sou · GPB372d1 · 2002-01-01 00:00:00 — De båda situationerna – sekretess för att skydda antingen ett barn eller en anmälare – är inte helt jämförbara. Bestämmelsen om sekretess till skydd för enskild anmälare är ytterst motiverad av hänsyn till de barn som far illa; utan en möjlighet till skyddad identitet skulle inte lika många anmälningar göras. En långt gående öppenhet i anmälningspro- cessen anses vidare av många yrkesverksamma ge de bästa resul- taten i det fortsatta arbetet med barnet och familjen. Framför allt måste emellertid hållas i minnet att socialnämnden har ett ansvar för att barnet eller den unge får det skydd som han eller hon behöver. Någon motsvarande skyldighet att skydda den som gjort en anmälan finns inte. Vi har av dessa skäl inte funnit det lämpligt att föreslå ändring av sekretesslagens bestämmelser. Mycket talar för att problemet kring barns och ungas skydd är ett metodproblem snarare än ett lag- stiftningsproblem. Det är av yttersta vikt att – när en anmälan kommer in – gör en noggrann bedömning av barnets eller den unges behov av skydd och att denna skyddsaspekt beaktas även då det beslutas hur barnets föräldrar skall delges anmälan. Ett led i arbetet med att bedöma barnets eller den unges behov av skydd är att tala med barnet. Många barn kan själva ha en uppfattning om hur föräldrarna kan tänkas reagera på en anmälan. Vad som måste diskuteras är därför om skall ha rätt att tala med barnet eller den unge utan vårdnadshavarens vetskap. Frågan om socialnämndens rätt att tala med barn utan samtycke från vårdnadshavaren har behandlats i betänk- ande Omhändertagen, Samhällets ansvar för utsatta barn och unga (SOU 2000:77). Utredningen konstaterar att socialnämnden torde ha rätt att tala med barn utan lov från vård- nadshavaren om barnet i stort sett förstår vad saken gäller och kan ta ställning till frågan. Det är barnets ålder, mognad och utveckling i kombination med vad det handlar om som avgör om barnet självt kan bestämma eller inte. Utredningen anser ändå att det kan behövas en uttrycklig bestämmelse för att komma till rätta med den osäkerhet som råder hos socialnämnderna. Man föreslår därför att 50 a § SoL (fr.o.m. : 11 kap. 2 § SoL) komplette- ras med en bestämmelse som ger socialnämnden en rätt att tala med barnet även om vårdnadshavaren motsätter sig det. betänkande har remissbehandlats. Vi har inte haft möjlighet att göra någon mer ingående genomgång och analys av remissvaren. De flesta remissinstanser som yttrat sig i sak över förslaget till komplettering av 50 a § SoL har dock ställt sig positiva till detta. Endast ett fåtal instanser har varit tveksamma eller nega- tiva till förslaget. har exempelvis ansett att frågan är av sådan betydelse att den behöver utredas ytterligare och att man då bör utvidga frågeställningen till att avse även vårdnads- utredningar. En möjlighet att tala med barnet redan då en anmälan kommer in för att bedöma barnets behov av skydd framstår generellt sett som lika angeläget som att en sådan möjlighet finns under en utredning enligt 50 a § SoL. Vi föreslår att regeringen tillser att frågan utreds närmare, förslagsvis i samband med det fortsatta arbetet kring betänkande. har, bl.a. av , uppmärksammats på frågan om ansvarsförhållanden när en kommun utreder ett barnavårdsärende där familjen flyttar till en annan kommun. Enligt 50 b § SoL (fr.o.m. : 11kap. 4 §) skall den kommun som påbörjat utredningen slutföra densamma och fatta beslut i ärendet. Om inflyttningskommunen samtycker kan ärendet flyttas över. Oenighet mellan kommunerna är vanligt i denna fråga, som även har ekonomiska förtecken. En särskild utredare har fått i uppdrag att analysera frågan och överväga åtgärder. Uppdraget skall redovisas . 7.9Förutsättningar för en god kvalitet på verksamheten För att en god kvalitet skall vara uppfylld inom är förutsättningar som personalens kompetens och engagemang, till- gång till kvalificerad arbetsledning och handledning, en god fysisk och psykisk miljö samt tillgång till tillräckliga och adekvata resurser viktiga inslag. Den s.k. kvalitetsparagrafen tillkom 1998 och stadgar att social- tjänstens insatser skall vara av god kvalitet och att det skall finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Kvaliteten inom individ- och familjeomsorg skall fortlöpande säkras och utvecklas. utfärdade Allmänna råd om kvalitetssystem inom individ- och familjeomsorg (, SOSFS 2000:15). Enligt de allmänna råden bör varje kommun fastställa en över- gripande inriktning och policy för verksamhetens kvalitet. I kva- litetssystemet kan ingå organisation och rutiner för kontinuerlig uppföljning och utvärdering men också planering av hur verk- samhetens kvalitet fortlöpande skall utvecklas. Synpunkter från enskilda och andra intressenter är betydelsefulla att ta till vara. Det är viktigt att ett kvalitetssystem innehåller metoder och rutiner för klagomål och annan avvikelsehantering för att man ständigt skall kunna förbättra verksamheten och åtgärda brister. Ett kvalitetssystem behöver också säkerställa personalens kom- petens och innehålla en kommunpolicy om förhållningssätt och bemötande. Likaså är det lämpligt att det finns en policy för samverkan, internt såväl som externt, med beskrivning av mandat, ansvar och befogenheter för den som företräder verksamheten. I inom individ- och familjeomsorgen (1999:7) beskrivs kvalitet inom IFO enligt följande: God kvalitet är att infria behov och förvänt- ningar hos klienterna, uppfylla krav och intentioner i lagar och mål samt säkra att insatserna har avsett resultat. Det är i mötet mellan klient och personal som begreppet kvalitet skapas. Upplevelsen av att exempelvis få den hjälp och det stöd man efterfrågar och att bli väl bemött präglar den upplevda kvaliteten på tjänsten och mötet människor emellan. En tjänst kan inte tas tillbaka. När den väl är utförd går den inte att göras ogjord. En felaktigt sydd slips kan reklameras och kunden kompenseras med en ny slips, kanske i en häftigare färg. Tjänstesektorn fungerar annorlunda. Det fordras många väl utförda tjänster för att uppväga en undermålig tjänst, ett dåligt bemötande eller en felaktig handling. Det är därför som kvalitetssäkring blir så viktigt i socialt arbete. föreslår vidare i sin rapport att varje socialnämnd bör ha en strategi för kunskapsutveckling. En sådan strategi kan omfatta rubriker som introduktionsprogram för nyanställda, fort- bildningsplaner, uppföljning och utvärdering. Det finns olika perspektiv på arbete och kvalitet. Det finns ett politiskt perspektiv på verksamheten, ett lednings- perspektiv, ett klient- eller brukarperspektiv. Det går att anlägga ytterligare perspektiv, t.ex. kan kommuninvånarna ha sin syn på hur verksamheten skall skötas och vilka grupper som lämpligen får del av resurserna. Kvalitetsparagrafen i socialtjänstlagen betonar vikten både av goda arbetsmetoder och insatser och av personalens kompetens. De allmänna råden utvecklar kvalitetssystemet, dess utformning och innehåll. Lagens bestämmelser och allmänna råd lägger grunder för en diskussion inom förvaltning och de poli- tiska leden om vad kvalitet innebär för de tjänster som ställs till kommuninvånarnas förfogande. Vi anser att vårt förslag att hand- läggare som hanterar komplicerade barnmisshandelsärenden bör ha särskild kompetens, är ett led i att tillgodose såväl lagstiftningens intentioner som de allmänna rådens kvalitetskrav på arbete. 7.10Östgötaprojektet en studie över anmälningar om barnmisshandel Kommittén mot barnmisshandel har tillsammans med i och länets tretton kommuner följt ärenden om barnmisshandel från anmälan till till dess åtal kan ha väckts. insatser i de anmälda ärendena har kartlagts. Rapporten klargör vem som gjort anmälan och orsaken till denna. Såvitt känt är den rapporterade statistiken unik i sitt slag. Studiens avsikt var att belysa arbete med en barnavårdsanmälan men också bedömningar och samspelet med andra huvudmän. inkom sammanlagt 867 anmälningar om barn- misshandel (där förövaren var ) till kommunerna i . sociala enhet bedömer antalet anmäl- ningar som högt, dock finns som tidigare nämnts inga jämförbara siffror eller studier. Av de 867 anmälningarna beslutade social- nämnderna att inleda utredning enligt 50 § socialtjänstlagen (fr.o.m. : 11 kap. 1 §) i 662 ärenden. har specialstuderat barnavårdsanmälningar från och , de två stora kommunerna som står för merparten av alla inkomna anmälningar. Pojkar är överrepresenterade när orsaken är fysisk misshandel och flickor när det gäller sexuella övergrepp. Skolan är den verksamhet som anmäler i störst utsträckning, av samtliga anmälningar. Från barnets egen familj rapporteras och från polisen Barnomsorgen svarar för av anmälningarna. BVC har endast anmält av samtliga ärenden, en siffra som läns- styrelsen finner anmärkningsvärt låg. När får en anmälan visar studien att i av alla anmälningar sker inga omedelbara insatser. Det vanligast förekommande stödet är frivilliga insatser enligt socialtjänstlagen. Det är ovanligt att nämnden beslutar om omedelbara tvångsåtgärder. Samråd i de lokala samrådsgrupperna har skett nästan ute- slutande i de anmälningar där det finns misstankar om fysisk misshandel eller sexuella övergrepp, i sammanlagt 349 ärenden av totalt 867. har gjort polisanmälan i 148 ärenden, eller i av ärendena. Av de polisanmälda ärendena har åtal väckts i 20 fall. Av materialet framgår att i de övriga ärendena har förundersökning inte inletts i 12 ärenden, förundersökningen lagts ner i 25 ärenden och förundersökning inletts där annat beslut kan ha fattats i 39 ärenden. Trots att anmälningar om barnmisshandel så gott som alltid hanteras med förtur hos polisen, saknades uppgift om handläggning i 52 ärenden. Detta anser vara anmärkningsvärt. föreskriver skyndsam handläggning. Kommittén föreslog i sitt delbetänkande Barn- misshandel – Polisens och åklagarnas handläggningstider och arbetsmetoder (SOU 2000:42) att förundersökning skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas . Vi anser att Östgötastudien ger stöd för kommitténs förslag om begränsad handläggningstid för barnmisshandelsärenden hos polisen. avslutar Östgötastudien med att kommentera den höga arbetsbelastning som kommunerna i länet har framhållit för handläggare inom barn- och ungdomsvård samt de komplexa problem som har att hantera. För att kunna göra en god uppföljning av det barnavårdande arbetet fordras dessutom väl utvecklade informationssystem för dokumentation, statistisk be- arbetning och redovisning, något som kommunerna måste satsa på framöver. Kommittén har följt Östgötastudien med stort intresse. Resul- tatet har väckt funderingar och reflektioner, som också läns- styrelsen har redovisat. Ett projekt som detta tydliggör t.ex. vem som anmäler barn som far illa, hur frekventa samråd är eller vad som händer med polisanmälda ärenden. Vi delar även bedömning att kommunerna behöver utveckla statistiksystem för att kunna bredda beslutsunderlag och få bättre instrument för planering, uppföljning och utvärdering. Statistiken måste följas av år samt analyseras för att kunna utvisa trender och tendenser. Kommittén anser att samarbetet med i , , , , , , , Söder- , , , , och samt i har varit mycket värdefullt. Vi uppskattar kommunernas och medverkan och engagemang i studien för att belysa arbetet med barnmisshandel.