sou · GPB347d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vissa beslut rörande förtidspension och sjukbidrag fattas av en hos försäkringskas- san anställd tjänsteman medan själva rätten till förtidspension, alltse- dan tillkomsten av lagen om allmän försäkring, prövas av ett av för- troendemän sammansatt organ i kassan – tidigare av pensionsdelega- tion, numera av socialförsäkringsnämnd. 198 Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension Bestämmelserna om förtroendemannaorgan har, till skillnad från de materiella reglerna om förtidspension och sjukbidrag, i sina grunddrag inte förändrats då lagen om allmän försäkring trädde i kraft. Vid avskaffandet av pensionsdelegationerna och instiftandet av den för somliga socialförsäkringsförmåner gemensamma socialförsäkrings- nämnden skedde vissa förändringar i förtroendeorganets sammansätt- ning. Vidare har bestämmelserna om nämndernas befogenheter att om- pröva såväl sina egna som tjänstemannabeslut ändrats vid ett par tillfäl- len (se avsnitt 3.1.2). –1986 fanns även kommunalt utsedda försäkringsnämnder som prövade bl.a. frågor rörande inkomst- prövade folkpensionsförmåner såsom hustrutillägg och änkepension. skulle dessutom ge råd och upplysningar angåen- de lokala angelägenheter till kassans styrelse, pensionsdelegation och lokalkontor. I försäkringskassorna finns försäkringsläkare (tidigare förtroendelä- kare). Deras uppgift är främst att såsom sakkunniga vara kassans övriga tjänstemän behjälpliga vid bedömning av ett för ärendet aktuellt medi- cinskt underlag. I detta kapitel redovisas inledningsvis nuvarande regler om villko- ren för förtidspension och sjukbidrag (5.2). Därefter redogörs för de förändringar som i denna del skett i lagstiftningen om förtidspension och sjukbidrag fr.o.m. tillkomsten av lagen om allmän försäkring (5.3). Avslutningsvis berörs det förslag som har lämnats om ett till det reformerade ålderspensionssystemet anpassat system för ersättning vid nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom (5.4). Bestämmelserna om beräkningen av pensionens storlek och hur denna skall samordnas med andra förmåner som den försäkrade har rätt till har också ändrats . Beräkningen av storleken av pensionen är närmast en teknisk åtgärd och beslutet därom fattas av tjänsteman. Beslutsunderlagets omfattning eller dess kvalitet påverkar inte denna uträkning. Utredningen har därför valt att främst redogöra för förändringarna vad avser själva rätten till pension. Även bestämmelserna om vem som skall fatta beslut om förtidspen- sion och sjukbidrag har stor betydelse för såväl beslutsunderlagets kva- litet som för själva beslutets riktighet. Utredningen har sett detta som en organisatorisk fråga, varför förändringarna i detta avseende redovi- sas i avsnitt 3.1.2. I avsnitt 4.3.10 berörs ytterligare socialförsäkrings- nämndernas befogenheter att ompröva sina egna eller tjänstemäns be- slut och hur dessa bestämmelser förändrats över tiden. Om inte annat sägs avses i det följande med förtidspension även sjukbidrag. Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension 199 Kretsen av försäkrade vid förtidspension Som har beskrivits i avsnitt 2.4.4 utges förtidspension och sjukbidrag i form av dels folkpension, dels tilläggspension. Enligt socialför- säkringslagen (1999:799) är socialförsäkringen uppdelad i en arbetsba- serad försäkring och en bosättningsbaserad, utan hänsynstagande till medborgarskap. En person är försäkrad för tilläggspension på grund av förvärvsarbete i . Motsvarande gäller när folkpensionen baseras på sådant arbete. Folkpension i övrigt utgör en bosättningsbaserad för- säkring. En försäkrad i åldern 16–har enligt 7 kap. 1 § AFL rätt till för- tidspension, om dennes arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är ned- satt med minst en fjärdedel och nedsättningen kan anses varaktig. Om nedsättningen av arbetsförmågan inte kan antas varaktig men kan antas bli bestående avsevärd tid har den försäkrade rätt till sjukbidrag. För rätt till förtidspension måste det, enligt huvudregeln, finnas en medicinsk orsak som påverkar förmågan att utföra arbete och förmågan att försörja sig genom arbete. Om det finns särskilda skäl för det får vid bedömningen av arbetsförmågans nedsättning beaktas andra omstän- digheter såsom utbildning och bosättningsförhållanden (7 kap. 3 § and- ra stycket AFL). Bedömningen av arbetsförmågans nedsättning skall göras i förhållande till ett heltidsarbete oavsett den försäkrades faktiska arbetstid. Det in- nebär att personer som arbetat deltid eller aldrig har arbetat har rätt till förtidspension i händelse av att arbetsförmågan blir helt eller delvis nedsatt. Å andra sidan skall inte beaktas om den försäkrade före pen- sionsfallet kunnat arbeta mer än normal heltid men till följd av sjuk- dom hindrats från att arbeta mer än heltid. Det är den enskildes förmåga att försörja sig själv genom sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden eller genom annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade som är avgörande (7 kap. 3 § första stycket AFL). Att den försäkrade inte kan erbjudas lämpligt arbete hos sin arbetsgivare saknar betydelse, om 200 Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension han eller hon kan klara ett på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Arbetsförmågan skall bedömas i förhållande till den nationella arbetsmarknaden. Endast om det föreligger särskilda skäl får som nämnts vid be- dömningen av nedsättningen av arbetsförmågan göras avsteg från prin- cipen att en person inte är berättigad till någon ersättning om han eller hon kan förväntas kunna försörja sig genom något på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete eller annat lämpligt arbete som är till- gängligt. Då får beaktas faktorer som personens ålder samt hans eller hennes bosättningsförhållanden, utbildning, tidigare verksamhet och andra liknande omständigheter. Särskilda skäl kan t.ex. föreligga när det rör sig om en person som har nära till den allmänna pensionsåldern och som befinner sig i en socialt och arbetsmarknadsmässigt utsatt si- tuation (se prop. 1996/97:28 s. 11 f.). Vid bedömningen av nedsättningen av arbetsförmågan gäller vidare att den skall göras efter samma grunder oavsett arten av den förelig- gande nedsättningen av prestationsförmågan. Vid bedömningen skall också med inkomst av arbete i skälig omfattning likställas värdet av hushållsarbete i hemmet. Tidpunkten för pensionsfallet avses så nära som möjligt ansluta till att nedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga nått det stadium i fråga om grad och varaktighet som förutsätts för rätt till förtidspension. Utgångspunkten för tillämpningen bör vara att pensionsfallet skall an- ses ha inträffat då arbetsförmågan blivit nedsatt med minst en fjärdedel och nedsättningen kan betraktas som varaktig eller antas bli bestående för avsevärd tid (se prop. 1992/93:31 s. 84 jämförd med prop. 1962:90 s. 361). Vid bedömningen av rätten till förtidspension kan enligt 7 kap. 3 b § AFL begäras bl.a. att den försäkrade genomgår undersökning av viss läkare eller genomgår annan utredning såsom arbetsprövning. Vidare kan utlåtande inhämtas från eller förfrågningar göras hos exempelvis läkare och arbetsgivare. Enligt 16 kap. 2 § AFL kan också föreskrivas att den försäkrade under skall vara intagen på vist sjuk- hus, vistas på vårdinrättning för medicinsk utredning eller underkasta sig undersökning av viss läkare. En person som uppbär förtidspension är också skyldig att om dennes arbetsförmåga väsentligt förbättras, utan oskäligt dröjsmål anmäla det hos försäkringskassa (16 kap. 8 § AFL, se även avsnitt 4.3.3. Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension 201 En försäkringskassa får enligt 16 kap. 15 § AFL fatta beslut om att en person har rätt att förvärvsarbeta högst – under förutsättning att den för- säkrade uppburit förtidspension – utan att utbetalningen av förtidspensionen minskas med hänsyn till förvärvsarbetet (prop. 1999/2000:4, bet. 1999/2000:SfU5, rskr. 1999/2000:97). Om den försäkrade fortsätter att arbeta skall för- tidspensionen kunna förklaras vilande – till den del han eller hon arbe- tar – , eller den tid som återstår av tolv kalendermånader (16 kap. 16 § AFL). Den försäkrade förlorar härige- nom inte rätten till sin pension men någon utbetalning sker inte. För- längning av vilandeförklaringen kan därefter ske med (16 kap. 17 § AFL). Inte heller upphör rätten till pension. Emellertid skall vid den tid som den försäkrade anmäler att han eller hon önskar få sin pension åter helt eller delvis, rätten till för- tidspension prövas (a. prop. s. 54). Om arbetsförmågan väsentligt för- bättrats skall pensionen kunna minskas eller dras in. kan ta initiativ till att en vilandeförklaring skall upphävas. Även sjukbidrag kan förklaras vilande efter . Vilande- förklaringen skall då avse den tid som återstår av den beviljade tiden för sjukbidrag (a. prop. s. 22 f.). Förtidspension utges dels i form av folkpension, dels som tilläggspen- sion. Folkpensionen beräknas enligt 5 kap. 1 § AFL antingen i förhål- lande till den försäkrades bosättningstid i eller i förhållande till antalet år med tillgodoräknade pensionspoäng för tilläggspension. I de fall den beräknas på grundval av bosättningen utgör folkpensionen det egentliga grundskyddet, medan den arbetsbaserade folkpensionen utgör ersättning för det första prisbasbeloppets inkomster, vilka inte ersätts genom tilläggspension. Förtidspension kan utges enligt 7 kap. 2 § AFL som hel, tre fjärde- dels, halv och en fjärdedels pension. För rätt till hel förtidspension skall arbetsförmågan vara helt eller i det närmaste helt nedsatt (7 kap. 2 § första stycket AFL). Med i det närmaste helt nedsatt förstås att arbetsförmågan skall vara nedsatt med minst 7/8 (se prop. 1997/98:111 s. 46 f.). Hel folkpension utges enligt 7 kap. 4 § AFL av prisbasbeloppet för den som är ensamstående och av 202 Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension samma basbelopp för den som är gift (/mån. respektive /mån. Som grundskydd kan enligt 2 a § lagen (1969:205) om pensionstillskott även pensionstillskott om 112,9 pro- cent av prisbasbeloppet utges (/mån. Pen- sionstillskottet avräknas krona för krona mot tilläggspension och viss utländsk pension. För rätt till oavkortad folkpension krävs att den försäkrade kan till- godoräknas antingen bosättning i eller med tillgo- doräknade pensionspoäng för tilläggspension (5 kap. 5 § fjärde stycket respektive 3 § andra stycket AFL). Eftersom såväl bosättningstid som pensionspoäng kan tjänas in mellan och , beräknas vid förtidspension en framtida bosättningstid och en antagen inkomst för pensionspoäng eftersom pensionsfallet inträder under förvärvsaktiv ålder (antagandeberäkning). Tilläggspension i form av förtidspension bestäms – kort uttryckt – till av medeltalet av de 15 bästa intjänade poängåren (13 kap. 2 § andra stycket AFL jämfört med 12 kap. 2 § första stycket AFL). Det krävs med tillgodoräknade pensionspoäng för full tilläggspension. Pensionspoäng beräknas på grundval av den pensions- grundande inkomsten (om beräkning av pensionspoäng se vidare 4 kap. LIP samt lagen 1998:675 om införande av lagen om inkomstgrundad ålderspension). Pensionspoäng beräknas först på inkomster överstigan- de ett prisbasbelopp Även vid beräkningen av tilläggspension i form av förtidspension görs en antagandeberäkning. Vid färre bosättningsår än 40 eller färre än med tillgodoräkna- de pensionspoäng för tilläggspension minskas folk- och/eller tilläggs- pensionen proportionellt med 1/40 respektive 1/30 som fattas. Förtidspension samordnas i viss omfattning med yrkes- och arbetss- kadelivräntor. 5.3Förändringar av villkoren för rätt till förtidspension Bestämmelserna vid tillkomsten av lagen om allmän försäkring I samband med att lagen om allmän försäkring trädde i kraft ersat- tes tidigare invalidpension från folkpensioneringen av förtidspension som en del av pensionssystemet med folk- och tilläggspension. 1962:90 (s. 285) betonades att förtidspension inte skulle betraktas som en lytesersättning utan som en kompensation för sådana försörjnings- ekonomiska konsekvenser, som har sin grund i sjukdom eller skada. Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension 203 renodlat medicinskt invaliditetsbegrepp kunde därför inte komma i fråga. Grunden för arbetsoförmågan skulle emellertid utgöras av medi- cinska faktorer. Den medicinska defekten skulle i sin tur medföra för- lust eller en betydande nedsättning av arbetsförmågan. Före tillkomsten av lagen om allmän försäkring skulle arbetsförmå- gan vara nedsatt med minst två tredjedelar för att pension (invalidpen- sion) skulle kunna beviljas. Därtill gällde att även om den försäkrades arbetsförmåga var nedsatt med den andelen, men att han eller hon ändå kunde arbeta i den omfattningen att arbetsinkomsten översteg ett visst maximibelopp, var den försäkrade inte berättigad till invalidpension från folkpensioneringen. Genom införandet av systemet med förtids- pension skulle bedömningen av den försäkrades arbetsförmåga utgå från full arbetsförmåga. Bedömningen skulle i princip inriktas direkt på den försäkrade. I första hand skulle den medicinska statusen bedömas. Därutöver skulle beaktas samtliga de omständigheter som i det enskilda fallet påverkade den försäkrades möjlighet att utnyttja den återstående arbetsförmågan. Härvid skulle bl.a. ålder, utbildning och yrke beaktas. Bedömningen skulle göras efter att vederbörliga rehabiliteringsåtgärder vidtagits. Vid bedömningen av arbetsförmågan skulle även beaktas den försäkrades inkomster som sjuk respektive frisk. Från somliga remissinstanser hade i denna del riktats kritik mot att för stor vikt lades vid ekonomiska aspekter och framhållits att den för- säkrades medicinska status kom i skymundan. Departementschefen erinrade (se prop. 1962:90 s. 287) om att den grundläggande förutsätt- ningen för rätt till förtidspension var att arbetsförmågan skulle vara nedsatt av medicinska skäl. Även en frisk person som blev arbetslös skulle kunna ha rätt till förtidspension, om dennes arbetsförmåga däref- ter av medicinska skäl blivit nedsatt i betydande grad. Arbetslöshetsfal- let innebar att den ekonomiska effekten av den nedsatta arbetsförmågan i princip saknade betydelse. Det skulle emellertid fordras att defekten medförde betydande konsekvenser för den försäkrades förmåga att för- sörja sig själv och att dessa konsekvenser inte kunde neutraliseras ge- nom olika rehabiliteringsåtgärder. Det skulle vara ett samspel mellan såväl medicinska som ekonomiska bedömningsgrunder. Den ekono- miska aspekten skulle tjäna som vägledning vid bedömningen av frå- gan, i vilken omfattning sjukdomen eller skadan medförde nedsatt ar- betsförmåga. Hur den ekonomiska aspekten kan ha påverkat rätten till förtidspen- sion framgår bl.a. i två beslut av Försäkringsdomstolen (se Försäk- ringsdomstolens referatsamling 1964 nr 11 II och III). I det första fallet rörde det sig om en 37-årig man N som drabbats av polio. N var rullstolsbunden men kunde biträda sin 204 Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension far på dennes lantbruk bl.a. med att sköta bokföring, upprätta avlö- ningslistor, självdeklarationer och posthandlingar. Arbetstiden beräk- nades till och ersättningen uppgick till jämte kost och logi. beviljade N förtidspen- sion med två tredjedelar av hel pension. Eftersom ordföranden och fö- redraganden haft avvikande mening, prövades beslutet av RFV. RFV fann att mannens arbetsförmåga var nedsatt med minst hälften men icke avsevärt mer, varför verket ändrade beslutet till förtidspension med en tredjedel av hel förtidspension. I sitt överklagande till Försäkringsdom- stolen gjorde N gällande att om han inte hade drabbats av polio, hade han kunnat avlägga studentexamen och därigenom också kunnat erhålla ett bättre avlönat arbete. N menade att en rimlig arbetsinkomst om han hade varit frisk, hade varit mot . Försäkringsdomstolen fann inte skäl att ändra RFV:s beslut. I det andra fallet rörde det sig om en man S som blivit blind . S hade tidigare uppburit invalidpension från folkpen- sioneringen. S uppgav i sin ansökan om förtidspension att han före syn- förlusten arbetat som fiskare men numera arbetade som borstbindare med en arbetsinkomst om . Försäk- ringskassan beviljade S förtidspension med två tredjedelar av hel pen- sion. Beslutet prövades av RFV, som satte ned pensionen till en tredje- dels förtidspension, mot bakgrund av att arbetsförmågan inte ansågs nedsatt med avsevärt mer än hälften. I besvär till Försäkringsdomstolen anförde S i huvudsak att om han inte hade blivit blind hade han kunnat utbilda sig och haft en högre lön. S uppgav vidare att den lön han erhöll var att betrakta som välgörenhet. Försäkringsdomstolen fann med hän- syn till omständigheterna i målet att S:s arbetsförmåga var nedsatt med avsevärt mer än hälften och beslutade om två tredjedels förtidspension. I vad mån de ekonomiska aspekterna haft betydelse för utgången är svårt att avgöra, men i båda rättsfallen hade de försäkrade arbete med likartad lön. S arbetade fler timmar än vad N gjorde. Trots detta ansågs S:s arbetsförmåga vara nedsatt i större omfattning än N:s. Det är inte osannolikt att Försäkringsdomstolen i det senare fallet tagit hänsyn till de ekonomiska aspekterna vid bedömningen av om arbetsförmågan var nedsatt men inte i det förra. Möjligt är också att Försäkringsdomstolen i sin bedömning tagit hänsyn till att S haft annat förvärvsarbete före det att han blev skadad, medan N aldrig hade arbetat för annan än sin far. Detta skulle kunna jämföras med det resonemang som förts beträffande hemmafrus rätt till förtidspension (se nedan under Pensionens andel och Vissa försäkrades rätt till förtidspension). Nedsättningen av arbetsförmågan skulle vara varaktig. Om varak- tighetsrekvisitet inte var uppfyllt skulle i stället en tidsbegränsad för- mån utges: sjukbidrag. 1962:90 (s. 351) angavs att det i princip Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension 205 endast var varaktigheten av den nedsatta arbetsförmågan som skilde förmånerna förtidspension och sjukbidrag åt. Trots detta skulle det vid invaliditetsbedömningen vara möjligt att komma till olika resultat be- roende på om den avsåg förtidspension eller sjukbidrag. Vid sjukbidrag skulle en väsentlig betydelse tillmätas den försäkrades möjlighet att fortsätta sitt tidigare arbete, medan vid förtidspension borde beaktas dennes förvärvsmöjligheter efter omskolning till annat arbete. För rätt till förtidspension skulle arbetsförmågan vara nedsatt med minst hälften. Förtidspension skulle kunna utges som hel, två tredjedels och en tredjedels pension. Bestämmelserna utformades så att en för- bättring av arbetsförmågan skulle medföra en sänkning av pensionen. Det skulle dock fordras en väsentlig förbättring. Departementschefen ansåg att det inte lagstiftningsvis gick att reglera denna fråga, men an- förde att det var utomordentligt betydelsefullt, att pensionssystemet i praktiken vann sådan tillämpning att det inte hämmade utan i stället främjade en produktiv insats. Han utgick från att RFV ägnade denna fråga särskild uppmärksamhet (se prop. 1962:90 s. 290 f.). Fråga om betydelsen av förbättrad arbetsförmåga har prövats av domstol bara vid ett fåtal tillfällen. I Försäkringsdomstolens referat- samling finns två rättsfall återgivna: 1966 nr 5 och 1970 nr 34. I det första fallet rörde det sig om en synskadad kvinna med en tidigare inva- lidpension från folkpensioneringen som vid utgången av 1962 hade omvandlats till hel förtidspension. omprövade beslu- tet 1964 och beslutade att pensionen skulle sättas ned till en tredjedel av hel pension. bedömde att hennes arbetsförmåga förbättrats väsentligt. RFV fann inte skäl att ändra kassans beslut. För- säkringsdomstolen ansåg inte att sådan förbättring av arbetsförmågan inträtt som medförde att förutsättningar för minskning förelåg. Vari förbättringen bestått går inte att utläsa av referatet på annat sätt än att ordföranden i pensionsdelegationen, som varit skiljaktig, uppgett att kvinnan inte borde behöva vidkännas en reducering av pensionen en- bart för att hon genom många års träning blivit i stånd att kunna utföra de flesta hushållsgöromålen i sitt hem. fall hade mannen L beviljats två tredjedels sjukbidrag för tiden –. L hade efter en olycka drabbats av en hjärn- skada som enligt ett till ingivet läkarintyg innebar att han hade små möjligheter att erhålla och att klara av ett arbete på den öppna arbetsmarknaden. Vid ansökningstillfället hade L ett arbete i en skyddad verkstad med en årsinkomst om , mot en årsinkomst före olyckan om . Sedan fått uppgift om att L:s årsinkomst uppgått till dryga och att års- inkomsten hade uppgått till ca 30 000 om han hade haft kvar det arbete han hade innan han skadades, omprövade be- 206 Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension fann att L:s arbetsförmåga var nedsatt med minst hälften men inte med två tredjedelar och minskade sjukbidraget till en tredjedel av hel förtidspension. RFV ändrade inte beslutet. För- säkringsdomstolen fann att L var berättigad till två tredjedelar av helt sjukbidrag. Av referatet framgår inte domstolens skäl för beslutet utan det anges endast att vad som upplysts om L:s inkomstförhållanden inte innebar att dennes arbetsförmåga förbättrats så väsentligt att skäl före- låg att minska L:s förtidspension på sätt som fattat beslut om. I detta senare rättsfall torde kunna utläsas att någon egentlig be- dömning av den försäkrades faktiska arbetsförmåga inte gjorts, utan att hänsyn endast tagits till det faktum att den försäkrades ekonomiska förhållanden förbättrats. Även senare har Försäkringsöverdomstolen prövat frågan (FÖD 1985:42). Mannen E, som led av epilepsi, beviljades helt sjukbidrag fr.o.m. . Sjukbidraget förlängdes genom skilda beslut t.o.m. . fattade ett nytt beslut om att förlänga E:s sjukbidrag t.o.m. . RFV överklagade detta senare beslut om förlängning och ansåg att eftersom E såsom en- samstående klarade av att sköta hushållet och två små barn var arbets- förmågan inte nedsatt med mer än hälften. RFV gjorde gällande att en kvinna i samma situation inte hade beviljats pension med högre andel varför inte heller en man borde vara berättigad till mer. Försäkrings- överdomstolen fann att den omständigheten att E kunde sköta barnen och utföra vissa bisysslor inte medförde en annan bedömning av E:s arbetsförmåga än den gjort. Många av de förändringar som skett i lagstiftningen har haft sin grund i huruvida det skall gälla särskilda regler för äldre försäkrade och om rätten till pension skall kunna grundas enbart på arbetsmarknadsskäl. 1970:66, LU 34, rskr. 232) infördes i 7 kap. 3 § AFL vidgade möjligheter för äldre förvärvsarbetande att erhålla förtidspension. De nya bestämmelserna tog sikte på dem som inte or- kade med sitt arbete eller som friställts utan att annat lämpligt arbete stod till förfogande. I sådana fall skulle efter individuell prövning förtidspension kunna utges i större utsträckning . De främsta anledningarna till äldrereglerna inom förtidspensione- ringen var de snabba förändringarna inom arbetslivet (teknisk utveck- ling och rationaliseringar) och önskemålet att på ett annat sätt än ge- nom att sänka pensionsåldern () ge äldre för- Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension 207 värvsarbetande en möjlighet att med full pension sluta sitt förvärvsak- tiva liv tidigare. Den individuella prövningen innebar att invaliditetsbedömningen enligt 7 kap. 3 § AFL skulle vara mildare. Kravet på nedsättning i ar- betsförmågan i medicinskt hänseende skulle mjukas upp och större hänsyn tas till svårigheterna att på grund av läget på arbetsmarknaden beredas ett lämplig arbete. Man eftergav också kravet på omskolning. Några klara besked om vem som skulle kunna få förtidspension be- viljad enligt de nya reglerna gavs inte. Som riktlinje skulle man som äldre personer räkna de som fyllt , men detta var ingen bestämd åldersgräns.