sou · GPB379d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Ett typexempel på sådana extraordinära intäkter är de reavinster som uppkommer vid försäljning av ett kommunägt företag. Viktigt att komma ihåg här är dock att det ekonomiska läget och den ekonomiska utvecklingen under decen- niet varierat avsevärt mellan olika kommuner. För ett inte obe- tydligt antal kommuner var situationen betydligt mörkare än vad som kan utläsas av figuren. 57 Avsnittet om finanser bygger i huvudsak på (SOU 2001:57) underlag till kommittén, se Bilaga 4. Kommunernas resultaträkning 1990 99 -2,0 -4,0 -6,0 -8,0 Resultat efter skatteintäkter och finansnetto Årets resultat (förändring av eget kapital) Källa: Uppgifter från SCB. har det skett en del förändringar vad gäller landstingens ansvarsområden. Ädel-, handikapp- och psykiatri- reformerna (se avsnitt 1.5.5 och 1.5.6) innebar att ansvaret för verksamheter som varit en angelägenhet för landstingen överfördes till kommunerna som landstingsskatten sänktes i den skatteväxling som skedde. Sjukvården har dock förblivit landstingens huvudsakliga uppgift och utgör cirka 80 pro- cent av verksamheten, sett över alla landsting. Traditionellt har landstingen och länen geografiskt följts åt. har en äldre länsindelning dock uppluckrats genom att två sammanslagningar till större regioner genomförts, dels i , dels i . Dessa styrs av folkvalda ledamöter i regionfullmäktige. Regioner har också fått ansvar för sådant som staten tidigare ansvarat för via länsstyrelserna, exempelvis näringsliv, kultur, vägar och järnvägar. sköts sjukvården på av kommunen. Totalt finns därför 18 landsting, två regioner och en kommun som ansvarar för hälso- och sjukvård, men även folktand- vård, kollektivtrafik, samt vissa verksamheter inom kulturliv, hög- skole- och gymnasieutbildning, turism m.m. bildades och ersatte Kristian- stads län och . lämnade över ansvaret för sjukvården till . Tre sjukvårdsorganisationer, övriga landstingsverksamheter och delar från två länsstyrelser slogs därmed samman till en organisation. bildades , som styrs av ett direktvalt regionfullmäktige. Regionen har tagit över ansvaret för de upp- gifter som tidigare innehades av , Lands- tinget i och samt landstingsverksam- heterna i . Också landstingen har påverkats av den typ av marknads- modeller och marknadsincitament som ovan beskrivits för kommunerna.58 ändrades lagstiftningen så att det blev möjligt för landstingen att kontraktera ut verksamheter till privat entreprenad. genomfördes husläkarreformen, och infördes fri etableringsrätt för privatpraktiserande läkare – reformer som inskränktes respektive upphävdes av den social- demokratiska regeringen efter maktskiftet 1994 (2001). Marknadsstyrningen av sjukvården fortsatte emellertid, även om det finns stora regionala skillnader i synen på t.ex. privata vårdgivare. I många landsting har entusiasmen svalnat medan man i andra, särskilt de som är borgerligt styrda, aktivt stimulerat privata vårdgivare. såldes ett akutsjukhus, i , till ett vinstsyftande företag, och planer finns på att sälja ut även andra storsjukhus inom Stockholmslandstinget. tog emellertid beslut om den så kallade stopplagen, som förhindrar utförsäljning av akut- sjukhus till privata entreprenörer. I Tabell 1:23 redovisas andelen anställda i så kallade alternativa driftsformer inom landstingens hälso- och sjukvård (anställda i privat drift, enmansföretag och i offentligt ägda aktiebolag) 1993 och 2000. Det som kallas öppen och sluten hälso- och sjukvård avser det vi kanske i första hand tänker på när vi talar om vården: anställda vid polikliniker och mottagningar, dagvård, sjukhus och i 58 Avsnittet om marknadsincitament och privatisering i landstingen bygger i huvudsak på (SOU 2001:52) underlag till kommittén, se Bilaga 4. detta sammanhang även sjukhem.59 Tillägget annan hälso- och sjukvård i anslutning till kategorin för tandvård avser sådant som medicinska laboratorier, sjukgymnaster, arbetsterapeuter och dylikt. Av tabellen framgår att tillskottet av privatanställda var omfattande i bägge sektorerna och att den procentuella ökningen, , är jämförbar med den som vi tidigare redovisat för kommunerna. Andel verksamma i alternativa driftformer inom lands- tingens hälso- och sjukvård samt den procentuella ökningen i alternativ drift, Öppen och sluten hälso- och Tandvård och annan hälso- och Källa: Trydegård (2001). Landstingen drabbades i likhet med kommunerna ekonomiskt av utvecklingen på arbetsmarknaden och det krympande skatteunder- lag som följde. Landstingssektorns resultat har också, såsom framgår av Figur 1:12, varit negativt under större delen av decen- niet. Noterbart är att så var fallet trots att landstingens netto- kostnader successivt minskade . De avgiftshöj- ningar som genomförts inom hälso- och sjukvården under 1990- talet (se avsnitt 1.5.4) har inte påverkat utvecklingen nämnvärt, då de totalt sett spelar en relativt blygsam roll som finansieringskälla. Höjda avgifter syftar sannolikt mer mot att påverka konsumtion och efterfrågan på ett sätt som minskar kostnaderna. Höjningar av olika avgifter kan därför bli mycket kännbara för människor i 59 Sjukhemmen sorterar formellt under den primärkommunala äldreomsorgen, men har ej kunnat separeras i analyserna. Totalt handlar det om cirka 20 av samtliga an- ställda i sektorn. behov av vård, utan att dessa avgifter för den skull ökar lands- tingens inkomster i nämnvärd grad. Landstingens resultaträkning 1990 99 -1,0 -2,0 -3,0 -4,0 -5,0 -6,0 -7,0 Resultat efter skatteintäkter och finansnetto Årets resultat (förändring av eget kapital) Landstingssektorns samlade resultat har varit negativt , och även det finansiella sparandet (det vill säga saldot mellan in- komster och utgifter) har varit negativt . Detta innebär att många landsting i högre grad än tidigare tvingats använda fonderade medel eller ta lån för att finan- siera den löpande verksamheten. anger dock att hälften av landstingen har goda möjligheter att klara det av regeringen uppställda balanskravet 2001 (2000). Framför allt är det de tre storlandstingen/regionerna , och som hade stora underskott och som också kommer att ha svårt att klara balans- kravet utan betydande kostnadsminskningar och/eller skattehöj- ningar. Negativ tillväxt, massarbetslöshet och rekordartade ökningar av budgetunderskottet utmärkte 1990-talets ekonomiska kris. För- ändringar och beslut i vår omvärld påverkade otvivelaktigt den ekonomiska och politiska utvecklingen . Men med undantag för saknar djupet och omfattningen av krisen motstycke bland de mest utvecklade industriländerna. Detta talar starkt för att beslut och processer på nationell nivå var av avgörande betydelse för krisens förlopp. Även om det i efterhand kan vara fruktbart att värdera såväl konsekvenserna av olika beslut som storleken på det besluts- utrymme som förelegat, inte minst som underlag och vägledning för den framtida ekonomiska politiken, ligger en sådan analys utanför kommitténs mandat. Vad som ur välfärdsperspektiv bör framhållas är dock att den makroekonomiska utvecklingen på ett mycket påtagligt sätt kom att påverka välfärds- utvecklingen. Detta gäller såväl för de välfärdspolitiska systemens resurser som för de enskilda individerna. Arbetslösheten drabbade alla befolkningsgrupper, men för utsatta gruppers välfärdsutveck- ling innebar den utdragna sysselsättningskrisen särskilda påfrest- ningar. Kommitténs slutsats är att när viktiga makroekonomiska beslut ska fattas, finns det all anledning att noga beakta kon- sekvenserna för välfärdsutvecklingen i den vida mening den givits i det här bokslutet. Sammantaget framstår det som en mycket ange- lägen uppgift att närmare utreda på vilket sätt makro-ekonomiska vägval bidrog till den djupa sysselsättningskris, som kom att slå så hårt mot den svenska välfärden.