sou · GPB388 · 2002-01-01 00:00:00 — Lagrådet bör alltjämt i huvudsak bestå av aktiva ledamöter i och Regeringsrätten. Dessa kan emellertid vid behov er- sättas av f.d. ledamöter i de högsta domstolarna. I en avdelning skall alltid ingå en aktiv eller, vid behov, en f.d. domare från vardera domstolen. En av ledamöterna måste vara aktiv domare. Högst en annan jurist än domare med anknytning till de högsta domstolarna får tjänstgöra på en avdelning. Åldersgränsen för lagrådsledamöter- nas tjänstgöring bör i princip vara . Utredningens delbetänkande med bl.a. förslag till ändring av 8 kap. 18 § regeringsformen har remissbehandlats med övervägande positivt resultat. Utredningen upprepar därför sina förslag i delbetänkandet rör- ande lagrådsledamöternas bakgrund och utgår därvid från grundlags- förslaget. Detta innebär som framgått att det i Lagrådet skall ingå do- mare eller, vid behov, förutvarande domare i och Regeringsrätten. Som framhållits i delbetänkandet bör kompletteringar till regeringsformens minimiregel om ledamöternas bakgrund ges i en särskild lagrådslag. Som tidigare nämnts betyder detta att Lagrådet även i fortsättningen huvudsakligen skall utgöras av ledamöter som representerar och Regeringsrätten, i första hand aktiva domare. Samma princip skall gälla för varje tjänstgörande avdelning. Följaktligen bör det av lagtexten framgå att i avdelning skall ingå såväl justitieråd som regeringsråd eller, vid behov, förutvarande sådana domare. Minst en ledamot på varje avdelning skall emellertid vara aktiv domare i eller Regeringsrätten. Denna minimibestämmelse tydliggör den fortsatt starka kopplingen mellan de högsta domstolarnas aktiva le- damöters åligganden och laggranskningen. Det kan förmodas att varje avdelning i praktiken även fortsättningsvis kommer att bestå av minst en aktiv ledamot från vardera domstolen, såvida inte arbetsbördan i eller Regeringsrätten är sådan att den lägger hinder i vägen. Om Lagrådet bara tjänstgör på en avdelning, bör det vara möj- ligt för de högsta domstolarna att tillgodose önskemålet om att i första hand aktiva justitieråd och regeringsråd skall delta i laggranskningen. Liksom med gällande lagstiftning får endast en ledamot hämtas utanför kategorin av nuvarande eller förutvarande justitieråd eller rege- ringsråd; detta bör gälla också när – undantagsvis – fyra ledamöter in- går i en avdelning. Kravet på att en sådan ledamot skall vara lagfaren bör behållas (jfr 2 § lagrådslagen). De kategorier av utomstående ju- rister som utredningen förordade i delbetänkandet för lagrådstjänst- var främst domare i första och andra instans, f.d. JK, f.d. JO, f.d. riksåklagare, advokater och rättsvetenskapsmän. En åldersspärr bör, som nämnts ovan, införas för att åstadkomma ett tidsmässigt samband med pensionsavgången från aktiv tjänst för de pensionerade domstolsledamöterna. Ingen sådan ledamot, som har fyllt , skall kunna utses till ledamot i . Parentetiskt kan näm- nas att denna åldersgräns är densamma som anges i reglerna i de högsta domstolarnas arbetsordningar beträffande förordnande av pensionerad ledamot såsom tillfällig ersättare; endast om särskilda skäl föreligger, får den som är förordnas som ersättare. Åldersspärren bör givetvis även omfatta de andra kategorier av lagfarna jurister som tjänstgör i Lagrådet. Det faktum att färre pensionerade ledamöter från de högsta dom- stolarna fortsättningsvis finns att tillgå kommer att innebära att det kan visa sig svårt att engagera sådana ledamöter. Å andra sidan kan det förmodas att fler väljer att tjänstgöra endast , när dylika möjligheter ges (se avsnitt 9 om lagråds- periodens längd). Det skall dock anmärkas att ledamöter redan med gällande bestämmelser kan utses för viss eller för behand- lingen av visst ärende (jfr 6 § och 13 § första stycket lagrådslagen). En sparsammare tillgång till pensionerade domare kan vara en an- ledning – fastän inte den enda – att rikta uppmärksamheten på möjlig- heten att anlita jurister som saknar bakgrund i de högsta domstolarna som lagrådsledamöter. Möjligheterna till korttidsförordnanden bör i fortsättningen tillämpas i större utsträckning för att locka sådana jurist- er till lagrådstjänstgöring. Som bestyrks av uttalandena från veten- skaps- och advokathåll har dessa, om de är i aktiv tjänst, svårt att lämna sina ordinarie arbetsuppgifter i statlig eller privat verksamhet . Om möjligheten att förordna de utomstående juristerna för viss eller för visst ärende tillämpas något oftare, kan det an- tas att rekryteringen av dessa i vart fall skulle underlättas. En förklaring till att jurister utan rötter i de högsta domstolarna så sällan kommer i åtanke för lagrådsarbetet kan vara att det vid be- slutstillfällena saknas en inventering över lämpliga kandidater som också ser det som en praktisk möjlighet att åta sig uppdraget. Utred- ningen föreslår i 13 kap. att en särskild förslagsnämnd får i uppgift att söka tänkbara utomstående jurister för lagrådstjänstgöring och att lan- sera ett antal kandidater. Även om denna lösning inte anammas bör framförhållningen i kandidatinventeringen förbättras. Också på detta sätt kan rekryteringen av jurister utanför de högsta domstolarna under- lättas. 8.5Antalet avdelningar och sammanlagda antalet ledamöter i Lagrådet I utredningens direktiv nämns uppslag angående Lagrådets organisation som utredningen endast i korthet berört i sitt delbetänkande. Samtliga utgår från grundtanken att det är av största vikt att hushålla med Högsta domstolens och Regeringsrättens resurser så att inte fler domare från dessa domstolar tas i anspråk än vad som oundgängligen krävs med hänsyn till lagstiftningsarbetet. En sådan möjlighet erbjuder sig i fråga om bestämmelsen i lagråds- lagen (2 § första stycket) rörande det totala antalet justitieråd och rege- ringsråd som får tas i anspråk för laggranskningsarbetet. Sammanlagt nio sådana ledamöter får tjänstgöra i Lagrådet. Utredningen skall enligt direktiven undersöka om det efter den för- ändrade dimensioneringen av de högsta instanserna är möjligt eller lämpligt att så många som nio justitieråd och regeringsråd tjänstgör i Lagrådet. Ett alternativ som förs fram är att antalet minskas från nio till sex. hör enligt direktiven bl.a. samman med hur många avdelningar som Lagrådet maximalt skall kunna arbeta i. Enligt 1 § lag- rådslagen består Lagrådet av högst fyra avdelningar; regeringen be- stämmer enligt andra stycket med hänsyn till arbetsbördan i Lagrådet om det skall bestå av mer än en avdelning. Departementschefen anför- de i specialmotiveringen (prop. 1978/79:195 s. 68 ff) att bestämmelsen i nämnda stycke skulle anses innefatta en befogenhet för regeringen så- väl att besluta om att inrätta avdelning som att dra in avdelning, i första hand avdelning med högst nummer. Det förutsattes vidare att samråd äger rum med och Regeringsrätten innan regeringen beslutar att avdelning skall inrättas eller dras in. hade lagstiftningsverksamheten blivit så omfattan- de att det uppstått behov av att utöka Lagrådets arbetskapacitet. I en promemoria, upprättad inom , för- ordades att Lagrådet borde förstärkas för att laggranskningsarbetet skulle underlättas och påskyndas. 1964:140, som byggde vidare på synpunkterna i departementspromemorian, föreslogs att Lagrådet skulle kunna arbeta på avdelningar. Förslaget, som medförde en änd- ring i 21 § regeringsformen, antogs av (KU 1964:19 s. 38 ff och 1965:19, rskr. 1965:162, SFS 1965:115). lagrådslag, som antogs i anslutning till ändringen i rege- ringsformen, innebar att Lagrådet skulle kunna bedriva arbete på två avdelningar, en ordinarie och en extra. Den sistnämnda avdelningen skulle träda i tjänst endast när Konungen förordnade därom. Detta tänktes bli fallet när arbetsbördan i Lagrådet kunde antas bli särskilt betungande (prop. 1965:27, 1LU 16, rskr. 1965:157, SFS 1965:186). Lagrådet förstärktes ytterligare 1968, då beslutade att Lagrådet skulle kunna arbeta på tre avdelningar, varav en ordinarie. Lösningen sågs som ett provisorium och motiverades av den ökade lag- stiftningstakten (prop. 1968:15 s. 10, 13 och 14, 1LU 1968:14 s. 10, rskr. 78, SFS 1968:57). lagrådsutredning tog åter upp frågan om antalet ledamöter och avdelningar i Lagrådet (Ds Ju 1977:10, intagen som bil. 1 i SOU 1978:34) och anförde följande: Det är tydligt att det i och för sig inte är lämpligt med många avdel- ningar i lagrådet. Redan tre avdelningar kan möjligen framstå som en väl stor organisation. Möjlighet att låta lagrådet arbeta på tre av- delningar finns emellertid och bör kunna god- tas även i fortsättningen. Utredningen vill inte heller avvisa en möj- lighet till fyra avdelningar. Så många avdelningar bör dock inte fin- nas annat än rent tillfälligt när arbetsbördan oundgängligen kräver det. Mot bakgrund härav kan i fråga om antalet ledamöter på avdel- ning framhållas att, om avdelning skall bestå av fyra ledamöter, man erhåller högst tre avdelningar och detta endast under förutsättning att nio ledamöter av de båda högsta domstolarna och tre andra ju- rister tas i anspråk. Vid en sammansättning med tre ledamöter kan man däremot – med sammanlagt nio ledamöter från högsta domstol- en och regeringsrätten – alltid räkna med tre avdelningar och, om tre av lagrådsledamöterna rekryteras utanför kretsen av aktiva justitie- råd och regeringsråd, även fyra avdelningar. förordade att högst nio justitieråd och regeringsråd skulle få tas i anspråk för tjänstgöring i Lagrådet (s. 268). betonade att det fanns starka skäl att organisera Lagrådet så att antalet avdelningar och därmed Lagrådets kvantitativa kapacitet kunde anpassas efter variationer i tillströmningen av granskningsuppgifter. I huvudsak anslöt sig Rättighetsskydds- utredningen till förslag beträffande de organisato- riska frågorna och om arbetsformerna (SOU 1978:34 s. 147). I propositionen 1978/79:195 (KU 39, rskr. 359) förklarade departe- mentschefen att han godtog förslag av- seende Lagrådets sammansättning (s. 49). Antalet avdelningar, samtli- ga likställda med varandra, skulle därmed vanligen uppgå till tre med möjlighet att låta fyra avdelningar tjänstgöra. I förslaget utgick man från att det alltid skulle finnas åtminstone en avdelning i Lagrådet. Flera än sammanlagt nio justitieråd och regeringsråd skulle inte samti- digt få tas i anspråk för tjänstgöring i Lagrådet. I samband med den senaste ändringen av ledamotsantalet för och Regeringsrätten pekade regeringen på att antalet leda- möter i dessa domstolar har betydelse också för Lagrådets granskning av regeringens lagförslag med hänsyn till att främst justitieråd och re- geringsråd tjänstgör i detta. Regeringen, som betonade att man på bästa sätt måste hushålla med Högsta domstolens och Regeringsrättens resur- ser, anförde att fler domare från de högsta domstolarna inte fick tas i anspråk för arbete i Lagrådet än vad som oundgängligen krävdes med hänsyn till lagstiftningsarbetet. Å andra sidan måste det enligt rege- ringen finnas så många ledamöter i de båda domstolarna att man klarar både den dömande och den laggranskande verksamheten (prop. 1995/96:116 s. 13 f). Tendensen har varit att antalet ledamöter i de högsta domstolarna sjunkit, främst mot bakgrund av ändringar i domförhets- reglerna. Det är därvid särskilt möjligheten till enmansprövning i dis- pensfrågor som har inneburit att ett färre antal ledamöter erfordrats. En närmare redogörelse för dimensioneringen av de högsta dom- stolarna har lämnats i delbetänkandet (s. 14 ff). Det kan emellertid upp- repas att en skrivelse från i fråga om antalet leda- möter i domstolen behandlades i prop. 1995/96:116 (s. 10 ff). föreslog i skrivelsen att minimiantalet ledamöter skulle minskas till 16 och betonade att det inte borde finnas rättsliga hinder för en anpassning av ledamotsantalet till vad som vid varje tid- punkt behövs. Förslaget föranledde att lydelsen av 3 kap. 4 § rätte- gångsbalken ändrades (bet. 1995/96:JuU16, rskr. 1995/96:173, SFS 1996:157). Domförhetsreglerna ändrades på så sätt att en av- delning av blev domför med endast en ledamot vid prövning av fler typer av frågor än vad som varit fallet. Enligt propositionen (s. 12) var det från flera synpunkter önskvärt att undvika att mål och ärenden handlades i en mera kvalificerad sammansättning än saken krävde. Enligt uppgifter års verksamhetsplan för Högsta domstol- en avgår fyra justitieråd med ålderspension 2000–2002. Till följd av besparingskrav gjorde en framställning hos re- geringen om att de två först avgångna inte skulle ersättas, vilket skulle innebära en minskning av antalet ledamöter från 18 till 16. För tillfället är antalet justitieråd således 16. Som en jämförelse kan nämnas att domstolen hade 24 ledamöter. I samband med att den senaste ändringen av Högsta domstolens sammansättning ägde rum skrev även Regeringsrätten till regeringen med en begäran om att minimiantalet ledamöter skulle minskas, näm- ligen från 16 till 14 (prop. 1995/96:116 s. 12 f, bet. 1995/96:JuU16, rskr. 1995/96:173, SFS 1996:156). Regeringsrätten förklarade att den hade gjort bedömningen att arbetsbelastningen skulle vara sådan att 14 regeringsråd kunde hantera den. I proposition- en framhöll regeringen att det, på samma sätt som för Högsta domstol- en, var viktigt att det inte fanns några rättsliga hinder mot att anpassa ledamotsantalet till vad som behövdes . Regeringens förslag blev därmed att Regeringsrätten skulle bestå av 14 ledamöter eller det högre antal som behövs (3 § lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar). En ytterligare uppstramning av domförhets- reglerna, med innebörd att ensamdomarbehörigheten borde utvidgas, initierades i lagstiftningsärendet men genomfördes först (SFS 1998:373). Regeringsrätten har 18 regeringsråd. I praktiken är situationer då nio ledamöter behöver hämtas från de hög- sta domstolarna sällsynt förekommande. har det emellertid inträffat i samband med att Lagrådet tjänstgjort på fyra av- delningar; en av dessa har då bestått av tre aktiva domare från och Regeringsrätten medan de tre återstående var och en be- stått av ett justitieråd, ett regeringsråd och en annan jurist, företrädesvis en förutvarande ledamot i någon av dessa domstolar. deltog nio aktiva domstolsledamöter när Lagrådet be- stod av tre avdelningar. Som framgått av avsnitt 5 visar utredningens beräkningar att Lag- rådet har tjänstgjort på fyra avdelningar under sammanlagt åtta sam- manhängande perioder –2000 (totalt ). Av dessa sammanhängande förordnanden (dvs. inklusive eventuella för- längningar) hänför sig sex till första . har Lagrådet bestått av fyra avdelningar , senast i feb- ruari 1997. Vid dessa båda tillfällen har tjänstgöringen omfattat vardera . Detta kan jämföras med de tillfällen då Lagrådet har arbetat på tre avdelningar, vilket under de undersökta elva åren inträffat under 21 sammanhängande perioder, sammanlagt . av hänför sig till en period . Senast Lagrådet bestod av tre avdelningar var . I övrigt har Lag- rådet regelmässigt tjänstgjort på två avdelningar, dock med undantag av fyra perioder åren 1994–1996 (sammanlagt ), då Lag- rådet endast bestod av en avdelning. Även har Lagrådet bestått av en avdelning. (För en närmare redo- görelse hänvisas till betänkandets bilaga 2.) Lagrådet skall bestå av högst tre avdelningar. Flera än sammanlagt sex justitieråd och regeringsråd får inte tas i anspråk för tjänstgöring i Lagrådet. När det gäller antalet avdelningar som Lagrådet kan bestå av visar ut- redningens genomgång att Lagrådet under förhållandevis långa period- er har bestått av såväl tre som fyra avdelningar. Resultaten visar även att behovet av tre eller fyra avdelningar inte kan utläsas enbart utifrån den totala mängden ärenden under ett visst år som kräver Lagrådets hö- rande. En faktor av stor vikt är de remitterade ärendenas omfattning och komplexitet. I någon mån kan nog dessutom de för tillfället tjänst- görande avdelningarnas arbetsmetodik och avverkningstakt sägas ha betydelse för om regeringen måste besluta att Lagrådet skall bestå av fler avdelningar. Vad som dock synes vara den ojämförligt viktigaste orsaken till be- hovet av att upprätta ytterligare avdelningar är ärendenas anhopning till vissa tidpunkter av året. Utredningens åskådliggörande av mekanism- erna bakom detta förhållande, liksom ambitionerna att åstadkomma en jämnare fördelning av ärendena över året, har redovisats i avsnitt 7. Ett genomförande av utredningens förslag till breddning av rekry- teringsunderlaget kan tyckas onödiggöra begränsningar i fråga om Lag- rådets dimensionering. Utredningen förordar emellertid att huvudregeln alltjämt bör vara att aktiva domare i de båda högsta domstolarna skall ingå i Lagrådet (avsnitt 8.4.4). När Lagrådet skall bestå av flera avdel- ningar motiveras en spärr av totala antalet justitieråd och regeringsråd därför alltjämt av hänsynsynstaganden till Högsta domstolens och Re- geringsrättens behov av ledamöter för den dömande verksamheten i dessa domstolar. Omvänt är en begränsning av antalet avdelningar be- fogad med tanke på ett behov att inte tänja alltför starkt på huvudregeln om de aktiva justitierådens och regeringsrådens deltagande i lag- granskningen. Vad först gäller frågan om antalet avdelningar kan inte bortses från att vanskligheterna att komma till rätta med ärendenas ojämna till- strömning innebär att en minskning av avdelningsantalet kan leda till svåröverskådliga problem. Det kan i och för sig med fog antas att en bättre planering av lagrådsarbetet i form av en jämnare remisstillström- ning kan stabilisera avdelningsantalet till två, vilket framstår som en från alla synpunkter tolerabel nivå; om endast två avdelningar tjänst- gör, blir kraven på de högsta domstolarna att bidra med merparten av ledamöterna rimliga. Det kan dock inte uteslutas att arbetsbördan blir så hög att tre avdelningar stundom behövs. Något behov av en fjärde avdelning borde däremot ytterst sällan uppkomma, och önskemål om en sådan avdelning är nog närmast att se som uttryck för en otillräckligt förutseende planering av lagstiftnings- arbetet. Att sätta upp fyra avdelningar skulle – förutsatt att de högsta domstolarnas ledamotstillgångar inte skall utarmas – kräva medverkan av så många pensionerade domare eller helt utomstående jurister att lagrådsgranskningens anknytning till de aktiva domarna i Högsta dom- stolen och Regeringsrätten urholkas på ett oacceptabelt sätt. Det kan för övrigt betvivlas att tillräckligt många frivilliga krafter kan engage- ras till Lagrådet inom rimlig tid. Möjligheten att inrätta en fjärde lag- rådsavdelning bör av anförda skäl slopas. Vårt förslag till ändring av sammansättningsreglerna ger – till- sammans med begränsningen av antalet möjliga avdelningar – utrymme att också justera antalet justitieråd och regeringsråd som maximalt kan tas i anspråk för tjänstgöring i Lagrådet vid ett och samma tillfälle, nio personer. Vi har således föreslagit att fler pensionerade ledamöter av de högsta domstolarna vid behov skall få tjänstgöra i Lag- rådet, vilket i praktiken innebär att sådana domare också kan vara de enda representanterna för sin förutvarande domstol på avdelning. Om detta är fallet, skall en aktiv domare från den andra domstolen tjänst- göra på avdelningen. I praktiken kan med utredningens förslag följ- aktligen två av tre ledamöter hämtas utanför kategorin av aktiva leda- möter i de högsta domstolarna. Till skillnad från vad som är möjligt med gällande regler banar en sådan nyordning vägen för avdelningar som exempelvis består av ett f.d. justitieråd och två regeringsråd. Vad som framstår som mer intres- sant i detta sammanhang är dock att förslaget även medger att en avdel- ning sätts samman i vilken endast en aktiv ledamot ingår. Som exempel kan nämnas att en avdelning skulle kunna bestå av ett f.d. justitieråd, ett regeringsråd och ett f.d. regeringsråd, av två f.d. justitieråd och ett regeringsråd eller av ett f.d. justitieråd, ett regeringsråd och en utom- stående jurist. Utredningen förutsätter emellertid att denna typ av samman- sättningar skall betraktas som undantag. För det fall Lagrådet består av två eller tre avdelningar bör, som tidigare framhållits, i möj- ligaste mån ingå i vart fall en aktiv ledamot från vardera domstolen på varje avdelning. Avsteg från denna ambition skall dock kunna göras exempelvis när påfrestningarna på de högsta domstolarna är markanta, särskilt i kombination med att arbetsbelastningen i Lagrådet är så stor att tre avdelningar måste sättas upp; att inslaget av aktiva justitieråd och regeringsråd tunnas ut måste i dylika lägen accepteras, oavsett hur många sådana ledamöter som teoretiskt skulle kunna anlitas. Även om tre lagrådsavdelningar tjänstgör under sådana perioder, skulle målsättningen om aktiva domares medverkan anses väl uppfylld redan om sex aktiva justitieråd och regeringsråd (tre från varje dom- stol) togs i anspråk för tjänstgöring. Dessa skulle förslagsvis fördelas parvis på var och en av avdelningarna, vilka samtliga således skulle kunna bestå av såväl ett aktivt justitieråd som ett aktivt regeringsråd. Återstående platser skulle fyllas av pensionerade domare i de högsta domstolarna resp. andra jurister; några stora svårigheter att rekrytera sådana ledamöter för att etablera tre avdelningar torde inte föreligga. Slutsatsen av utredningens resonemang blir därför att antalet justi- tieråd och regeringsråd som får tas i anspråk för tjänstgöring i Lagrådet bör kunna minskas till sex, utan att huvudregeln om de högsta domstol- arnas representation i Lagrådet för den skull allvarligt åsidosätts. Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden 67 9Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden Lagrådsperiodens längd är och räknas från början av Högsta domstolens höstsession med udda slutsiffra. Annan tjänstgöringsperiod kan emellertid följa av regeringens beslut om av- delnings tjänstgöring eller sammansättning (6 § lagrådslagen). Likaså finns en bestämmelse om att avgående ledamöter skall fortsätta sin tjänstgöring till dess ett påbörjat ärende blivit slutligt handlagt (12 §). Bestämmelsen omfattar även andra ledamöter än justitieråd och rege- ringsråd. Dessutom finns särskilda bestämmelser rörande vad som gäl- ler i händelse av att justitieråd eller regeringsråd, som är ledamöter i Lagrådet, avgår från sitt domarämbete eller får förfall. I sådana situ- ationer utser vid behov den domstol som har förordnat ledamoten annat justitieråd eller regeringsråd att tjänstgöra i Lagrådet i dennes ställe (13 §). Av naturliga skäl blir tjänstgöringsförordnandet för en sådan le- damot kortare än lagrådsperioden. Tjänstgöringsperioden för de aktiva ledamöterna i de högsta dom- stolarna begränsas av 7 § lagrådslagen, enligt vilken justitieråd eller re- geringsråd, som har tjänstgjort i Lagrådet , efter periodens utgång inte utan särskilda skäl får utses att på nytt tjänstgöra i Lagrådet förrän nästa lagrådsperiod har utgått. Enligt 1 § första stycket lagrådslagen bestämmer regeringen med hänsyn till arbetsbördan i Lagrådet om detta skall bestå av mer än en avdelning. En undersökning av antalet avdelningar – 2001 visar att detta har varierat stort. Ofta har regeringen beslutat att inrätta avdelningar för viss , exempelvis i anslutning till att något större lagförslag varit föremål för laggranskning på någon av de i tjänst varande lagrådsavdelningarna. En naturlig följd härav har varit att flera ledamöters förordnanden varit kortare än den period som föreskrivs i 6 § lagrådslagen. Det har även förekommit att justitie- råd och regeringsråd, som tjänstgjort mindre än , har utsetts på nytt att tjänstgöra i Lagrådet under följande lag- 68 Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden I teorin har tjänstgöringen för dessa ledamöter kunnat när- ma sig . Stundom har ersättare från de båda högsta domstolarna utsetts för tillfällig tjänstgöring vid sjukdom hos de justitieråd respektive rege- ringsråd som varit ledamöter i Lagrådet. Tjänstgöringsperioderna för ersättarna har i många fall sträckt sig över endast någon eller några da- gar.