sou · GPB331 · 2002-01-01 00:00:00 — Begreppet har på den statliga sidan använts för att markera att andra, vidare hänsyn, så- som sysselsättnings-, närings, försvars- och säkerhetspolitiska inte fick tas av myndigheterna själva38. Enligt 11 § UF skulle det anbud antas som med beaktande av samtliga affärsmässigt betingade om- ständigheter var att anse som förmånligast. I RRV:s kommentarer till bestämmelsen angavs bl.a. att en sam- manvägning av de faktorer som påverkar anbudsprövningen måste ske med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall så att de fördelar och nackdelar som är förbundna med de särskilda anbuden beaktas. En totalkostnadsbedömning skulle göras. Kommande drifts-, underhålls- och förrådskostnader, rese- och utbildnings- kostnader för myndighetens personal m.m. måste, enligt RRV, beaktas. Hänsyn behövdes även tas till andra affärsmässigt be- tingade omständigheter, t.ex. sådana omständigheter rörande an- budsgivaren som tidigare erfarenheter av denne, hans möjligheter att lämna service samt hans tekniska och ekonomiska resurser, hans insikt och erfarenhet samt vederhäftighet och pålitlighet när det gäller att fullgöra åtaganden. Priset fick, enligt RRV, vägas även mot dessa omständigheter. Det erbjudna priset kunde, enligt RRV, givetvis ibland vara ensamt avgörande för ett anbuds antagande. Så var, enligt RRV, ofta fallet när upphandlingen avsåg en standard- vara. 1973:73, s. 50 ff. UR överensstämde i allt väsentligt med UF. Upphandling skulle även enligt UR ske med utnyttjande av de konkurrensmöjligheter som fanns och med iakttagande av affärsmässighet och objektivitet. I anvisningarna till 3 § UR angavs bl.a. att en myndighet skall iaktta affärsmässighet vid sin upphandling. Begreppet affärsmässig- het kunde, enligt anvisningarna, ha skiftande innebörd beroende på förhållandena i det enskilda fallet. Det inrymde därför alla de hän- synstaganden som måste göras för att upphandlingen skall bli så ekonomisk och ändamålsenlig som möjligt för myndigheten. Enligt 15 § första stycket UR skulle det anbud antas som i be- aktande av samtliga affärsmässigt betingade omständigheter var att anse som förmånligast, om ej annat följde av 18 §. Enligt anvis- ningarna till 15 § rörande innebörden av begreppet samtliga affärs- mässigt betingade omständigheter var det inte möjligt att göra en fullständig uppräkning av alla de omständigheter som kunde kom- ma i fråga i olika upphandlingssituationer. En sammanvägning av de faktorer som påverkar anbudsprövningen måste, enligt anvisning- arna, ske med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall och innebära en så fullständig avvägning som möjligt av de fördelar och nackdelar som är förbundna med de skilda anbuden. 3.3Den nuvarande regleringen i 3.3.1LOU – en anpassning till EG-regler trädde i kraft och ersatte därmed UF och UR. infördes i syfte att anpassa de svenska upphandlings- reglerna till reglerna i . hade genom detta avtal åtagit sig att införa regler motsvarande den Europeiska gemen- skapens (EG) regler om den offentliga upphandlingen inom den inre marknaden. Genom skapades förutsättningar för en gemensam marknad för den offentliga upphandlingen inom hela EG och EES-området. Till grund för låg de direktiv som reglerade den offentliga upphandlingen inom EG och vad som överenskommits i förhandlingar mellan EG och den Europeiska frihandelssammanslutningen EFTA. I samband med det svenska EU-medlemskapet 1995 gjordes endast marginella ändringar i lagen. innebar en omdaning i flera viktiga avseenden av det system som dittills gällt i . Den svenska upphandlingen hade redan tidigare förestavats av konkurrens, icke-diskriminering och objektivitet. I dessa avseenden innebär lagen inget nytt och upp- handlingen skulle även i fortsättningen genomföras affärsmässigt. Förändringarna låg snarare i de medel som anbefalldes och tillhandahölls i för uppnående av målsättningarna. Stundom utgörs dessa av tämligen omfattande detaljregleringar i en upp- handlings olika skeden. Huvudsyftet var att behandla alla leveran- törer lika. En väsentlig ändring från tidigare var uppdelningen av anbudsprövningen i en kvalifikationsfas, som gäller leverantörernas kvalifikationer, och en utvärderingsfas som enbart tar sikte på själva anbudsprövningen. EG-direktiven avser endast de större upphandlingarna, de som överstiger vissa s.k. tröskelvärden. Upphandlingar under dessa värden - s.k. förenklade upphandlingar som regleras i lagens sjätte kapitel - är inte detaljreglerade i samma utsträckning. Sådana upp- handlingar är upphandlingar av varor, s.k. A-tjänster och bygg- entreprenader under de angivna tröskelvärdena och upphandlingar oavsett värde av s.k. B-tjänster. Lagens huvudprincip, dvs. bestäm- melsen i 1 kap. 4 § om affärsmässighet och bestämmelserna om överprövning och skadestånd tillämpas dock även på de för- enklad upphandling, urvalsupphandling och direktupphandling. Affärsmässighetsbegreppet återfinns som nämnts inledningsvis i 1 kap. 4 § . Någon definition av begreppet finns inte. Det fanns dock redan i 3 § UF och UR och överfördes med samma innehåll från dessa författningar till förstnämnda paragraf. Huvudregeln om affärsmässighet kompletteras främst genom bestämmelserna 1 kap. 17-18 §§ samt 1 kap. 22 § och 6 kap. 12 § . Bestämmelsen i 1 kap. 17 § gör det möjligt att ställa vissa angivna krav på leverantörerna (uteslutningskriterier och kvalifika- tionskriterier) avseende t.ex. deras ekonomiska ställning, deras kapacitet och deras vandel i fråga om yrkesutövningen. Större krav än som anges i bestämmelsen får inte ställas. Av 1 kap. 18 § framgår på vilka sätt en leverantör kan visa att han uppfyller ställda krav enligt 1 kap. 17 § genom intyg o.dyl. I 1 kap. 22 § anges de grundläggande kraven på hur prövningen av anbud skall gå till och vilket anbud som får antas. Närmare bestämt gäller att det anbud skall antas som antingen är det ekonomiskt mest fördel- aktiga med hänsyn till samtliga angivna omständigheter eller det som har lägst anbudspris. I 6 kap. 12 § finns en motsvarande bestämmelse för prövning av anbud vid förenklad upphandling. Nämnda bestämmelser anses grundläggande för att en fri kon- kurrens skall uppnås. Regeln om lägsta pris är enkel att tillämpa för såväl anbudsgivare som leverantör. Den passar emellertid inte i många upphandlingar där man vid bedömningarna måste ta hänsyn till fler faktorer än priset. Hänvisningen till det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet gör att den upphandlande enheten redan från början måste göra klart för sig hur olika omständigheter kan värderas i ekonomiska termer. Enheten bör redan vid upphandling- ens början så långt möjligt värdera kring omständigheternas ekono- miska betydelse. I Karnov39 kommenteras bestämmelsen enligt följande: Här anges att upphandling skall ske i konkurrens, affärsmässigt och objektivt. Därmed är bestämmelsen ett utflöde av reglerna om de fyra friheterna och icke-diskrimineringsregeln i . Eftersom regeln gäller för all upphandling innebär detta att även de i övrigt nationellt grundade reglerna i 6 kap. här får en anknytning till de övergripande reglerna i . Objektivitetskravet framgår av förbudet mot ovidkommande hänsyn. Konkurrenskrav- et uttrycks så att de konkurrensmöjligheter som finns skall utnytt- jas, varmed avses att den marknad skall uppsökas som finns för den upphandling som görs. Detta innebär att den totala marknaden inte alltid behöver uppsökas. Avgränsningen får, inom givna regler i de efterföljande kapitlen och med hänsyn till kraven på affärs- mässighet, göras från fall till fall beroende av upphandlingens stor- lek och kompetenskraven för varje enskilt kontrakt. I en upphand- ling skall den upphandlande enheten i alla delar bete sig affärs- mässigt. I affärsmässigheten ligger också att den upphandlande enheten inte bör uppställa krav som kan innebära en begränsning av konkurrensen. I ett fall hade en upphandlande enhet begärt av an- budsgivarna att de i sina anbud skulle specificera sina kostnader, enligt en till förfrågningsunderlaget fogad kostnadsspecifikation 39 i Karnov /98, s. 1412. innefattande kostnader för administration, lärare och instruktörer. Länsrätt och Kammarrätt ansåg att ett sådant krav var otillåtet. Upphandlingen skulle därför göras om. Den upphandlande enheten fullföljde sin talan till Regeringsrätten. Regeringsrätten ansåg att kravet på en sådan specifikation var konkurrensbegränsande och avslog den upphandlande enhetens överklagande (RÅ 1997 ref. 40). I Offentlig upphandling – en lagkommentar40 är författarna kritiska mot portalparagrafens utformning. De anser att bestämmelsen i 1 kap. 4 § borde knytas till gemenskapsrättens krav och definitioner. Kopplingen till EG-direktiven är alltför otydlig, alldeles särskilt som paragrafen är lagens huvudregel. Enligt kom- mentaren är principerna om icke-diskriminering, öppenhet, förut- sebarhet, likabehandling, ömsesidigt erkännande, proportionalitet m.fl. principer som har skyldighet att följa för att garantera de fyra friheterna i syfte att nå en gemensam inre marknad. Enligt kommentaren täcker bestämmelsen endast nödtorftigt dessa krav, som den, med hänsyn till innebörden av begreppet affärsmässighet, begränsar handlingsfriheten för den upphandlande enheten att, i den utsträckning gemenskapsrätten medger, ta alla de hänsyn vid upphandlingen som den anser lämpliga. Enligt kommentaren vore det olyckligt om de upphandlande enheterna och domstolarna med hänvisning till begreppet affärs- mässighet gör tolkningar som avviker från tolkningar på området inom gemenskapsrätten eller i tolkningen lägger in allt som de anser följa av ett allmänt språkbruk utan att inse att affärsmässighet enligt 1 kap. 4 § är ett begrepp med en viss innebörd. 3.3.5Affärsmässighetsbegreppet och kravet på en effektiv offentlig upphandling Konkurrens ingår i begreppet affärsmässighet enligt 1 kap. 4 § . Marknadsekonomin bygger på att det finns konkurrens mel- lan företagen. Konkurrensen stärker det svenska näringslivets för- 40 Rikes lag, kommentarer, Offentlig upphandling, , , 1998, lagbokskommentaren, uppl. 1:2, s. 40-41. måga att hävda sig på internationella marknader och den stimulerar till bättre användning av samhällets resurser. Ett ökat konkurrens- tryck kommer konsumenterna tillgodo genom att priserna pressas och genom att utbudet av varor och tjänster blir större och mer varierat. Kravet i nämnda bestämmelse på ett utnyttjande av de konkurrensmöjligheter som finns innebär ett krav på att aktivt söka konkurrens. Kravet på objektiv handläggning av upphand- lingsärenden måste också beaktas i sammanhanget. Det får inte uppkomma en snedvriden konkurrens. Upphandlingen skall genomföras affärsmässigt och utan ovidkommande hänsyn, dvs. En sådan handläggning syftar till att åstadkomma kon- kurrens på lika villkor och utgör sålunda en viktig förutsättning för att den upphandlande enhetens uppträdande i upphandlings- sammanhang skall åtnjuta förtroende. I kravet på affärsmässig upphandling ligger att enheten skall göra en så ekonomiskt bra affär som möjligt. Detta krav är väl inarbetat i svensk förvaltning och leder i sig till en strävan hos handläggarna att göra så ekonomiskt goda affärer som möjligt för myndigheten. 3.4Stämmer affärsmässighetsbegreppet överens med gemenskapsrätten? Samtliga EG-direktiv hänvisar i sina ingresser till att de tillkommit under beaktande av EG-fördraget . Fördraget innehåller visserligen inga speciella regler för offentlig upphandling. Däremot innehåller det vissa grundläggande krav som måste uppfyllas av medlemsstaterna även vid offentlig upphandling. Detta gäller iakt- tagandet av de fyra friheterna dvs. rätten till fri rörlighet mellan medlemsländerna av personer, varor, tjänster och kapital. Art. 23 i den konsoliderade versionen av fördraget (Amsterdam- fördraget) innehåller rätten till fri rörlighet av varor och art. 28 för- bud mot kvantitativa restriktioner avseende import samt åtgärder med motsvarande verkan. Art. 30 möjliggör undantag härifrån bl.a. till skydd för människors och djurs liv och hälsa och växters bevar- ande. Art. 49 m.fl. bestämmelser behandlar frihet att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen. Art 95 är av särskilt intresse när det gäller miljöfrågor. I punkt 3 åläggs kommissionen att i sina förslag om hälsa, säkerhet samt miljö- och konsumentskydd utgå från en hög skyddsnivå och särskilt beakta ny utveckling som grundas på vetenskapliga fakta. Som ett utflöde av de fyra friheterna följer principerna om lika- behandling och icke-diskriminering, öppenhet, förutsebarhet, ömse- sidigt erkännande och proportionalitet. Ett av de viktigaste inslagen i EG:s reglering av den offentliga upphandlingen är att den skall ske på marknadens villkor och att det är marknaden som kan ge de billigaste och bästa villkoren. Till det hör att upphandling skall ske öppet och utan särbehandling samt affärsmässigt och i konkurrens. Affärsmässigheten uttrycks genom kravet på att grunden för an- tagande av ett anbud skall vara antingen det ekonomiskt mest för- delaktiga anbudet med hänsyn till olika kriterier beroende på kon- traktets art eller det lägsta priset. Art 249 i EG-fördraget överlåter åt de nationella lagstiftande organen att bestämma form och tillvägagångssätt för införlivningen av direktiven med nationell rätt. Direktiven kan ses som ett förtydligande av de fyra friheterna och andra principer enligt EG-fördraget. I svensk rätt har upphand- lingsdirektiven införlivats genom . Aktuella i sammanhanget är när det gäller upphandling inom den klassiska sektorn de tre procedurdirektiven varudirektivet 93/36/EEG, byggdirektivet 93/37/EEG, tjänstedirektivet 92/50/EEG samt ändringsdirektivet 97/52/EG och det första rättsmedelsdirektivet 89/665/EEG.41 Procedurdirektiven är sinsemellan likartat uppbyggda. När det gäller upphandling inom försörjningssektorn är det för- sörjningsdirektivet 93/38/EEG, ändringsdirektivet 98/4/EG och det andra rättsmedelsdirektivet 92/13/EG som är aktuella.42 41Rådets direktiv /36/EEG av om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor (EGT L199, 09.08.1993, s.1-53, Celex nr 31993L0036), rådets direktiv /37/EEG av om samordning av förfaranden vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten (EGT L199, 09.08.1993, s. 54-83, Celex nr. Rådets direktiv /50/EEG av om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster (EGT/209, 24.7.1992, p. 1- 24, Celex nr 31992L0050), och rådets direktiv /52/EG av om ändring av direktiven /50/EEG, 93/36/EEG och 93/37/EEG om sam- ordning av förfarandena vid tilldelning av kontrakt vid offentlig upphandling av tjänster, varor samt bygg- och anläggningsarbeten (EGT L328, 28.11.1997, s. 1-59, Celex nr 311997L0052) och rådets direktiv /665/EEG av om samordning av lagar och andra författningar för prövning av offentlig upphandling av varor och bygg- och anläggningsarbeten (EGT L395, 30.12.1989, s. 33-35, Celex nr 31989L0665). 42Rådets direktiv /38/EEG av om samordning av upphandlings- förfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekom- munikationssektorerna (EGT L199, 09.08.1993, s. 84-138, Celex nr 31993L0038), Europa- parlamentets och rådets direktiv /4/EG av om ändring av direktiv /38 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom Art 12 i EG-fördraget innehåller krav på icke-diskriminering på grund av nationalitet. Krav får vid offentlig upphandling inte ställas som endast svenska företag känner till eller kan utföra. har vidare slagit fast att det inom gemenskaps- rätten gäller en allmän likabehandlingsprincip utöver de uttryckliga bestämmelser som återfinns i fördragen. Likabehandlingsprincipen, som är tillämplig vid all upphandling, såväl över som under tröskel- värdena, innebär att alla leverantörer skall ges så lika förutsättning- ar att delta som möjligt. Således måste den upphandlande enheten se till att lika information lämnas till alla leverantörer och att infor- mationen finns tillgänglig för alla leverantörer . Detta kommer bl.a. till uttryck i reglerna om annonsering. Det får inte uppkomma en snedvriden konkurrens, vilket framgår av kravet på att upphandlingen skall genomföras affärsmässigt och utan ovid- kommande hänsyn, dvs. I detta sammanhang kan nämnas att i art 87 i EG-fördraget finns förbud mot otillåtna statsstöd. Oförenligt med gemenskapsrätten är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vad slag det må vara, som snedvrider eller hotar snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, om det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Med statsstöd förstås bidrag inte bara från staten utan också från kommun, landsting m.fl. Det kan inte uteslutas att ett ensidigt gynnande av en lokal leverantör oavsett om det sker genom upphandling eller ej, kan anses som brott mot denna artikel. Med krav på öppenhet eller transparens följer skyldigheten för den upphandlande enheten att lämna information om upphandlingar och det praktiska tillvägagångssättet vid dessa. Leverantörerna har rätt att få tillgång till denna information så att de i förväg får kännedom om förutsättningarna för upphandlingen. Viktiga exem- pel på öppenhet är krav på att förfrågningsunderlaget ska vara full- ständigt och tydligt, att utvärderingskriterierna om möjligt skall vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna (EGT L101, 01.04.1998, s. 1- 16, Celex nr 31998L0004) och rådets direktiv /13/EEG av om samordning av lagar och andra författningar om gemenskapsregler om upp- handlingsförfaranden tillämpade av företag och verk inom vatten- energi-, transport- och telekommunikationssektorerna (EGT L76, 23.3.1992, s. 14-20, Celex nr 31992L0013). vara rangordnade och att annan viktning eller betygsättning av kriterierna så långt möjligt skall framgå för leverantörerna. Av ingressen till varu- och byggdirektivet följer att den information som lämnas till leverantörerna vid annonseringen rörande varor och byggentreprenader skall vara adekvat. Detsamma anses också gälla för information som lämnas genom förfrågningsunderlaget. Upp- handling av tjänster skall i största möjliga utsträckning behandlas på samma sätt. Av kravet på öppenhet följer att alla leverantörer skall ha rätt att delta i upphandlingen. I finns ett antal bestämmelser som syftar till att tillgodose kravet på öppenhet. Enligt 1 kap. 22 § och 6 kap. 12 § skall den upphandlande enheten i förfrågningsunderlaget eller i annons- en om upphandling ange vilka omständigheter den tillmäter be- tydelse. Omständigheterna skall om möjligt anges efter angelägen- hetsgrad med den viktigaste först. Enligt för offentlig upphandling (NOU) skall bestäm- melsen läsas restriktivt och endast när det inte är möjligt att redan i annonsen eller förfrågningsunderlaget ange någon rangordning får man avstå från detta. Enligt NOU måste rangordningen ha gjorts av den upphandlande enheten innan anbuden skall jämföras. För att åstadkomma en rättvis jämförelse av anbuden krävs ofta också någon form av viktning och betygssättning av kriterierna. För att anbudsgivarna skall kunna lämna så ändamålsenliga anbud som möjligt är det, enligt NOU, angeläget att en sådan viktning och betygssättning framgår av förfrågningsunderlaget.43 En kravspecifikation får som nämnts inte riktas mot en viss leverantör. I 1 kap 16 a § finns en bestämmelse om bl.a. inne- hållet i inbjudan att lämna anbud. Kraven på annonsinnehåll styrs av förordningen (1998:77) om annonser. Under tröskelvärdena saknas sådan styrning och man får falla tillbaka på de allmänna principerna. I föreskrifterna till UF och an- visningarna till UR ställdes krav på ett klart och tydligt förfråg- ningsunderlag. Sådana bestämmelser saknas visserligen i men bestämmelser finns om hur förfrågningsunderlaget skall vara ut- format bl.a. i 1 kap. 12 och 13 §§ som rör hänvisning till tekniska specifikationer m.m. Bestämmelser finns också om att enheten skall lämna ut förfrågningsunderlaget till leverantör efter det att underlaget begärts (2 kap. 14 §, 3 kap. 18 §, 43 Sammanfattning av NOU info 1996 s. 20. 4 kap. 19 § och 5 kap. 20 § ). Enligt 6 kap. 6 § har en leverantör som inte tillfrågats rätt att på begäran få förfrågnings- underlaget på samma villkor som andra leverantörer. Med ömsesidigt erkännande förstås att intyg, certifikat, betyg och annan dokumenterad behörighet som utfärdats av en medlemsstats myndigheter skall gälla i upphandlingsärenden också hos myndig- heter i övriga medlemsstater. Detta kommer till uttryck i 1 kap. 18 § tredje stycket , enligt vilket en leverantör som är regi- strerad i ett EES-lands officiella förteckning över godkända leve- rantörer skall anses uppfylla de krav som kan ställas med stöd av 1 kap. 17 § första stycket 1-3 . Bestämmelsen har betydelse även vid förenklade upphandlingar för tillämpningen av 6 kap. 9 § . Med proportionalitet vid upphandlingar förstås att större krav på leverantören eller leveransen inte får ställas än som behövs och är ändamålsenligt för den aktuella upphandlingen. Kraven skall ha ett naturligt samband med och stå i proportion till det behov som skall täckas. En leverantör kan således inte diskvalificeras på grund av en uppgift som inte är relevant för den aktuella upphandlingen eller rimligen inte är av väsentlig betydelse. Proportionalitetsprincipen har kommit till direkt uttryck i i 1 kap. 16 c §, enligt vilken bestämmelse en upphandlande enhet vid upphandling enligt 2 och 5 kap. får begära att endast sådana upplysningar om en leverantör lämnas som avses i 1 kap. 17 och 18 §§ och som behövs med hänsyn till vad som skall upp- handlas. Härigenom tillgodoses kravet på proportionalitet vad gäller krav på leverantören. I 3 § UF och UR fanns en bestämmelse enligt vilken myndig- heten vid upphandling skulle särskilt beakta att kraven på kvalitet och prestanda inte ställs högre än vad som behövs i varje särskilt fall. Avsikten var att hindra överkvalitet och andra fördyringar i upphandlingen. Bestämmelsen hindrade också att för höga krav ställdes i syfte att utestänga leverantörer. En motsvarande bestäm- melse finns inte i . I förarbetena till LOU44 konstaterade regeringen att den grund- läggande uppfattningen om hur en upphandling skall göras inte skiljer sig mellan och EG. Regeringen menade att upphand- lingen enligt båda regelverken skall ske affärsmässigt, i konkurrens och på ett icke-diskriminerande sätt. Skillnaderna i och EG ansågs av regeringen snarare ligga i sättet att uppnå dessa mål. Kravet på konkurrens enligt 1 kap. 4 § uppnås enligt regeringen genom kravet på internationell annonsering. Bestäm- melsen i 1 kap. 4 § att upphandlingar skall göras utan ovid- kommande hänsyn innehåller också, enligt regeringen, det centrala moment för upphandlingen på den europeiska marknaden som omfattas av principen om icke-diskriminering. Regeringen konsta- terade att denna princip kan sägas ligga till grund för den mycket detaljerade direktivreglering som beslutats inom EG och som blev tillämplig för svensk del genom . Direktivreglerna syftar, enligt regeringen, till att försvåra möjligheterna att i upp- handlingen gynna eller missgynna vissa leverantörer på ett obe- hörigt och därmed konkurrenssnedvridande sätt. I samband med genomgång av hur in- förlivat EG-direktiven om offentlig upphandling i har kom- missionen inte funnit affärsmässighetsbegreppet strida mot gemen- skapsrätten. Vid denna genomgång har tjänstemän inom framfört att det svenska affärsmässighetsbegreppet skall tolkas i ljuset av gemenskapsrätten. Detta innebär att de ovan nämnda grundläggande principerna i gemenskapsrätten som åter- finns i EG-fördraget skall läsas in i 1 kap. 4 § även om dessa principer inte finns uttryckligen formulerade. Enligt uppgift från svenska regeringstjänstemän har företrädare för kommissionen, efter s.k. paketmöten avslutat sin granskning av införlivande av upphandlingsdirektiven och därmed ansett att direktiven har införlivats i svensk rätt.