringen upphörde, och 2.de varor som anges i den svenska ansökan också omfattades av den internationella registreringens verkan i . Paragrafen motsvarar närmast 60 § VmL. Villkoret i 60 § första stycket 3 VmL har utgått eftersom det inte har någon betydelse för vilken dag ansökan skall anses ingiven, vilket är den fråga som bestämmelsen reglerar. 51 § Om en internationell registrering som gäller i upphör på grund av en uppsägning av Madridprotokollet, och innehavaren därefter ansöker om registrering av märket här i landet, skall denna ansökan anses gjord för den internationella registreringen, under förutsättning att 1.ansökan görs från den dag då uppsägningen fick verkan, 2.de varor som anges i den svenska ansökan också omfattades av den internationella registreringens verkan i . Paragrafen motsvarar närmast 61 § VmL. Villkoret i 61 § första stycket 3 VmL har utgått eftersom det inte har någon betydelse för vilken dag en ansökan skall anses ingiven, vilket är den fråga som bestämmelsen reglerar. 6 kap. Överlåtelse, licens m.m. 52 § Rätten till sådana varukännetecken som avses i 3 § första–tredje styckena kan överlåtas i samband med eller fristående från den rörelse i vilken de används. Vid överlåtelse av en rörelse ingår rätten till sådana varukännetecken som avses i första stycket och som är knutna till rörelsen i överlåtelsen, om inte annat är avtalat. Paragrafen motsvarar 32 § VmL. Förslaget innehåller ingen nyhet i sak. För att det skall vara tyd- ligt att både registrerade varumärken och inarbetade varumärken och varukännetecken ingår i överlåtelsen om inte annat avtalats, finns det i förslaget en hänvisning till 3 § första–tredje styckena. Däremot faller rätten till namn och firma, av naturliga skäl, utanför regleringen i varumärkeslagstiftningen. Rättsverkan av anteckning om innehavare m.m. 53 § I mål eller ärenden om ett nationellt registrerat varumärke skall den som är antecknad som innehavare i varumärkesregistret anses vara innehavare av registreringen. Överlåtelse av rätten till ett nationellt registrerat varumärke skall på begäran antecknas i varumärkesregistret och kungöras. Den som begär att en ny innehavare antecknas skall betala föreskriven avgift. I mål eller ärenden om ett internationellt registrerat varumärke skall den som är antecknad som innehavare i det internationella registret anses vara innehavare av märket. Överlåtelse av rätten till ett internationellt registrerat varumärke kan anmälas till Internationella byrån. Paragrafen motsvarar närmast 33 § VmL. I VmL finns en bestämmelse om att skall vägra att anteckna en ny innehavare om dennes användning av varumärket uppenbarligen är ägnad att vilseleda allmänheten. I förslaget har någon sådan bestämmelse inte tagits med. gör bara en formell granskning och har knappast några praktiska möjligheter att utreda om ett märke blir vilseledande i en ny innehavares hand. Och en registrering som är vilseledande kan i vissa fall upphävas på talan av allmän åklagare (28 § andra stycket och 29 § förslaget). En anteckning enligt andra stycket kan göras på begäran av den som är antecknad som innehavare eller av den som förvärvat rätten till märket. Även i fall där en registrering överförs till någon som har yrkat det sker anteckning endast om någon begär det. I tredje stycket finns bestämmelser som bara gäller inter- nationella registreringar. Några sådana bestämmelser finns inte i VmL. Internationella registreringar kan, på samma sett som svenska, överlåtas helt eller delvis. Bestämmelser om överlåtelse av internationella registreringar finns i artikel 9 i Madridprotokollet och regel 25 i tillämpningsföreskrifterna. Begreppet det internationella registret och begreppet Inter- nationella byrån definieras i 38 § förslaget. En förutsättning för överlåtelsen är att förvärvaren är behörig att göra en internationell ansökan, dvs. att han – i fråga om inter- nationella registreringar som är grundade på svenska registreringar eller ansökningar – är svensk medborgare, har hemvist här eller driver rörelse här (39 § första stycket förslaget). Bestämmelser av intresse i detta sammanhang finns i tillämpningsföreskrifterna till Madridprotokollet. Ansökan om anteckning av överlåtelsen skall göras på ett särskilt formulär. Både överlåtaren och förvärvaren får ansöka om anteckning av över- låtelsen. En ansökan som görs av överlåtaren får lämnas direkt till Internationella byrån, medan en ansökan som görs av förvärvaren måste gå via en nationell myndighet. En ansökan som ges in av överlåtaren skall vara undertecknad av denne, medan en ansökan som ges in av en myndighet skall vara undertecknad av myndig- heten; den nationella myndigheten får därvid kräva att överlåtaren skall underteckna den. Anteckningen om överlåtelse får det datum då fullständiga handlingar presenterades för Internationella byrån. I samband med att Internationella byrån antecknar en ny inne- havare skall byrån underrätta dels överlåtaren och förvärvaren dels de nationella myndigheterna i de länder där registreringen har ver- kan. 54 § Innehavaren av ett varukännetecken som avses i 3 § första–tredje styckena kan ge någon annan rätt att använda kännetecknet i närings- verksamhet (licens). En licenstagare får inte överlåta sin rätt vidare, utan samtycke från innehavaren av kännetecknet. Innehavaren av ett varukännetecken kan åberopa de rättigheter som ensamrätten till kännetecknet innebär gentemot en licenstagare som överträder en bestämmelse i licensavtalet med avseende på licensens giltighetstid, den form under vilken kännetecknet får användas, de varor för vilka kännetecknet får användas, det geografiska område inom vilket kännetecknet får användas eller kvaliteten på de av licenstagaren fram- ställda varorna. En licens som avser ett registrerat varumärke, eller en ansökan om regi- strering, skall på begäran antecknas i varumärkesregistret. Den som begär att en upplåtelse av licens antecknas skall betala föreskriven avgift. Om det visas att licensen har upphört att gälla, skall anteckningen strykas ur registret. Paragrafen har sin motsvarighet i 34 § VmL första–fjärde styckena, vilka bestämmelser fick sin nuvarande lydelse i samband med att varumärkesdirektivet genomfördes i svensk rätt (prop. 1992/93:48). En skillnad är att gällande rätt endast omfattar varumärken, medan förslaget genom hänvisningen till 3 § första–tredje styckena avser både registrerade och inarbetade varukännetecken. Det saknas möjlighet att anteckna licenser i det internationella registret. 55 § Rätten till ett varukännetecken enligt 3 § tredje stycket får inte tas i mät. Om innehavarens egendom avträds till konkurs, ingår rätten till ett varukännetecken i konkursboet. Innehåller ett varukännetecken ett personnamn gäller detta endast övriga delar av kännetecknet, om inte kännetecknet är registrerat eller inarbetat. Ett kännetecken som enligt denna bestämmelse inte tillhör konkursboet får ändå användas i rörelse som bedrivs för boets räkning. Motsvarande bestämmelser finns i 34 § femte stycket VmL. Undantagsregeln i andra stycket om personnamn är ny. personnamn avses här egenartat efternamn ensamt för sig eller till- sammans med förnamn. Regeln innebär att registrerade varu- märken och inarbetade varukännetecknen alltid ingår i konkurs- boet i sin helhet, även om de innehåller ett personnamn. Om det däremot är fråga om ett kännetecken som inte är inarbetat eller registrerat är det endast andra delar av kännetecknet än namnet som ingår i konkursboet. Den föreslagna regleringen har samband med 20 § namnlagen (se avsnitt 8.4.4). Enligt den paragrafen får ingen, obehörigen, till nackdel för den som förvärvat ett egenartat efternamn, i närings- verksamhet använda en firma, ett varumärke eller annat känne- tecken som lätt kan förväxlas med namnet. De skäl som ligger bakom bestämmelsen om obehörig användning av ett namn i när- ingsverksamhet kan enligt kommitténs mening dock inte anses göra sig gällande om bäraren av namnet har tagit in det i ett varu- märke som han har registrerat eller har använt i sådan omfattning att han inarbetat det kännetecken där namnet ingår. Om den egen- dom där märket ingår avträds till konkurs bör därför även märket som innehåller namnet anses tillhöra konkursboet. En följd av att kännetecknet tillhör konkursboet är att det kan överlåtas i samband med att boets egendom försäljs. Enligt 8 kap. 2 § konkurslagen får förvaltaren i vissa fall fortsätta gäldenärens rörelse för konkursboets räkning. Det framstår som ändamålsenligt att förvaltaren får använda sådana kännetecken som gäldenären använt i rörelsen så länge rörelsen bedrivs för boets räkning, dvs. även sådana som inte är inarbetade eller registrerade. Regler om pantsättning av rätten till ett varumärke infördes i svensk rätt genom lagstiftning som trädde i kraft . Detta gjordes för att närma den svenska varu- märkesrätten till den gemenskapsrättsliga varumärkesordningen (prop. 1995/96:26). Reglerna finns i 34 a–34 j §§ VmL. Kommittén föreslår inga sakliga ändringar i dessa regler. I 57 § första stycket som svarar mot 34 a § första stycket har dock en bestämmelse om ansökningsavgift förts in. Vidare används genomgående Patent- verket i stället för registreringsmyndigheten. Panträtt i registrerat varumärke 56 § Rätten till ett registrerat varumärke eller till en ansökan om regi- strering av ett varumärke kan pantsättas enligt 57–65 §§. Paragrafen har samma lydelse som 34 a § VmL. 57 § Panträtt i egendom som avses i 56 § uppkommer genom registre- ring av ett skriftligt avtal om pantsättning av egendomen. Ansökan om registrering görs hos . Den som ansöker om registrering skall betala föreskriven ansökningsavgift. Om en registrerad panträtt har övergått till någon annan, skall det på begäran antecknas i varumärkesregistret eller i diarium. Har panträtt upplåtits till flera var för sig, har den upplåtelse företräde för vilken ansökan om registrering först kom in till , om inte något annat har avtalats. Görs ansökan om registrering av flera upplåtelser, har de sinsemellan företräde efter den tidsföljd i vilken de har ägt rum, om inte något annat har avtalats. Är upplåtelserna samtidiga eller kan det inte ut- redas i vilken tidsföljd de har skett, har de lika rätt. Paragrafen har samma lydelse som 34 b § VmL. Ansökan om registrering av pantupplåtelse 58 § Ansökan om registrering enligt 57 § görs av den som har rätten till varumärket eller varumärkesansökan eller av den till vilken panträtten har upplåtits. Sökanden skall styrka upplåtarens rätt till varumärket eller varumärkesansökan. Vid tillämpning av denna paragraf skall den som i varumärkesregistret är antecknad som innehavare av ett registrerat varumärke anses ha rätt till märket, om inte något annat framgår i ärendet. Avser ansökan om regi- strering pantsättning av en varumärkesansökan, skall den som i Patent- verkets diarium har registrerats som sökande anses ha rätt till varumärkes- ansökan, om inte något annat framgår i ärendet. Ansökan får inte bifallas om upplåtaren, när ansökan om registrering görs, inte är behörig att förfoga över den pantförskrivna egendomen på grund av utmätning, konkurs, omyndighet, betalningssäkring, kvarstad eller någon annan anledning. Paragrafen har samma lydelse som 34 c § VmL. I andra stycket finns en regel om vem som skall anses ha rätt till märket i ärenden om pantsättning av varumärken. En allmän regel om legitimationsverkan av att någon är antecknad som innehavare i varumärkesregistret finns i 53 § första stycket förslaget. 59 § Ett avtal om pantsättning kan registreras när varumärket har regi- strerats eller, om avtalet avser en varumärkesansökan, när ansökan har registrerats i diarium. Om en pantsatt varumärkesansökan leder till att varumärket registreras, gäller därefter rätten till det registre- rade varumärket som pantobjekt. Paragrafen har samma lydelse som 34 d § VmL. 60 § Även om en panträtt har registrerats, gäller panträtt i den pant- satta egendomen endast om pantavtalet har ingåtts av någon som var rätt ägare till egendomen och behörig att förfoga över den och om avtalet inte heller av någon annan anledning är ogiltigt. Paragrafen har samma lydelse som 34 e § VmL. 61 § Panträtten är förfallen, om rätten till varumärket eller varu- märkesansökan på grund av bestämmelserna i denna lag inte vidare skall gälla. Paragrafen har samma lydelse som 34 f § VmL. 62 § Registreringen av en panträtt skall strykas, om panträtten genom en dom som har vunnit laga kraft har förklarats ogiltig eller om panträtten har förfallit eller annars har upphört att gälla. Paragrafen har samma lydelse som § VmL. 63 § Pantsättning gäller från tiden för ansökan om registrering enligt 57 § mot den som senare förvärvar äganderätt eller annan rätt till egen- domen.