sou · GPB356 · 2002-01-01 00:00:00 — Frågans formulering medför dock att även andra typer av funktionshinder, eller i vart fall konsekvenserna av dessa funktionshinder, kommer att rapporteras som långvariga sjuk- domar. För att minska risken för definitionsmässiga samband skiljer vi därför mellan dem som har två sjukdomar eller fler och dem som har färre än så. Att ha långvariga sjukdomar innebär således att man har uppgett sig ha minst två sådana hälsoproblem, och att ingen av dessa hör till kategorin psykiska störningar.5 En annan typ av hälsofrågor i rör funktionsnedsättningar, vilka vi dock använder för att avgränsa kategorin rörelsehindrade och således inte kan använda som hälsomått. Vi kompletterar istället det rensade måttet på långvariga sjukdomar med tre andra mått på ohälsa, nämligen värk i rörelseorganen6, ängslan, oro och ångest7 samt självskattad ohälsa8. Vi fångar därmed två centrala folkhälsoproblem (värk och nedsatt psykiskt välbefinnande) sam- tidigt som vi får två mått på det allmänna hälsotillståndet, ett kopplat till olika sjukdomar och ett baserat på den enskildes be- dömning (se Manderbacka 1998 för en genomgång av litteraturen rörande hälsomätning samt metodanalyser av självskattad hälsa). Tre av dessa hälsomått har använts i våra tidigare analyser av välfärdsutvecklingen (se 2000), där ett av huvudresultaten var att ängslan, oro, ångest ökar påtag- ligt, särskilt bland yngre. Ohälsa ökar med stigande ålder, och ohälsa så som den fångas i befolkningsstudier är också vanligare bland kvinnor än bland män. Det är därför viktigt att ta hänsyn till detta, vilket i Tabell 5.1 och 5.2 nedan är gjort genom en enkel uppdelning av redovisningen. 5Diagnoser i intervallet 290-319 enligt WHO:s klassifikation av sjukdomar (ICD-9), exem- pelvis schizofreni, depression, drogmissbruk, demens samt utvecklingsstörning. 6Har du möjligen något av följande? Värk i skuldror, nacke eller axlar? Ryggsmärtor, ryggvärk, höftsmärtor eller ischias? Värk eller smärtor i händer, armbågar, ben eller knän? Svarsalterna- tiven som ges är Ja, svåra; Ja, lätta och Nej. Att ha värk definieras här som att ha minst ett svårt besvär eller tre lätta. 7Har du möjligen något av följande? Ängslan, oro eller ångest? Svarsalternativen är desamma som för värk. Ängslan, oro, ångest har de som svarat ja, oavsett om besvären är lätta eller svåra. 8I undersökning användes frågan Hur bedömer du ditt allmänna hälsotillstånd? Är det gott, dåligt eller något däremellan? har man i övergått till fem svarsalternativ, och frågans andra del lyder då: Är det mycket gott, gott, någorlunda, dåligt, mycket dåligt? Dålig hälsa har de som svarat att hälsotillståndet är sämre än gott, det vill säga. dåligt eller något däremellan 1988-89 och någorlunda, dåligt eller mycket dåligt 1996-97 respektive 1998-99. Förändringen av antalet svarsalternativ medför således att gruppen inte kan avgränsas på ett identiskt sätt för alla undersökningsår, och att förändringar under 1990- talet måste tolkas med försiktighet. Ohälsa bland yngre. Andelen med minst två långvariga sjukdomar (rensat för långvariga psykiska besvär) (n=18 909), dålig självskattad hälsa (n=18 893), värk i rörelseorganen (n=18 837) respektive ängslan, oro eller ångest (n=18 838) bland olika grupper av funktionshindrade. Värk i rygg, leder Ängslan, oro ångest [64,4] [66,8] [75,3] [70,9] [41,8] [69,5] [41,4] [51,0] [48,5] [53,7] [53,4] [73,2] [8,0] [44,5] [15,8] [22,5] Uppgifter inom [ ] baseras på färre än 40 observationer. Nedsatt rörlighet i armar/händer avser och 1996-97. I den yngre åldersgruppen () är alla dessa former av ohälsa som väntat mycket vanligare bland personer med funktionshinder än i befolkningen som helhet. Särskilt påtagligt är detta när det gäller självskattad hälsa och värk. De högsta andelarna med dålig fysisk hälsa finner vi bland dem med rörelsehinder av olika slag. av dem med rörelsehinder i ben m.m. lider av två eller fler långvariga sjukdomar, och bland dem med nedsatt rörlighet i armar och händer är motsvarande andel bland kvinnor och bland män.9 Också den självskattade hälsan är dålig i dessa grupper, och andelarna med värk är mycket höga. Ängslan, oro eller ångest är som väntat mest vanligt bland dem med långvariga psykiska besvär, men också här är det högre eller mycket högre andelar bland samtliga grupper av funktionshindrade jämfört med befolkningen som helhet. Det huvudsakliga intrycket av Tabell 5.1 är dock att ohälsan är så mycket mer framträdande bland alla grupper av funktionshindrade. Detta gäller också bland dem med nedsatt hörsel och syn, där vi inte har någon anledning att tro att funktionsnedsättningen i sig skall vara kopplad till ohälsa i form av värk och liknande. En möjlig orsak till detta är att många med nedsatt syn och hörsel i åldrarna har multipla funktionsnedsättningar. 9 Så gott som samtliga med rörelsehinder har åtminstone en långvarig sjukdom, och även bland dem med nedsatt rörlighet i armar och händer har eller mer minst en sådan sjukdom. Ohälsa bland äldre. Andelen med minst två långvariga sjukdomar (rensat för långvariga psykiska besvär)(n=5 081), dålig självskattad hälsa (n=5 054), värk i rörelseorganen (n=5 011) respektive ängslan, oro eller ångest (n=5 013) bland olika grupper av funktionshindrade. Värk i rygg, leder Ängslan, oro ångest [56,8] [74,5] [51,6] [74,2] [53,7] [45,4] [83,8] [77,8] [22,6] [20,9] [41,5] [58,4] Uppgifter inom [ ] baseras på färre än 40 observationer. Nedsatt rörlighet i armar/händer avser och 1996-97. Motsvarande resultat gäller också för personer i åldrarna , med den skillnaden att skillnaden mellan befolkningen och de olika grupperna av funktionshindrade här är mindre. Annorlunda ut- tryckt ökar inte hälsoproblemen med ålder på samma sätt bland funktionshindrade som i befolkningen i allmänhet, delvis beroende på att andelen med hälsoproblem i flera fall är extremt höga redan före bland personer med funktionshinder. När det gäller tidstrender är det svårt att dra några entydiga slutsatser från Tabell 5.1 och 5.2. Ängslan, oro och ångest tycks exempelvis öka bland alla , medan ökningen bland äldre i huvudsak skett bland män, och då i betydligt mindre omfattning. Den självskattade hälsan tycks i allmänhet ha förbättrats bland yngre personer med funktionshinder, medan utvecklingen i befolk- ningen som helhet varit mindre positiv. Detta mönster uppträder dock ej bland dem . För att få bättre grepp om hälsotrender, men också för att kunna ta hänsyn till i vilken mån de olika gruppernas sammansättning bidrar till hälsoskillnaderna använder vi här liksom i andra kapitel logistisk regression i två steg. I kolumn A presenteras överrisker för respek- tive grupp av funktionshindrade i form av oddskvoter, där be- folkningen i övrigt är satt till 1. I dessa analyser har vi enbart standardiserat för ålder (i tioårsgrupper) och undersökningsår. I kolumn B har vi dessutom standardiserat för kön, utbildningsnivå, födelseland samt hushållstyp. I en tredje kolumn anger vi om skillnaden mellan respektive grupp av funktionshindrade och be- folkningen i övrigt förändrats . Analyserna är liksom i tidigare kapitel gjorda separat för åldersgrupperna 16-64 respektive . I den yngre gruppen redovisas inga resultat för synskadade eftersom den gruppen är mycket liten. De synskadade ingår dock även bland de yngre i den sammanfattande gruppen Något av ovanstående funktionshinder. Relativa skillnader (odds) i risken att ha minst två långvariga sjukdomar (rensat för långvariga psykiska besvär) för olika grupper av funktionshindrade 16-64 (n=18 909) respektive (n=5 081), 1988-89 och 1998-99. De utan respektive funktionshinder är referenskategori vars odds är satt till 1. (P-värde inom parentes.) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) Kolumn A = standardiserad för ålder (10-årsgrupper) och undersökningsår. Kolumn B = A + standardisering för kön, utbildningsnivå, födelseland och hushållstyp. ES = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Förändring mellan tidpunkterna skattas som en interaktionseffekt mellan respektive funk- tionshinder och år, och baseras på modellen i kolumn B. Samtliga grupper av funktionshindrade har långvariga sjukdomar i högre utsträckning än befolkningen i övrigt, äldre med långvariga psykiska besvär undantagna. Risken för sjukdom är i de flesta fall två till fyra gånger högre än för befolkningen i övrigt och är inte orsakad av de olika gruppernas sammansättning i termer av kön, utbildning, födelseland eller hushållstyp. med rörelsehinder, och viss mån även för dem med nedsatt rörlighet i armar och händer, är dock påtagligt högre. Bland yngre med rörelsehinder är oddset att ha två långvariga sjukdomar eller fler drygt åtta gånger större än för övriga befolkningen även efter kontroll för kön, utbildning, födelseland eller hushållstyp. Skillna- derna mellan personer med funktionshinder och befolkningen i övrigt i risken att har två eller fler långvariga sjukdomar har förblivit oförändrad . Att funktionshindrade i högre grad är utsatta för långvariga sjukdomar kan, trots våra försök att undvika definitionsmässiga samband, ändå vara ett resultat av frågans konstruktion,10 åtmin- stone i den mån som multipla funktionshinder förekommer. Att överriskerna för dem med långvariga psykiska besvär är lägre (där möjligheten till ett sådant definitionsmässigt samband tagits bort) skulle kunna tolkas som ett stöd för detta resonemang. För att mer systematiskt testa i vilken mån multipla funktionshinder bidrar till funktionshindrades höga risker att ha två eller fler långvariga sjuk- domar har en analys gjorts där såväl nedsatt hörsel, nedsatt syn, rörelsehinder som långvariga psykiska besvär inkluderats.11 Genom att vi därmed standardiserar också för förekomsten av ytterligare funktionshinder blir det rimligare att tolka de överrisker som då fortfarande kvarstår i termer av ofärd. Bland yngre blir oddskvoterna generellt något lägre med kontroll för multipla funktionshinder. Mest tydligt är detta för dem med rörelsehinder och långvariga psykiska besvär (från 8,26 till 7,84 respektive från 1,61 till 1,48; visas ej i tabellen). Oddskvoten för dem med nedsatt hörsel förblir oförändrad. Den enda påtagliga förändringen bland dem är att risken att ha lång- variga sjukdomar sjunker från 3,57 till 2,65 (visas ej i tabellen). Alla skillnader kvarstår dock starkt signifikanta. Därmed tycks inte frågans konstruktion tillsammans med multipla funktionshinder vara någon avgörande orsak bakom resultaten i Tabell 5.3, även om de flesta oddskvoter justeras nedåt då flera typer av funktions- hinder inkluderas i analysen. Sammanfattningsvis är det vanligare med långvariga sjukdomar i alla grupper av funktionshindrade, äldre med långvariga psykiska besvär undantagna. Skillnaderna är i huvudsak inte ett resultat av 10Frågan inkluderar som tidigare nämnts besvär efter olycksfall, något handikapp eller annan svaghet. 11Det sammanfattande måttet kan av naturliga skäl ej inkluderas då det bygger på de övriga. Nedsatt rörlighet i armar/händer kan heller ej inkluderas då analysen där baseras på år 1988-89 och 1996-97. gruppernas sammansättning eller hälsomåttets konstruktion. Sam- tidigt finns också en påtaglig variation mellan olika grupper av funktionshindrade att ha två eller fler långvariga sjukdomar. Samtliga kategorier av funktionshindrade har även sämre själv- skattad hälsa än befolkningen i övrigt (Tabell 5.4). Särskilt gäller detta rörelsehindrade, även om de mycket förhöjda oddskvoterna bör ses i ljuset av att nedsatt funktionsförmåga är en central komponent då personer bedömer sitt hälsotillstånd. Dålig självskattad hälsa. Relativa skillnader (odds) i risken att bedöma sin hälsa som sämre än god för olika grupper av funktionshindrade 16-64 (n=18 893) respektive (n=5 054), 1988-89 och 1998-99. De utan respektive funktions- hinder är referenskategori vars odds är satt till 1. (P-värde inom parentes) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) Kolumn A = standardiserad för ålder (10-årsgrupper) och undersökningsår. Kolumn B = A + standardisering för kön, utbildningsnivå, födelseland och hushållstyp. ES = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Förändring mellan tidpunkterna skattas som en interaktionseffekt mellan respektive funk- tionshinder och år, och baseras på modellen i kolumn B. Generellt sett är det mer än fyra gånger så vanligt att uppfatta sin hälsa som dålig bland dem som har något funktionshinder. Mycket lite av denna förhöjda risk kan tillskrivas skillnader i utbildning, kön, invandrarskap eller familjetyp, vilket framkommer om vi jämför oddskvoterna i kolumn A med dem i kolumn B. För yngre personer med minst ett av de fyra specifika funk- tionshindren finner vi också en signifikant minskning av de funk- tionshindrade personernas ohälsorisk jämfört med befolkningen i övrigt (visas ej i figur). Medan den självskattade ohälsan är relativt oförändrad i befolk- ningen i övrigt har den förbättrats något bland dem med minst ett (av fyra) funktionshinder mellan slutet av 1980- och slutet av 1990- talet. Någon motsvarande (statistiskt signifikant) förändring finner vi dock inte för de enskilda grupperna som ingår i det samman- fattande måttet på funktionshinder. Däremot finner vi motsva- rande minskning av överrisken bland dem med nedsatt rörlighet i armar/händer (visas ej i figur). Bland äldre är riskerna för självskattad ohälsa bland funktions- hindrade inte lika markant förhöjda som bland personer i åldrarna . Det finns dock en variation mellan de olika grupperna av funktionshindrade som påminner om den som framkom för långvarig sjukdom. Dålig självskattad ohälsa är mest vanlig bland dem med rörelsehinder och nedsatt rörlighet i armar/händer, och minst vanlig bland dem med nedsatt hörsel. De med nedsatt syn och långvariga psykiska besvär hamnar någonstans däremellan. Noteras bör dock att oddskvoten för dem med nedsatt syn minskar påtagligt också för dålig självskattad hälsa då vi justerar för förekomsten av multipla funktionshinder (från 3,64 till 2,12; visas ej i tabellen). Övriga resultat ändras mycket lite av denna åtgärd. I den äldre gruppen kan endast en förändring av hälsoskillnaderna mellan funktionshindrade och övriga observeras (Figur 5.1). I motsats till de yngre framkommer här en ökning av skillnaden i självskattad ohälsa mellan rörelsehindrade och övriga, från en oddskvot på knappt nio till en oddskvot på över 14. Orsakerna bakom denna försämring av den självskattade hälsan bland äldre funktionshindrade är dock oklara, särskilt som någon motsvarande förändring inte föreligger för andra mått på ohälsa. Förändrade skillnader i risken för dålig självskattad hälsa mellan dem med rörelsehinder och den övriga befolkningen i . Standardiserat för ålder, kön, utbildnings- nivå, familjetyp och födelseland. Som referenskategori används de utan rörelsehinder 1988-89 vars odds är satt till 1 Också värk i rörelseorganen är vanligare bland samtliga grupper av funktionshindrade, äldre med långvariga psykiska besvär undan- tagna. Såväl skillnaderna mellan olika grupper av funktionshindrade som nivåerna på oddskvoterna påminner mycket om resultaten för långvariga sjukdomar. De med rörelsehinder respektive nedsatt rörlighet i armar/händer är mest utsatta för värk, men överriskerna är inte fullt så dramatiska som för självskattad ohälsa. Bland per- soner under har dock även de med nedsatt hörsel och långvariga psykiska besvär signifikant förhöjda risker att ha värk i rörelseorganen, även då kontroll för kön, utbildning, födelseland och familjetyp görs (kolumn B). Relativa skillnader (odds) i risken att ha värk i axlar, rygg och leder för olika grupper av funktionshindrade 16-64 (n=18 837) respektive (n=5 011), 1988-89 och 1998-99. De utan respektive funktionshinder är referenskategori vars odds är satt till 1. (P-värde inom parentes) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) Kolumn A = standardiserad för ålder (10-årsgrupper) och undersökningsår. Kolumn B = A + standardisering för kön, utbildningsnivå, födelseland och hushållstyp. ES = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Förändring mellan tidpunkterna skattas som en interaktionseffekt mellan respektive funk- tionshinder och år, och baseras på modellen i kolumn B. Liksom tidigare är skillnaderna i ohälsa mellan funktionshindrade och andra mindre bland dem som är . De med nedsatt syn har här en mycket måttligt förhöjd risk, vilken också helt tycks vara orsakad av att en del av de synskadade också har andra funktionshinder (oddskvoten blir 1,08 och ej signifikant då kontroll för övriga funktionshinder görs). Bland yngre, men inte bland äldre, finner vi att risken för värk förändrats för två grupper av personer med funktionshinder. För dem med rörelsehinder har oddset att ha värk i det närmaste fördubblats , men endast ökat marginellt i befolk- ningen i övrigt. För dem med nedsatt rörlighet i armar/händer har risken för värk ökat med , och knappast alls för övriga (Figur 5.2 och 5.3). Förändrade skillnader i risken att ha värk mellan dem med rörelsehinder och den övriga befolkningen i . Standardiserat för ålder, kön, utbildningsnivå, familjetyp och födelseland. Som referenskategori används de utan rörelse- hinder 1988-89 vars odds är satt till 1 Förändrade skillnader i risken att ha värk mellan dem med nedsatt rörlighet i armar/händer och den övriga befolkningen i . Standardiserat för ålder, kön, utbildnings- nivå, familjetyp och födelseland. Som referenskategori används de utan nedsatt rörlighet i armar/händer 1988-89, vars odds är satt till 1 Ej nedsatt rörlighet armar/händer Nedsatt rörlighet armar/händer Någon entydig orsak till denna påtagliga hälsoförsämring i grupper med rörelsehinder och nedsatt rörlighet i armar/händer är inte lätt att peka på. Rent principiellt kan förändringar av detta slag an- tingen bero på förändrade villkor i något annat avseende som är kopplat till risken för värk, eller på en förändrad sammansättning av grupperna ifråga. En möjlig förklaring av det första slaget skulle kunna vara att arbetsmiljön försämrats och stressen i arbetslivet ökat mer för dessa grupper. Det finns dock mycket lite stöd för en sådan tolkning i våra analyser av arbete och arbetsförhållanden i kapitel 3. kan vi på basis av de analyser vi presenterar här inte utesluta att ökningen av värk bland personer med rörelse- hinder av olika slag är arbetsrelaterad. Den andra typen av för- bygger på att funktionshindrade i de tio födelsekullar som tillkommit i på något avgörande sätt skiljer sig från de födelsekullar som lämnat den. Någon sådan egen- skap kopplad till förekomsten av värk är dock svår att peka på. 5.1.5Ängslan, oro, ångest Samtliga kategorier av funktionshindrade har också en ökad risk att känna ängslan, oro eller ångest, äldre hörselskadade möjligen undantagna. Bland dem med långvariga psykiska besvär är sam- bandet förstås närmast definitionsmässigt, men det är påtagliga överrisker även för rörelsehindrade och personer med nedsatt syn. Genomgående är dock överriskerna lägre bland de äldre. Vi finner inga tecken på att skillnaderna gentemot befolkningen skulle ha förändrats för någon av de grupper med funk- tionshinder som vi studerar. Ängslan, oro, ångest. Relativa skillnader (odds) i risken att ha ängslan, oro, ångest för olika grupper av funktionshindrade 16-64 (n=18 838) respektive (n=5 013), 1988-89 och 1998-99. De utan respektive funktionshinder är referenskategori vars odds är satt till 1. (P-värde inom parentes) (0,000) (0,000) (0,028) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) (0,000) Kolumn A = standardiserad för ålder (10-årsgrupper) och undersökningsår. Kolumn B = A + standardisering för kön, utbildningsnivå, födelseland och hushållstyp. ES = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Förändring mellan tidpunkterna skattas som en interaktionseffekt mellan respektive funk- tionshinder och år, och baseras på modellen i kolumn B. 5.1.6Kön, funktionshinder och ohälsa Vi har i detta liksom i andra kapitel fokuserat på skillnader mellan grupper med olika slags funktionshinder och befolkningen i övrigt. finns påtagliga hälsoskillnader också längs andra skikt- ningslinjer i samhället. Arbetare, lågutbildade och utrikes födda har generellt sett sämre hälsa och högre dödlighet (se exempelvis 1998; 2000). Kvinnor har däremot lägre dödlighet än män, som de har mer av sjukdomar och besvär. Det kan därför vara av intresse att särskilt upp- märksamma i vilken mån funktionshindrade kvinnor är särskilt utsatta för ohälsa. Med hjälp av interaktionseffekter har vi testat om könsskill- naderna i ohälsa är lika stora bland olika grupper av funktionshind- rade som i befolkningen i övrigt. I allmänhet är hälsoskillnaderna mellan kvinnor och män likvärdiga bland funktionshindrade och övriga, även om det förstås är vanligare med hälsoproblem bland funktionshindrade av båda könen. Två undantag från detta huvudresultat finns dock. Det första rör risken för värk i åldrarna , där kvinnor med rörelsehinder är särskilt utsatta (Tabell 5.7). Könsskillnader i risken (oddset) att ha värk i axlar, rygg och leder för dem med respektive utan rörelsehinder . Kvinnor utan rörelsehinder är referenskategori vars odds är satt till 1 Bland dem utan rörelsehinder löper kvinnor en mer än dubbelt så stor risk att ha värk i axlar, rygg och leder jämfört med män. Bland dem med rörelsehinder är dock risken för kvinnor mer än så stor som den för män, och könsskillnaden i ohälsa är därmed större bland rörelsehindrade. Som framgår av Tabell 5.7 är detta kopplat till att kvinnor med rörelsehinder i så hög grad är utsatta för värk. Det andra fallet gäller skillnader mellan män och kvinnor med nedsatt hörsel i risken att känna ängslan, oro eller ångest. Skill- naderna mellan dem som har respektive inte har nedsatt hörsel är i detta fall betydligt mindre. Också här är dock könsskillnaden i ohälsa större bland dem med funktionshinder, och återigen beroende på att funktionshindrade kvinnor är mer utsatta. Könsskillnader i risken (oddset) att ha ängslan, oro, ångest för dem med respektive utan nedsatt hörsel, . Kvinnor utan nedsatt hörsel är referenskategori vars odds är satt till 1 Hälso- och sjukvården utgör en central del av välfärdssystemen. Hur sjukvården skall finansieras, organiseras och drivas har också varit centrala frågor i det välfärdspolitiska debatt. Ur ett individuellt välfärdsperspektiv är sjukvården en vik- tig resurs i händelse av sjukdom eller skada, på samma sätt som en försäkring. Även om ingen önskar bli sjuk är en hälso- och sjukvård av god kvalitet och med hög grad av tillgänglighet av stor vikt om (eller när) man ändå drabbas av ohälsa, och därmed en trygghet också för dem som är friska. Sjukvården i skall enligt Hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf syfta till en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen (SFS 1982:763, 2§). Lagtexten stadgar vidare att vården skall ges med respekt för alla människors lika värde, samt att den med störst behov av vård skall ges företräde. Sjukvårdens egenskap som en gemensam resurs för att minska ofärd i form av ohälsa gör det svårt att diskutera vårdutnyttjandet i sig i termer av välfärd och ofärd. Den som på grund av en god hälsa inte har utnyttjat sjukvården är självfallet inte drabbad av ofärd.