sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — När det gäller filmer och ljudupptagningar som framställts utomlands synes, som JK påpekat en konsekvens av regleringen i 10 kap. 1 § YGL vara att den som importerar exemplar av en teknisk upptagning för sprid- ning i vart fall inte har någon straffsanktionerad skyldighet att sätta ut full- Det bör, som JK anför, övervägas om de skyldigheter som åvilar importören är tillräckligt långtgående och om man skulle kunna tänka sig en skyldighet för importören att förutom sitt eget namn även ange när exemplaren förts in i landet. Det bör också övervägas hur man skall se på sådana fall då en förlaga till en teknisk upptagning skapats i och de för spridning avsedda exemplaren sedan tillverkas utomlands och importeras hit. Det kan ifrågasättas om regeln i 3 kap. 13 § YGL är tillämplig i denna situation eftersom regeln gäller för exemplar som framställs i landet. Dessa frågor behandlas i kapitel 10. Man bör även söka klarlägga innebörden av vissa begrepp som av JK framhållits som oklara, t.ex. mångfaldiga, den som låtit framställa och upplaga. Begreppet upplaga behandlas i avsnitt 10.3 och övriga begrepp behandlas i avsnitt 10.5. Som framgår av avsnitt 10.6.2 föreslår Mediegrundlagsutred- ningen en ny regel i 10 kap. YGL om skyldighet att sätta ut ursprungsupp- gifter på importerade tekniska upptagningar. Saknas sådana ursprungsupp- gifter bör enbart BrB:s preskriptionstider gälla i konsekvens med det som föreslås beträffande svenska upptagningar. Vad gäller frågan om en ändring beträffande preskriptionstiderna för tryckfrihetsbrott bör företas i TF anser att det i och för sig vore tänkbart att även i TF införa en motsvarighet till den utvidgade brottsbalksregeln för skrifter som saknar föreskrivna ursprungs- uppgifter. Frågan är dock om det kan anses motiverat att göra en sådan ändring. JK har visserligen anfört att det även beträffande affischer, tröjor och dekaler som kan falla under TF har saknats uppgifter till ledning för bedömningen av preskriptionsfrågan eftersom uppgiftsskyldigheten enligt 4 kap. 2 § TF inte har fullgjorts (se referatet i avsnitt 8.4.2 ovan av JK:s promemoria av ). En utvidgad brottsbalksregel i TF för att åtgärda detta problem skulle dock även innebära en ingripande änd- ring för traditionella böcker och tidningar. Enligt Mediegrundlagsutred- ningens mening kan problemen på TF:s område i det nu diskuterade avse- endet inte anses så stora att de motiverar en sådan ändring. Det har inte heller framkommit något som talar för en förlängning av den preskrip- tionstid av som gäller för periodisk skrift för vilken utgiv- ningsbevis gäller. Kommittén stannar därför för att någon ändring inte bör göras i TF. Frågan om preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i radio- och TV- program samt databaser behandlas i nästa avsnitt. 8.6.2Särskilt om preskriptionstiderna för radioprogram och databaser Som redan angetts omfattas alla medier och alla tryck- och yttrandefrihets- brott av uppdrag att ta ställning till om pre- skriptionstiderna för tryck- och yttrandefrihetsbrott bör förlängas. I direk- tiven anges att utgångspunkten är att de typiska nyhetsmedierna periodiska skrifter samt ljudradio- och TV-program även i fortsättningen bör ha en särskild ställning. Enligt 9 kap. 3 § TF skall allmänt åtal för tryckfrihetsbrott väckas från utgivningen i fråga om periodisk skrift för vilken vid utgivningen gällde utgivningsbevis och från i fråga om annan skrift. Enligt 7 kap. 1 § andra stycket YGL är - med en liknande uppdelning - den tid inom vilken allmänt åtal skall väckas för yttrandefri- hetsbrott i radioprogram från det att programmet sändes och i fråga om tekniska upptagningar, enligt huvudregeln, från det att upptagningen lämnades ut för spridning. De typiska nyhetsmedierna perio- diska skrifter och ljudradio- och TV-program, har alltså en särskilt privile- gierad ställning genom den speciellt korta preskriptionstiden . I databasregeln (1 kap. 9 § YGL) sägs att grundlagens föreskrifter om ra- dioprogram skall tillämpas också på sådana databaser som avses där. Re- geln om sex månaders preskriptionstid för yttrandefrihetsbrott gäller alltså även för databaser. Det har inte framkommit något som talar för att preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i traditionella TV- eller ljudradiosändningar bör för- längas. Någon sådan ändring bör alltså inte vidtas. När det gäller sådana databaser som avses i databasregeln i dess nu gällande lydelse och i den lydelse som förelås av Mediegrundlagsutred- ningen är saken mera komplicerad. En första fråga är från vilken tidpunkt preskriptionstiden skall räknas. Enligt 7 kap. 1 § andra stycket första meningen YGL skall tiden när det gäller radioprogram räknas från det att programmet sändes. Detta vållar inga särskilda problem när det gäller traditionella TV- och ljudradiopro- gram. Frågan är dock vad det kan anses betyda när det gäller databaser. Skyddet är nu inte uttryckligen knutet till själva överföringen utan kan också hänföras till det förhållandet att information tillhandahålls allmän- heten ur en databas, dvs. att man gör det möjligt för allmänheten att göra överföringar. Det är alltså inte självklart att tiden skall räknas från varje överföring från databasen för sig utan det kan ifrågasättas om inte tiden i stället skall knytas till tillhandahållandet av databasen. Tiden kan då räk- nas antingen från det att materialet först hölls tillgängligt i databasen eller från det att det sist hölls tillgängligt, dvs. från det att det togs bort ur data- basen. Det sistnämnda synsättet skulle innebära att man betraktar yttrande- frihetsbrott i en databas som ett perdurerande brott som i princip pågår så länge materialet hålls tillgängligt i databasen. Frågan från vilken tidpunkt preskriptionstiden skall räknas har inte behandlats i förarbetena till YGL och den har inte heller besvarats i domstolspraxis. Beräkning av preskriptionstiden för varje överföring för sig eller från det att materialet först tillgänglighölls i databasen kan i förstone tyckas bäst stämma överens med det som gäller för radiosändningar och tek- niska upptagningar eftersom tiden för dessa medier löper från sändningen respektive från det att den tekniska upptagningen publicerades, dvs. läm- nades ut för spridning. Publiceringstidpunkten kan i fråga om databaser ses som det tillfälle när informationen görs tillgänglig för överföring till all- mänheten. Å andra sidan kan man också hävda att det inte finns en viss publiceringstidpunkt utan att det är fråga om en pågående publicerings- verksamhet som databasen hålls tillgänglig. Parallellen med publiceringstiden för radiosändningar och tekniska upptagningar är därför inte så motiverad som den kan te sig. Snarare är det relevant att jämföra med upprepade sändningar och med spridningsbrott där handlandet är ut- sträckt i tiden. Vidare kan det noteras att "publiceringstidpunkten" för tekniska upptagningar (liksom tryckta skrifter) och radio- och TV- sändningar inte är knuten till att upptagningen (skriften) eller sändningen faktiskt når mottagarkretsen utan det är fråga om att upptagningen eller sändningen blir tillgänglig för allmänheten så att denna kan ta del av den om den vill det. Det finns alltså skäl som talar för att publiceringen inte skall anses knuten till en bestämd tidpunkt utan att den skall anses pågå då innehållet hålls tillgängligt. Ett sådant betraktel- sesätt skulle då innebära att det är tillgänglighållandet och inte början av databasinnehållets tillhandahållande eller varje faktisk överfö- ring till mottagare som är betydelsefullt vid tillämpning av 7 kap. 1 § YGL. Ett motsatt synsätt torde dessutom innebära avsevärda problem efter- som det skulle krävas bevisning om när innehållet började tillhandahållas i databasen eller när en överföring faktiskt skedde medan det vid det senare sättet att beräkna tiden ofta skulle vara tillräckligt att visa att materialet alltjämt var tillgängligt vid . När det gäller vilket av de tre betraktelsesätten som skall väljas - till- handahållande i en databas betraktas som ett perdurerande brott och pre- skriptionstiden räknas från det att materialet sist tillhandahölls i databasen eller tillhandahållandet betraktas inte som ett perdurerande brott utan brottet begås vid varje överföring för sig eller när materialet först tillhan- dahölls i databasen - kan frågan ställas vilken skillnad som kan föreligga mellan de olika alternativen när det gäller möjligheten att ingripa mot misstänkta yttrandefrihetsbrott. Om tiden räknas från varje överföring löp- er en ny preskriptionstid för varje ny överföring, dvs. varje ny överföring är ett nytt brott. Om t.ex. en person anmäler till JK att han läst uttalanden som innefattar hets mot folkgrupp på en hemsida, och JK finner hemsidan och det rasistiska materialet där måste han styrka att en överföring skedde som anmälaren påstår om tiden räknas för varje överfö- ring för sig. Om tiden räknas från det att materialet först tillhandahölls i databasen måste JK visa när materialet först tillhandahölls. Kan JK styrka detta kan han väcka åtal för det brott som anmälaren påstår om inte pre- skriptionstiden gått ut. Om man i stället betraktar tillhandahållandet som ett perdurerande brott löper preskriptionstiden så länge innehållet finns kvar i databasen. JK be- höver då inte visa att en överföring skedde som anmälaren påstår eller materialet först tillhandahölls utan det är tillräckligt att han kan visa att databasen finns och alltjämt innehöll de straffbara uttalandena inom sådan tid från det att åtalet väcktes att pre- skriptionstiden inte gått ut. Om man i det diskuterade fallet antar att JK finner hemsidan men det straffbara innehållet har tagits bort ur databasen måste JK i alla de olika alternativen styrka att innehållet har funnits i databasen. Räknar man tiden från varje överföring måste JK styrka att en överföring skedde och om man räknar tiden från det att materialet först tillhanda- hölls i databasen måste JK visa att detta inte skedde för så länge sedan att preskriptionstiden gått ut. Om man i stället betraktar tillhandahållandet som ett perdurerande brott och således räknar tiden från det att innehållet senast tillhandahölls i databasen måste JK visa att innehållet tillhandahölls fram till en viss tidpunkt. Det kan alltså konstateras att skillnaden mellan de båda synsätten består i att om man betraktar tillhandahållandet som ett perdurerande brott behöver JK inte styrka att en överföring skedde eller att materialet tillhandahölls första gången utan endast att materialet varit tillgängligt i databasen eller fram till en viss tidpunkt, något som normalt bör vara lättare att göra. Vidare kan noteras att om man betraktar varje överföring från en data- bas som ett brott innebär det att JK själv kan åstadkomma att ett brott be- gås. Om JK utreder ett misstänkt yttrandefrihetsbrott i en överföring från en databas och finner att utredningen inte hinner bli klar inom preskrip- tionstiden kan han alltså med detta synsätt åstadkomma att ett nytt brott begås genom att själv göra en överföring av materialet från databasen. Det är en märklig effekt om ett system innebär att JK själv lagligen kan åstad- komma att ett yttrandefrihetsbrott begås. Enligt mening talar övervägande skäl för att man skall betrakta yttrandefrihetsbrott i en databas som ett perdureran- de brott. Detta innebär att åtal skall väckas senast inom från det att materialet sist hölls tillgängligt i databasen. Detta synsätt stämmer med JK:s bedömning i beslut angående ifrågasatt tryck- eller ytt- randefrihetsbrott, dnr . Vad så gäller frågan om preskriptionstidens längd för yttrandefrihets- brott i överföringar från databaser har redan konstaterats att samma särskilt korta tid, , gäller för överföringar från databaser som för tra- ditionella TV- och ljudradiosändningar (liksom enligt TF för periodiska skrifter). När det gäller sådana traditionella sändningar är den korta tiden väl motiverad. Man kan också utgå ifrån att det inte föreligger några större problem för JK att i fall av misstänkt brott i sådana sändningar utreda vem som är ansvarig för sändningen och vilket dess innehåll var. När det gäller överföringar från databaser är det enligt Mediegrund- lagsutredningens mening inte lika motiverat med en så kort preskriptions- tid. Databaserna har visserligen en viktig funktion när det gäller upplys- ning, debatt och opinionsbildning i samhället men de spelar inte samma fundamentala roll som traditionella TV- och ljudradio-sändningar. När det gäller databaser finns det också anledning att anta att det kan föreligga större svårigheter att utreda och lagföra ett misstänkt yttrandefrihetsbrott. Databaser enligt nu gällande databasregel skall ha en utgivare och om sådan inte har utsetts ansvarar den som bedriver sändningsverksamheten. Det föreligger också en skyldighet att dokumentera innehållet i databasen som avses underlätta utredningen. När det gäller den utvidgning av data- basregeln som föreslår innebär denna för det första att det automatiska grundlagsskydd som gäller för vissa massme- dieföretags databaser skall omfatta också sådana massmedieföretags till- handahållande av direktsändningar på begäran och databaser som används för print on demand-verksamhet samt utsändande av meddelanden med viss push-teknik. Uppräkningen av vilka massmedieföretag som omfattas av regeln justeras också så att regeln blir tillämplig även på t.ex. bokförlag och tryckerier. För det andra innebär utvidgningen att även andra än såda- na massmedieföretag som nämns i regeln kan få grundlagsskydd för sådan verksamhet som nämnts under förutsättning att de har utgivningsbevis för verksamheten. Ansökan om utgivningsbevis skall avslås om utgivare inte utsetts eller åtagit sig uppdraget eller inte uppfyller de behörighets- villkor som anges i YGL. Databasen och direktsändningsverksamheten skall bedrivas under ett namn så att den kan identifieras och den ansvarige kan spåras. Ansökan om utgivningsbevis får avslås också om namnet på verksamheten är sådant att förväxling lätt kan ske. Reglerna syftar till att det förhållandevis enkelt skall kunna konstateras om grundlagsskydd föreligger och att misstänkta yttrandefrihetsbrott skall kunna utredas och lagföras relativt enkelt och effektivt. Det kan emellertid konstateras att sådan verksamhet som omfattas av en utvidgad databasregel rymmer flera komplikationer i utredningsavseende än vad som gäller för traditionella TV- och ljudradiosändningar. också kunnat konstatera att reglerna nu inte alltid följs av de massmediefö- retag som driver sådan verksamhet som faller under 1 kap. 9 § YGL, så t.ex. har inte alltid någon utgivare utsetts. Det nu anförda talar enligt kommitténs mening för att man skall ha en längre preskriptionstid än den som gäller för yttrandefrihetsbrott vid tillhandahållande ur databaser. Den särskilt korta preskriptionstiden för radio- och TV-sändningar samt periodiska skrifter motiveras av dessa mediers roll i nyhetsförmedlingen och av att de snabbt når ut till allmänheten. Detsamma gäller inte i lika hög grad för databasverksamhet i dagens läge. Inte heller ett utvidgat tillämp- ningsområde för databasregeln bör medföra ett annat synsätt. Vid en samlad bedömning av vad som anförts här anser Mediegrund- lagsutredningen att det i fråga om preskriptionstiden för yttrandefrihets- brott i verksamhet som omfattas av 1 kap. 9 § YGL saknas tillräcklig an- ledning att nu föreslå en annan tid än den som får uppfattas som huvudre- gel och som gäller för tekniska upptagningar och andra skrifter än perio- diska för vilka vid utgivningen gällde utgivningsbevis, dvs. en tid av . Enligt kommitténs mening bör man följa utvecklingen och eventuellt , när databasverksamhet blivit mera etablerat som massmedium, överväga en särskilt kort preskriptionstid för yttrandefri- hetsbrott i sådan verksamhet. Här skall också behandlas den särskilda frågan om vad som gäller i frå- ga om preskriptionstid och utgångspunkten för denna när bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket TF är tillämplig på en databas. Bilageregeln har behandlats särskilt i avsnitt 5.2.1. Den föreskriver att om ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens innehåll eller delar av detta i form av ett radioprogram eller en teknisk upptagning som avses i YGL skall programmet eller upptagningen jämställas med en bilaga till skriften i den utsträckning den i sådan form spridda versionen återger in- nehållet i skriften oförändrat samt anger hur innehållet har disponerats. Som angetts tidigare (se avsnitt 1.4 och 5.2.1) får även det som tidigare kallades videotex och liknande sändningar från databaser som sker på be- gäran av mottagaren, dvs. överföringar enligt databasregeln, anses omfat- tade av bilageregeln om de används av ägaren till en periodisk skrift för att oförändrat sprida skriftens innehåll. Det krävs då att databasen innehåller endast hela eller delar av innehållet i en periodisk skrift. Även frågan vad som får anses utgöra en databas i förhållande till en annan behandlas i avsnitt 5.2.1. Av specialmotiveringen till bilageregeln (prop. 1990/91:64 s. 138) framgår att syftet med regeln i första hand är att bevara det enhetliga an- svar som tidigare gällde enligt lagen om ansvarighet för radio- och kasset- tidningar när innehållet i en dagstidning eller annan periodisk skrift distri- bueras också i form av en radio- eller kassettidning. Genom bilageregeln uppnås att ansvaret enligt grundlagen skall falla på utgivaren för den tryckta förlagan även när publicering också sker i sådana medier som avses i YGL och som det, när bilageregeln inte är tillämplig, skall utses särskild utgivare för. Det bör påpekas att när det talas om periodisk skrift som för- laga avses enskilda nummer eller häften av skriften och inte denna som utkommande helhet. I specialmotiveringen till regeln anges bl.a. följande: Regeln innebär att en förlagetrogen version av en periodisk skrift som sprids på något av de sätt som anges i paragrafen skall behandlas på samma sätt som en bilaga till den tryckta skriften. Den skall följaktligen anses som en del av tryckalstret och omfattas av det skydd som TF ger periodiska skrifter. De bestämmelser som finns i TF skall alltså tilläm- pas på programmet eller upptagningen i fråga. Några särskilda tolk- ningsproblem bör inte uppkomma med denna ordning. Det kan anmär- kas att begreppet utgivning i t.ex. 1 kap. 6 § och 9 kap. 3 § TF får anses avse sändningen av programmet eller utlämnandet av upptagningen för spridning. Att de bestämmelser som finns i TF skall tillämpas på programmet innebär att samma särskilt korta preskriptionstid av gäller för publice- ring i en databas av hela eller delar av innehållet i en periodisk skrift (i den utsträckning den i sådan form spridda versionen återger innehållet i skrif- ten oförändrat samt anger hur innehållet har disponerats) som för publice- ring genom själva skriften. Frågan är då vad som i ett sådant fall skall vara utgångspunkten för pre- skriptionstiden. Liksom beträffande databaser som faller under 1 kap. 9 § YGL gör sig flera möjligheter gällande. Det kan tyckas naturligt att räkna tiden från det att den periodiska skriften gavs ut för att helt jämställa pub- liceringen i databasen med publiceringen i skriften. Det ovan angivna för- arbetsuttalandet om att begreppet utgivning i 9 kap. 3 § TF får anses avse sändningen av programmet får dock anses tala emot en sådan tolkning. Ett alternativ är att på grundval av det angivna förarbetsuttalandet anse att en ny preskriptionstid löper för varje ny överföring från en databas. Det finns dock anledning att tro att förarbetena lika litet behandlar frågan om preskriptionstid för tillhandahållande ur en databas enligt bilageregeln som motsvarande tillhandahållande enligt databasregeln. Det ligger då närmare till hands att anta att det citerade förarbetsuttalandet angående tillämp- ningen av 9 kap. 3 § TF på "bilagor" enligt 1 kap. 7 § TF uttrycker tanken att utgångspunkten för preskriptionstidsberäkningen är densamma som enligt 7 kap. 1 § YGL. Ytterligare en möjlighet är därför att tiden, när bilageregeln är tillämp- lig, skall räknas från det att materialet inte längre hölls tillgängligt i data- basen, alltså på samma sätt som i fråga om databaser som omfattas av 1 kap. 9 § YGL. Slutligen kan tänkas att tiden skall räknas från det att ma- terialet först gjordes tillgängligt. Det förstnämnda sättet skulle innebära att preskriptionstiden i praktiken kan bli betydligt längre för publiceringen i databasen än för publiceringen genom den periodiska skriften alet ligger kvar i databasen efter utgivningen av skriften. Det kan hävdas att detta inte stämmer överens med bilageregelns syfte att den periodiska skriftens innehåll skall behandlas enligt oavsett om det publice- ras endast i tryckt form eller i både tryckt form och andra medier. Att i stället bestämma utgångspunkten för preskriptionstiden till tidpunkten då materialet först hölls tillgängligt skulle däremot stämma bättre överens med vad som gäller för publiceringen genom den periodiska skriften. Det kan noteras att bilageregeln torde ha tillkommit i syfte att ge ett särskilt skydd åt publicering av tidnings- och tidskriftsnummer i elektronisk form eller som upptagning i tidsmässig anslutning till den tryckta förlagans ut- givning. Preskriptionstiden skulle då i praktiken bli nästan densamma för publiceringen i databasen som för publiceringen i skriften, under förutsätt- ning att materialet läggs ut i databasen i stort sett som publice- ring sker i skriften. Synsättet skulle emellertid innebära att ägaren till skriften skulle kunna straffritt fortsätta att tillhandahålla straffbart material i databasen under i princip oändlig tid sedan det gått efter att materialet först gjordes tillgängligt. När materialet ligger kvar i en databas kan det ju som framgått i det föregående inte anses vara ett nytt tryckfri- hetsbrott utan brottet pågår så länge materialet finns kvar i databasen. Om ägaren till skriften i stället gett ut innehållet på nytt genom sändning av ett traditionellt radio- eller TV-program eller genom utgivning av en ny tek- nisk upptagning eller bok skulle det däremot utgjort ett nytt tryckfrihets- brott för vilket en ny preskriptionstid skulle löpa. Att straffbart material ligger kvar i en databas sedan preskriptionstiden gått ut kan jämföras med att exemplar av böcker med straffbart innehåll finns till försäljning efter att preskriptionstiden gått ut. Skillnaden mellan dessa båda fall är att när det gäller böcker kan spridningen pågå straffritt endast så länge ifrågavarande upplaga räcker och konfiskering inte sker; när en ny upplaga trycks och ges ut begås ett nytt tryckfrihetsbrott för vil- ket en ny preskriptionstid löper. Databaspubliceringen kan dock pågå hur länge som helst utan att någon ny preskriptionstid startar. (Om avbrott sker i publiceringen och denna sedan återupptas får detta dock anses som ett nytt brott för vilket en ny preskriptionstid löper.) Sammanfattningsvis kan alltså sägas att beräkning av tiden från det att materialet inte längre tillhandahölls i databasen stämmer överens med vad som bör gälla när endast databasregeln är tillämplig men kan sägas strida mot syftet med bilageregeln. Å andra sidan kan framhållas att beräkning av tiden från det att materialet först tillhandahölls i databasen visserligen inte stämmer överens med vad som bör gälla när endast databasregeln är till- lämplig men kan sägas stämma väl med syftet med bilageregeln. Det sist- nämnda synsättet innebär också att ägaren till skriften straffritt kan fort- sätta att tillhandahålla straffbart material i databasen när preskriptionstiden gått ut. Frågan är vad som skall tillmätas störst vikt, bilageregelns syfte att olika former av publicering av ett nummer av en periodisk skrift skall behandlas likadant eller principen att man skall ha samma synsätt i fråga om all databaspublicering oavsett om den faller un- der 1 kap. 7 § andra stycket TF eller 1 kap. 9 § YGL.