sou · GPB317 · 2002-01-01 00:00:00 — I och med att 4 kap. 1 § arbetsmiljö- lagen bör vara tillämplig på fartygsarbete kommer i stället det som sägs där att tillämpas. Föreskrifter skall då få meddelas om märkning eller Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg 183 Därigenom framgår tydligare att uppgiftsskyldigheten kan ha ett vidare innehåll än enbart märkning. 6.7.4Expositionsregister och andra register i fråga om arbetsmiljön 4 kap. arbetsmiljölagen innehåller till skillnad från 8 kap. fartygssäker- hetslagen bemyndiganden att meddela föreskrifter om skyldigheten att föra vissa register. Enligt 4 kap. 3 § första stycket 2 arbetsmiljölagen får föreskrifter meddelas om att arbetsgivare skall föra register över arbetstagare som utsätts för exposition som kan medföra ohälsa med uppgift om arbetet och expositionen. Vidare kan föreskrifter enligt 4 kap. 7 § arbetsmiljölagen meddelas om att register skall föras vid läkarundersökningar som föreskrivits enligt 4 kap. 5 eller 6 § arbets- miljölagen. Det är då fråga om läkarundersökningar som visar att en viss arbetstagare företett sjuklighet eller svaghet eller i övrigt visat sig tillhöra en sådan riskgrupp att han eller hon inte bör utföra visst arbete. Slutligen anges i 5 kap. 4 § arbetsmiljölagen att föreskrifter får meddelas om register vid läkarundersökning av minderåriga med stöd av 5 kap. 2 eller 3 § arbetsmiljölagen. Syftet med de register som förs av arbetsgivaren enligt föreskrifter meddelade med stöd av bemyndiganden i 4 kap. arbetsmiljölagen är att arbetsgivaren på detta sätt skall kunna garantera en säkrare arbetsmiljö och skydda den enskilde arbetstagarens hälsa och säkerhet. Med hjälp av bl.a. dessa register kan arbetsgivaren göra en mer korrekt riskbedömning. I artikel 9 i rådets direktiv /391/EEG om arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet nämns vissa krav på arbetsgivarens riskbedömning. Arbetsgivaren skall enligt denna artikel bl.a. se till att det finns en riskvärdering av miljöfaktorer på arbetsplatsen, inbegripet faktorer för sådana grupper som är utsatta för speciella risker, och föra ett register över arbetsolycksfall, som resulterat i att arbetstagaren varit arbetsoförmögen . Medlemsstaterna skall fastställa, med hänsyn till verksamhetens art och företagens storlek, de skyldigheter som åvilar skilda grupper av företag i fråga om upprättande eller utarbetande av de handlingar som avses i artikeln. EG-direktivet omfattar också arbete på fartyg. Det som sägs i EG-direktivet gäller också för sjöfarten. Vi anser att föreskrifter även vid fartygsarbete skall få meddelas om skyldigheten att föra register i anledning av läkarundersökningar i vissa fall. Detta får anses motiverat i fråga om relevanta uppgifter som framgår vid läkarundersökningar som är obligatoriska för vissa arbetsuppgifter (se 4 kap. 5 § arbetsmiljölagen). Det kan också vara motiverat att register 184 Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg skall föras över dem som vid läkarundersökningar visat sig tillhöra en viss riskgrupp för ett visst slags arbete (se 4 kap. 6 § arbetsmiljölagen). Det bör vidare finnas samma möjligheter som vid arbete i land att föreskriva att arbetsgivare som i sin verksamhet hanterar särskilt farliga ämnen skall föra s.k. expositionsregister över dem som utsetts för exposition i den hanteringen. I fråga om expositionsregistren finns bestämmelser bl.a. i rådets direktiv /24/EG av om skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet mot risker som har samband med kemiska agenser i arbetet4 (fjortonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv /391/EEG). Direktivet gäller också arbete på fartyg. I artikel 4 sägs att arbetsgivaren på arbetsplatser där farliga kemiska agenser identifierats skall förfoga över en riskbedömning enligt artikel 9 i direktivet 89/391/EEG. Riskbedömningen skall vara dokumenterad på lämpligt sätt och uppdateras bl.a. om resultatet av hälsokontroller visar att så är nödvändigt. Enligt artikel 10 skall medlemsstaterna införa rutiner för lämpliga hälsokontroller av de arbetstagare för vilka resultaten av riskbedömningen enligt artikel 4 visar en hälsorisk. För varje arbetstagare som genomgår hälsokontroll enligt de krav som fastställs därför, skall medlemsstaterna vidare fastställa rutiner för att säkerställa att hälso- och expositionsregister upprättas och att dessa hålls aktuella. Registren skall innehålla en sammanfattning av resultaten av hälsokontrollen och av alla representativa mätdata om den exponering som den enskilde utsätts för. Om den enskilde arbets- tagaren begär det, skall han eller hon få tillgång till de hälso- eller expositionsregister som berör honom eller henne personligen. Bestämmelserna i 5 kap. arbetsmiljölagen om minderårigas arbete skall också gälla fartygsarbete. Här finns emellertid ett undantag. Såvitt gäller minimiåldern för fartygsarbete skall alltjämt särskilda bestämmelser i fartygssäkerhetslagen och sjömanslagen tillämpas. Befälhavarens särskilda skyldigheter när det gäller minderårigas arbete på fartyg skall regleras i 4 kap. i den nya fartygs- säkerhetslagen. 4 EGT L 131, 05.05.1998 s. 11 (Celex 31998L0024) Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg 185 6.8.1Reglering av minderårigas fartygsarbete Bestämmelserna i 5 kap. arbetsmiljölagen kan i princip tillämpas också vid fartygsarbete. Det finns emellertid ett undantag. Regleringen av minimiålder vid fartygsarbete skiljer sig från det som gäller vid annat arbete. Börjedagen för fartygsarbete är den dag man har fyllt och avslutat sin skolgång, medan motsvarande starttid för andra former av arbete är, efter skolgångens avslutande, det kalenderår man fyller . Att 6 kap. 10 a § första stycket fartygssäkerhetslagen och 45 § sjömanslagen fått en annan lydelse än motsvarande bestämmelse i arbetsmiljölagen beror på vad som sägs i (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg, vilken har tillträtt. Det finns också skillnader i fråga om anlitande av minderåriga som har fyllt . Enligt 6 kap. 10 a § andra stycket fartygssäkerhetslagen är detta möjligt endast på fiskefartyg. Det finns inte tillräckliga skäl att ändra det som sägs i 6 kap. 10 a § första stycket fartygssäkerhetslagen och 45 § sjömanslagen om minimi- ålder för fartygsarbete. Denna reglering bör alltså även fortsättningsvis skilja sig från regleringen av när minderåriga skall få utföra arbete på andra arbetsplatser. Enligt 6 kap. 10 a § fartygssäkerhetslagen skall befälhavaren se till ålderskraven för fartygsarbete är uppfyllda när det gäller någon som inte är arbetstagare. Eftersom bestämmelserna om befälhavarens skyldigheter i fråga om arbetsmiljön bör vara kvar i fartygssäkerhetslagen, skall det som sägs i 6 kap. 10 a § första stycket fartygssäkerhetslagen även i fortsättningen regleras i den lagen. I den nya fartygssäkerhetslagen kommer bestämmelsen att finnas i 4 kap. Det bör alltså anges i 5 kap. arbetsmiljölagen att särskilda regler om minimiålder för fartygsarbete finns i fartygssäkerhetslagen och i sjömanslagen. Övriga delar av 5 kap. arbetsmiljölagen kan utan ändringar tillämpas på fartygsarbete. Befälhavarens skyldigheter att se till så att den som är minderårig inte utför fartygsarbete på ett sätt som medför risk för olycksfall, överansträngning eller annan skadlig inverkan på den minderåriges hälsa eller utveckling bör emellertid regleras i fartygssäkerhetslagen. 186 Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg 6.8.2Möjligheten för dem som är 13–att delta i arbetet på fiskefartyg (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg och då särskilt artikel 12 anger att ingen under får arbeta ombord på ett fartyg. Undantaget enligt 6 kap. 10 a § andra stycket fartygssäkerhetslagen motiveras av att konventionen inte är bindande för yrkesfisket, dock att fiskerinäringen enligt artikel 1.2 om möjligt skall omfattas av konventionsbestämmelserna. Det omnämnda lagrummet har fått den lydelse som föreslogs i promemoriorna av och av med förslag till lagändringar för att möjliggöra ratifikation av ILO- konventionen (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsför- hållanden samt av (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. Promemoriorna remissbehandlades, varvid bl.a. , och LO ifrågasatte lämpligheten av att personer som är 13–får utföra lättare arbete på fiskefartyg. och LO anförde bl.a. att olycksriskerna är betydligt större på fiskefartyg än på andra fartyg och att man i vart fall borde avvakta en förestående översyn av nr 112 om minimiålder för fiskare, alternativt ta bort 6 kap. 10 a § andra stycket helt. och Fiskares Riksförbud gjorde gällande att regleringen i andra stycket bör kvarstå med tanke på fiskerinäringens speciella karaktär. Regeln i 6 kap. 10 a § andra stycket fartygssäkerhetslagen (i dess lydelse före den senaste lagändringen) tillkom i samband med ratifikationen av (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete. Enligt artikel 7 i den konventionen får konventions- anslutna stater föreskriva att personer som är 13–får utföra lättare och både för hälsa och utveckling ofarligt arbete som inte hindrar skolgången. nr 138 reviderade innehållet i bl.a. nr 112, vars artikel 2.2 inte stadgade en undre gräns för arbete på fiskefartyg av någon som inte är anställd. I förarbetena (prop. 1989/90:60) till ändringen i fartygssäkerhetslagen angavs som skäl till bestämmelsen att det med hänsyn till bl.a. förhållandena inom yrkesfisket var rimligt att införa en möjlighet för den som inte är anställd och har fyllt att utföra lätt arbete under vissa förutsättningar. Utredningen har från och från inhämtat att det inte har förekommit några allvarliga olyckor på fiskefartyg med minderåriga inblandade. Det sagda kan emellertid inte tolkas så att arbetet ombord på fiskefartyg inte är förenat med risker. Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg 187 en sammanställning av rapporterade fartygsolyckor och tillbud samt personolyckor i svenska handels- och fiskefartyg. Enligt 6 kap. 14 § sjölagen är befälhavaren skyldig att rapportera olyckor där någon omkommit eller skadats svårt till . Sammanställningen omfattar alltså de mer allvarliga personolyckorna. De fall som har lett till mindre allvarliga skador rapporteras inte. Detsamma gäller förstås alla händelser som kunde ha lett till allvarliga olyckor. sammanställningar över visar emellertid att yrkesfisket är olycksdrabbat. Vissa olyckor ombord på yrkesfartyg har också haft en dödlig utgång. Särskilt noterbart är att fiskefartyg har varit den fartygstyp som oftast har förlist. Enligt beror detta på den bristande stabilitet som uppstår för fartygen i samband med tillbyggnader och att fartygen ofta tar större last än vad de klarar av. Vi bedömer att det arbete som utförs av den ordinarie besättningen på fartygen innehåller moment som för den som inte har fyllt måste betraktas som riskabla. Frågan är emellertid hur man på ett tydligt sätt skall kunna skilja mellan det arbetet och s.k. lättare arbete ombord. Klart är att man måste kunna ställa krav på klara föreskrifter om vilka arbetsuppgifter som den minderårige kan få utföra. Det bör vidare finnas möjligheter att kontrollera att dessa föreskrifter följs. I den delen möter vissa svårigheter. Många av fiskefartygen har en besättning på fyra eller färre personer. Det finns därför inget krav på att de skall ha ett skyddsombud ombord. Självfallet har befälhavaren ett ansvar för att den minderårige inte tar del av farliga arbetsmoment. Befälhavarens ansvar på ett mindre fiskefartyg – där delegation i princip inte är möjlig – omfattar emellertid i princip alla aspekter på fisket, bl.a. att fångsten kan bärgas och bearbetas så snabbt som möjligt. Det kan finnas situationer då alla händer behövs för att ta hand om fångsten. En stor andel av den svenska fiskeflottan kan beskrivas som familjeföretag, där yrkesvalet gått i arv. Av 1 990 registrerade fiskefartyg har 1 660 fartyg en bruttodräktighet under 20. Rekryteringen till de mindre fiskefartygen sker i vart fall delvis inom familjen. Enligt är yrkesarvet en grundläggande förutsättning för det fiske som bedrivs i mindre skala. Det gagnar rekryteringen om barnen – eller för den del andra ungdomar – tillåts att från tidig ålder följa med på fartygen. Avskaffas den möjligheten kan det få konsekvenser för det framtida fisket. Skälen för och emot att behålla det särskilda undantaget för yrkesfisket i 6 kap. 10 a § andra stycket fartygssäkerhetslagen väger tämligen lika. Utredningen bedömer att det inte finns tillräckliga skäl att föreslå någon ändring i bestämmelsen, som bör tas upp i 4 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. Vi vill dock poängtera 188 Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg vikten av att det i föreskrifterna klargörs vilka arbeten som de som är 13–skall få utföra. Likaså är det viktigt att det finns stora kunskaper hos befälhavarna på fiskefartygen om riskerna med olika arbetsmoment och varför dessa inte skall få utföras av de minderåriga. Man kan tänka sig att upplysning om de särskilda säkerhets- överväganden som krävs vid anlitande av minderåriga på fartygen ingår som en del av den obligatoriska säkerhetsundervisning för yrkesfiskar- na som tillsammans med och inrättat. Som framgått av yttrandena från LO och Sjöfolk pågår en översyn av nr 112 om minimiålder för fiskare. Det finns anledning att efter den översynen åter pröva frågan om bestämmelsen bör ändras. Skyddsverksamheten på fartyg skiljer sig något från skydds- verksamheten på arbetsplatser i land. Vi föreslår att bestämmelserna dels om val och tillsättning av skyddsombud och skyddskommittéer på fartyg, dels om skyddsombudens stoppningsrätt skall finnas i 4 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. I övrigt skall 6 kap. arbetsmiljölagen gälla för skyddsverksamheten på fartyg. Det finns skillnader mellan bestämmelserna om skyddsverksamheten i 6 kap. arbetsmiljölagen och i 9 kap. fartygssäkerhetslagen i fråga bl.a. om utseendet av skyddsombud och möjligheten att utse ett skyddsombud för flera arbetsplatser, skyddsombudens stoppningsrätt och tider för skyddsombuden att väcka talan om skadestånd i anledning av uppdraget. Motsvarande skillnader finns också i fråga om skyddskommittéerna. Att fartygssäkerhetslagen här avviker från arbetsmiljölagen är motiverat med hänsyn till de speciella förhållanden som råder på sjön. De närmare motiven framgår av propositionen (prop. 1987/88:3) om en ny fartygssäkerhetslag (s. 90–102). Vi bedömer att regleringen av skyddsverksamheten inte fullt ut kan anpassas till bestämmelserna i arbetsmiljölagen. Skall man använda sig av arbetsmiljölagens bestämmelser om skyddsverksamheten fordrar det alltså specialregler när det gäller sådan verksamhet på fartyg. En av våra utgångspunkter när vi föreslår att fartygsarbete skall omfattas av arbetsmiljölagen, är att begränsa antalet specialregler i den lagen till så få som möjligt. bör antalet regler i fartygssäkerhetslagen om arbetsmiljön begränsas och i princip avse endast vissa områden som inte berörs av arbetsmiljölagen (som Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg 189 boendeförhållandena ombord eller befälhavarens skyldigheter). De specialregler som krävs här bör inte finnas i arbetsmiljölagen utan i fartygssäkerhetslagen. Övriga frågor bör regleras genom de bestämmel- ser som finns i arbetsmiljölagen. Bestämmelserna om utseendet av skyddsombud, tillsättandet av skyddskommitté och skyddsombudets stoppningsrätt avviker på ett flertal väsentliga punkter från det som gäller på arbetsplatser i land. Skillnaderna är i förhållande till arbetsmiljölagen sådana, att bestämmelserna bör finnas kvar i fartygssäkerhetslagen. I övriga delar är behovet av avvikelser inte större än att det kan tillgodoses genom smärre tillägg till bestämmel- serna i arbetsmiljölagen. Bestämmelserna i fartygssäkerhetslagen om tillsyn omfattar i princip alla sjösäkerhetsfrågor. Det är naturligt att tillsynen av efterlevnaden av bestämmelserna om arbetsmiljön på fartyg också regleras i fartygssäkerhetslagen. 7 kap. arbetsmiljölagen skall därför inte gälla undantaget den särskilda sekretessbestämmelsen i 7 kap. 13 § Detta innebär att tillsynen av arbetsmiljön på örlogsfartyg fortsättningsvis skall regleras i 5 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen i stället för i arbetsmiljölagen. I sak kommer det inte att medföra någon skillnad för dessa fartyg. Vi föreslår ett tillägg till de nuvarande bestämmelserna i fartygssäkerhetslagen. Det skall framgå av 5 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen att den som för användning på fartyg har överlåtit eller upplåtit en teknisk anordning eller överlåtit ett farligt ämne är skyldig att lämna tillsynsmyndigheten upplysningar om till vilka produkten har överlåtits eller upplåtits. När det gäller brister i arbetsmiljön ombord på fartyg, skall 7 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen gälla i stället för 7 kap. arbetsmiljölagen. Det skall av 7 kap. i den nya lagen framgå att den som är skyddsansvarig enligt 3 kap. 8–10 §§ arbetsmiljölagen, kan föreläggas att lämna varningsinformation eller att återkalla en farlig produkt. 190 Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg Tillsyn av arbetsmiljön på fartyg utövas enligt 10 kap. 1 § andra stycket fartygssäkerhetslagen av i samverkan med Arbetsmiljö- verket. Av 7 kap. 2 § fartygssäkerhetsförordningen framgår att utövar tillsyn av vissa mudderverk, pontonkranar och pråmar. I övrigt svarar alltså för tillsynen. Närmare bestämt är det som utövar tillsynen och tar i vissa fall hjälp av . har meddelat föreskrifter om denna samverkan. Enligt 4 och 5 §§ i föreskrifter (1969:20) om samverkan mellan tionen (nu ändrat till ) skall leda delar av tillsynen vid lastning och lossning av fartyg och av fartyg som används vid flotting eller av industriföretag för transport av gods eller passagerare. I övriga delar är det i praktiken nästan enbart som utövar tillsynen. Det finns inte skäl att ändra i fråga om vem som skall utöva tillsyn av fartyg. Samtliga parter inom sjöfarten synes också överens om att är den myndighet som är mest lämpad att utöva den tillsynen. Detta gäller också tillsynen över efterlevnaden av det skyddsansvar som åligger tillverkare, importörer, överlåtare och upplåtare av produkter och farliga ämnen som skall användas på fartyg enligt bestämmelserna om produktsäkerhet. Man har här påpekat att övervägande delen av de produkter och ämnen som används på fartyg tillverkas någon annanstans än i och att det därför inte finns skäl att överlåta tillsynsuppgifterna på . Att skall utöva tillsynen hade i och för sig inte hindrat att arbetsmiljölagens bestämmelser om tillsyn tillämpas på fartygen. Vi anser emellertid att det är lämpligare att bestämmelser om tillsynen av arbetsmiljön på fartyg finns kvar i fartygssäkerhetslagen. 5 kap. i vårt förslag till en ny fartygssäkerhetslag reglerar tillsynen av nästan alla säkerhetsaspekter som har med fartygen att göra. Inskränkningar i rätten att använda fartyg bestäms med stöd av 7 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. Det enda undantaget är tillsynen över och inskränkningar i rätten att använda fartyg i anledning av sådant som har med förorening av den omkringliggande miljön att göra. Bestämmelserna finns då i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. Åtgärderna mot förorening från fartyg omfattar en hel del som inte utan vidare kan inordnas i bestämmelserna i 5 och 7 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. Detta är inte fallet med bestämmelserna om tillsyn av arbetsmiljön ombord. Innebörden av vårt ställningstagande blir att med stöd av bestämmelser i 5 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen bör ha tillsyn Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg 191 över efterlevnaden av dels bestämmelserna om arbetsmiljö i fartygs- säkerhetslagen, dels arbetsmiljölagen. bör också med stöd av 7 kap. i den nya lagen få besluta om inskränkningar i rätten att använda fartyg p.g.a. brister i arbetsmiljön. 7 kap. arbetsmiljölagen kommer med ett undantag inte att gälla fartygsarbete. Undantaget avser den särskilda sekretessbestämmelsen i 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen. Den bör också omfatta fartygsarbete. Tillsynen av örlogsfartyg kommer också att omfattas av fartygssäkerhetslagen i stället för av arbets- miljölagen. Detta har ingen praktisk betydelse, eftersom ges samma möjligheter enligt den nya fartygssäkerhetslagen, att meddela de avvikande föreskrifter som behövs för örlogsfartygen, som verket har enligt arbetsmiljölagen. Vi har i föregående kapitel pekat på en skillnad mellan arbetsmiljö- lagen och fartygssäkerhetslagen i fråga om tillsynsmyndigheternas möjligheter att få upplysningar från de som tillverkar, importerar, överlåter och upplåter produkter och farliga ämnen. Av 10 kap. 12 och 12 a §§ fartygssäkerhetslagen framgår att redaren, befälhavaren och annat befäl ombord är skyldiga att lämna tillsynsmyndigheten de upplysningar som myndigheten begär. Vidare framgår av 10 kap. 14 § fartygssäkerhetslagen att den som använder en viss produkt vid fartygsarbete är skyldig att lämna upplysning om vem som har levererat produkten. I den nya fartygssäkerhetslagen kommer dessa bestämmel- ser att finnas i 5 kap. 18–19 och 21 §§. Arbetsmiljölagen går i detta avseende ett steg längre. Enligt 7 kap. 3 § arbetsmiljölagen har tillsynsmyndigheten rätt att erhålla de upplysningar m.m. som behövs för tillsynen. Vem som skall lämna upplysningarna specificeras inte där. I 7 kap. 4 § arbetsmiljölagen sägs vidare att den som har överlåtit eller upplåtit en teknisk anordning eller överlåtit ett farligt ämne är skyldig att på en tillsynsmyndighets begäran lämna tillgängliga upplysningar om till vilka produkten har överlåtits eller upplåtits. Det är vår uppfattning att upplysningsskyldigheten som den regleras i arbetsmiljölagen ger tillsynsmyndigheten bättre förutsättningar att erhålla nödvändiga upplysningar för tillsynen som gäller produkt- säkerhet. När man funnit att en tillverkare, importör, överlåtare eller upplåtare av en produkt eller farligt ämne inte uppfyllt sitt skyddsansvar, finns det ett berättigat intresse av att spåra produkterna eller ämnena till de arbetsplatser där de har kommit till användning. Det bör i 5 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen tas upp en bestämmelse motsvarande 7 kap. 4 § arbetsmiljölagen. 192 Våra överväganden om arbetsmiljön på fartyg Enligt 7 kap. 11 § arbetsmiljölagen kan den som är skyddsansvarig enligt 3 kap. 8–10 §§ arbetsmiljölagen åläggas att lämna varningsinfor- mation eller att återkalla en produkt om det finns särskild risk från arbetsmiljösynpunkt. Möjligheten att meddela sådana beslut infördes i arbetsmiljölagen som ytterligare led i den marknadskontroll som krävs för att uppfylla åtagandena enligt EG:s produktdirektiv. Som vi redogjort för finns det produktdirektiv som är tillämpliga också på sjöfarten och som ställer motsvarande krav på lagstiftningen (se avsnitt 6.7.2). Det finns därför skäl att i 7 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen införa en bestämmelse med motsvarande innehåll som i 7 kap. 11 § arbetsmiljölagen. Om någon bryter mot ett förbud eller föreläggande som har meddelats med stöd av 7 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen och som avser arbetsmiljön på fartyg, skall den lagens bestämmelser om påföljd gälla. Avser överträdelsen ett förbud eller ett villkor som angetts i föreskrifter meddelade med stöd av bemyndiganden i 4 kap. arbetsmiljölagen, skall i stället 8 kap. arbetsmiljölagen gälla. En konsekvens av detta blir att det inte längre skall vara möjligt att döma till fängelse för överträdelser av föreskrifter som har meddelat. En ytterligare konsekvens blir att får möjligheter att i stället för ett konventionellt straffansvar föreskriva om sanktionsavgifter. 6.11.1Var skall bestämmelserna om påföljd finnas? En konsekvens av att arbetsmiljölagen skall tillämpas på fartygsarbete är att vissa av överträdelserna bör bedömas enligt vad som sägs i den lagen. Det gäller överträdelser av föreskrifter m.m. som meddelats med stöd av bemyndigandena i 4 kap. arbetsmiljölagen.