sou · GPB348d5 · 2002-01-01 00:00:00 — Denna skrivelse remitterades vidare till kommun för yttrande, vilket fick till följd att kommunstyrelsen beslöt att förutsättningarna för en delning av kommunen skulle utredas (Regeringsbeslut, ). Den utredning som sedan gjordes förhöll sig positiv, eller åtminstone inte negativ, till en delning av kommunen (– egen kommun?, 1993). Efter detta beslutades relativt omgående att bollebygdarna själva skulle få säga sitt i en folkomröstning. Denna folkomröstning hölls , och av de röstberättigade valde att delta i ett val som blev mycket jämnt: röstade för en delning medan röstade mot. Förklaringen till det jämna resultatet står enligt de intervjuade att finna i att det fanns en kraftig övervikt för nej i de östra delarna, närmast . I tätort, däremot, fanns en klar övervikt för en delning. Detta innebar att beslutet om kommundelning fick ett komplicerat förlopp, vilket medförde att Kammarkollegiet motsatte sig en del- ning av kommunen, och rådde även regeringen att besluta mot en delning. Trots detta fattade den borgerliga regeringen beslut om att dela kommunen . är därför en egen kommun (jfr Leierdahl & , 2000:38 ff.). I vilken utsträckning har medborgarnas engagemang stärkts efter kommundelningen? Flera respondenter menar att kommun- delningen inneburit en skillnad för gemene man. () anser att intresset för politik i blivit mycket större sedan delningen: Det ringer väldigt många för att diskutera politik och frågor som har med kommunen att göra. tyckte nog många att det inte var lönt att ringa politiker i . Därför är jag övertygad om att med- borgaren blivit mer engagerad. Jag tror att alla i känner en politiker. Gör vi ett överslag har vi ungefär 1 politiker på 80 invånare. Oppositionsråd () delar denna uppfattning. Han säger att intresset var enormt bland kommuninvånarna strax efter delningen och berättar att han aldrig kunde ta sig hem från affären när han handlade mat efter delningen eftersom alla skulle prata med honom om den nya kommunen: Före delningen tog detta maximalt !. Även den lokala reportern på orten, , säger sig vara övertygad om att folk är mer intresserade av vad som händer i kommunpolitiken: Det här hänger nog samman med att det varit en oerhörd mediebevakning här, mycket tack vare den konkurrens som finns om prenumeranter mellan och (). Sedan finns det en lokaltidning på orten, Annonsmarknaden, som småfuskar med politikrapportering. Radio och Västnytt brukar också rapportera härifrån. Det klart att en sådan täckning bidrar till engagemanget. (), tillhör också dem som menar att engagemanget utan tvekan blivit större. Bland annat säger han att detta märks på massmediebilden, där insändare som berör Bolle- bygds kommunpolitiker blivit fler, men även på att partiarbetet i hans moderatgrupp fick en nytändning: Vi i var på väg mot en ordentlig nerförsbacke då kommunen delades. Sen fick vi en nytändning, och det förs helt klart en större diskussion . Ett annat tecken på medborgarnas ökade engage- mang är det faktum att ett helt nytt parti uppstod som konsekvens av kommundelningen – Nya kommunpartiet(nkp). Även om de intervjuade till större delen är positiva till kommun- delningens inverkan på medborgarens engagemang, antyds det att den initiala aktiviteten börjar avta. (), som vittnade om ett ökat engagemang efter delningen, säger han att han har tyckt att det är svårt att omvandla detta intresse till praktisk politik. Det har varit svårt att hitta de naturliga formerna för att dra in allmänheten i beslutsprocessen, menar han. Utanför de politiska föreningarna är det svårare att engagera folk, säger han. menar att det var enklare att engagera en period efter delningen, men att det blivit något av en vardagslunk . Detta är något som återkommer till: Vi har kommit in i en annan fas efter nyhetens behag. Man frågar inte lika mycket på gatan längre. En av förgrundsgestalterna i det nya partiet, Axel , är mer uttalat pessimistisk angående hur väl kommundelningen bidragit till ett ökat engagemang. Visserligen tror han att medborgaren upplever att det händer mer i kommunen och att politiken kommit närmare dem. Men detta behöver inte ha något med demokrati att göra, enligt honom. säger i stället att demokratin är det inget vidare med. Beslut och åsikter är oerhört fastlåsta och den vanlige medborgaren kommer egentligen aldrig in. Av princip är han ändå positiv till kommundelningen, eftersom den i alla fall har gett med- borgarna bättre förutsättningar att komma in i den politiska processen. Vad gäller medborgarinflytandet är övertygad om att det blivit lättare att nå politikerna. Han anser dock att det är viktigt komma ihåg att det är en sak att ha möjlighet att nå politikerna, en annan att faktiskt kunna påverka dem: I princip är det så att medborgaren bara har möjlighet att tycka till , och här tycker jag att politikerna får skylla sig själva som inte öppnat upp bättre.Även om det verkar finnas vissa tvivel beträf- fande hur väl man lyckats vidmakthålla det initiala engagemanget, så är flertalet respondenter övertygade om att medborgaren verk- ligen ser en positiv skillnad efter kommundelningen. (c) lyfter fram att skolan på orten byggts om sedan delningen och att centrum rustats upp. () understryker att folk kan med egna ögon se att frågor som var riktiga långbänkar i , till exempel ombyggnaden av centrum, faktiskt har blivit åtgärdade sedan blev egen kommun. (lokalreporter) pekar också på denna aspekt: kan invånarna rent fysiskt se att det är en ny planering av orten. Centrum har rustats upp, skolorna har reparerats. Ja, saker som bara stod och stampade inne i har blivit genomförda. Samtliga respondenter tar upp problem med hur rollfördelningen mellan politiker och tjänstemän påverkas när antalet politiker ökar så kraftigt som det gjort efter delningen. Vi har fått in ett antal politiker som aldrig varit inne i politiken tidigare. De är ofta dåliga på att försvara politiska beslut när de träffar folk som ifrågasätter dem på stan. Det här har också inneburit att vi har fått problem med rollfördelningen mellan tjänstemän och politiker. berör också denna aspekt av kommun- delningen som något problematiskt. Han menar att upplösningen av rollfördelningen har att göra med att den samlade erfarenheten av politiskt arbete blivit mindre och att de oerfarna politikerna inte alltid lägger en politisk aspekt på frågorna. Detta har fått till följd att det uppstår konflikter mellan politiker och förvaltning. Politikerna låter sig förledas att ge löften på områden som egentligen hör tjänste- männen till. De för helt enkelt inte diskussionen på det principiella plan som de borde hålla det. Hela förklaringen till rollupplösningen ligger inte bara i politi- kernas oklara rolluppfattning utan även i det faktum att roll- uppdelningen mellan politiker och tjänstemän inte är klar för allmänheten. De ser ofta inte någon skillnad på politiker och tjänsteman. I en sådan här lite kommun går folk till den man känner., säger () håller med om att det kan finnas exempel på politiker som inte kan skilja mellan politiker- och tjänstemanna- uppgifter. Han menar dock att fenomenet inte är särskilt vanligt, och att detta säkert är lika ofta förekommande inne i . Des- utom väcker han frågan om det motsatta problemet, som han menar lika gärna kan uppstå i en liten kommun: tar sig tjänstemännen in på politikernas områden, kanske för att vi inte alltid har så starka politiker. Apropå förvaltningens situation efter delningen noterar () att den uppenbara fördelen med kommundelningen har varit att förvaltningen har blivit betydligt smidigare och effektivare. understryker kraftfullt att fördelen med den lilla kommunen är att förvaltningen blivit mer flexibel och att det mesta blivit lite mer lätthanterligt. Vidare är han noga med att lyfta fram att förvaltningen fått betydligt bättre överblick över den kommunala verksamheten, mycket tack vare att förvaltningen nu är samlad i ett och samma hus. Men uppmärksammar också baksidan av detta mynt – kommunen är sårbar för oförutsedda, obudgeterade händelser. Även pekar på hur sårbar kommunen är: Det räcker med att det föds ett par gravt handikappade barn i kommunen, så får vi underskott med en gång. Förutom den rent påtagliga ekonomiska sårbarheten som rör de snäva budget- ramarna, uppmärksammar några av de intervjuade att spets- kunskapen har fått ge vika på vissa områden. Såväl som pekar på att tjänstemannakompetensen blivit svagare och att kommunen blivit beroende av experter utifrån. I anslutning till kompetensdiskussionen nämner flertalet respon- denter att kommunen haft otur i rekryteringen av chefstjänstemän. () uttrycker det som att: Vi har gjort många förödande felrekryteringar. Det har varit stor omsättning på tjänstemän, vilket även () och Axel (nkp) påpekar. förstärker denna bild av ett av de mer påfallande problemen i den nya kommunen: Alla rekryteringar var inte optimala och vi fick in folk i organisationen som vi inte ville ha. Detta kan vi se i den turbulens med en del chefstjänstemän. En fråga som förtjänar omnämnande i samband med diskus- sionen om turbulensen med tjänstemännen hör samman med vad () skrev strax efter att borgerliga partier enades om att bilda majoritet: Kanske kan detta bli början till slutet på av pajkastning, person- motsättningar och politiska blockeringar. Några respondenter har berört denna fråga. Till exempel konstaterade att det varit mycket trätor både inom och mellan partierna: Detta beror nog på att många personer har varit orutinerade. Hans slutsats av detta är att personligheten kan bli betydligt viktigare än den förda politiken i en mindre kommun. Ett föga uppmärksammat perspektiv i kommundelnings- diskussionen är en problematik som hör samman med att delningen av förde med sig att ett nytt parti bildades – Nya kommunpartiet. Bildandet av partiet hör intimt samman med ett viktigt argument mot delningen, nämligen att de som befann sig i den nybildade kommunens ytterområden trodde att de skulle bli bortglömda av . Axel menar att ytterdelarna trodde att skulle komma styra på samma sätt som och försumma sina ytterområden. Denna skepticism mot som egen kommun ledde till att tvivlarna kom att bilda Nya kommunpartiet. Axel menar att de östra delarnas motstånd ledde till att politikerna redan från början var medvetna om den här problematiken, vilket bidragit till att de farhågor som ytterområdena hade inte besannats. Men detta förefaller bara vara en del av sanningen. , och vittnar alla tre om att det fortfarande finns spänningar, främst med en ort som heter . De menar att det historiskt sett funnits en byfejd mellan och samt att Töllsjöborna sällan är nöjda med de beslut som fattas inne i . En av respondenterna sa att det till och med gått så långt att några Töllsjöbor säger att de hellre vill bli en del av kommun än att tillhöra . På så sätt kan kommundelningen sägas ha återväckt en nygammal inomkommunal spänning av det slag som bidrog till att självt ville bryta sig loss från . Fyra av de fem respondenterna lyfter fram delningens positiva effekter för medborgaren – att den verkligen haft betydelse för allmänheten och att invånarna i blivit mer intresserad av vad som händer i politiken. Den ende som egentligen uttalar sig negativt om de demokratiska effekterna tror ändå att medborgaren upplever att politiken kommit närmare och att delningen skapat bättre förutsättningar att komma in i den politiska processen. är respondenterna närmast eniga om att det starka engagemang som fanns i början har avtagit och att något av en vardagslunk har infunnit sig. Vad förvaltningsrelaterade infallsvinklar beträffar, lyfter de intervjuade fram att rollfördelningen mellan politiker och tjänstemän rubbats som följd av att många oerfarna politiker kommit in i kommunpolitiken. Somliga menar också att detta bidragit till att det blivit betydligt mindre ideologisk diskussion i politiken. En fördel som dock lyfts fram är att förvaltningen blivit betydligt smidigare, mer effektiv och att överblicken över den kommunala verksamheten förbättrats. Baksidan på det myntet är att kommunen blivit mer sårbar för till exempel obudgeterade händelser. En ytterligare intressant aspekt som träder fram ur intervju- materialet är att det varit en hel del personliga bråk i politiken, och någon av de vidtalade drar slutsatsen att personligheten kan komma spela betydligt större roll i en liten kommun än vad den gör i en större. Folkmängd (1998): 7 724 (medianvärdet för kommuner 15 517 invånare 1998). Medelinkomst (1995): Jämförbara siffror finns inte tillgångliga – databasen täcker ej in . Valdeltagande (1998): (medianvärdet för kommuner är ). Typ av majoritet efter 1998: Ett lokalt parti blev vågmästare – styrs nu av (fp) och (s). Antal politiker per 1 000 invånare (1995): Jämförbara siffror finns inte tillgängliga. När kommundel var en integrerad del av be- stod kommunen av två församlingar – Taxinge och Turinge. , det vill säga , utgjorde Taxinge försam- ling en egen kommun i . kommunsammanslagningsomgången uppgick så Taxinge i stad. Turinge, i sin tur, utgjorde en egen kommun . kom bägge dessa församlingar, Taxinge och Turinge, att uppgå i kommun. Även om det kan ha funnits missnöje med sammanläggningarna 1971, fanns egentligen aldrig någon organiserad kampanj för att återgå till de tidigare kommunerna förrän kommun införde kommundelsorganisation 1989. Först då kom Taxinge och Turinge att slås samman till kommundel. Någon organisation kring utbrytningsfrågan tycks det dock aldrig ha upp- stått förrän , enligt (), som följd av den konjunkturnedgång som inträffade i början av 1990- talet. Detta fick till följd att , liksom andra kommuner, började spara. menar att stora delar av missnöjet kan här- ledas hit: I förhållande till övriga delar av kommunen är är en lätt kommundel, utan större omkostnader på den sociala sidan. Här finns få invandrare, få arbetslösa, få sociala problem. Detta, menar , var en orsak till att började skära ner i : Till slut kom det en punkt då Nykvarnsborna kände att de inte kunde spara mer. , kommunchef i , menar att det mer handfasta initiativet till delningen kom från företagar- och föreningsliv, ett initiativ som snabbt fick stöd från de borger- liga partiorganisationerna på orten. Utvecklingen av aktiviteten kan summariskt beskrivas som följer. hölls ett möte där , och privatpersoner deltog. Mötet mynnade ut i att mötesdeltagarna beslutade att genomföra en undersökning för att se om invånarna i ställde sig bakom kravet att utreda förutsättningarna för en delning. Ungefär bildades den kampanjgrupp som arbetade för en delning. , , genomfördes en namninsamling i syfte att utröna Nykvarnarnas inställning till att skapa egen kommun. Totalt fick delningsaktivisterna omkring 2 200 underskrifter. Önskan om en utredning bifölls i kommun- delsnämnden som sedan skickade in begäran om utredning till (jfr Leierdahl & , 2000). Kommunfullmäktige i beslutade i sin tur att skicka denna begäran vidare till Kammarkollegiet, en utredning som sammanställdes . Därefter beslutades det att Nykvarnsborna själva skulle få uttrycka sin åsikt i en folkomröstning. gick av röstberättigade för att avgöra om att bli egen kommun. Resultatet innebar att ville bryta sig loss från . fattade regeringen beslutet att skulle få bilda egen kommun . Till skillnad från den traditionella kommunala modellen med politiska nämnder kopplade till en förvaltning, valde att organisera sitt arbete lite annorlunda vid upp- byggandet av den nya kommunen. Det speciella med denna organisation var följande. I stället för att jobba med politiska nämnder kopplade till en förvaltning arbetar via sex så kallade beredningsgrupper. Varje parti i fullmäktige har en repre- sentant i respektive beredning. Den bärande tanken med modellen är att politikerna och inte, som det fanns en tendens till tidigare, tjänstemännen ska formulera de övergripande strategiska målen och visionerna samt att medborgarnas inflytande ska öka. En av kommunstyrelsens två ordförande, (), förklarar hur idén om att organisera sig annorlunda fick fäste: Vi tänkte att nu när vi får något nytt, så ska vi också göra något nytt! Vi undrade hur vi ska få folk att fortsätta sitt politiska engagemang nu när de var så engagerade kring folkomröstningen. Kommun- chefen blev den som fick uppdraget att skapa den politiska organisationen. Enligt henne var det inget tvivel om att demokratifrågan skulle stå i fokus för hennes arbete: Mitt upp- drag var att skapa en organisation som vitaliserade demokratin, säger hon. Eftersom en av kungstankarna bakom kommundelningen var att öka medborgarnas engagemang är det rimligt att ställa sig frågan hur väl den nya organisationen lyckades med att dra in medborgarna i den kommunpolitiska processen. I detta avseende är det intressant att notera att det till beredningsgrupperna initialt fanns sex referensgrupper kopplade. Dessa bestod av vanliga Nykvarnsbor som alla jobbade med de frågor respektive beredingsgrupp ansvarade för. De var så att säga den medborgargrupp som berednings- grupperna skulle arbeta med. Referensgrupperna hade till uppgift att försöka ge sitt svar på frågan Vad vill vi med ?. menar att dessa grupper var mycket engagerade och skrev en önskelista om vad de ville ha i ett framtida . överlämnades till arbetsutskottet, där säger att de tyvärr blev liggande i pärmar. Klart att detta ledde till besvikelse, menar hon. En Nykvarnsbo kommenterade just detta i en artikel i (): Väldigt få av referensgruppernas idéer, som engagerade många invånare, har blivit genomförda. Ytterligare en indikation på att referensgruppernas arbete inte riktigt togs till vara av de ansvariga politikerna är den salva som riktar mot de ansvariga på sin hemsida, där man kan läsa: Luften har redan gått ur arbetet i referensgrupperna, som alltid när dialogen blir enkeliktad och man inte tas på allvar (/ debatt). Denna bild av omorganisationens åtminstone partiella miss- lyckande att dra in medborgaren i politiken skisseras också i (), där en Nykvarnsbo uttrycker det som att politikerna och kommunledningen (har) haft svårt att hitta en fungerande form för de referensgrupper som ska vara med- borgarnas kanal till kommunfullmäktiges sex olika berednings- grupper, och att orsaken till att två tredjedelar av referens- grupperna lades ner var, åtminstone enligt (), att folk i referensgrupperna kände inget stöd från oss politiker. () och kommunchefen menar dock att upplösandet av referensgrupperna inte behöver ses som några större misslyckanden eftersom många av de som hoppade av referensgrupperna senare kom att gå med i de politiska partierna. Även om det går att tolka det partiella misslyckandet med mer positiva glasögon, saknas inte annan typ av kritik mot den nya kommunen. Till exempel är nykvarnspartisten skeptisk till hur de styrande har handskats med den nya kommu- nen. Han anser att det är en svår fråga att besvara huruvida den nya organisationen in medborgarna i politiken: Det är tveksamt, skulle jag säga. arbetar politikerna som om de ville skapa ett mini-Södertälje i stället för ett nytt . Även vänsterpartisten , som efter delningen blivit positiv till kommundelningen, framför kritiska synpunkter mot hur illa liten- heten utnyttjats: Det finns exempel på att saker och ting inte fattats i demokratisk anda här i kommunen. Försäljningen av cent- rum är odemokratiskt genomförd och det har inte alls diskuterats brett hur detta ska gå till. Nykvarnsborna har fått läsa i tidningen att centrum ska säljas. Ytterligare tveksamheter till den stärkta demokratin i den nya kommunen rör turerna kring kommunens bostadsbolag, något som bland annat uppmärksammats på den lokala : I en kommun som profilerat sig kring ett breddat medborgarinflytande har politikerna fullständigt släppt kontrollen över bolaget () Det gungar under demokratin i . Om respondenterna visar upp en tämligen samstämmig bild av att den nya organisationen inte lyckats fullt ut med att få in med- borgaren i beslutsprocessen, så är grundtonen i de flesta intervjuer- na ljus beträffande vad kommundelningen i sig har fått för kommundemokratiska effekter – den har gjutit liv i engagemanget. Det vanligaste sättet att motivera detta på är som , (s) – den andra av två ordförande – gör, nämligen att det nu finns fler politiker per capita. sammanfattar denna tankegång när hon konstaterar att efter delningen fått upp mot 90 nya politiker, vilket betyder att kommunen har fått fler öron och många fler kanaler in i det politiska systemet. Både och vittnar om att den konkreta kon- sekvensen av detta blivit att Nykvarnsborna känner sina politiker betydligt bättre än vad invånarna i en större kommun gör. Detta tar sitt konkreta uttryck i att de blir stoppade när de är ute och går på orten av invånare som frågar om kommunpolitiken. Det märkte jag , säger , och det beror inte bara på att jag är KS-ordförande. Även andra politiker blir stoppade på gatan. De båda KS-ordförandena får stöd för detta av en Nykvarnsbo som var motståndare till delningen, men i efterhand börjat se fördelarna: Jag tror att delningen varit bra för demokratin. Politikerna är lätta att komma i kontakt med (, ). Nykvarnspartisten bekräftar denna bild av ett ökat politiskt samtal på orten: Jag tror helt klart att det skapats en bättre plattform för nykvarnaren att delta politiskt. fanns det 15 politiker i kommundel- snämnden. har vi runt 100 politiker i kommunen. () Det är många som kommer fram och frågar mig om till exempel bostads- produktion och om skolan. Lundbom lyfter också fram ett inslag i kommunpolitik som han tar till intäkt för att engagemanget har ökat efter del- ningen, nämligen bildandet av det renodlade lokala partiet : (Kommundelningen) har fått skjuts på engage- manget, vilket inte minst märks genom att vi har ett nytt parti som har hundratalet medlemmar, ett parti som också fått starkt stöd av väljarna (7 av 31 mandat, min anmärkning). De jag har intervjuat är samtliga nöjda med kommundelningen och samtliga pekar också på vissa positiva medborgardemokratiska effekter av delningen. Ska något problem lokaliseras, så är det just att de mer organiserade försöken att få in allmänheten i det politiska livet kommit på skam, vilket upplösandet av de fyra referensgrupperna kan tolkas som. En annan signal på att det är svårt att på ett mer organiserat sätt få in allmänheten, är att de politikercaféer som kommunen anordnat knappast varit någon succé. Där har idén varit att medborgare och politiker ska kunna träffas på ett mer naturligt sätt över en kopp kaffe i samband med fullmäktigemötena, men väldigt få medborgare har tagit chansen och kommit. förklarar den relativt dåliga upp- slutningen kring den organiserade medborgerliga aktiviteten i den nya kommunen med orden: Sanningen är väl den att folk har så mycket att göra. Så när allt rullar på kommer folk inte till öppna möten eller till fullmäktige. förklaring till den dåliga uppslutningen talar samma språk. Troligen, menar hon, är det så att invånarna i är politiskt intresserade, men att det tar sig andra uttryck än genom de traditionella kanalerna. Därför är det lämpligt att låta en positiv ton avsluta genom- gången av medborgaraspekten. Resultatet från en opinions- undersökning som gjordes i åtta Södertörnkommuner talade sitt tydliga språk. Undersökningen visade att invånarna i anser sig ha större möjligheter till inflytande i kommunen jämfört med vad invånarna i de andra sju kommunerna anser att de har i sina kommuner. Sju av tio nykvarnare anser att de har goda möjligheter till inflytande över barnomsorgen. Sex av tio anser samma sak beträffande skolan och äldreomsorgen, och lika många menar att det är lätt att komma i kontakt med politikerna. Som antyddes tidigare var en av tankarna med den nya organisa- tionen i att minska tjänstemännens makt. Tanken var att politikerna, och inte tjänstemännen, skulle formulera de över- gripande målen och visionerna för kommunens verksamhet.