sou · GPB368 · 2002-01-01 00:00:00 — Kan det antas att handlingen eller en avi om denna fysiskt anlänt till myndigheten en viss dag, anses den ha kommit in den dagen, om den kommit en behörig tjänsteman tillhanda närmast följande arbetsdag. Vidare anses en handling ha kommit in en viss dag, om det kan antas att handlingen eller en avi om denna den dagen har avskilts för myndigheten på postanstalt. När det gäller en ansökan om registrering av formgivning är det av stor betydelse när ansökan kom in till . Åtskilliga rättsverkningar är knutna till dagen för ansökan. Bl.a. beräknas skyddstiden med utgångspunkt i denna. bedömningen av om formgivningen är nyhetshindrande för annan ansökan och för när prioritetsverkan inträder Det råder ingen tvekan om att även meddelanden som förmedlas elektroniskt skall beaktas av myndigheten. Det finns således inte något hinder i FL eller annan lag mot att en ansökan om registre- ring av formgivning skulle kunna ske på elektronisk väg. Även om möjligheten att elektroniskt meddela sig med myndig- heten finns, är det alltjämt en öppen fråga hur man skall bedöma tidpunkten för ankomstdagen av ett sådant meddelande från en enskild (se , Nya förvaltningslagen, 5 uppl., 1999, s. 102). Osäkerheten i detta hänseende är en betydande nack- del mot bakgrund av den rättsliga betydelse inkomstdagen har vid en ansökan om formskydd. För att undvika en osäkerhet om rättsläget, som kan drabba dels enskilda sökande, dels medföra svårigheter i hanter- ing, kan det således finnas skäl för att i en ny formskyddslag införa en uttrycklig bestämmelse i detta avseende. Något som talar mot detta är först den omständigheten att frå- gan möjligen bör få en generell lösning. Ett annat problem, som i viss mån talar mot en särskild reglering i lag, är den omständighe- ten att utvecklingen på IT-området sker snabbt och att behovet av flexibilitet är stort. Till detta kan fogas att bedömningen kan bli väl så säker enbart genom goda administrativa rutiner för hanteringen av elektroniska meddelanden. Exempelvis bör myndigheten sträva efter att ha en eller ett fåtal elektroniska adresser. Information om dessa kan lämnas på myndighetens brevpapper, hemsida osv. Slutligen skall nämnas att det i doktrinen framförts som en någorlunda säker ståndpunkt att ett elektroniskt meddelande skall anses inkommet först när någon behörig tjänsteman hos myndig- heten har tagit hand om det genom att t.ex. ta del av meddelandets innehåll på en dataskärm eller göra en utskrift (se Hellners- , Nya förvaltningslagen, 5 uppl., 1999, s. 102). Sammantaget menar utredningen att det nu inte finns tillräckliga skäl för en särreglering av denna fråga i en ny formskyddslag. När det i en författning föreskrivs att en handling skall vara egen- händigt undertecknad utesluts elektroniska rutiner. Något sådant krav finns inte på en ansökan enligt ML. kravet i MF, där det sägs att en ansökan om mönsterskydd skall vara egenhändigt undertecknad (2 § MF). Syftet bakom bestämmelsen får antas i huvudsak vara att säkra bevisning om att en viss åtgärd vidtagits, om vem som vidtagit den och om dess innehåll. I detta sammanhang framstår bevisning med avseende på ansökans innehåll som den mest betydelsefulla funk- tionen. Detta hänger bl.a. samman med de små möjligheter en sökande har att ändra i den formgivning som återges i en ansökan sedan den lämnats till . Stor betydelse får även kravet på nyhet, som bedöms med utgångspunkt i hur formgivningen återgavs i ansökan. För det fall kravet på ett egenhändigt undertecknande skall luckras upp inställer sig frågor om med vilken säkerhet det går att fastställa att innehållet i en ansökan härrör från en viss person och att det inte har förvanskats. Det kan i och för sig konstateras att dessa frågor även gör sig gällande vid namnunderskrift på ett papper. Till skillnad från de elektroniska rutinerna har domstolar och myndigheter varit exponerade för dessa frågeställningar . Rättsliga frågor i anslutning till sådana underskrifter har även bedömts inom rättstillämpningen, varför det finns goda riktlinjer för behandlingen. Vad gäller elektroniska rutiner är både lagstiftningen mindre omfångsrik och etablerad ledning saknas för hur vissa uppkom- mande frågor bör lösas. Med verkan från gäller dock som sagt lag (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer (prop. 1999/2000:117). Genom lagen skapas ett ramverk för elektroniska signaturer. Det huvudsakliga syftet bakom det EG-direktiv som föranlett lagen är att skapa förtroende för sådana signaturer. Tekniken med elektroniska signaturer präglas av en hög grad av säkerhet (se a. prop. s. 17). En elektronisk signatur av tillräckligt hög kvalité kan därför sägas ha en minst lika god säkerhet som en traditionell underskrift. De ovan nämnda syften som ligger bakom kravet på att en ansökan skall vara egenhändigt undertecknad torde därför väl gå att tillgodose med elektroniska rutiner. Mot bakgrund av lagen om elektroniska signaturer torde det inte finnas något behov av reglering av dessa frågor i en ny form- skyddslag för att skall ha möjlighet att ta emot elek- troniskt gjorda ansökningar. Lagen om elektroniska signaturer ger dock myndigheten en möjlighet att ställa ytterligare krav om en elektronisk signatur används (17 §). Sådana krav kan vara t.ex. att vissa filformat och dylikt skall användas. Mot bakgrund av att det är myndigheten som har bäst möjlighet att överblicka vilka krav som kan behöva ställas upp, förefaller det lämpligast att överlämna denna fråga till . Detta gäller för övrigt merparten av den reglering som har anknytning till vilka tekniska lösningar som kan komma att väljas. Bildmaterialet som visar formgivningen Till en ansökan om registrering skall enligt ML fogas bild som visar mönstret (10 § tredje stycket). Utöver en eller flera bilder som visar mönstret kan även en modell ges in. Modellen anses, om den lämnats in innan mönstret kungjorts, ha företräde före bilden. Innan en bild eller modell som visar mönstret lämnas in anses inte ansökan gjord (13 §). Närmare föreskrifter om bildmaterialet ges i MF och kungörelser med närmare föreskrifter för ansökan om mönsterskydd. Enligt 4 § första stycket MF skall varje bild lämnas in i tre exemplar och vara i formatet A4. Som påpekats i utredningens delbetänkande är det inte den färdiga produkten som skyddas, utan förebilden för produkten. Förebilden kan sägas bli fixerad genom det bildmaterial eller den modell som ligger till grund för registreringen. Bildmaterialet är det som vanligtvis bestämmer mönstrets skyddsomfång. Det är därför av central betydelse för innehavaren av skyddet. För tredje man har materialet betydelse genom att denne kan bedöma om ett mönster gör intrång i hans eller hennes rätt eller om en av honom eller henne framställd produkt gör intrång i ett skyddat mönster. Det bildmaterial som lämnats in av sökanden kungörs av Patent- verket genom att det publiceras i för design. Tidningen ges numera ut i elektronisk form (se , . På begäran kan man dock få en papperskopia. Det är inte nödvändigtvis så, att varje ingiven bild kungörs. Det kan hända att vissa bilder är i sådant skick att de lämpar sig mindre väl för publicering eller att de av andra skäl underkänts av . Sedan registrering skett fästs en kopia av det bildmaterial som kungjorts på ett registreringsbevis. Vid en judiciell prövning där det registrerade mönstret skall jämföras med andra mönster eller produkter är det bilden på regi- streringsbeviset som får anses ha företräde före de av sökanden Skälet som kan anföras för denna ordning är att det endast är dessa bilder som tredje man haft möjlighet att invända mot. Enligt 10 § tredje stycket ML gäller visserligen, för de fall en modell lämnats in innan kungörelse sker, att denna anses visa mönstret. I den nu nämnda situationen får alltså själva modellen företräde framför en avbildning av densamma som har kungjorts. Som framgått av den tidigare framställningen kan ett mönster representeras på två sätt: antingen genom bildmaterial (härmed avses både fotografier och teckningar) eller en modell. För det fall en ansökan om registrering av en formgivning lämnas in elektro- niskt tillkommer ytterligare en kategori som kan representera ett mönster, nämligen elektroniskt lagrat bildmaterial. Trots bildmate- rialets stora betydelse, och för att undvika tvekan om från vilket material en bedömning av bl.a. nyhet och individuell karaktär skall ske, finns enligt utredningens mening inte nu skäl att införa bestämmelser i lag som klargör vilket material som äger företräde. Ett skäl som talar mot en sådan lösning är frågans samband med interna hantering av en ansökan om skydd. Det bildmaterial som anbringas på ett registreringsbevis är närmast en intern handläggningsfråga. Detta är något, som enligt vad utred- ningen tidigare konstaterat, ligger utanför det uppdrag som givits utredningen. Att det i lag saknas bestämmelser i nu berört avseende behöver heller inte medföra osäkerhet om vilket bildmaterial som utgör utgångspunkten för en judiciell bedömning. Utgår man från den nu gällande principen, att det kungjorda bildmaterialet har försteg, lämnas en bestämd anvisning för hur uppkommande frågor bör lösas. Förslag: Det bör i en formskyddslag införas en rätt till utställ- ningsprioritet. Rätt till sådan prioritet skall kunna grundas endast på formgivning som visats på en utställning som avses i den i avslutade konventionen om internationella utställningar. Alla de villkor som en sökande måste uppfylla för att få rätt till konventions- eller utställningsprioritet måste framgå av lag. Skälen för förslaget: Av ML framgår att regeringen får förordna att en ansökan om registrering av mönster, som tidigare angivits i ansökan om skydd i utlandet, i vissa avseenden skall anses gjord med ansökan i utlandet (8 § första stycket). Konven- tionsprioritet kan tillgodoräknas från ansökningar som är gjorda i en stat som är ansluten till samt från ansök- ningar gjorda utomlands och som finner särskilda skäl att jämställa med ansökningar gjorda i en konventionsstat (8 § första stycket MF). En förutsättning för prioritet är att ansökan om registrering lämnas in här i landet från det att ansökan avseenden samma mönster gjordes utomlands (8 § andra stycket MF). Vidare krävs att sökanden i ansökan begär prio- ritet samt lämnar uppgift om var och när den prioritetsgrundande ansökan gjordes (8 § andra stycket MF). Enligt samma bestäm- melse skall sökanden, så snart det kan ske, även lämna uppgift om den åberopade ansökans nummer. får förelägga sökanden att – som inte får utlöpa tidigare än från ansökningsdagen – styrka sin rätt till prioritet genom att lämna in vissa handlingar (9 § första stycket MF). Följer sökanden inte ett sådant föreläggande får denne inte tillgodoräkna sig den begärda prioriteten (9 § andra stycket MF). Om den som gjort den första ansökan till samma myndighet lämnar in en ansökan avseende samma mönster får den senare ansökan under vissa förutsättningar åberopas som prioritetsgrun- dande (10 § andra stycket MF). Vid ansökan om samregistrering kan vidare prioritet fås för ett eller flera av mönstren (11 § första stycket MF). Enligt andra stycket i den nämnda bestämmelsen kan vid sådan ansökan prioritet åberopas från flera ansökningar, även om de lämnats in i skilda länder. Utredningen har i sitt delbetänkande föreslagit att det i lag uttryckligen skall anges att prioritet kan åtnjutas från ansökningar gjorda i dels en stat ansluten till , dels en stat som är medlem i WTO och dels från stater som Patentverken finner anledning att jämställa med sådan stat (se SOU 2000:79 s. 120 f.). Bestämmelserna i har ändrats i syfte att uppfylla åtaganden enligt (Ds 2000:30 s. 33 f., prop. 2000/01:13 s. 31 f. och SFS 2000:1158). Av bestämmelserna fram- går att prioritet kan tillgodoräknas från ansökningar som gjorts i en stat ansluten till eller som gjorts i en stat eller område som är medlem i WTO (6 § första stycket PL). Av bestämmelserna framgår också att prioritet medges från ansök- ningar gjorda i andra länder eller områden, om motsvarande prio- ritet från en svensk ansökan medges där den tidigare ansökan gjorts och den där gällande lagstiftningen i huvudsak stämmer överens med (6 § första stycket PL). Vidare har bestämmelserna i ändrats på så sätt att alla villkor som en sökande måste uppfylla för att få prioritet framgår av lagen (6 a–§§ PL). Ändringen var en konsekvens av att lagrådet i lag- stiftningsärendet anförde att detta var ett ofrånkomligt krav (se prop. 2000/01:13 s. 36 och bilaga 5). har i sitt slutbetänkande föreslagit att konventionsprioritet skall kunna grundas på en ansökan från dels en stat som är ansluten till , dels en stat som är ansluten till eller ett område som är anslutet till WTO och dels någon annan stat eller något annat område, om motsvarande prio- ritet från en svensk ansökan medges där den tidigare ansökan gjorts och den där gällande lagstiftningen i huvudsak stämmer överens med (se SOU 2001:26 s. 200 ff.). Kommittén har vidare föreslagit att alla de villkor en sökande måste uppfylla för att få tillgodoräkna sig prioritet måste framgå av lag (se a. bet. s. 200 ff.). Förslaget innebär dock inte någon uppräkning av formella och detaljerade regler i lag. Några uttryckliga bestämmelser om utställningsprioritet finns inte i PL eller ML, men däremot i VmL (se 18 §). I PL respektive ML finns dock bestämmelser om undantag från kravet på nyhet i vissa fall då uppfinning eller mönster förevisats på internationell utställning (2 § femte stycket PL och 3 § ML). Inledningsvis tar utredningen upp frågan om s.k. utställningsprio- ritet. Sådan prioritet medges enligt den nya danska designloven och även enligt det motsvarande norska förslaget. Även VmL innehåller regler med i stort sett motsvarande innehåll (18 § VmL). Det finns redan mot denna bakgrund anledning att i en ny formskyddslag ta in motsvarande bestämmelser. Av ML framgår att ett mönster kan registreras trots att det visats på en internationell utställning, om ansökan sker från denna tidpunkt (3 § 2 ML). provisoriskt utställningsskydd bygger på artikel 11 i . Av motiven till ML framgår att endast internationella utställningar som avses i konventionen angående internationella utställningar omfattas av bestämmelsen (se SOU 1965:61 s. 237 och prop. 1969:168 s. 150 f.). I motsats till ML innehåller PL en uttrycklig bestämmelse om att det endast är sådana utställningar som avses med den tidigare nämnda konventionen som ger ett provisoriskt utställ- ningsskydd (2 § femte stycket PL). Bestämmelsen fick sin nuva- rande lydelse i samband med de ändringar som gjordes med anled- ning av tillträde till den Europeiska patentkonventionen (se prop. 1977/78:1 Del A s. 326). Vidare har föreslagit att det i lagen uttryckligen skall anges vilka utställningar som avses (se SOU 2001:26 s. 200). Det finns enligt utredningens mening sammantaget goda skäl för att i lagen precisera vilka utställningar som kan grunda prioritet. Det finns härvidlag inte något skäl att frångå vad som redan tidigare gällt inom mönsterrätten och den reglering som finns i PL. Således skall utställningsprioritet endast kunna grundas på sådana utställningar som avses i den i avslutade konventionen om internationella utställningar. I utredningens delbetänkande har föreslagits att sökanden skall kunna tillgodoräkna sig prioritet under i stort sett samma förut- sättningar som anges i den nya lydelsen av 6 § PL och i Varumär- keskommitténs förslag. Något förslag om att i lag reglera de närmare krav som skall kunna ställas på sökanden i samband med att prioritet begärs läm- nades dock inte i utredningens delbetänkandet (se SOU 2000:79 s. 120 ff.). Mot bakgrund av det tidigare omnämnda yttrandet av lagrådet finns skäl att se över reglerna om kravet på utredning vid en begäran om prioritet. Det kan här påpekas att lagrådet inte hade avgivit sitt yttrande utredningens delbetänkande lämnades. Hur reglerna om kravet på utredning skall utformas gör sig gällande i såväl de fall konventionsprioritet som utställningspri- oritet åberopas. I likhet med vad anfört menar utred- ningen att det inte finns behov för en sådan detaljerad reglering som införts i PL (se SOU 2001:26 s. 201). När konven- tionsprioritet begärs bör det vara tillräckligt att i lagen ange att sökanden skall visa vem som har gjort den tidigare ansökan samt när och var den har gjorts och vilket nummer den har. När utställningsprioritet åberopas bör sökande på motsvarande sätt visa när formgivningen första gången visades på utställningen och att utställningen var en sådan som avses i konventionen om internationella utställningar. Behovet att göra sådana åbe- ropanden torde dock vara begränsat mot bakgrund av bestämmel- sen om nyhetsfrist i 6 §. Reglerna om prioritet i en formskyddslag bör anpassas till PL genom att prioritet även kan fås från en ansökan som gjorts i ett område anslutet till WTO. Förslag: De handlingar i en ansökan som visar formgivningen bör, utan att särskild begäran om detta behöver framställas, vara hemliga fram till dess registrering sker. På sökandens begäran kan de nämnda handlingarna hållas hemliga av högst . Tiden skall räknas från ansökningsdagen eller, om prioritet begärs, från prioritetsdagen. Vidare bör införas en särskild bestämmelse om sekretess för uppgifter angående företagshemligheter i mål och ärenden om formskydd. Skälen för förslaget: Bestämmelser om sekretess i ärende om regi- strering av mönster finns dels i 8 kap. 13 § tredje stycket SekrL, dels i 18 § första stycket respektive 19 § ML. Enligt 8 kap. 13 § tredje stycket SekrL gäller sekretess i ärende om registrering av mönster för uppgift om mönstret, om sökanden begärt det och inte annat följer av ML. Av 19 § ML framgår att handling som visar mönstret får hållas hemlig om sökanden begär det. Handlingen får inte hållas hemlig , räknat från ansökningsdagen eller, om prio- ritet yrkas, från prioritetsdagen. Sekretessbestämmelserna infördes i samband med tillkomsten av den nuvarande lagen. Den dåvarande tog upp frågan med anledning av önskemål från industrin sida (se SOU 1965:61 s. 142). Utredningen liksom departementschefen menade att det fanns goda skäl för att sökanden under ansöknings- tiden skulle ha en möjlighet att hålla mönstret hemligt, detta för att ha möjlighet att förbereda sin tillverkning och marknadsföring av mönstervaran innan mönstret gjordes tillgängligt för allmänheten. Det ansågs som föga tillfredsställande att den som frambragt ett mönster eller dennes rättighetshavare skulle se sig nödsakade att söka skydd trots att han kanske inte kunde föra ut den färdiga varan på marknaden. Vidare anfördes att den s.k. prioritetsrätten kunde nyttjas för att kringgå offentlighetsprincipen. Detta genom att skydd söks i ett land som inte, på samma sätt som i , tillämpar en långt gående rätt att ta del av allmänna handlingar. Exempelvis skulle skydd kunna sökas i , där sekretess all- mänt gäller inom förvaltningsförfarandet, och en ansökan sedan lämnas in i med åberopande av företrädesrätt från priori- tetsdagen. På detta sätt kunde sekretess åtnjutas trots att företrädesrätten inte gick förlorad. Det saknades, enligt utredningen och departementschefen, anledning att på detta sätt premiera ansökningar gjorda i utlandet. För att dessa bestämmelser inte skulle inkräkta alltför mycket på offentlighetsprincipen förutsattes för hemlighållande att detta begärdes av sökanden och att sekretess endast kunde gälla på ansökningsstadiet. Tiden för hemlighållande fick vidare maximalt uppgå , räknat från ansökningsdagen eller, om prio- ritet yrkades, från prioritetsdagen. Svensk förvaltning präglas av offentlighetsprincipen. Principen förverkligas genom bl.a. den vidsträckta rätten för all- mänheten att ta del av myndigheters handlingar. Denna rätt för allmänheten är grundad på bestämmelser i att ta del av allmänna handlingar är dock inte obegränsad. TF ger vissa möjlig- heter att genom lag (se härtill SekrL) begränsa rätten att ta del av allmänna handlingar. Bl.a. är det möjligt att med stöd av TF sekre- tessbelägga allmänna handlingar hos myndigheter till skydd för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, vilket framgår av 2 kap. 2 § första stycket 6. Mot varje ingrepp i grundsatsen om allmänna handlingars offentlighet talar starka principiella skäl. Mot bakgrund av den internationella utvecklingen inom mönsterrätten, och de behov som visat sig sedan den nuvarande lagens tillkomst, har utred- ningen dock funnit skäl att överväga en ökad möjlighet till att hålla de handlingar i en ansökan som visar formgivningen hemliga. Möjligheten enligt ML att hålla de handlingar i en ansökan som visar mönstret hemliga har kommit att användas i förhållandevis stor utsträckning. Den får vidare sägas ha vunnit viss hävd inom mönsterrätten. I många fall åberopas således sekretess under den maximala tid lagen medger. Såvitt utredningen kunnat finna har detta inte medfört några mer avsevärda problem för formgivare och allmänheten i stort. Det har snarare varit så, att tiden ansetts vara alltför kort för att fylla de behov som gör sig gällande. I synnerhet är detta fallet då skydd söks för mönster till tekniskt avancerade produkter. Det finns alltid en risk att en viss formgivning blir allmänt till- gänglig innan utvecklingsarbetet slutförts. I de fall en fullt utveck- lad prototyp måste prövas kan denna risk vara bety- dande. Som exempel kan nämnas testkörning av större maskiner och personbilar. För att dels skaffa sig en företrädesrätt, dels und- vika riskerna för att formgivningens nyhet går förlorad ser sig formgivare och företag nödsakade att söka skydd för ännu inte färdigutvecklad formgivning. Utöver att detta leder till ökade kostnader och merarbete, finns även risken att formen på den produkt som förs ut på marknaden avviker så mycket från den formgivning som är skyddad att skyddet blir obefintligt eller otill- räckligt. Sådana problem skulle kunna undvikas, om sökanden fick på sig att vidareutveckla sin formgivning innan den blir allmänt tillgänglig. Återkallas sedan ansökan innan fristen för hemlighållande löpt ut förblir bildmaterialet i ansökan hemligt och således inte nyhets- skadligt för en senare ansökan. En ansökan kan alltså återkallas och en ny ansökan, där i stort sett samma formgivning visas, lämnas in. Genom att begära hemlighållande har sökande rätt till sekretess även för den senare ansökan. Härigenom kan sökan- den i praktiken få tillgång till för hemlighållande än . Det skall dock påpekas att ett sådant förfarande inte kan anses som idealiskt. Det medför kraftigt ökade kostnader i och med att ny ansökningsavgift måste betalas som en ny ansökan lämnas in. Ett annat problem med de nuvarande bestämmelserna hänger samman med kravet på att sekretess måste begäras redan i ansökan om registrering. Härvidlag skiljer sig ML från PL. I den sistnämnda lagen är en ansökan om patent hemlig fram till dess Dröjer det mer än 18 månader till dess utläggning sker blir dock ansökan om patent offentlig (22 § PL). Följden av att sekretess inte begärs då ansökan om registrering av formgivning lämnas in är således att mönstret blir allmänt till- gängligt och nyheten går förlorad. I de fall någon ändring inte behöver göras i det mönster ansökan innehåller, innebär detta inte något problem, utan skydd beviljas då för det som sökanden avsett. Det har dock visat sig att många av de formgivare som söker skydd utan hjälp av ombud är okunniga om denna bestämmelse. Det- samma gäller de möjligheter som finns att ändra en gjord ansökan. Någon uttrycklig bestämmelse om att det mönster en ansökan innehåller får ändras finns inte i ML. I enlighet med vad som utta- lades i förarbetena till lagen har dock en praxis utvecklats vid , som medger ändring så länge mönstrets identitet inte blir en annan. De förändringar som tillåts är dock små. Även om en ändring inte tillåts kan i vissa fall skydd inte medges för det ändrade mönstret efter en ny ansökan.