sou · GPB31d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna innebär i korthet att de centrala värde- pappersförvararna får medge i huvudsak banker och andra värde- pappersinstitut rätt att registreras som förvaltare. Förvaltaren skall på ett eller flera avstämningskonton registrera de finansiella instrument han förvaltar. I avstämningsregistret finns inte någon uppgift om äganderätt till och pantsättning eller utmätning av förvaltarregistrerade instrument. Registret innehåller i princip endast uppgift om förvaltaren och en beskrivning av de finansiella instrument han förvaltar. En förvaltare är emellertid skyldig att på begäran lämna den centrala värdepappersförvararen uppgifter om vilkas aktier han förvaltar. Vidare skall det hos den centrala värdepappersförvararen finnas en samman- ställning över aktieägare som har mer än 500 förvaltarregistrerade aktier i bolaget. I slutbetänkandet föreslår kommittén att gränsen sätts så att sammanställningen endast omfattar aktieägare som innehar aktier med en tusendel eller mer av rösterna för samtliga aktier i bolaget. Möjligheterna till förvaltarregistrering infördes för att göra det möjligt för aktieägare m fl att ha sina aktier och andra värdepapper i depå hos banker och fondkommissionärer. Det ansågs inte vara nödvändigt att aktieägarna fanns registrerade både hos förvaltaren och i avstämningsregistret och man valde att låta personuppgifterna be- träffande aktieägare med förvaltarregistrerade aktier bli antecknade endast hos förvaltaren. När steg 2 genomförs kommer alla aktiebolag att omfattas av ett kontoföringssystem. Frågan blir då om det skall vara tillåtet att för- valtarregistrera aktier och andra finansiella instrument i samtliga aktiebolag eller om förvaltarregistreringen skall förbehållas endast aktiemarknadsbolagen eller de större bolagen. För kommittén är det nära nog självklart att de nuvarande möjlig- heterna till förvaltarregistrering måste finnas kvar för aktiemark- nadsbolagen. För att begränsa kategoriindelningarna i aktiebolagslagen föreslår kommittén att rätten till förvaltarregistrering förbehålls de publika bolagen. Samtliga aktiemarknadsbolag är publika och aktierna i dessa bolag kommer alltså att kunna förvaltarregistreras. Nästa fråga blir då om också aktierna i de privata bolagen bör kunna förvaltarregistreras. För detta talar egentligen endast att systemet då skulle bli enhetligt för samtliga bolag. Nackdelarna med en sådan ordning är emellertid uppenbara. Steg 2 tas ju i syfte att få till stånd en tillförlitlig registrering av samtliga aktieägare för att komma till rätta med den ekonomiska brottslighet som sker med utnyttjande av aktiebolag. Att då införa en möjlighet att i små och medelstora bolag låta en förvaltare stå antecknad i avstämningsregistret i stället för den verklige ägaren strider direkt mot syftet med registret och skulle på ett avgörande sätt begränsa aktieägarregistrets användbarhet. verket skulle insynsmöjligheterna sannolikt minska jämfört med eftersom kommittén föreslår att aktieboken avskaffas. Till detta kan läggas att en ordning med förvaltarregistrering i privata bolag skulle kraftigt försvåra för den som överväger att köpa aktier av någon att kontrollera om den tilltänkte säljaren verkligen äger aktierna, eftersom uppgifterna hos förvaltaren inte är offentliga. Kommittén har slutligen svårt att se att det föreligger något praktiskt behov av att kunna förvaltarregistrera aktier och andra rättigheter i privata bolag. På grund av det anförda föreslår kommittén att förvaltarregistrering tillåts i publika men inte i privata aktiebolag. Kommittén föreslår att PRV skall upprätta och föra avstämnings- registren för de bolag som inte väljer någon central värdepappers- förvarare. Det leder till frågan vilken ställning PRV skall ha som registerförare. Valet står här mellan att låta PRV bli en central värde- pappersförvarare som omfattas av det regelverk som gäller för alla centrala värdepappersförvarare eller skapa särskilda regler för PRV:s registreringsverksamhet. Av betydelse för valet är att PRV skall agera på en marknad för värdepapperstjänster som sedan kontoföringslagens ikraftträdande har öppnats för konkurrens, låt vara att VPC i praktiken alltjämt är den enda aktören på marknaden. Kommitténs förslag att ålägga PRV att vara registerförare innebär emellertid att VPC:s de facto monopol kommer att brytas. Det är i sammanhanget värt att poängtera att kommittén inte anser det vara lämpligt att skapa konkurrens genom att i författning ålägga en myndighet att bedriva viss näringsverksamhet. Kommitténs förslag att PRV skall upprätta och föra avstämningsregistren i vissa bolag har inte heller till syfte att förverkliga en av intentionerna bakom lagen om kontoföring av finansiella instrument, nämligen att skapa en kon- kurrensutsatt marknad för värdepapperstjänster. Med kommitténs förslag kommer VPC och PRV således att kon- kurrera. Det ställer särskilda krav på lagstiftningens utformning. Kom- mittén menar att det är viktigt att reglerna blir neutrala så att ingen av parterna gynnas i förhållande till den andre. Det är givet att det bästa sättet för att skapa en konkurrensneutral reglering är att låta samma regelverk gälla för VPC och PRV. Kommittén menar därför att PRV så långt det är möjligt skall tillämpa det regelverk som gäller för alla centrala värdepappersförvarare och föreslår att PRV direkt i författningstexten anges vara en central värdepappersförvarare. Därmed får PRV sin auktorisation som central värdepappersförvarare direkt i lagen och någon ytterligare auktorisa- tion från är inte nödvändig eller lämplig. En fråga i detta sammanhang är om PRV:s verksamhet som central värdepappersförvarare skall stå under tillsyn av i likhet med vad som gäller för övriga centrala värdepappersförvarare. Det är emellertid inte vanligt att en myndighet har tillsynsansvar över en annan myndighets verksamhet. Det enda exempel kommittén kan ge är att har ett sådant ansvar över Sjunde AP-fondens verksamhet. Kommittén menar att det är varken lämpligt eller effektivt att ställa PRV under tillsyn bl.a. därför att inspektionen skulle sakna möjligheter att genom sanktioner tvinga PRV att driva verksamheten på det sätt inspektionen finner vara korrekt. Kommittén föreslår därför att PRV undantas från den tillsyn som utövar i förhållande till övriga centrala värde- pappersförvarare. Den konkurrens mellan VPC och PRV som kommittén vill skapa är avsedd att pressa priserna på värdepapperstjänster. Kommittén efter- strävar en ordning där bolagen aktivt väljer mellan VPC och PRV och träffar sitt val med hänsyn tagen till bl.a. pris och servicenivå. I enlighet härmed föreslår kommittén att ett bolag kan få sitt av- stämningsregister fört av PRV inte bara genom att avstå från att välja en annan central värdepappersförvarare utan också genom att träffa avtal med PRV om registerföringen. De avtal som bolag sålunda skall kunna träffa med PRV bör emellertid bara gälla registerföringen. Kommittén anser inte att det är lämpligt att PRV tillhandahåller de mycket kvalificerade värde- papperstjänster som främst aktiemarknadsbolagen efterfrågar. Dessa tjänster ligger mycket långt från de uppgifter PRV har att fullgöra. För att undanröja varje tvekan om denna begränsning i PRV:s möjligheter att åtaga sig uppdrag som central värdepappersförvarare bör den komma till uttryck i författningstexten. Valet står här mellan att ange vilka tjänster PRV får eller inte får utföra eller vilka bolag myndigheten får eller inte får utföra uppdrag åt. Kommittén anser att det senare alternativet är att föredra och vill hålla fast vid sin tanke att begränsa antalet kategorier av bolag i aktiebolagslagen. Kommittén föreslår därför att det i lagen anges att PRV inte får föra avstämningsregister för publika bolag. Allmänheten har enligt nuvarande ordning inte någon rätt till insyn i vad som antecknas i avstämningsregistret. Däremot är uppgifterna i aktieboken helt offentliga beträffande kupongbolagen och delvis offentliga vad avser avstämningsbolagen. I kommitténs slutbetänkande har kommittén behandlat frågan om aktieboken även i fortsättningen skall vara offentlig och har kommit till slutsatsen att det finns skäl att behålla principen om aktiebokens offentlighet. Kommittén föreslår emellertid vissa förändringar som i viss mån begränsar offentligheten vad avser avstämningsbolagen. Enligt förslaget skall från offentlig- heten undantas uppgifter om aktieägare i avstämningsbolag som inne- har aktier med mindre än en tusendel av rösterna för samtliga aktier i bolaget. När steg 2 tas avskaffas aktieboken i alla aktiebolag och ersätts med avstämningsregister. Kommittén föreslår att de uppgifter som är offentliga i aktieboken och som finns också i avstämningsregistret skall vara offentliga i registret. Därmed blir samma uppgifter som tidigare offentliga. Ett problem av större dignitet och som har samband med offent- lighetsfrågan är hur aktier och andra rättigheter skall kunna överlåtas på ett säkert sätt i det nya systemet. Det nuvarande aktiehanterings- systemet är inte i första hand avpassat för mindre och medelstora företag utan det har tillkommit för de börsnoterade bolagens behov. Utmärkande för handeln med aktier i börsnoterade avstämningsbolag är att den sker under förmedling av banker och fondmäklare av olika slag, s.k. kontoförande institut. Vid denna handel känner köpare och säljare vanligen inte till vem motparten är. Marknaden har för detta ändamål utvecklat särskilda rutiner. Att en överlåtelse förmedlas av en bank eller ett annat värde- pappersinstitut är också av betydelse i ett annat avseende. Om någon vill avyttra aktier och anlitar en bank för ändamålet måste banken få tillgång till överlåtarens avstämningskonto, på vilket aktierna finns registrerade. Banken måste kontrollera mot avstämningskontot bl.a. att överlåtaren verkligen äger aktierna i fråga och att denne har rätt att avyttra dem. Skulle banken vid en sådan kontroll upptäcka att en presumtiv säljare inte äger några aktier av det slag han vill sälja eller om han visserligen äger aktierna men inte har rätt att fritt förfoga över dem vägrar givetvis banken att förmedla affären. Om en noggrann behörighetskontroll utförs inför varje förmedlingsuppdrag minimeras således riskerna vid aktieöverlåtelser. Om banken har utfört en undermålig kontroll av säljaren kan det förekomma exempelvis att personer som saknar behörighet att förfoga över sina tillgångar lyckas avyttra aktier i börsnoterade bolag. Den som förvärvat aktierna under sådana omständigheter riskerar i varje fall i teorin att aktierna tas i anspråk av överlåtarens borgenärer för de rättigheter som fanns registrerade på överlåtarens avstämningskonto. Ett exempel på en sådan situation är att en ägare till pantsatta aktier, för vilka panträttigheterna registrerats på ägarens avstämningskonto, lyckas överlåta aktierna genom ett kontoförande institut utan panträtts- innehavarens samtycke. Enligt reglerna i lagen om kontoföring av finansiella instrument behåller panträttsinnehavaren sin panträtt i aktierna även efter överlåtelsen och kan således ta aktierna i anspråk hos den nye ägaren om överlåtarens skulder inte betalas (se 6 kap. 2 § LKF). En förvärvare kan inte utföra någon som helst kontroll av säljare eller aktier före köpet och kan därför inte skydda sig. Han vet varken vem överlåtaren är eller vilka aktier som kommer att registreras på honom. Att förvärvaren i exemplet råkat bli ägare av aktier som är belastade med panträtt är en ren slump. Skulle situationen inträffa kan givetvis förvärvaren häva köpet och låta prestationerna gå åter enligt köplagens regler om fel i levererad vara. Men om säljaren redan förbrukat köpeskillingen och är medellös kan det finnas skäl att under- låta att häva köpet. Förvärvaren torde i praktiken hållas skadeslös av i sista hand säljarens kontoförande institut som brustit i sin kontroll när aktierna bjöds ut på marknaden. Om en överlåtare inte kan förfoga över sina tillgångar av något annat skäl, exempelvis på grund av att han är försatt i konkurs och detta registrerats på hans avstämningskonto, kan överlåtarens konkursförval- tare inte göra anspråk på de överlåtna aktierna eftersom förvärvaren med största sannolikhet har gjort ett godtrosförvärv (6 kap. 4 § LKF). De exempel som har lämnats har endast till syfte att visa att kontoföringssystemet i praktiken fungerar väl vad avser handel med aktier via börs eller auktoriserad marknadsplats och att systemet innehåller skyddsmekanismer som gör att inblandade parter kan hållas skadeslösa även vid affärstransaktioner som blivit felaktiga. En väsentlig skillnad mellan börshandeln och den handel som sker mellan två parter utanför en börs är att själva avtalsslutet i det förra fallet sker automatiskt genom börsernas clearingsystem när en säljares och en köpares respektive anmälningar stämmer överens. Registre- ringen på säljarens och köparens avstämningskonton sker också automatiskt utan någon prövning av de kontoförande instituten. Som sagts företar däremot det kontoförande institutet en sådan prövning innan anmälningarna registreras i VP-systemet. Vid affärer direkt mellan två parter är avtalet mellan parterna redan träffat när det kontoförande institutet får i uppdrag av säljare och köpare att registrera affären på parternas avstämningskonton. kontoförande institutet skall innan det registrerar affärshändelsen pröva om samtliga förutsättningar för registrering föreligger. Skulle det vid denna prövning exempelvis visa sig att säljaren inte hade rätt att överlåta aktierna skall det kontoförande institutet avslå ansökan. Eftersom det inte finns några generella rutiner för hur likvid skall ut- växlas när aktier överlåts utan förmedling av en bank eller annat värde- pappersinstitut kanske köparen redan har erlagt betalning för aktierna. Han har i så fall möjligheter att kräva en återgång av prestationerna men riskerar att säljaren redan förbrukat de medel denne uppburit. Ett problem i sammanhanget är att en potentiell aktieförvärvare har små möjligheter att på egen hand kontrollera dels om en säljare har rätt att överlåta de aktier han bjuder ut till försäljning, dels om aktierna är belastade med panträtt eller andra rättigheter. Han kan i och för sig kontrollera i aktieboken om överlåtaren verkligen äger aktierna. Men den utskrift av aktieboken som köparen får tillgång till kan vara upp till och därför inaktuell. Understiger överlåtarens aktiepost 500 aktier är uppgifterna inte tillgängliga. Efter- som uppgifterna i avstämningsregistret inte är offentliga saknar en förvärvare dessutom möjligheter att på egen hand kontrollera exempel- vis om överlåtaren har rätt att förfoga över de aktier han äger. En förvärvare som vill vara säker på att inte drabbas av rättsförluster i samband med ett förvärv måste därför uppdra åt över- låtaren att skaffa fram uppgifter om aktierna och överlåtaren ur av- stämningsregistret. Det vanliga torde vara att säljare och köpare gemensamt går till säljarens bank, varvid säljaren uppdrar åt bank- personalen att lämna ut uppgifter från säljarens avstämningskonto. När dessa uppgifter är kontrollerade kan köparen underteckna överlåtelse- avtalet och betala för aktierna. Banken ges därefter i uppdrag att registrera överlåtelsen på parternas avstämningskonton. I den nya ordning som föreslås har kommittén räknat med att PRV kommer att lägga upp och föra avstämningsregister för de allra flesta av de nuvarande kupongbolagen. Kommittén föreslår också att PRV skall ha möjlighet att anlita kontoförande utföra själva registreringsåtgärderna. Men om PRV väljer att inte anlita konto- förande institut, en situation som inte framstår som helt osannolik, kompliceras kontrollen ytterligare. Om den nuvarande ordningen med avstämningsregister som inte är tillgängliga för allmänheten behålls kommer skyddet för aktieför- värvare och för övrigt också för förvärvare av andra rättigheter att försämras. får en aktieförvärvare genom de anteckningar som är gjorda på aktiebrevet upplysningar om vilka aktierättigheter som är förbundna med varje aktie. Och om aktieägaren inte fritt kan förfoga över aktierna tas aktiebreven om hand, vilket i realiteten leder till att han inte obehörigen kan förfoga aktierna. I kontoföringssystemet finns motsvarande upplysningar i bolagens avstämningsregister. Men är upp- lysningarna omöjliga eller åtminstone svåra att få tillgång till kan för- värvare rent allmänt bedöma att riskerna med förvärv är för stora, vilket i sin tur skulle hämma omsättningen. Det främsta argumentet mot att låta uppgifterna i avstämnings- registren vara offentliga är att de kan anses vara av känslig natur och att de skulle kunna användas i sammanhang där de kan missbrukas. De allra flesta av de uppgifter som registret skall omfatta är emellertid redan tillgängliga för allmänheten. De är dock inte samlade i ett register utan det krävs en hel del arbete för att ta fram dem. I sammanhanget finns det också skäl att jämföra med vad som gäller för ägarregistrering m.m. beträffande fastigheter. I inskrivningsregistret för fastigheter antecknas i princip samma uppgifter som de som skall ingå i avstämningsregistren och det utan att uppgifterna har bedömts så känsliga att de skall vara underkastade sekretess. Den enda uppgiften i inskrivningsregistret som inte måste vara tillgänglig för allmänheten är uppgift om vem som är innehavare av pantbrev. En pantbrevsinne- havare har rätt att avstå från att låta anteckna innehavet. Uppgiften finns i stället i pantbrevsregistret. För uppgifter om pantbrevsinne- havare i pantbrevsregistret gäller att uppgifterna inte får lämnas ut, om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den som uppgifterna berör lider skada. Som skäl för att uppgifter om pantbrevsinnehav i huvudsak skall vara sekretessbelagda angavs i lagförarbetena att offent- lighet skulle ge möjlighet för konkurrerande kreditinstitut att ta del av omfattande sammanställningar av varandras pantbrevsinnehav, vilka regelmässigt skulle avspegla respektive kreditinstituts kundkrets. Om sådana uppgifter röjdes skulle det kunna orsaka skada för de berörda kreditinstituten (prop. 1993/94:197 s. 40). Kommittén anser att en förvärvare på egen hand måste kunna företa den undersökning av överlåtare och aktier som har beskrivits ovan. Rutinerna vid aktieöverlåtelser som sker utanför börs skulle därigenom förenklas. Kommittén har vidare svårt att se att samma slags uppgifter som är offentliga i inskrivningsregistret och för övrigt även i skepps- registret inte skulle kunna vara offentliga i avstämningsregistren. Kommittén föreslår därför att uppgifterna i avstämningsregistren skall vara offentliga. För att förhindra att det sker kartläggningar av aktieägares aktie- innehav eller kreditinstituts säkerheter på ett sätt som liknar den i det föregående återgivna beskrivningen i förarbetena till lagen om pant- brevsregister, föreslår kommittén ett förbud mot att samköra olika bolags avstämningsregister. En förfrågan skall alltså bara kunna avse uppgifter ur ett särskilt bolags avstämningsregister. Förvärvare av aktier i börsnoterade bolag har i allmänhet inte samma behov av uppgifter ur ett avstämningsregister för att skydda sig. I börsnoterade och andra publika aktiebolag bör därför uppgifterna i avstämningsregistren förbli hemliga med undantag för de uppgifter ur aktieboken som i enlighet med kommitténs huvudförslag blir offentliga. Den bestämmelse i aktiebolagslagen som undantar vissa mindre aktieinnehav från offentlighet, den s.k. begränsningsregeln, tillämpas på aktieinnehav i avstämningsbolag. Kommittén föreslår att regeln, med det förändrade innehåll som anges i slutbetänkandet, när steg 2 tas skall gälla för aktieinnehav i publika bolag. I kommitténs uppdrag ingår att beräkna kostnaderna för att bygga upp och driva registreringssystemet samt ge förslag på hur systemet skall finansieras. Det är en mycket svår uppgift eftersom en mängd osäkra faktorer påverkar kostnaderna. Några exakta beräkningar kan självklart inte presenteras utan beräkningarna bygger på antaganden. Ett avgörande osäkerhetsmoment är frågan i hur stor utsträckning PRV kommer att föra bolagens avstämningsregister. Bolagen är fria att välja vilken central värdepappersförvarare de önskar sedan monopolet avskaffats och det är inte otänkbart att VPC, som är den enda auktoriserade värdepappersförvararen, kommer att aktivt konkurrera med PRV om tjänsterna. Det kan också tänkas att andra aktörer etablerar sig som centrala värdepappersförvarare av det skälet att marknaden blir betydligt större med de omkring 270 000 nya bolag som skall anslutas till systemet. Kommittén har emellertid vid beräk- ningarna utgått från att de allra flesta bolag kommer att avstå från att välja och på så sätt automatiskt anslutas till PRV:s system. Beräk- ningarna bygger alltså på PRV:s kostnader för systemet. Kostnaderna kan delas upp i två delar. Den första delen utgörs av kostnader för att bygga upp systemet. Däri inbegrips kostnader för ut- veckling av datasystem, kostnader för information och upplysning inför reformen, kostnader för att lägga upp register för alla existerande bolag samt kostnader för att registrera alla aktieägarna. Den andra delen är kostnaderna för själva driften. På kommitténs uppdrag har PRV gjort kostnadsberäkningar som bygger på följande antaganden. De privata aktiebolagen har i genom- snitt två aktieägare och registren kommer därmed att innehålla cirka 600 000 aktieägare. Med beaktande av antalet styrelseförändringar som anmäls till PRV har antalet ägarförändringar grovt uppskattats till 70 000 . Hälften av ägarförändringarna har bedömts ske i sam- band med att styrelseförändringar anmäls till verket. Ungefär 20 000 nybildade bolag kommer att registreras . Det måste ställas mycket stora krav på datasystemet, inte minst på grund av att uppgifterna i registret skall vara rättsgrundande. Exempel- vis är det viktigt att säkerhetsfrågorna prioriteras högt vid systemut- vecklingen. Det får således inte komma i fråga att obehöriga personer tar sig in i systemet och förvanskar uppgifterna. Vidare måste systemet vara så uppbyggt att det fungerar exempelvis vid längre avbrott i elförsörjningen. I sammanhanget måste det också påpekas att det är mycket viktigt att samtliga uppgifter för bolaget lagts in i registren innan systemet tas i bruk samt att systemet då har testats vid flera till- fällen. Om registren kommer att innehålla felaktiga uppgifter riskerar enskilda att lida betydande rättsförluster som kan vara mycket svåra att reparera. De beräknade kostnaderna för utvecklingen av systemet har av PRV uppskattats till cirka 5,3 milj. kr, vilket belopp innefattar kostnader för bl.a. systemanalys, design, utveckling, tester, investering i hårdvara och webutveckling. Till detta kommer initialt kostnader för att lägga upp avstämningsregistren och för arbetet med att lägga in uppgifter om samtliga aktieägare m.m. Dessa kostnader har PRV beräknat till 9,9 milj. kr. Inför reformen är det nödvändigt med en omfattande upp- lysningskampanj så att bolag och aktieägare blir medvetna om vad som åligger dem. För sådana informationsinsatser har PRV beräknat en kostnad om 4 milj. kr. När det sedan gäller de årliga driftskostnaderna utgörs den största posten av personalkostnader för registrering av anmälningar och kund- service i allmänhet. Kostnader uppkommer också för bl.a. investering i hårdvara, underhåll, utskick och andra utskrifter. De sammanlagda driftskostnaderna har PRV beräknat uppgå till cirka 17,5 milj. kr . Vid uppskattningen av detta belopp har hänsyn inte tagits till att hand- lingar skall kunna ges in på elektronisk väg. Ett system som gör sådan hantering möjlig håller på att utarbetas inom PRV. PRV gör bedöm- ningen att elektronisk hantering kan medföra lägre kostnader än de angivna. En reform av förevarande slag kan i princip finansieras endast på två sätt. Antingen genom att staten skjuter till medel för systemets upp-