sou · GPB373 · 2002-01-01 00:00:00 — En sådan prissättning skulle kunna utformas mer i detalj efter flera olika riktlinjer. Ett tydligt problem är att nätföretagens direkta merkostnader för extra uttagspunkter (t.ex. för utrustning i varje punkt samt för mätning och rapportering) på något sätt måste beaktas. Ytterligare ett problem är att begreppen närbelägna uttagspunkter och samma till- förlitlighet kräver viss precisering. Det bör redan från början påpekas att flertalet regionnätsföretag tillämpar generella tariffer som i stort eliminerar de berörda problemen med flerpunktsleveranser. Som tidigare nämnts innebär en tariffsättning med tyngdpunkt på effekt- och energi- avgifter, och således med låg fast avgift, att kundens sammanlagda avgift blir tämligen oberoende av antalet uttagspunkter. Om däre- mot den fasta avgiften per anslutningspunkt är hög blir kostnaden för en elleverans över flera uttagspunkter avsevärt högre än om den sker över endast en uttagspunkt. Det är endast som tillämpar vissa tariffer med en väsentligt högre fast avgift än övriga regionnäts- företag. En uppenbar lösning på flerpunktsproblematiken borde alltså vara att företaget för dessa tariffer ändrar prissättningen genom att t.ex. förskjuta tyngdpunkten från det fasta avgifts- elementet till effektkomponenterna. Regionnät har i en skrivelse av till utredningen (dnr 67) meddelat att man avser att sänka de fasta avgifterna i vissa av sina regionnätstariffer. Detta skall enligt skrivelsen ske genom en intäktsneutral omfördelning från fasta avgifter till effekt- och energiavgifter. skall även analysera om det bör införas ytterligare möjligheter för kunderna att välja mellan olika nättariffer. Enligt vår uppfattning skulle en sådan tariffjustering hos Regionnät, under förutsättning att den växling från fast till rörlig avgift som antyds blir tillräckligt långtgående, lösa problemen med flerpunktsleveranser. Enligt vår mening vore det klart fördelaktigt om de aktuella problemen skulle kunna lösas utan kompletterande lagstiftning. Erfarenheten visar att det är omöjligt att i fråga om regler för nättariffer ta hänsyn till förutsättningarna i varje enskilt fall. Risken är stor att en ny regel leder till nya problem och tolknings- svårigheter. Utredningen noterar därför att Regionnät avser att ändra sina regionnätstariffer så att de här anförda problemen minskas väsentligt. Mot denna bakgrund avstår vi från att föreslå en lagändring i denna del. 7.5Direkt ansluten till transformator Förslag: En bestämmelse införs i ellagen innebärande att nät- tariffen för en kund, som på regionledningsnivå är ansluten direkt till transformator, får utformas med utgångspunkt från nättariffen för överliggande nät med tillägg för nedtransformeringen. Vidare införs en bestämmelse med innebörd att nättariffen för den som driver ett s.k. icke-koncessionspliktigt nät och som är ansluten direkt till transformator inom ett lokalnät, får utformas enligt samma princip. Som redovisats i avsnitt 6.9.5 får nättariffen för en elanvändare som tar ut el direkt efter transformering vara baserad på tariffen för den högre spänningsnivån med ett tillägg för själva transformeringen. Det har emellertid uppstått oklarheter om hur bestämmelserna om möjligheten att tillämpa särskild nättariff för elanvändare direkt ansluten till transformator (jfr 4 kap. 6 §) skall tolkas. Enligt Statens energimyndighets projektgrupp för metodutveckling beträffande regionnätstariffer borde endast enskilda elanvändare, i regel industrikunder, få möjlighet att utnyttja bestämmelsen. Bestämmelsen skulle alltså inte vara tillämplig på nätföretag. I rapporten föreslås också att denna rätt efter en övergångstid skulle tas bort helt. Regionnätsföretagen tillämpar dock bestämmelsen för samtliga kunder och ger såväl elanvändare som nätföretag särskilda nättariffer då kunden är direkt ansluten till transformator. Det bör understrykas att möjligheten att tillämpa en sådan s.k. stationstariff, dvs. en tariff som bestäms utifrån nättariffen på den högre spänningsnivån plus ett tillägg för nedtransformeringen, berörs särskilt i prop. 1996/97:136 s. 152. I kommentaren till 4 kap. 5 § ellagen, som särskilt avser nättariffer för linje, hänvisas till större elanvändare som tar ut el direkt från en transformator. Några motsvarande överväganden redovisas inte i samband med kommentarerna till lagens bestämmelser om nättariff för område. Detta har av vissa bedömare tolkats som att principen om avståndsoberoende tariffer (4 kap. 3 § ) gäller fullt ut, dvs. att även den som är ansluten direkt till en transformator inom ett lokalnät skall betala en tariff som tillämpas för kunder inom området.1 Utredningen har vid sina överväganden behandlat flera alternativ vad gäller möjligheten att tillämpa stationstariffer på region- nätsnivå. Ett alternativ är att möjligheten att ta ut el direkt vid transformator till en tariff som gäller överliggande nät med tillägg för nedtransformering skall fortsätta att gälla på regionnätsnivå utan inskränkningar, dvs. för både nätföretag och enskilda elanvändare. I samband därmed har vi också behandlat alternativet att denna möjlighet också skulle finnas på lokalnätsnivå. 1 Ett mål om prövning av nättariffer enligt 4 kap. 3 § ellagen har avgjorts av Länsrätten i , mål nr Ö14617-98. Målet gällde frågan om särskild nättariff för nätanslutning direkt på lågspänningsskena i nätstationer (bl.a. gatubelysning). Länsrätten ansåg att tarifferna utformats mot bakgrund av den särskilda kostnadsbilden och därför inte kunde anses strida mot förbudet mot avståndsberoende tariffer. Domen över- klagades och Kammarrätten meddelade inte prövningstillstånd. Detta beslut har överklagats till Regeringsrätten (Regeringsrättens mål nr 8321-2000). vidare övervägt att helt ta bort möjligheten att tillämpa särskilda stationstariffer. Det är inte ovanligt att både lokalnät och större elanvändare tar ut el direkt eller så gott som direkt efter transformering till särskilda tariffer (se avsnitt 6.9.5). Det är en fortsatt tillämpning av prissättningsprinciper som gällde för tiden innan den nya ellagen infördes. Detta förhållande talar starkt för en fortsatt tillämpning av principen, eftersom de kunder som tar ut el till dessa villkor skulle kunna få vidkännas större tariffhöjningar om möjligheten tas bort. Ellagen och dess förarbeten betonar starkt att kundernas nätavgifter skall vara stabila. I sammanhanget bör vidare beaktas att flera såväl större industri- kunder som lokalnätsföretag, vilka själva mycket väl hade kunnat ombesörja nedtransformeringen, har överlåtit detta till elföretaget i området mot att endast behöva betala en trans- formeringsavgift utöver regionnätstariffen. Vi vill dessutom påpeka att de tillämpningsproblem som bestämmelserna förorsakat enligt vår mening har sin grund i att de citerade uttalandena i förarbetena missförståtts. De i avsnitt 6.9.5 citerade meningarna återfinns i prop. 1994/95:222 om Ny ellagstiftning (s. 92). gjordes inte den strikta åtskillnad mellan en anläggning för användning av el och en anläggning för överföring av el som kan utläsas i förarbetena till den moderniserade ellagen (prop. 1996/97:136, sid 115). Även om de citerade meningarna upprepas oförändrade i förarbetena till den moderniserade lagen bör de tolkas mot bakgrund av de förhållanden som rådde när de ursprungligen utformades. Från branschens sida har särskilt betonats gränsdragnings- problem som en anledning till att ta bort möjligheten till särskilda tariffer för kunder som är direkt anslutna till en transformator. Var går gränsen för direkt anslutning? Man pekar på att särskilt kunder som råkar ligga strax utanför en station kan uppleva pris- skillnaden mot de direktanslutna kunderna som orättvis. En grundläggande fördel med en förändring skulle vara att det inte finns någon skarp gräns, stationen, för de villkor kunderna kan erhålla. Denna fördel skulle medföra att en kund ute på en ledning saknar drivkrafter att ändra anslutningen till att bli ansluten direkt till en transformator. Med samma motiv finns det heller ingen anledning för en kund att begära nyanslutning direkt i en station. Nackdelen är att vissa kunder som är anslutna direkt till en transformator skulle begära att anslutningen ändrades till den högre spänningsnivån och att de sedan själva svarade för trans- formeringen. I tillägg till den senare synpunkten bör påpekas att trans- formering av el inte är en koncessionspliktig verksamhet. Detta innebär att en transformatorinnehavare, i dessa fall vanligen regionnätsföretaget, utan hinder skulle kunna upplåta en del av transformatorkapaciteten till en kund, som därmed själv skulle om- besörja sin nedtransformering. Det är alltså fullt möjligt för stationsanslutna kunder att ändra sin anslutning till trans- formatorns uppsida, oavsett lagens bestämmelser, förutsatt att transformatorinnehavaren medger detta. För regionnätsföretagen skulle ett förbud mot särskilda tariffer för anslutning direkt till en transformator sannolikt innebära påtagliga ändringar av gällande tariffer. Som redovisats i av- snitt 6.9.5 återfinns drygt en tredjedel av de fyra stora regionnät- företagens uttagspunkter direkt i stationer. Om möjligheten till direktuttagstariffer uttryckligen tas bort kommer antalet större kunder med full tariff att öka inom regionerna och en revision av dessa tariffer blir sannolikt nödvändig. Det troliga resultatet för alla befintliga kunder är dock svårt för utredningen att överblicka. Konsekvenserna skulle variera mellan regionnätsföretagen och de torde vara starkt beroende av hur tarifferna för de största kunderna kommer att utformas. I sammanfattning har vi inte funnit vägande skäl att förbjuda s.k. stationstariffer på regionnätsnivå. Som nämnts anser vi också att de tillämpningsproblem som bestämmelserna anses ha förorsakat har sin grund i missförstånd. För att komma till rätta med tolknings- problemen anser vi att det bör införas ett tillägg till 4 kap. 5 § med innebörden att nättariff för den som är ansluten direkt till transformator får utformas med utgångspunkt från nättariffen på överliggande nät med tillägg för nedtransformeringen. Det grundläggande motivet för denna bestämmelse är att elkunden som är ansluten direkt till transformator inte utnyttjar det nät som matas med el från transformatorstationen. Detta innebär att med nättariffen på överliggande nät skall förstås den tariff som tillämpas vid uttag på det nät från vilken transformering sker i det aktuella fallet. Att en nättariff kan tillämpas som utgår från tariffen på överliggande nät med tillägg för nedtransformeringen skall således inte ses som ett avsteg från principen om avståndsoberoende Det skall i stället förstås så att den aktuella elkunden tar ut sin el från det överliggande nätet och betalar en där tillämplig tariff samt därtill en ersättning för nedtransformeringen till den lägre spänningen. Det är ofrånkomligt att de gränsdragningsproblem som branschen framhållit uppkommer. Vi anser att den enda rimliga tolkningen av att en kund är direkt ansluten till transformator måste vara att anslutningen sker inom stationsområdet, dvs. att ledningsnätet inte till någon del utnyttjas för överföringen. Vi har inte funnit lika starka skäl till att s.k. stationstariffer i förekommande fall också skulle kunna tillämpas inom lokalnät. I den i avsnitt 6. 5 refererade författningskommentaren hänvisas till större elkunder, dvs. främst sådana kunder som utan väsentligt högre kostnader själva skulle kunna ombesörja nedtrans- formeringen från högre spänning. På lokalnätsnivå är sådana kunder inte vanliga. Det normala torde också vara att särskilda stationstariffer inte tillämpas i någon större utsträckning. Det finns dock kunder som är anslutna till lokalnätet vid en station och som från stationen byggt sitt eget interna nät för den fortsatta överföringen av el, s.k. icke-koncessionspliktiga nät. Det bör enligt vår mening vara möjligt för en sådan användare, i det fall det icke-koncessionspliktiga nätet inte försörjs över det under- liggande lokalnätet utan direkt från en transformatorstation, att liksom på regionnätsnivån få betala en särskild stationstariff. Vi föreslår därför ett tillägg till bestämmelsen i 4 kap. 3 § med samma innebörd som den tidigare föreslagna, men med begräns- ningen att det gäller endast för s.k. icke-koncessionspliktiga nät, dvs. nät som undantagits från kravet på koncessionsplikt med stöd av 2 kap. 4 § ellagen. Bedömning: Det finns inte skäl att införa särskilda bestäm- melser avseende nättarifferna för anslutningen av och elnät till det svenska elnätet. Förutsättningarna för elförsörjningen på och är i flera avseenden annorlunda än för de flesta elnätsområden som är anknutna till det svenska elnätet. I avsnitt 6.10 har detta redovisats. Dessa områden utgörs av öar med i praktiken tillförsel av el från endast det svenska elsystemet. Kostnaderna för att tillhandahålla en hög leveranssäkerhet blir stora, eftersom det förutom överföringskapacitet från krävs produktionskapacitet som reserv vid ett eventuellt kabelfel. Det är, som tidigare nämnts, samma förutsättningar som inom gäller elförsörjningen på . och nätområden regleras genom annan lagstiftning än den svenska ellagen. Enligt den danska ellagstift- ningen förvaltar det systemansvariga företaget (för Östdanmark, Eltra för Västdanmark) samtliga förbindelser till andra länder. Kraftnät är systemansvarigt företag enligt ellagen för landskapet samt äger och driver överförings- kabeln mellan och . Båda de berörda systemansvariga företagen, respektive Kraftnät , hävdar att kostnaderna för anslutning av Bornholms- och Ålandskablarna till det svenska elnätet bör tas ut enligt de villkor som gäller för utlandsförbindelserna på de högsta spänningsnivåerna, dvs. utan särskild regionnätsavgift. I praktiken skulle detta innebära att kostnaderna för anslutningarna till de svenska regionnäten samt överföringen av el från anslutningspunkterna till stamnätet skulle betalas av . Det finns dock enligt vår uppfattning inte några skäl för en särskild behandling av dessa anslutningar till regionnäten. Det är i dessa fall fråga om anslutningar av två elektriska anläggningar till regionledningar, dvs. samma slag av anslutningar som t.ex. av svenska lokalnät till regionnät. Frågan gäller således inte tarifferna för överföring av el på utlandsförbindelserna. Dessa avgifter bestäms av respektive Kraftnät , vilka hanterar kostnader och intäkter för kablarna från respektive fram till anslutningspunkterna på svensk mark. Det är i sammanhanget viktigt att påpeka att de regionnäts- tariffer som de svenska regionnätsföretagen tar ut för – och Ålandsanslutningarna skall vara skäliga i enlighet med svensk lagstiftning, vilket bl.a. innebär att tarifferna skall vara icke- diskriminerande så att kunder med samma förutsättningar behandlas lika. betraktar utlandsförbindelserna med respektive som mindre betydelsefulla för den samlade överföringskapaciteten till utlandet. De är i stället ledningar vars funktion till helt övervägande del är att försörja och De fyller inte den funktion av gränsöverskridande handelsvägar som motiverat att kostnaderna för vissa utlands- förbindelser kan redovisas tillsammans med kostnaderna för stam- nätet och därigenom bekostas av samtliga svenska elkunder. De två utlandsförbindelserna och kostnaderna för dem skall därmed hanteras av ägarna själva. Detsamma gäller också för flera andra svenska utlandsförbindelser, t.ex. Baltic Cable, SwePol Link och de förbindelser på spänning och lägre som nämns i av- snitt 6.10. Om de här aktuella utlandsförbindelserna inte hade betraktats som mindre betydelsefulla för den samlade överföringskapaciteten till utlandet hade den nya kabeln till inte erhållit koncession i med Kraftnät som ensam ägare. I så fall hade enligt 2 kap. 10 § ellagen krävts att koncessionen beviljats ett företag där har ett bestämmande inflytande. Vid beslutet om denna koncession gjorde regeringen dock bedömningen att förbindelsen var mindre betydelsefull för den samlade överförings- kapaciteten till utlandet (dnr N1999/4805). Motsvarande fråga har inte aktualiserats beträffande för vilken kabel konces- sion beviljades innan den aktuella bestämmelsen infördes i ellagen. Vi anser vidare att det bör framhållas att anslutningen till det svenska elnätet fyller väsentliga systemfunktioner för de två nät- områdena. Både och utnyttjar Svenska kraftnäts tjänster för balanshållningen på kort sikt och därmed också det svenska stamnätet. Det är riktigt, vilket påpekats från och Kraftnät , att de systemansvariga företagen har ett ansvar för elbalansen på och som går utöver flertalet lokalnätinnehavares. Detta ansvar avser främst att hålla och hantera reservkapacitet. Under normal drift utnyttjas dock det svenska systemet för balanshållningen och anslutningarna till det svenska stamnätet via regionnäten kan därför inte anses vara oviktiga. Det finns således enligt vår mening inga skäl att hantera de två överföringsförbindelserna på annat sätt än som sker. Det här framförda innebär givetvis inte att det inte kan finnas andra skäl att behandla och elnätsområden särskilt. Ett motiv skulle kunna vara att det här är fråga om elförsörjningen av två nätområden till extra höga kostnader för såväl en lång sjökabel som en produktionsreserv. Detta motiv talar för en tariffsättning som resulterar i sänkta överföringskostnader för kunder på och , eller för särskilda ekonomiska bidrag till investeringar och/eller drift. Det är dock, enligt vår mening, inte svenska elkunder som skall betala sådana bidrag genom lägre tariffer vid anslutningarna i . Det finns anledning att återkomma till förhållandena för elnät, där förutsättningarna är likartade och man har samma högre kostnad. Genom att Gotlandskabeln är en del av regionnät slås i praktiken den högre kostnaden ut på kundkollektiv. En liknande konstruktion kan vara tänkbar beträffande och . Kostnaderna bör emellertid i så fall bäras av elkunder eller skattebetalare i respektive . Utredningen har erfarit att detta också delvis är fallet. betalar som systemansvarigt företag för driften av Bornholmskabeln. Därmed slås kostnaderna i praktiken ut på elkunder i hela Östdanmark. Beträffande föreligger inte samma situation – Kraftnät är ensamt systemansvarigt företag för – men den har särskilt bidragit till investeringen i den nya sjökabeln mellan och . I sammanfattning anser utredningen att det inte finns skäl att införa särskilda bestämmelser avseende nättarifferna för anslut- ningen av och elnät till det svenska elnätet. 8Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag Bedömning: Våra förslag bör inte medföra några nämnvärda kostnader eller övriga konsekvenser för det allmänna eller enskilda. Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) skall utredningen redovisa om förslagen påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda samt en beräkning av dessa konsekvenser. Om förslagen innebär samhälls- ekonomiska konsekvenser i övrigt skall även dessa redovisas. Om förslagen medför en kostnadsökning och intäktsminskning för det allmänna skall förslag till finansiering lämnas. Enligt 15 § samma förordning skall förslagens konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten och det brotts- förebyggande arbetet, sysselsättningen och den offentliga servicen, små företags förutsättningar, jämställdheten mellan kvinnor och män samt de integrationspolitiska målen bedömas. Inledningsvis kan konstateras att våra förslag främst påverkar nätmyndigheten och nätföretagen, men att också och de allmänna förvaltningsdomstolarna berörs. När det först gäller utredningens förslag om en helt ny lag om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar är det svårt att med säkerhet förutse hur ofta den kommer att tillämpas eller hur omfattande domstolsprocesser den kommer att medföra. Vi har bedömt att lagen endast kommer att tillämpas undantagsvis och att blotta hotet om dess tillämpning har en preventiv funktion. Därigenom blir inte de faktiska konsekvenserna stora och bör således inte leda till några omedelbara kostnadsökningar. Antalet processer i domstol bör inte bli fler än någon enstaka om ens det. Därför torde påverkan på domstolarnas arbetsbörda – trots förslaget om slopat prövningstillstånd – bli försumbar. Det måste dock framhållas att nätmyndighetens skyldighet att på begäran Ekonomiska och andra konsekvenser av utredningens förslag förskottera en förvaltares arvode (jfr 3 kap. 21 § i lagförslaget) samt medel för en åtgärd för anläggningens skötsel som inte kan skjutas upp ( jfr 3 kap. 11 §) innebär ökade skyldigheter att ha medel tillgängliga för myndigheten. Förslaget innebär även i övrigt att myndigheten måste organiseras för ett delvis nytt ansvarsområde. Våra förslag i de delar som avser bestämmelserna om nättariffer för regionnätet torde endast innebära relativt små förändringar av nättarifferna. Sammantaget är det fråga om en omfördelning inom kundkollektivet. Vi har inte gjort bedömningen att våra förslag kommer att påverka små företags arbetsförutsättningar varken positivt eller negativt. Våra förslag medför enligt vår bedömning inte heller några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 9.1Förslaget till lag om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar 1 § Denna lag gäller särskild förvaltning av elektriska anläggningar som används för överföring av starkström till den del de avser nätverksamhet som bedrivs med stöd av koncession. Anläggning som tillhör staten kan inte bli föremål för särskild förvaltning. Bestämmelsen i första stycket anger den föreslagna lagens tillämp- ningsområde. Lagen kan tillämpas på elektriska anläggningar som används för överföring av starkström till den del de avser nätverk- samhet som bedrivs med stöd av koncession. Begreppet elektrisk anläggning har samma innebörd som i ellagen (1997:857) vilket framgår av en särskild bestämmelse (2 §). Enligt ellagen uppdelas elektriska anläggningar i starkströmsanläggningar och svagströms- anläggningar (1 kap. 3 §). Genom begränsningen till nätverksam- het faller t.ex. opto-verksamhet utanför lagens tillämpning. Vidare är lagen inte tillämplig på icke-koncessionspliktiga nät, såsom t.ex. industrianläggningar, flygplatser och trafikområden för järnvägs- drift. Lagen kan enligt vad som sägs i andra stycket inte användas som stöd för att besluta om särskild förvaltning av en anläggning som tillhör staten. Sådan anläggning kan alltså inte bli föremål för ingri- pande enligt bestämmelserna om förvaltningsföreläggande eller tvångsförvaltning. Däremot är lagen i övrigt tillämplig på en sådan anläggning. Om en tvångsförvaltad anläggning t.ex. köps av staten, upphör alltså inte beslutet om tvångsförvaltning automatiskt. I en sådan situation kommer emellertid frågan om tvångsförvaltning normalt att tas upp till omprövning. Länsrätten har då möjlighet att med stöd av 3 kap. 3 § besluta att förvaltningen skall upphöra . Undantagsregeln avser endast anläggning som ägs direkt av staten. En anläggning som innehas av ett statligt ägt bolag kan alltså bli föremål för förvaltningsföreläggande och tvångsförvalt- ning. Något undantag för anläggning som ägs av en kommun görs inte. Det har bedömts som angeläget att de allmänna intressen som motiverar åtgärder för att trygga elförsörjningen kan tillgodoses genom en utökad statlig kontroll av kommunernas verksamhet och möjligheter till ingripanden mot dem. 2 § Med elektrisk anläggning, nätverksamhet och nätmyndighet avses i denna lag detsamma som i ellagen (1997:857). Bestämmelsen hänvisar till ellagens definition av elektriska anlägg- ningar (1 kap. 2). Det torde i praktiken sällan vålla några problem att avgöra vad som ingår i en viss anläggning.