sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Han anför att det kan ifrågasättas huruvi- da de skyldigheter som åvilar importören enligt 10 kap. 1 § YGL är till- räckligt långtgående och att man skulle kunna tänka sig en skyldighet för importören att förutom sitt eget namn även ange när exemplaren förts in i landet. Slutligen kan nämnas att JK i framställningen anger att också en annan fråga som kan förtjäna att närmare övervägas är hur man skall se på såda- na fall då en förlaga till en film eller ljudupptagning skapats i och de för spridning avsedda exemplaren sedan tillverkats utomlands och im- porterats hit. Det kan enligt JK ifrågasättas om regeln i 3 kap. 13 § YGL är tillämplig i denna situation eftersom regeln gäller för exemplar som framställs i landet. JK har även senare skrivit till regeringen om problem vid tillämpningen av YGL. I en skrivelse av rubricerad Angående vissa problem vid tillämpningen av främst yttrandefrihetsgrundlagen (Ju dnr 97/1925) anför JK bl.a. att de frågor som togs upp i den tidigare behandla- de promemorian inte förlorat i aktualitet utan att problemen snarare ac- centuerats. Till belysning av de svårigheter som uppkommer vid ingripan- den mot otillåtna yttranden i grundlagsskyddade medier överlämnade JK tillsammans med skrivelsen en promemoria av rubri- cerad Angående Justitiekanslerns ärenden 36–98–33 och 187–98–33 rör- ande tryck- och yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp. I förundersökningarna i de angivna ärendena togs i beslag ett stort antal cd-skivor, något videoband samt affischer, tidningar, flygblad, posters, klistermärken och dekaler med misstänkt rasistiskt innehåll. Även tröjor och T-shirts med tryckta rasistiska symboler togs i beslag. Ingen av utred- ningarna ledde till åtal för hets mot folkgrupp. I promemorian anförs bl.a. följande: Sammanfattningsvis kan det konstateras att samtliga de beslagtagna CD-skivorna saknat ursprungsbeteckningar enligt 3 kap. 13 § YGL. I vart fall flertalet av skivorna har införts från utlandet varför skyldighet att ange fullständiga ursprungsuppgifter inte heller synes ha förelegat. I de fall det funnits årtalsuppgifter på skivorna synes dessa ha avsett produktionsåret för inspelningen, vilket inte är detsamma som årtalet för framställningen av upplagan. Avsaknaden av ursprungsuppgifter har lett till att Justitiekanslern som åklagare inte ansett sig kunna styrka att preskription inte inträtt. Också de affischer, tröjor och dekaler som tagits i beslag har saknat uppgifter till ledning för bedömningen av preskriptionsfrågan. I intet fall har sålunda uppgiftsskyldigheten enligt 4 kap. 2 § tryckfrihetsför- ordningen fullgjorts. Beträffande tröjorna har dessutom den komplika- tionen förelegat att texten och bilderna på dem anbringats med hjälp av en ny teknik som kan vara att jämställa med tryckning men inte behö- ver vara det, allt enligt sakkunnigutlåtande från Statens kriminalteknis- ka laboratorium. Huruvida tekniken är att jämställa med tryckning får uteslutande avgöras med utgångspunkt i om det framställts ett större antal exemplar eller inte. Någon uppgift om vem som framställt ex- emplaren har dock inte lämnats, vilket omöjliggjort närmare efterforsk- ningar rörande antalet framställda exemplar. Som ytterligare exempel på svårigheter vid ingripanden mot otillåtna ytt- randen i grundlagsskyddade medier hänvisade JK i sin skrivelse av till en förundersökning som då fortfarande pågick och där åtal ännu inte väckts. I ärendet hade husrannsakan verkställts hos ett före- tag och 1 200 olika videogram med skildringar av sexuellt våld eller tvång hade tagits i beslag. Det helt övervägande antalet videogram innehöll gro- va skildringar. Samtliga videogram saknade uppgifter som utvisade när, var och av vem exemplaren framställts och syntes med några få undantag vara framställda utomlands. Beträffande vissa av videogrammen hade om- slaget försetts med uppgifter om den som producerat filmen och i en del fall också om produktionsåret för filmen som sådan. Någon utgivare hade inte utsetts. I avsaknad av ursprungsuppgifter och mot den misstänktes invändningar om preskription hade JK inte ansett det vara möjligt att styr- ka att videogrammen lämnats ut för spridning inom preskriptionstiden. Beslaget hade därför hävts i sina huvuddelar och endast ca 200 titlar fanns kvar i beslag vid tiden för skrivelsen. JK anförde vidare bl.a. att det regelmässigt är så att ursprungsuppgifter är av avgörande betydelse när man skall bedöma fil- mer, ljudupptagningar m.m. tidigast kan ha lämnats ut för spridning efter- som någon annan utredning om detta, bortsett från den misstänktes upp- gifter, normalt inte kan åstadkommas. JK angav också att den särskilda regeln om att videogram i vissa fall inte skall anses ha lämnats ut för spridning förrän skyldigheten att lämna pliktexemplar fullgjorts sällan är tillämplig på grund av att upplagor av videogram med våldsskildringar är så begränsade. Enligt JK syntes oftast endast enstaka exemplar tas in till landet för uthyrning. Slutligen kan nämnas att JK konstaterade att ursprungsuppgifter saknas och att detta förhållande utnyttjas i betydande utsträckning för att framföra invändningar om preskription. 8.5JK:s förslag om beräkning av preskrip- tionstid I sin framställning av (bilaga 2 till detta betänkande) fö- reslår JK att det skall införas en presumtionsregel i YGL. Med beaktande av de grundlagsändringar som trädde i kraft innebär regeln att om ett yttrandefrihetsbrott har förövats i en teknisk upptagning som saknar någon av de i 3 kap. 13 § första stycket YGL föreskrivna ur- sprungsuppgifterna skall, såvitt annat inte framgår av omständigheterna, upptagningen anses ha lämnats ut för spridning när den påträffades. JK anför att en sådan regel i praktiken skulle få betydelse i fall då ex- emplar av en upptagning utan ursprungsuppgifter påträffas hos en spridare och det inte kan utredas vem som låtit framställa upptagningen. Kan spri- daren lämna rimliga upplysningar till ledning för bedömningen av när upptagningen har lämnats ut för spridning eller framkommer det annars under utredningen att upptagningen hade lämnats ut för spridning innan den påträffades, kan presumtionen brytas. JK betonar att regeln inte inne- bär någon förlängning av YGL:s särskilda preskriptionstider och att den inte heller föranleder att ansvarsfördelningen enligt 6 kap. YGL ändras, utan att regeln endast innebär en presumtion i fråga om utgångspunkten för beräkningen av preskriptionstiderna och endast för sådana fall där fö- reskriven uppgiftsskyldighet inte har fullgjorts. Det anges också att om det kan klarläggas vem som är utsedd till utgivare eller vem som har låtit framställa upptagningen bör presumtionsregeln gälla också i förhållande till denne. JK uttalar att det enligt hans mening finns klara fördelar med den före- slagna bestämmelsen bortsett från de vinster som kan uppstå i den praktis- ka hanteringen. En fördel anges vara att regeln kan förväntas öka benä- genheten att lämna pliktexemplar enligt pliktexemplarslagen för att på så sätt åstadkomma en utgångspunkt för preskriptionstiden. Som en annan väsentlig fördel anges att regeln skulle ge större eftertryck åt skyldigheten att ange ursprungsuppgifter och utse utgivare eftersom den ökade risken med att sprida upptagningar utan ursprungsuppgifter kan antas leda till att spridarna i ökad utsträckning kommer att begära att ursprungsuppgifter framgår av de upptagningar som de beställer. JK anger att med uttrycket när upptagningen påträffades bör förstås den tidpunkt då exemplaren faktiskt påträffades som t.ex. vid en husrann- sakan eller i samband med en konsert eller liknande. JK behandlar även några invändningar som kan framföras mot försla- get. Som en sådan invändning anges att spridaren/importören av anonyma exemplar drabbas av en nackdel som kan ifrågasättas från yttrandefrihets- rättsliga utgångspunkter. JK anser emellertid att denna nackdel inte bör överdrivas eftersom spridaren har kunskap om att han faktiskt tar befatt- ning med en upptagning som saknar de föreskrivna uppgifterna och att han därmed löper en risk. När det gäller övriga personer i ansvarskedjan, dvs. de som i egenskap av utgivare m.m. har att ansvara för yttrandefrihetsbrott före spridaren, anges att de bör ha uppgifter om när upptagningen lämna- des ut för spridning och därigenom lätt kunna häva presumtionen. För den som låter framställa upptagningen respektive importören gäller vidare att de har möjlighet och skyldighet att utse en utgivare som främst skall svara för upptagningens innehåll. JK anger att sett från dessa utgångspunkter kan nackdelen för dem som har att ansvara för yttrandefrihetsbrott enligt ansvarskedjan inte anses särskilt påtaglig. Som en mera allvarlig invändning som kan riktas mot förslaget nämns att det i viss mån får retroaktiv effekt, särskilt i förhållande till sådana exemplar som lämnats ut för spridning före ikraftträdandet av YGL och där ansvaret för eventuella yttrandefrihetsbrott numera är preskriberat. För att inte sådana exemplar skall falla under presumtionsregeln bör det enligt JK införas en särskild övergångsbestämmelse. Den nya regeln bör däremot enligt JK kunna tillämpas på exemplar av yngre upplagor som finns på marknaden vid ikraftträdandet. Detta eftersom exemplar som framställts efter YGL:s ikraftträdande skall vara försedda med ursprungsuppgifter och det endast är fråga om en presumtionsregel. Avslutningsvis kan nämnas att JK som en mera allmän synpunkt anger att det över huvud taget kan sättas i fråga om syftet med regleringen i YGL kräver att upptagningar som helt saknar sådana uppgifter på vilka hela ansvarssystemet och därmed också skyddsreglerna egentligen vilar skall få spridas på samma sätt och i hägnet av samma skydd som upptagningar med föreskrivna uppgifter. Vid remissbehandlingen av JK:s framställning av blev remissutfallet i huvudsak positivt. Regeringen gick dock inte vidare med förslagen när den avlämnade propositionen om TF:s och YGL:s tillämp- ningsområden och barnpornografifrågan m.m. (prop. 1997/98:43). De remissinstanser som tillstyrkte förslaget yttrade sig i allmänhet kort- fattat. Bland dem som utvecklade sina synpunkter på förslaget om en pre- sumtionsregel för bestämmande av när preskriptionstiden börjar löpa kan följande nämnas. i anförde att en pre- sumtionsregel skulle i väsentlig grad förenkla utredningsarbetet rörande yttrandefrihetsbrott i anonyma filmer och ljudupptagningar men att man borde överväga om inte en s.k. stencilregel med förebild i 1 kap. 5 § TF i stället borde införas i YGL. Myndigheten delade JK:s synpunkt att det kunde ifrågasättas om upptagningar som helt saknar s.k. ursprungsuppgif- ter och på vilka YGL:s ansvarssystem och skyddsregler vilar, skall få spri- das på samma sätt och under samma skydd som upptagningar med före- skrivna uppgifter. i åklagardistrikt framhöll att den föreslag- na presumtionsregeln var välmotiverad och att några bärande invändningar ur rättssäkerhetssynpunkt inte fanns eftersom den som kan komma att drabbas av ansvar till följd av regeln kan sägas ha satt sig i situationen med öppna ögon. anförde att förbundet var berett att till- styrka JK:s förslag om en presumtionsregel om inte Barnpornografiutred- ningens förslag genomfördes. Som ett viktigt skäl för tillstyrkandet angav förbundet att det kunde ifrågasättas om upptagningar som saknar ur- sprungsuppgifter skulle få spridas på samma sätt och ges samma skydd som upptagningar med korrekta uppgifter. , slutligen, framförde den synpunkten att det var angeläget att sådana rättsliga förutsättningar och administrativa rutiner skapades att lagöverträdare på området snabbt kan lagföras och att video- branschen och allmänheten får tydliga besked om vad som faller inom och utanför lagens råmärken. Några av remissinstanserna hade emellertid invändningar mot förslaget om en presumtionsregel. Dessa invändningar redovisas här. ombudsmän () tillstyrkte inte förslaget. JO anförde i yttrandet att det var svårt att bilda sig en välgrundad uppfattning i frågan om åtgärder av det förevarande slaget verkligen var påkallade. JO framhöll att en av de grundläggande principerna i YGL är att grundlagsskyddet för de där reglerade medierna skall sträcka sig lika långt som skyddet för tryckta skrifter och att de framlagda förslagen innebar att man med hän- visning främst till intresset av att kunna ingripa mot en viss typ av brotts- lighet gjorde viktiga avsteg från denna princip utan att placera in frågan om räckvidden och den principiella utformningen av YGL:s regelsystem i ett större sammanhang. JO uttalade som sin mening att det inte kunde godtas att skyddet för de i YGL behandlade medierna successivt försvaga- des genom punktvisa förändringar av det aktuella slaget och att om man anser att detta skydd sträcker sig för långt bör frågan om hur det skall ut- formas behandlas i sådana former att de principiella aspekterna kommer att beaktas på ett tydligare sätt än vad som var fallet i de olika förslag som då förelåg. JO var av nu angivna skäl inte beredd att tillstyrka förslagen. avstyrkte förslaget till ny presumtionsregel. Samfundet angav i yttrandet att skälet till inställningen var att den före- slagna ordningen torde innebära att spridarna allt oftare kan ställas till svars för innehållet i filmer m.m. vars framställning de inte har med att skaffa eller känner till. Det angavs att en sådan ordning inte är önskvärd. Vidare angavs att samfundet inte delade JK:s uppfattning att en presum- tionsregel generellt sett ökar spridarnas benägenhet att kräva föreskrivna ursprungsuppgifter på levererade filmer m.m. och att även om en sådan effekt skulle uppkomma motiverar den inte införandet av den föreslagna regeln. Samfundet anförde att en presumtionsregel av nu aktuellt slag in- nebar en risk för att de facto preskriberade brott skulle komma att tas upp och gärningsmännen lagföras vilket inte är acceptabelt, inte minst med hänsyn till att ansvaret i första hand skulle komma att utkrävas av spridar- na som inte alltid har kännedom om plats och tid för en viss films fram- ställning. Samfundet angav att om en presumtionsregel infördes måste i vart fall beviskravet för att motbevisa presumtionen sättas lågt. Samfundet anförde också att det inte delade JK:s synpunkt att det över huvud taget skulle kunna sättas i fråga om syftet med regleringen i YGL kräver att upptagningar som saknar ursprungsuppgifter skall få spridas på samma sätt som upptagningar med föreskrivna uppgifter. Samfundet var- nade för en ordning där formerna för ingripanden mot yttranden, dvs. om YGL skall tillämpas eller om prövningen av ett yttrandes tillåtlighet skall ske enligt de vanliga processuella och materiella bestämmelserna, knyts till frågan om skyldigheten att utsätta ursprungsuppgifter har iakttagits eller ej. anförde i sitt yttrande bl.a. att tillämpnings- problemen relaterade till barnpornografibrottet och olaga våldsskildring nu riskerade att innebära att YGL förses med stadganden som i stället för att ge skydd för yttranden får karaktären av redskap för myndigheterna att lättare komma åt de olika slag av obehagliga och skyddsvärda yttranden som kommuniceras genom bild- och ljudmedia. Förbundet angav vidare att beträffande presumtionsregeln infinner sig bl.a. frågan hur stor eller liten avvikelsen från kraven i 3 kap. 13 § YGL skall vara för att presumtionsre- geln skall träda i stället och ytterligare sökande efter ursprungsuppgifter upphöra. Slutligen kan nämnas att förbundet kommenterade JK:s uttalande om att det som en mera allmän synpunkt kan sättas i fråga om syftet med reg- leringen i YGL kräver att upptagningar som helt saknar sådana uppgifter på vilka hela ansvarssystemet och därmed också skyddsreglerna egentligen vilar, skall få spridas på samma sätt och i hägnet av samma skydd som upptagningar med föreskrivna uppgifter. Förbundet angav att uttalandet som en allmän synpunkt på syftet med regleringen i YGL saknar den ab- solut nödvändiga förståelsen av grundlagsstadgandena som skydd, i demo- kratins intresse, för yttranden och att reglerna inte på något sätt primärt är tillkomna för att etablera ett ansvarsystem som skall vara lätt att tillämpa för myndigheterna. 8.6.1Preskriptionstiderna för tryck- och yttrandefrihetsbrott i skrifter och tekniska upptagningar Enligt omfattas alla medier som omfattas av TF och YGL och alla tryck- och yttrandefrihetsbrott av upp- draget att ta ställning till om de preskriptionstider som gäller för tryck- och yttrandefrihetsbrott bör förlängas. Det anges i denna del att utgångspunk- ten emellertid är att de typiska nyhetsmedierna, periodiska skrifter samt ljudradio- och TV-program, även i fortsättningen bör ha en särskild ställ- ning. Uppdraget när det gäller frågan om hur utgångspunkten för preskrip- tionstiderna för yttrandefrihetsbrott skall fastställas omfattar enligt direk- tiven endast tekniska upptagningar. Eftersom de två frågorna som skall utredas hänger samman, behandlas de tillsammans. Av JK:s framställningar till regeringen framgår att det problem beträf- fande preskriptionstiderna som beskrivs inte består i svårigheter att hinna utreda tryck- och yttrandefrihetsbrott inom grundlagarnas preskriptionstid utan i svårigheter att kunna motbevisa påståenden om att preskription in- trätt i de vanliga fall då ursprungsuppgifter på tekniska upptagningar sak- nas eller är bristfälliga. Enligt framställningarna är det alltså inte preskrip- tionstidernas längd som i sig är problemet utan svårigheter att fastställa preskriptionstidens utgångspunkt, dvs. när framställningen lämnades ut för spridning. Det kan konstateras att de problem som DO pekat på inte har någon annan grund. Av JK:s och DO:s framställningar framgår vidare att problemet är störst på YGL:s område och att det, i vart fall , gällt olaga vålds- skildring och barnpornografibrott i videogram samt hets mot folkgrupp på cd-skivor. Som nämnts tidigare faller skildring av barn i barnpornografisk bild inte längre under TF:s och YGL:s tillämpningsområde. Barnpornogra- fibrott i medier som i och för sig faller under grundlagarnas tillämpnings- område bestraffas alltså numera enligt vanlig lag och enbart BrB:s pre- skriptionsbestämmelser är då tillämpliga och alltså inte TF:s eller YGL:s. Barnpornografibrott behandlas därför inte vidare i detta sammanhang. Av JK:s framställningar framgår också att svårigheterna att fastställa utgångspunkten för preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar beror på att ursprungsuppgifter saknas eller är bristfälliga och beträffande videogram även på att pliktexemplarsregeln inte är tillämplig eftersom upplagorna är alltför begränsade eller det i vart fall inte går att styrka att videogrammet getts ut i minst fem exemplar. En grundläggande fråga är då till en början om åtgärder skall vidtas endast beträffande de medier och de brott som gett problem i praktiken, dvs. beträffande videogram och cd-skivor utan ursprungsuppgifter och olaga våldsskildring och hets mot folkgrupp, eller även beträffande andra medier och brott. anser att det är viktigt att inta en försiktig hållning när det gäller grundlagsändringar. Detta innebär att man endast bör företa ändringar i grundlagen för att åtgärda problem som uppkommit i praktiken och visat sig betydelsefulla eller för att av- hjälpa annars uppenbara brister i grundlagen. Huvudproblemet i förevarande sammanhang är att tekniska upptag- ningar i stor utsträckning saknar föreskrivna ursprungsuppgifter. Detta kan medföra problem oavsett vilket slag av tekniska upptagningar det är fråga om och oavsett vilka yttrandefrihetsbrott som kan finnas på upptagningar- na. Lösningen på problemen rörande grundlagarnas preskriptionstider bör därför i första hand gälla alla slag av tekniska upptagningar som saknar föreskrivna ursprungsuppgifter och alla yttrandefrihetsbrott. Om den bör innefatta någon ändring i TF eller beträffande om radioprogram är mera tveksamt. Eftersom huvudproblemet består i svårigheter att fastställa när en upp- tagning lämnats ut för spridning i de fall då ursprungsuppgifter saknas eller är bristfälliga är det naturligt att överväga om man kan fastställa ut- gångspunkten för preskriptionstiden på något annat sätt än enligt gällande huvudregel för tekniska upptagningar, alltså på något annat sätt än från det att upptagningen faktiskt lämnades ut för spridning. I avsnitt 10.4.2 anför att det för att utgivningstidpunkten skall anses nådd för en teknisk upptagning krävs att i vart fall ett exemplar av upptag- ningen lämnats ut för spridning till andra än dem som befinner sig i en mindre, sluten krets. Det krävs alltså att upptagningen lämnats ut för spridning på detta sätt för att preskriptionstiden enligt huvudregeln skall börja löpa. Den nu gällande pliktexemplarsregleringen för videogram och den av JK föreslagna presumtionsregeln är exempel på regler som fast- ställer utgångspunkten på annat sätt än från det att upptagningen faktiskt lämnades ut för spridning. Pliktexemplarsregeln får till följd att ett video- gram som inte getts in till för granskning enligt lagen om granskning och kontroll av filmer och videogram skall anses ha läm- nats ut för spridning först när pliktexemplar lämnats till Statens ljud- och bildarkiv. JK:s presumtionsregel innebär att en teknisk upptagning som saknar någon av de i 3 kap. 13 § YGL föreskrivna ursprungsuppgifterna skall anses ha lämnats ut för spridning när den påträffades om inte annat framgår av omständigheterna. När det gäller pliktexemplarsregeln kan konstateras att den inte hindrat att problem uppkommit beträffande videogram. Problemen har tvärtom i stor utsträckning avsett just videogram. Att pliktexemplarsregeln inte varit effektiv beror antingen på att de videogram som varit aktuella inte getts ut i så stor upplaga att pliktexemplarsskyldighet förelegat, dvs. minst fem exemplar (12 § pliktexemplarslagen), eller på att det i vart fall inte gått att bevisa att videogrammen getts ut i så många exemplar att pliktexemplars- skyldighet förelegat. Man skulle visserligen kunna överväga att minska antalet exemplar som krävs för att pliktexemplarsskyldighet skall föreligga och på det sättet fånga in ytterligare videogram. Man skulle också kunna låta regeln om- fatta andra upptagningar än videogram, t.ex. alla tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter. Det finns dock en gräns för hur få exemplar som kan krävas för pliktexemplarsskyldighet. Alltför få exemplar skulle inne- bära att regeln kom i konflikt med syftet med pliktexemplarslagen efter- som detta är att för forskning och studier bevara framställningar som gjorts tillgängliga för allmänheten. Det är alltså inte privata framställning- ar som avses. Svårigheterna att bevisa att upptagningen spritts i så många exemplar att pliktexemplarsskyldighet föreligger skulle dock kvarstå, om än minskade, även om färre exemplar än enligt gällande rätt skulle krävas. Detta är en brist som minskar den ändrade regelns praktiska betydelse. Härtill kommer att det ter sig mindre lämpligt att göra en ny avgränsning av pliktexemplarsskyldigheten utifrån det för denna främmande syftet att kunna ingripa mot brottsliga upptagningar. En variant av pliktexemplars- regeln som lösning på problemet att fastställa utgångspunkten för pre- skriptionstiden för upptagningar utan ursprungsuppgifter bör redan av nu anförda skäl inte övervägas vidare. När det gäller JK:s presumtionsregel kan först konstateras att regeln inte får någon effekt om presumtionen gäller så snart någon påträffar upptagningen eller får kännedom om den. Om regeln skall bli effektiv måste det anges att det är polismyndighet, JK eller annan åklagarmyndig- het som skall påträffa eller få kännedom om upptagningen. Det förutsätts då naturligtvis att polis- eller åklagarmyndigheten anmäler till JK om de påträffar eller får kännedom om en upptagning som misstänks innehålla ett yttrandefrihetsbrott.