sou · GPB310d2 · 2002-01-01 00:00:00 — De barn som växer upp i familjer där det finns starka positiva känslomässiga band mellan barnen och föräldrarna har dock goda förutsätt- ningar att hantera sådana konflikter. Även om resultaten från den samlade forskningen inte fullt ut är generaliserbara kan kommittén således konstatera att vi numera har en god kun- skapsbild vad avser förhållandena för barn som växer upp i homosexuella familjer. I forskningen har inga skillnader upptäckts mellan homosexu- ella och heterosexuella föräldrar vad gäller deras förmåga att erbjuda barn god omsorg och omvårdnad. Med all sannolikhet kommer antalet barn som växer upp med homosexuella föräldrar att öka . Det har inte framkommit något i forskningen som tyder på att adopterade barns psykiska hälsa och sociala anpassning skiljer sig från andra barns. En del adoptivbarn har dock till följd av sin speciella bakgrund en psykisk sårbarhet som kan ge upphov till särskilda behov av omsorg och omvårdnad. Det har funnits föräldralösa barn som tagits emot av vuxna som uppfostrat dem som sina egna barn. En möjlighet att adoptera barn infördes i först . Uppskattningsvis finns det mellan 100 000–150 000 personer som har adopte- rats som barn. Cirka 40 000 av dem har kommit till genom internationell adoption. Under har den inhemska adoptionen kraftigt minskat. De viktigaste orsakerna till detta är de alltmer utvecklade preventivmedel och möjligheter till abort samt vissa sociala reformer som underlättat situationen för ensamstående för- äldrar, såväl ekonomiskt som socialt. Den inhemska adoptionen omfattar endast någon procent av samtliga adoptioner och avser främst styvbarnsadoptioner. Till följd av detta har antalet adoptioner av utländska barn starkt ökat och är de flesta adoptioner internationella. Det anländer ca 1 000 barn till för adoption, i huvudsak från och . har även antalet barn från ökat (avsnitt 5.7). Den främsta anledningen till att föräldrar lämnat bort sina barn för adoption är fattigdom och misär eller andra sociala och ekonomiska förhållanden. Den redovisning av forskningen som lämnats i avsnitt 5.8 avser både inhemska adoptioner och adoptioner av utlandsfödda barn. Av den framgår det att det finns många gemensamma berörings- punkter mellan dessa två grupper av adopterade. En viktig skillnad är dock det faktum att adopterade utlandsfödda barn har ett annat etniskt och eller kulturellt ursprung än sina adoptivföräldrar, vilket kan ge upphov till vissa särskilda behov hos barnen. Kommittén kommer att fortsättningsvis fokusera på de adopterade utlands- födda barnen eftersom de utgör merparten av de barn som adopte- ras i . Nedan sammanfattas och analyseras resultaten från forskningen om adopterade barn samt redogörs för de slutsatser kommittén dragit av den. 13.3.2Kunskap om adopterade barn Av både de kliniska och epidemiologiska undersökningar15 som finns på området framgår att en del utlandsfödda adoptivbarn upp- visar somatiska och psykiska problem i samband med ankomsten och i den nya familjen. De kan även uppvisa tecken på beteendestörningar, såsom svåra aggressionsut- brott, ätstörningar och regression. I de flesta fall upphör proble- men . Undersökningarna visar att det finns ett klart samband mellan problemens svårighetsgrad och bar- nens ankomstålder. Särskilt tydlig är skillnaden mellan att komma till den nya familjen som liten, under , och att vara äldre vid ankomsten. Av forskningen framgår att det även finns ett samband mellan barnens ankomstålder och senare språksvårigheter. Sådana svårig- heter har framförallt upptäckts hos de barn som kom till när de var mellan 1,5–. Trots att de flesta av barnen har ett mycket bra och väl fungerande talspråk så har en del av dem pro- blem med det svenska språket. Dessa problem handlar främst om svårigheter att förstå mer abstrakta begrepp, dvs. att använda språ- ket som hjälp att förstå ett visst fenomen eller sammanhang. Van- ligtvis upptäcks dessa problem först i skolan och framför allt på högstadiet. Barnen kan även uppvisa andra neuropsykiatriska pro- blem, såsom svårigheter med koncentration och uppmärksamhet. Adopterade utlandsfödda barns psykiska hälsa har undersökts i två svenska kliniska studier . Av dessa studier fram- går att adopterade barn var överrepresenterade inom barn- och ungdomspsykiatrin i respektive och . I Stockholmsstudien utgjorde adoptivbarnen av de avslutade ärendena vid klinken. Deras andel i den jämnåriga total- populationen i var 0,9 procent.16 I den andra studien var andelen utlandsfödda adoptivbarn vid nybesök i öppenvården i och i Östergöt- land . 15 I epidemiologiska undersökningar studeras förekomst i befolkningen, jämfört med kliniska undersökningar där förekomst i en patientgrupp studeras. 16 (1986). barn i och av samtliga barn i Östergöt- land utlandsfödda adoptivbarn.17 I båda studierna var de adopterade barnen alltså ungefär dubbelt så många som kunde förväntas utifrån deras andel i den jämnåriga normalpopulationen. Det pågår en studie vid om pla- ceringar av tonåringar i dygnsvård. Inom ramen för denna studie har man särskilt undersökt i vilken utsträckning adopterade utlandsfödda tonåringar är placerade vid hem för dygnsvård, dvs. i fosterhem, hem för vård eller boende (HVB) och §12-hem.18 Man har funnit att adopterade utlandsfödda tonåringar är överrepresen- terade inom samtliga placeringar på hem för dygnsvård. De adopterade tonåringarna utgjorde av samtliga tonåringar i . var andelen adoptivbarn i dygnsvård . Adoptivbarnen var alltså mer än dubbelt så många som de förväntades vara utifrån deras andel i den jämnåriga normalpopulationen.19 Det bör understrykas att överrepresentationen – såväl inom barn- och ungdomspsykiatrin som vid placeringar i hem för dygns- vård – baseras på små populationer varför den kan te sig mer extrem än vad den faktiskt är. Det bör även tilläggas att den statistik som kommittén låtit ta fram, från öppna barnpsykiatrin (PBU) i , visar att adoptivbarn inte är överrepresenterade bland de patienter (0–) som avslutat sin behandling inom PBU . Kliniska studier kan aldrig besvara frågan om hur vanligt det är att adoptivbarn utvecklar mer eller mindre allvarliga psykiska symtom och avvikande beteenden. Detta kräver epidemiologiska studier av oselekterade grupper. Sådana nordiska studier visar att utlandsfödda adoptivbarn i stort sett är lika välanpassade som i lan- det födda och uppväxta barn och att de adopterade har god psykisk hälsa. Detta resultat skiljer sig från de ovan nämnda kliniska studi- erna. En förklaring till dessa skillnader i resultaten kan vara att det endast är en liten andel av de barn som uppvisar psykiska symtom som kommer till barnpsykiatrin och att adoptivföräldrar enligt vissa studier kan vara mer benägna än andra föräldrar att söka 17Cederblad (1989, 1991). 18Hem för vård och boende (HVB-hem) är institutioner för vård av barn och ungdomar. Dessa kan drivas såväl av offentlig som enskild huvudman. §12-hem är s.k. särskilda ungdomshem enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Dessa hem är vad som tidigare kallades ungdomsvårdsskolor. 19Vinnerljung (1999). behandling för sina barn. En annan orsak till skillnaderna i resulta- ten kan vara det faktum att de adoptivbarn som har psykiska pro- blem i stor utsträckning har många och allvarliga sådana. Dessa problem kan t.ex. yttra sig i aggressivitet och utagerande beteende, vilket ofta leder till reaktioner från omgivningen. Forskningen visar alltså att de flesta adopterade barn utvecklas väl i psykologiskt och socialt hänseende. Men den samlade kunskapen om adopterade barn – såväl från undersökningar som från adop- tionsorganisationer och adopterade själva – visar att de till följd av sin speciella bakgrund har en psykisk sårbarhet som i perioder av stress i livssituationen kan bli mera påtaglig. Det kan gälla utveck- lingsfaser under barndomen, men också kriser och konflikter i vuxenlivet. De perioder och faser i ett barns utveckling när den psykiska sårbarheten kan vara särskilt framträdande är främst kopplade till barnets känslomässiga anknytning och förmåga att skapa relationer – både vad gäller till föräldrarna och till andra senare i livet – och identitetsutveckling. I samband med identitetsformandet kan ett adopterat barn även komma att uppleva kriser och konflikter som är relaterade till det faktum att det är adopterat, som t.ex. en känsla av att vara avvikande och annorlunda. Nedan redovisas de särskilda utvecklingsuppgifter samt de spe- cifika behov av omsorg och omvårdnad som den psykiska sårbar- heten hos vissa barn kan ge upphov till. Barns grundtrygghet byggs upp genom kontinuerlig kontakt mel- lan det lilla barnet och hans eller hennes vårdare. Denna anknyt- ningsprocess börjar redan vid barnets födelse. En positiv anknyt- ning kan ur barnets perspektiv beskrivas som villkorslös föräldra- kärlek och utgör basen för en god självkänsla och förmåga att skapa relationer till andra också senare i livet. Processen avbryts dock vid en separation från vårdaren, såsom när den biologiska föräldern lämnar barnet för adoption. utan någon specifik anknytningsperson eller många olika placer- ingar på institution med flera byten av vårdare kan påverka barns möjlighet till anknytning. Det är inte ovanligt att adopterade barn är med om en serie av separationer innan de kommer till sina adop- tivföräldrar. En ny anknytning är oftast möjlig sedan huvudbind- ningen brutits. Men det kan vara ett krävande arbete, såväl för barnet som för adoptivföräldrarna, att under den emotionellt turbulenta tid som följer efter barnets ankomst försöka nå fram till varandra och skapa en grund för ett psykologiskt barn-föräldraskap. Det är barnets bakgrund och tidigare erfarenheter som avgör hur denna process tar sig ut. De finns exempelvis barn som nästan har gett upp möjligheten till anknytning eftersom de varit med om många separationer och byten av vårdare. En sådan bakgrund präglar givetvis dem och kan påverka både deras självbild och deras förmåga att utveckla nära relationer till såväl adoptivföräldrarna som andra senare i livet. Anknytningsprocessen blir i dessa fall extra krävande för samtliga parter. Adopterade barn kan till följd av sin speciella bakgrund ha sär- skilda behov av omsorg och omvårdnad. I detta sammanhang handlar det om att det adopterade barnet måste bli kompenserad för sin känslomässiga förlust. Detta sker genom att adoptivföräld- rarna skapar en trygg miljö som möjliggör en känslomässig anknytning mellan dem och barnet. På så sätt kan barnet tillsam- mans med sina adoptivföräldrar få utveckla den tillit som krävs för att goda och kärleksfulla relationer skall uppstå mellan dem. Detta utgör också en viktig förutsättning för framtida relationer. Det är dock viktigt att adoptivföräldrarna som de bejakar tillhörighet och närhet är medvetna om det som är annorlunda så att de på ett adekvat sätt hanterar barnets biologiska och etniska ursprung. En tillitsfull uppväxtmiljö förutsätter alltså att föräldrarna gentemot barnet är öppna med hans eller hennes bakgrund genom att de bemöter funderingar och frågor kring detta. Men även om det adopterade barnet utvecklar tillit till sin adop- tivfamilj lever hans eller hennes tidigare erfarenheter av separatio- ner kvar under hela livet. Dessa kan komma till uttryck under peri- oder som är extra känsliga, t.ex. puberteten eller vid olika livskriser, såsom skilsmässa från en partner. Det är därför viktigt att föräldrarna har en beredskap inför detta så att de kan ge barnet den omsorg och omvårdnad det behöver för att kunna hantera de eventuella svårigheter som kan uppstå i samband med detta. Under adolescensen20 skall den unge individen utveckla en identi- tet som innefattar att ta ställning till sig själv som könsmogen människa och som en unik person med en känsla av tillhörighet i sitt sociala sammanhang. Tonåringen skall försöka få ihop den aktuella självbilden med det biologiska och etniska arvet. För ett adopterat utlandsfött barn innebär detta att såväl adoptionen som det biologiska och etniska ursprunget aktualiseras. Behovet av att söka efter svar på frågor kring ursprunget och adoptionen varierar dock, dels från barn till barn, dels beroende på barnets ålder. Men även om intresset för ursprunget kan vara svagt är det väsentligt att föräldrarna visar att de är öppna för frågor kring detta. En viktig förutsättning för att barnet skall ha möjlighet att söka svar på såväl konkreta som existentiella frågor rörande sitt ursprung är att det hos adoptivföräldrarna finns kunskap om och en öppenhet inför barnets ursprung och bakgrund. Adopterade utlandsfödda barns intresse för det etniska ursprunget varierar alltså beroende på var i utvecklingen de befin- ner sig. Särskilt svagt verkar detta intresse vara strax före och under puberteten. En orsak till detta kan vara att kamrater och kamratgrupper blir allt viktigare och att grunden för delaktighet och samhörighet i dessa sammanhang är likhet. Ett barn med ett främmande utseende och annat etniskt ursprung än kamraterna kan därför känna sig avvikande och annorlunda. Detta kan ge upphov till problem som barnet måste hantera. En annan situation då barnet kan uppleva konflikter relaterade till det faktum att han eller hon är adopterad, är när den egna etniska självbilden möter och konfronteras med omgivningens bild av barnet. Exempelvis upplever de flesta adopterade utlandsfödda ungdomar sig som svenskar men de blir ibland av andra människor bemötta som invandrare. Denna brist på överensstämmelse mellan den etniska självidentifikationen och den externa identifikationen 20 Adolescensen definieras som en period mellan puberteten och vuxen ålder, dvs. den tid individen utvecklas från barn till vuxen. medför för den unga individen särskilda utvecklingsuppgifter då han eller hon måste förhålla sig till sin adoption och införliva den i sin identitet. I samband med detta kan de även behöva handskas med uttryck för främlingsfientlighet. Av forskningen framgår det dock att dessa kriser och konflikter kan medföra att barnen börjar utforska sitt ursprung, vilket kan leda till att deras identitet utvecklas så att den även inkluderar det etniska. Det upplevda annorlundaskapet behöver således inte med nödvändighet innebär en känsla av utanförskap utan det kan i stäl- let leda till att den adopterade får en mer positiv självbild än innan. I detta sammanhang är det viktigt att den unge individen har ett aktivt stöd i sina föräldrar och att de är öppna för frågor kring såväl barnets bakgrund som själva adoptionen. Det är därför nödvändigt att föräldrarna själva har bearbetat adoptionen och i före- kommande fall även sin infertilitet. Huruvida känslan av att vara avvikande och annorlunda leder till ett utanförskap eller till en positiv förstärkning av den egna identiteten är beroende av omgivningens förhållningssätt till barnen och till deras behov av att söka och utforska sitt ursprung. Det bör dock understrykas att en individs identitetsutveckling pågår under hela hans eller hennes livstid. En individs självuppfatt- ning och självbild är inte statisk. Genom olika känslomässiga utvecklingsfaser och kriser revideras eller förstärks den egna själv- uppfattningen, då tidigare upplevelser och erfarenheter ofta bear- betas. För den som är adopterad innebär detta att han eller hon under hela sitt liv kommer att behöva förhålla sig till såväl själva adoptionen som sitt biologiska och etniska ursprung. Adoptivföräldrars medvetenhet om barnens behov Vissa adopterade barn har alltså till följd av sin speciella bakgrund en psykisk sårbarhet. Som framgår av forskningen kan de flesta barn förhålla sig till och hantera detta utan att deras psykiska hälsa påverkas. Kommittén har funnit att den främsta orsaken till detta är det faktum att adoptivföräldrar är väl förberedda på och medvetna om detta och att de därför kan stötta barnen i situationer som de kan uppleva som svåra. Föräldrarnas medvetenhet i detta sammanhang kan bero på att både de sociala nämnder som ansvarar för prövning av adoptivför- äldrars lämplighet och de auktoriserade adoptionsorganisationerna som förmedlar adoptioner har en gedigen kunskap om adoptiv- barns behov samt är väl insatta i deras specifika problematik. Detta vidarebefordras till blivande adoptivföräldrar genom olika infor- mationsinsatser och föräldrautbildningar. De informeras bl.a. om den planerade adoptionens innehåll och vad det innebär att vara adoptivförälder, dvs. vad som väntar dem och vad som förväntas av dem. Genom att på så sätt förbereda föräldrarna skapas förutsätt- ningar för att de såväl vid mottagandet som skall kunna hantera barnets psykiska sårbarhet och de särskilda behov av omsorg och omvårdnad som den kan ge upphov till. På grund av sin speciella bakgrund har en del adopterade barn en psykisk sårbarhet. Denna sårbarhet framträder särskilt i samband med barnens känslomässiga anknytning – till såväl adoptivföräldrarna som andra senare i livet – och identitetsut- veckling. Detta kan medföra vissa specifika utvecklingsuppgif- ter för barnen och ge upphov till särskilda behov av omsorg och omvårdnad. Forskningen visar dock att de flesta barn kan förhålla sig till och hantera detta utan att den psykiska hälsan påverkas. Adopterade barn har således lika god psykisk hälsa och är lika socialt anpassad som andra barn. Detta beror tro- ligen på att adoptivföräldrar är väl förberedda på och med- vetna om barnens särskilda behov. På så sätt kan de stötta och hjälpa barnen så att de kan hantera de situationer som kan upp- levas som svåra. Det faktum att ett barn övergivits och bortlämnats för adoption innebär en stor känslomässig förlust för barnet. Adoptivföräldrarna måste alltså kompensera denna förlust. Detta sker genom att de skapar en trygg miljö som möjliggör en känslomässig anknytning mellan dem och barnet. En positiv anknytning utgör också basen för en god självkänsla och förmåga att skapa relationer till andra senare i livet. Adopterade barn måste skapa en identitet som även omfattar det biologiska och etniska arvet. Det handlar alltså om att göra det möjligt för barnet att bygga upp en identitet som även omfattar hans eller hennes biologiska och etniska ursprung. En förutsättning för detta är att det hos adoptivföräldrarna finns kunskap och en öppenhet om såväl ursprunget som själva På så sätt underlättas barnets sökande efter svar på både existentiella och konkreta frågor kring detta. Vissa barn upplever svårigheter som är relaterade till det faktum att de är adopterade, som t.ex. en känsla av att vara avvikande och annorlunda. Huruvida detta leder till ett utanförskap eller till en positiv förstärkning av identiteten är i hög grad beroende av föräldrarnas och övriga omgivningens förhållningssätt till barnen och till deras behov av att söka och utforska sitt ursprung. Ett barn som växer upp med föräldrar som stödjer barnets sökande efter svar på frågor kring såväl sin bakgrund som själva adoptionen har goda förutsättningar att hantera sådana konflikter och kriser. 13.4Förslag i fråga om homosexuellt föräldraskap Kommitténs bedömningar har gjorts med utgångspunkt i principen om barnets bästa (avsnitt 9.2.2). Begreppet barnets bästa är inte statiskt. Det kan variera , vara beroende av vilket samhälle barnet lever i eller vilket sam- hälle barnet kommer att leva i och det varierar också individuellt från ett barn till ett annat. Det går alltså inte att ge ett generellt svar på vad som är barnets bästa. Den svenska barnkommittén – som bl.a. hade i uppdrag att se över hur svensk lagstiftning och praxis förhåller sig till Barnkon- ventionens bestämmelser – menade att en önskvärd metod för bedömning av vad som är barnets bästa är att kombinera vetenskap och beprövad erfarenhet med att låta barn själva komma till tals.21 För att kunna göra en bedömning av vad som är barns bästa i de frågor som kommittén har att ta ställning till, har kommittén dels tagit del av den hittillsvarande forskningen rörande barns förhål- landen i homosexuella familjer, dels låtit genomföra komplette- rande svenska studier. I de kompletterande studierna, som bl.a. består av djup- intervjuer, standardiserade tester och standardiserade intervjuer har barnens syn på sin situation getts stort utrymme. Kommittén har också gått igenom forskningen rörande adoptiv- barn samt tagit del av de erfarenheter och den kunskap som aukto- 21 SOU 1997:116 s. 135. riserade adoptivorganisationer och organisationer för adopterade har om adoptivbarns särskilda behov. Det finns inte några särskilda studier rörande adopterade barn som växer upp med homosexuella föräldrar. En del studier av barn i homosexuella familjer inkluderar visserligen även adopterade barn, men de ger inte underlag för några slutsatser. För att kunna belysa sådana områden som det inte går att få fram empiriskt belagd kunskap om måste i stället alternativa tillvägagångssätt tillämpas. Ett möjligt alternativ är att undersöka närliggande områden och dra slutsatser av kunskap från dessa områden. Den samlade kunskapen och de slutsatser man kan dra av den skall sedan kontrasteras, dvs. ställas mot varandra, och sammanvägas. När man behandlar frågor som rör barn är det dock nödvändigt att inta ett varsamt förhållningssätt så att det ställningstagande man kommer fram till inte strider mot principen om barnets bästa. Kommittén har alltså tagit del av ett flertal utländska studier av barn i homosexuella familjer samt låtit genomföra kompletterande studier, dels för att inhämta kunskap om svenska förhållanden, dels för att kunna jämföra de svenska resultaten med resultaten från de utländska studierna. Kommittén har därvid kunnat konstatera att de svenska studierna stöder den utländska forskningen på sådant sätt att den får sägas ha relevans även för svenska förhållanden. Härutöver har de svenska studierna breddat kunskapen om förhål- landena för barn med homosexuella föräldrar i . Även om forskningsresultaten inte är fullt ut generaliserbara kan kommittén ändå konstatera att vi numera har en god bild av förhållandena för barn i homosexuella familjer. Det kan även konstateras att kommittén – genom att ha tagit del av den samlade kunskapen på området – har en god bild av situa- tionen för adoptivbarn och deras särskilda behov. Kommittén föreslår att registrerade partner , i likhet med makar, skall ges möjlighet att gemensamt prövas som adoptivföräldrar. Endast makar får adoptera barn gemensamt . Närmare om vilka förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en adoption skall få genomföras tas upp i avsnitt 5.2. Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av barnets föräldrar eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne. Är det fråga om att ta emot ett utländskt barn i syfte att adoptera det, skall medgivande inhämtas innan bar- net lämnar sitt hemland (avsnitt 5.4). De flesta barn som adopteras i är barn som kommer från andra länder. –1998 genomfördes 141 inhemska adoptioner, varav 77 adoptioner avsåg barn som var familjehemsplacerade och 64 adoptioner avsåg små barn, under , som fick helt nya föräldrar (styvbarnsadoptionerna är inte medräknade här). Antalet internationella adoptioner var 3 565 stycken (avsnitt 5.7). Den vanligaste adoptionssituationen är den då adoptanter och adoptivbarn inte har haft någon föregående personlig relation till varandra. Men en stor del av den inhemska adoptionen i avser familjehemsplacerade barn som adopteras av sina fosterför- äldrar. I dessa fall har barnet en djup och nära kontakt med den eller dem som önskar adoptera det. Kommittén har i uppdrag att – utifrån vad som har utretts om förhållandena för barn i homosexuella familjbildningar och vad som är känt om adoptivbarns särskilda behov – bedöma om de rättsliga skillnader som finns mellan homosexuella och heterosexuella par är sakligt motiverade när det gäller frågan om att få adoptera gemensamt.