sou · GPB3103d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Särskilt gäller detta arbetet med domskälens utformning. Mot den bakgrunden är det naturligt att det från domarhåll då och då före- kommer krav på nya regler som underlättar arbetet med dom- skrivning. Det allmänna kravet på domskäl utgör emellertid ett mycket viktigt inslag i varje demokratiskt domstolssystem (se utförliga redogörelse i Ratio et Auctoritas, ). Signifikativt är att domstolar aldrig angav några skäl, men att regler med krav på domskäl tillkom i de flesta europeiska länder efter den . Det är i första hand parterna som kan antas ha intresse av att få ta del av domskälen. Av olika skäl kan det emellertid finnas även andra intressenter. För den allmänhetens insyn och kontroll som utövas av pressen och andra media är en utförlig redovisning av vad som förekommit i målet och klara och tydliga domskäl av stort värde och ägnat att befästa förtroendet för domstolsavgöranden. Kravet på domskäl brukar också inverka skärpande på domstols- överläggningar i målet. Om överklagande sker, har den högre domstolen ofta ett behov av att den överklagade domen är välmotiverad. Det gäller i synner- het sådana fall som är underkastade krav på prövningstillstånd. Särskilt från hovrättshåll har det riktats kritik mot att tings- rättsdomar inte sällan är otillräckligt motiverade. Det finns nog fall när ett överklagande sker av den enda anledningen att klaganden inte har förstått hur tingsrätten resonerat. De nu gällande reglerna innebär i princip att kravet på domskäl inte tar hänsyn till om det i det konkreta fallet existerar några sakliga skäl som föranleder att domskälen verkligen behöver skrivas. I vissa fall får domen visserligen utfärdas i förenklad form. De fallen är emellertid av det slaget att innehållet i domskälen utgör självklarheter. Som grundprincip borde, åtminstone i förlikningsbara tvistemål, gälla att domstolen skall kunna begränsa sina insatser när det gäller sådana domskäl som i det konkreta fallet ingen rimligen kan vara intresserad av som domarna får tid över för domskrivning i de mer kvalificerade fallen. Ett mer flexibelt system än det nuvarande skulle härigenom kunna leda till en högre rättssäkerhet och effektivitet, särskilt om sådana domar som överklagas blir bättre motiverade. Utomlands har man prövat olika vägar för att rationalisera arbetet med omskrivning. Detta gäller bl.a. , där en huvudförhandling i ett dispositivt tvistemål vanligen avslutas med att domaren frågar parterna om e är beredda att i anslutning till sammanträdet eller ta emot ett slags till- kännagivanden (på danska;tilkendegivelse). Om frågan bejakas sker vad som enligt svensk ordning på sätt och vis kan betecknas som ett domsavkunnande. Parterna får sålunda genom tillkänna- givandet en redogörelse för domarens uppfattning om saken och de skäl som domaren grundar sin uppfattning på. efter viss given betänketid godtar tillkännagivandet, meddelas inte någon dom. I stället uppfattas parterna ha ingått en förlikning i enlighet med tillkännagivandet. Själva slutet i en godtagen tillkännagivelse tas in i domstolens protokoll och är rättskraftigt bindande samt – vid fullgörelsetalan – verkställbart. Om ett tillkännagivande har godtagits kan givetvis inte något överklagande ske. Tillkännagivandena är dock inte några förlikningsförslag från domarens sida. I stället är de genomgående så väl avvägda att domaren aldrig frångår dem i den händelse att de inte godtas. Däremot förekommer på samma sätt som i att skälen ges en närmare utformning vid domens uppsättande. Om ett tillkännagivande inte har godtagits brukar domen som regel överklagas. När en brottmålsdom avkunnas i tillfrågas parterna regelmässigt om de godtar domen. Ett godtagande hindrar emellertid i sådant fall inte ett senare överklagande. Det danska systemet har gällt och anses ha fungerat väl med bibehållen rättssäkerhet. Det danska systemet visar en väg att förenkla domskrivningen. Särskilt intressant är att det för dispositiva tvistemål i synes råda en hög överensstämmelse mellan skrivna domskäl och överklaganden. När ett tvistemål överklagas finns det sålunda goda domskäl, medan domskäl sällan skrivits i fall där det inte sker något överklagande. Det finns skillnader mellan den svenska och den danska processordningen som bör uppmärksammas i samman- hanget, det gäller domarens ställning och ansvaret för rättegångs- kostnader. Detta hindrar inte att man bör undersöka vilka möjlig- heter som finns att i vårt land införa ett system liknande det danska systemet med tillkännagivande eller något annat system med liknande syfte. Givetvis måste man i ett sådant sammanhang uppmärksamma att det även i ett fall som kommer att stanna i den domstol som dömt kan finnas andra än parterna som har ett intresse av att det skrivs en fullständig dom. I första hand gäller reformbehovet tingsrätternas domar. Liknande problem som domskrivningen förorsakar kan emellertid i vissa fall förekomma när det gäller tingsrätternas beslut. Besluten bör därför inte lämnas helt utanför reformöverväganden. Det har förekommit omfattande diskussioner inom domarkåren rörande frågan i vad mån sådana utsagor som i målet eller ärendet avgetts i bevissyfte skall återges i ett avgörande. Den frågan har i någon mån kommit i ett nytt läge genom det av antagna förslaget om att även den tilltalades berättelse skall tas in i ett huvudförhandlingsprotokoll (prop. 1998/99:37). I praktiken tas därmed alla utsagor som anges i bevissyfte upp på band, som raderas sedan tiden för överklagande gått ut. Utredaren bör vara oförhindrad att lägga synpunkter i den delen om det är motiverat av övervägandena i övrigt. Utredaren skall undersöka hur muntlighet och skriftlighet bör vägas mot varandra i de allmänna domstolarnas behandling av tvistemål och brottmål för att processen med bibehållna rättssäker- hetskrav skall vara så effektiv som möjligt. Utredaren skall särskilt uppmärksamma frågor om huruvida muntligheten i avgörande- skedet i vissa fall bör begränsas på ett eller annat sätt och avgöran- det i målet alltså kunna grundas även på annat än sådant som har förekommit vid en huvudförhandling. Utredaren skall emellertid inte behandla frågor som enbart rör processen i högre domstol. Utredaren skall också undersöka om reglerna om avvisande av bevisning och om bevisupptagningen i ett tvistemål eller brottmål bör ändras. Utredaren skall särskilt uppmärksamma möjligheterna att i ökad utsträckning tillåta skriftliga berättelser. När det gäller såväl sammanträden som förhör skall utredaren undersöka om nu gällande förutsättningar för medverkan per tele- fon bör ändras. Om utvärderingen av försöksverksamheten med videokonferenser ger vid handen att verksamheten bör permanen- tas, skall utredaren lägga fram förslag om de regler som behövs för att detta skall kunna ske. Utredaren skall vidare undersöka vissa frågor om koncentra- tionen i stora mål. I det sammanhanget skall utredaren särskilt uppmärksamma möjligheterna att dela upp ett brottmål och hur domstolen skall hantera sådana fall i vilka det beslutas om en rätts- psykiatrisk undersökning. När det gäller domstolarnas avgöranden skall utredaren under- söka om det går att underlätta domstolarnas arbete genom ett system där avgörandet inte skrivs ut fullständigt i sådana fall där varken parterna eller någon annan har något behov av det. Utreda- ren är oförhindrad att lägga synpunkter på domskrivningen i övrigt. Utredaren får undersöka även annat som har att göra med hand- läggningen i tingsrätt av tvistemål och brottmål och som med nu gällande regler eventuellt motverkar att processen där uppfyller högt ställda krav när det gäller rättssäkerhet och effektivitet. Frågor om domstolsorganisationen som sådan och frågor om domstolarnas sammansättning ligger dock utanför detta uppdrag. Utredaren skall lägga fram de lagförslag som undersökningarna ger anledning till. Utredaren skall härvid beakta vilka konsekvenser ett förslag kan få för processen i högre domstol. I den mån de överväganden som görs beträffande tingsrättsprocessen påverkar eller bör få genomslag också för processen i högre domstol, skall utredaren lägga fram lagförslag även rörande den processen. Utredaren skall även uppmärksamma behovet av följdlagstiftning. Utredaren bör hålla kontakt med när det gäller frågor om användningen av videokonferens i rättegång samt med den arbetsgrupp inom som arbetar med process- rättsliga frågor. Utredaren skall vidare samråda med utredningen om ansvar och påföljder för psykiskt störda lagöverträdare (dir. 1999:39). Uppdraget skall redovisas skyndsamt och senast före utgången av . Rättegången i första instans (Ju 1999:11) Handläggningen i första instans .......................................... Muntlighet och omedelbarhet ............................................. Dokumentation av bevisupptagningen ..................... 2.4.4 Traditionell och modern teknik................................ Traditionell och modern teknik........................................... Ansvaret för bevisningen .......................................... Meddelande av dom............................................................. Bevisfrågor – brottmål......................................................... Avvisning av bevis..................................................... Dokumentation av bevisupptagning......................... Domskrivning m.m. – brottmål........................................... 3.9.1 Avkunnande av dom m.m......................................... Handläggningen i första instans .......................................... Reform av civilprocessen .......................................... Muntlighet och omedelbarhet ............................................. Former för närvaro ................................................... Bevisupptagning utom domstol................................ 4.3.3 Avvisning av bevis m.m............................................. 4.3.5 Traditionell och modern teknik................................ Meddelande av dom .................................................. Avfattande av dom.................................................... Tidsfrister i brottmål ........................................................... 5.2.1 Handläggningen i första instans ............................... 5.2.2 Förenklade förfaranden i tvistemål........................... Muntlighet och omedelbarhet .................................. Bevisfrågor i civilmål............................................................ Ansvaret för bevisningen m.m .................................. Domskrivning m.m. – civilmål ............................................ Meddelande av dom .................................................. Avfattningen av domar och beslut ............................ Övriga frågor – civilmål ....................................................... Handläggningen i första instans ............................... Alternativ till domstolsprocess ................................. Andra sätt att avgöra ett mål ..................................... Bevisfrågor m.m. – brottmål................................................ Muntlighet och omedelbarhet .................................. Former för inställelse i rätten ................................... Avvisning av bevis ..................................................... Traditionell och modern teknik ................................ Domskrivning m.m. – brottmål........................................... Meddelande av dom .................................................. Avfattningen av dom m.m . ....................................... Tidsfrister – brottmål .......................................................... Huvudförhandling i brottmål ................................... vid huvudförhandling – brottmål ... Förfarandet ..................................................i första instans 6.2.2 Andra förfaringssätt att i sak avgöra ett mål Muntlighet och omedelbarhet ............................................. 6.3.3 Traditionell och modern teknik................................ Ansvaret för bevisföringen ....................................... 6.4.5 Traditionell och modern teknik................................ Avvisning av bevis..................................................... Meddelande av dom .................................................. Avfattning av dom .................................................... Handläggningen i första instans .......................................... Muntlighet och omedelbarhet ............................................. 7.3.2 Former för närvaro i domstolen ............................... Avvisning av bevis..................................................... Meddelande av dom .................................................. Bevisfrågor – civilmål........................................................... Ansvaret för bevisupptagningen ............................... Avvisning av bevis..................................................... Dokumentation av vittnesförhör.............................. 8.3.5 Traditionell och modern teknik................................ Domskrivning m.m. – civilmål ............................................ Meddelande av dom .................................................. Övriga frågor – civilmål ....................................................... Medling vid domstol................................................. Förfarandet i brottmål .............................................. 8.6.2 Andra förfaranden i brottmål ................................... Muntlighet och omedelbarhet .................................. 8.6.4 Former för närvaro i domstolen ............................... Bevisfrågor – brottmål......................................................... Avvisning av bevis..................................................... Domskrivning m.m. – brottmål........................................... Avfattning av domar ................................................. Tidsfrister för handläggning – brottmål .............................. Denna rapport redovisar en genomgång av några utländska rätts- system i de delar som kan ha betydelse för utredningsuppdraget. Rapporten innehåller en redovisning av domstolarnas organisation och förfarandet i civil- och brottmålsprocessen i första instans i ett antal länder. Utgångspunkten för redovisningen är artikel 14 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och artikel 6 i den Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen). Eftersom de i uppdraget ingående europeiska länderna har tillträtt , liksom , har inte någon särskild redovisning gjorts under respektive land av de prin- ciper som styr rättegångsförfarandet. Definitionen av tvistemål och brottmål utgår från den som finns i ovannämnda konventioner, dvs. tvistemål innebär prövningen av civila rättigheter och skyldig- heter vid domstol och brottmål innebär det rättsliga förfarande vid domstol i anledning av att någon blivit anklagad för brott. I de länder som ingår i rapporten pågår eller har avslutats en mera omfattande reform av civilprocessen i syfte att effektivise- ra och göra förfarandet smidigare så att parterna skall få större möjlighet än att välja mellan olika processtyper. I har ett förslag till en reform av brottmålsförfarandet sänts ut på remiss. Hur rättegången skall gå till är i huvudsak en nationell angelägenhet. Trots detta kan man på många områden skönja gemensamma drag i de olika ländernas processordningar, främst de nordiska. Redovisningen i det följande är med nödvändighet tämligen summarisk. Den bygger i stor omfattning på svar från respektive lands , men också på sekundärmaterial. Det förekommer en del svenska processuella begrepp som inte alltid exakt har motsvarande funktion i den behandlade statens system. Det finns i (undantaget och ) byretter (underrätter), landsretter (hovrätter) och en högsta domstol (Højesteret). Därtill kommer Sø- och Handelsretten, som är en specialdomstol. Mer än hälften av byretterna är s.k. endomar- domstolar. Byretten är behörig att handlägga i princip alla civil- och brottmål i första instans. 2.2Handläggningen i första instans Den danska rättegången liknar i allt väsentligt den svenska i första instans och består liksom den av två faser, nämligen förberedelse och huvudförhandling. Såväl civilmål som brottmål avgörs i första instans som regel vid en huvudförhandling i domstol. Bestämmel- ser om rättegångsprocessen finns i Retsplejeloven (rättegångs- balken–rpl). Ett civilmål kan avgöras utan huvudförhandling om den svarande uteblir från en förhandling eller förhållandena i övrigt kan likställas med uteblivande som t.ex. att svaranden inte förser rätten med processmaterial inom föreskriven tid. Vid sådana tillfällen kan rätten meddela dom på kärandes påståenden. En förutsättning är dock att det finns skäl för detta i sakframställningen i stämnings- ansökan och i det material som i övrigt framkommit i målet. Mål där det endast är fråga om formaliteter, och som har varit föremål för skriftväxling, kan också avgöras på det skriftliga under- laget. Bestämmelserna om förberedelse i tvistemål öppnar möjligheten att ha en såväl skriftlig som muntlig förberedelse. Muntlig för- beredelse hålls om domstolen anser det vara nödvändigt. Om muntlig förberedelse inte hålls överförs målet till egentlig behand- ling. Det är möjligt att gå över till den egentliga behandlingen , om parterna kommer överens om det eller om sak- förhållandena är tillräckligt klara. En parts rätt att komplettera sitt yrkande har begränsats enbart till behandlingens inledningsfas. Också möjligheterna till avbrott i förhandlingen har begränsats. Parterna skall meddela rätten hur de förhåller sig till saken före den egentliga rättegången. Om en part försummar att avge ett skriftligt svaromål eller att svara på en begäran om utredning från domstolen betraktas detta vara till en nackdel för parten. möjligheten att förlänga tidsfristen för att inkomma med svaromål eller utredning begränsats. Efter det att förberedelsen har avslutats får nya yrkanden inte längre framställas och nytt rättegångsmaterial inte läggas fram utan motpartens samtycke eller sådant tillstånd som domstolen beviljar särskilt under vissa förutsättningar. Den egentliga behandlingen av målet sker muntligen. I har man nu för avsikt att på samma sätt som i och genomföra en mera omfattande reform av civil- processen. har i Betænking nr 1401/2001 Reform af den civile retspleje I – Instansordningen, byrettens sammensætning og almindelige regler om sagsbehandlingen i første instans som har lagts fram gjort en genomgång av civilprocessen i . Förfarandet föreslås bli smidigare och parterna skall få ökade möjligheter än att välja mellan olika processtyper. Bl.a. skall användning av nya former för bevisningen, t.ex. telefon, skriftliga vittnes- och partsutsagor samt utnyttjande av ny informa- tionsteknik tillåtas i större utsträckning. Dessutom föreslås de alternativa tvistlösningsmetoderna öka. Härutöver innehåller betänkandet förslag om att fokusera mer på förberedelsen i syfte att uppnå en snabbare och effektivare mål- hantering. Viktiga element i att uppnå detta är regler om att det på ett mycket tidigt stadium i förberedelsen skall ske ett klarläggande av de rättsliga tvistepunkterna och den nödvändiga bevisföringen samt lägga fast de tidsmässiga ramarna för behandling av målet, bl.a. tid- punkt för huvudförhandling. Dessutom har i avlåtits ett förslag som gäller rätte- gångsförfarandet i mål som avser intressen av mindre värde (under 20 000 DKr) samt ett förslag till ett summariskt betalningssystem som gäller såväl stora som små anspråk. Förslagen har ännu inte godkänts. I brottmål där den tilltalade i domstolen har erkänt gärningen och den i övrigt styrks av omständigheter i målet, kan rätten genast expediera domen, när den tilltalade och åklagaren förklarar sig vara eniga om detta. Förfarandet kan inte användas i sådana mål där det är fråga om omhändertagande för sluten psykiatrisk vård eller annat frihetsberövande (förvaring). I mål där påföljden inte kan bli högre än böter och där den tilltalade uteblir från huvudförhandlingen utan giltigt skäl eller nekar att gå i svaromål, kan rätten när omständigheterna inte talar emot det anse att den tilltalade har erkänt gärningen och därmed skall förklaras skyldig. I detta fall avkunnas en udeblivelsesdom utan ytterligare bevisföring. Såväl i tvistemål som brottmål är huvudförhandlingen i första instans muntlig. Allt skriftligt material som en part önskar åberopa skall i princip läggas fram, dvs. läsas upp, under själva huvud- förhandlingen. När uppläsning äger rum bestämmer rättens ord- förande hur det skall ske om inte annat sägs lag (jfr rpl. En hänvisning till ett dokument eller till de delar därav som parten anser har betydelse för målets utgång är dock i praktiken tillräckligt för att rätten skall kunna ta hänsyn till beviset. Som framgår i avsnitt 2.2.1 har förfarandet i civilmål i första instans setts över. Bland förslagen i översynen ingår att uppläsning av skriftliga bevis skall begränsas så långt möjligt, eftersom sådana bevis förutsätts vara kända för rätten. Parter, vittnen eller övriga skall inställa sig personligen vid huvudförhandlingen. Det är således inte möjligt för dem att delta i huvudförhandling eller andra möten i rätten via telefon eller video. har i det nyssnämnda betänkandet föreslagit modifikationer av denna princip, bl.a. att part skall kunna delta i möten med rätten via video- eller telefonkonferens under för- beredelsen. Dessutom föreslås part, ombud eller annan kunna delta i huvudförhandling via video- eller telefonkonferens om det är ändamålsenligt. har dessutom föreslagit att uppläsning av skriftli- ga bevis skall begränsas i möjligaste mån på grund av att det skall förutsättas att sådana bevis är kända för domstolen. Likaså bör skriftliga parts- och vittnesmål användas i större omfattning än vad som sker . Dessutom föreslås att sammanfattande process- skrifter skall upprättas i syfte att underlätta arbetet med domskriv- ningen, men också för att bidra till en snabbare hantering av målet. Rätten kan inte grunda sina avgöranden på annat än vad som har framkommit under själva huvudförhandlingen. I brottmål där barn som blivit utsatta för sexualförbrytelser från vuxna kan vittnesförhöret spelas in på video för att senare spelas upp under huvudförhandlingen. Vittnesförhöret kan t.ex. ske genom att domaren, försvararen och den åtalade deltar. En annan metod är att barnet förhörs av en polis med erfarenhet på området tillsammans med en barnsakkunnig. Förhöret följs av försvararen via en monitor som befinner sig i en angränsande lokal. När kriminalassistenten avslutat förhöret hålls en paus så att försvararen ges möjlighet att ställa frågor genom polisassistenten. Det ankommer på parterna själva att svara för att den önskade bevisningen är tillgänglig för rätten när bevisupptagning skall ske. Däremot svarar rätten för kallelse av parter och vittnen (jfr rpl. 18 och 29 kap.) Rätten kan avvisa bevis som anses vara utan betydelse för målet. Som exempel kan nämnas bevis över omständigheter, som mot- parten har erkänt eller förklarat att han inte kommer att bestrida. Dessutom avvisas bevis vid en rad tillfällen därför att det redan på förhand kan avgöras att de inte tillför målet något ytterligare eller saknar betydelse för målets utgång. Bevisupptagning i första instans äger i civilmål rum under huvud- förhandlingen. Rätten kan dock undantagsvis bestämma att bevis- upptagningen helt eller delvis skall ske utom huvudförhandling. Exempel på detta är när ett vittne avser företa en längre resa och därför inte kan stå till förfogande under huvudförhandlingen, eller vid sådana tillfällen när det annars finns risk för att beviset går förlorat. I övrigt kan rätten medge att ett vittnesförhör hålls inför rätten innan målet har blivit anhängiggjort vid domstolen.