sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Har den insolventa sidan efter mottagande av betalning under konkurs eller rekonstruktion valt att avlämna varan, som därefter visar sig vara felaktig, uppkommer frågan om felansvaret är ett massaansvar respektive skyddat mot ett ackord. Svaret borde vara jakande i den mån varuleveransen befriat den insolventa sidan från ett återtagandekrav för vilket motparten hade separationsrätt. Motparten måste således kunna göra felansvar gällande på det högre planet åtminstone upp till det under insolvensbehandlingen överlåtna beloppet (se 5 kap. 15 § KL). Huruvida ansvaret går längre, dvs. om det kan motsvara även det belopp som betalats före den kritiska tidpunkten eller som skadestånd kan överstiga hela den samlade köpeskillingen sammanhänger med frågan om den insolventa sidans ansvar för fel efter fullföljdskrav (se ovan 2.8.1.a). Man kunde tro att de nu presenterade reglerna om ansvar för veder- laget vid förfogande över motpartens prestation, tillhandahållen efter insolvensförfarandets inledande, skulle äga motsvarande tillämpning också ifall hyrd egendom nyttjas av den insolventa sidan efter denna 25Se , Lagen om köp och byte, rubriken till §§ 39-41 vid not 7a, Håstad, Sakrätt, 6 uppl. 1996, s. 203 och Den nya köprätten, 4 uppl. 1998, s. 183 ff samt prop. 1995/96:5 s 96. 26Om konkursboet förfogat över mottagen betalning och är insolvent även för massaskulder, är det meningslöst att stipulera att boet i stället skall utge varan, ty i denna situation skall boet inte fullgöra alls utan gå i massakonkurs. Motsva- rande gäller beträffande företagsrekonstruktion. Så är emellertid inte fallet. blev en arrendators och en lokalhyresgästs konkursbo ansvarigt för hyran för återstående av- talstid, om konkursboet ej sade upp avtalet inom en månad från bevak- ningstidens utgång (2 kap. 33 § och 3 kap. 30 § lagen (1907:36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom). ändrades reglerna, så att kon- kursboet ej skall bli bundet genom passivitet (prop. 1970:142 s. 147 f och 155). Enligt 9 kap. 30 § och 12 kap. 31 § JB får fastighetsägaren säga upp avtalet vid nyttjanderättshavarens konkurs, om konkursboet inte förklarar sig vilja svara för nyttjanderättshavarens skyldigheter . Om konkursboet inte vill påtaga sig så- dant långtgående ansvar och hyresvärden säger upp avtalet, upphör hyresavtalet dock ej genast utan först efter uppsägningstid. Hyra för denna begränsade tid skulle ha kunnat vara en massafordran, med hän- syn till att konkursboet nyttjat lokalen (jfr NJA 1993 s. 13 och 63 § femte stycket köplagen). Enligt NJA 1999 s. 617 är hyresfordringen trots nyttjandet emellertid fortfarande en konkursfordran (eventuellt förmånsberättigad, se 5 § FRL). En följd av domen är att konkursför- valtare, som undgått att betala hyran i förskott trots att detta vanligen är avtalat och annars skulle följa av 61 § köplagen analogiskt tillämpad (jfr NJA 1986 s. 136), inte längre vågar betala hyran som en massa- skuld i efterskott, vilket har ansetts vara god sed vid konkurs- förvaltning. riskerar konkursförvaltaren skadeståndsskyldighet mot konkursborgenärerna vid en sådan betalning. Vad som gäller om lokalhyra vid konkurs skulle kunna gälla även för operationella leasingavtal. Eftersom leasegivaren emellertid inte har en förmånsrätt för sin konkursfordran, kan man tänka sig att han inte behöver avvakta en skälig uppsägningstid, om leasetagaren inte begär fullföljd eller ställer leasingobjektet till leasegivarens förfogande. Det- samma skulle gälla vid upplåtna immaterialrätter, där ägaren inte har förmånsrätt för sin vederlagsfordran. Om en författare har upplåtit nyttjanderätt till sitt verk till ett förlag (förlagsavtal), har förlaget enligt NJA 1966 s. 241 rätt att sälja tidigare tryckta böcker utan att förlaget blir massaansvarigt för royaltyfordring- en. Det väsentliga domskälet var att royaltyfordringen grundade sig på det förlagsavtal som ingåtts före konkursen. Inget i HD:s dom tyder på att utgången hade blivit en annan om tryckningen eller spridningen till bokhandeln skett efter egendomsavträdet. Inte heller tillmättes det någon vikt att författarna torde ha kunnat häva förlagsavtalet med omedelbar verkan (dvs. separera immaterialrätten), om inte konkurs- boet på begäran hade åtagit sig ansvar för förlagets förpliktelser, och att konkursboets spridningsrätt hade upphört vid en sådan hävning. Läget i fallet var emellertid att verket var utgivet och att åt- skilliga eller kanske de flesta av böckerna var överlämnade till bokhan- deln vid egendomsavträdet. Under sådana förhållanden var författarnas ensamrätt till spridningen konsumerad, varför en hävning sannolikt inte skulle ha påverkat förlagets och då inte heller konkursboets rätt att låta sälja ifrågavarande böcker. Det är därför oklart om några principiella slutsatser bör dras av rättsfallet.27 I sammanhanget kan hänvisning göras till NJA 1981 s. 801. Här ansågs en fastighetsmäklares anspråk på provision vara en konkurs- fordran, när mäklaren lämnat köparens namn till gäldenären före konkursbeslutet, fastän försäljningen gjordes av konkursboet och rätten till provision förutsatte en försäljning. En mäklare har dock inget som kan liknas vid en immaterialrätt till försäljningen, vilken han dessut- om kan säga upp vid anteciperat betalningsdröjsmål. Fallen är således inte jämförbara. Utnyttjar ett konkursbo en arbetstagare under uppsägningstid utan att arbetstagaren gått med på att bli anställd av konkursboet, anses lö- nefordringen utgöra en konkursfordran. Ett skäl är att arbetstagaren endast därigenom kan få lönegaranti i den pågående konkursen (NJA 1979 s. 253). Vid företagsrekonstruktion får de nu genomgångna principerna anses vägledande för frågan om motpartens fordran skall anses ha upp- kommit före ansökningen om företagsrekonstruktion och därmed falla under ett ackord. Ägarens anspråk på hyra för fast eller lös egendom och den anställdes anspråk på lön skall således anses ha uppkommit före ansökningen om företagsrekonstruktion när anspråket är grundat på ett avtal ingånget , även om gäldenären tillgodo- gör sig en prestation under företagsrekonstruktionen. Verkan härav mildras dock för en fastighetsägare och en anställd genom att de i viss omfattning har förmånsrätt, varför en del av hans fordran ändock skyd- das mot ett ackord. 27 Om fallet, se ingående diskussion i Konkurs och kontrakt, s. 594 ff. Upphovsrättslagens konsumtionsregel (19 §) har ändrats . Om effekten härav, se , Immaterialrätt och konkurs i Insolvensrättsligt forum, 1997, s. 35 ff. - I den norska dekningsloven § 7-12 görs skillnad mellan fallet att pro- duktionen påbörjats före insolvensförfarandet, varvid upphovsrättsinnehavarens fordran på royalty blir oprioriterad, och fallet att produktionen inte påbörjats, varvid royaltyfordringen anses ha uppkommit under insolvensförfarandet. I dansk rätt har framställda exemplar behandlats som varor överlåtna på kredit utan återtagandeförbehåll, UfR 1983.545H. I tysk rätt tvingas förläggarens konkursbo att välja mellan att inträda i avtalet med massaansvar och att avstå från spridning, se , Konkurs och kontrakt s. 590 ff. 2.9Extraordinär rätt till uppsägning på grund av insolvensförfarandet 2.9.1Befrielse från ansvar på det oprioriterade planet Utgångspunkten vid företagsrekonstruktion och konkurs är att alla ensidiga fordringar eller fordringar i ömsesidigt ofullgjorda avtal gäller på det oprioriterade planet. Om rekonstruktionsgäldenären eller kon- kursboet inte finner att det motparten skall utge i ett ömsesidigt ofull- gjort avtal är mer värt än gäldenärens skuld, kan den insolventa sidan underlåta att fullgöra till motparten. Denne får då normalt hålla till godo med en ackordslikvid vid en lyckad företagsrekonstruktion eller med oprioriterad utdelning vid konkurs. Naturligtvis skulle det öka möjligheterna till rekonstruktion eller förbättra utdelningen för de flesta av borgenärerna, om gäldenären kunde bli av med vissa betungande skulder enligt oförmånliga avtal, så att fordringarna inte kunde göras gällande i insolvensförfarandet ens på det oprioriterade planet. Möjligheten till detta är emellertid synner- ligen begränsade. Några finns dock. Utfästelser om gåva, som inte fullbordats, är ogiltiga mot givarens borgenärer enligt 1 § 2 stycket lagen (1936:83) angående vissa utfästel- ser om gåva. Fordringen är således efterställd övriga borgenärers ford- ringar. Enligt 3 kap. 8 § FRekL förlorar en efterställd borgenär sin rätt till betalning av gäldenären, om inte alla borgenärer som har rätt att delta i en ackordsförhandling där fått fullt betalt. Efter ett ackord blir således även gäldenären befriad från gåvolöften. I fråga om anställningsavtal har ett konkursbo, men inte en gäldenär under företagsrekonstruktion (se NJA 1975 s. 444), en extraordinär uppsägningsrätt. Vid konkurs kan – såvitt gäller bevakningsrätten i konkursen – anställningsavtal alltid sägas upp med skälig uppsägnings- tid (NJA 1914 s. 244, 1963 s. 331, 1971 s. 31, 1975 s. 444 och 1985 s. 50; jfr dock AD 1979 nr 152). Bakgrunden till regeln är att ett konkursbo enligt legostadga hade massaansvar för lönen under en uppsägningstid och att det senare i borgenärernas intresse ansetts önskvärt att konkursfordringar på grund av oskäligt långvariga anställningsavtal eller uppsägningstider skall kunna avkortas. En upp- sägningstid enligt LAS torde dock alltid betraktas som skälig.28 I 5 kap. 2 § KL finns ännu en begränsning av bevakningsrätten för anställningsavtal, när lönefordringen uppenbart överstiger vad som kan 28 Se , Konkurs och kontrakt s. 680 ff. anses skäligt med hänsyn till gjord arbetsinsats, verksamhetens lön- samhet och omständigheterna i övrigt. Är den anställde en närstående, faller uppenbarhetsrekvisitet bort och sätts en yttersta gräns bakåt i tiden till före konkursansökningen. 2.9.2Rätt att tidsbegränsa inträde/fullföljd Ovan har framgått att ett konkursbo på fråga av motparten alltid måste bestämma sig inom skälig tid för om det vill att ett köpavtal eller hyresavtal skall fullföljas och att konkursboet i så fall måste välja att inträda med massaansvar i (åtminstone för hela den åter- stående avtalstiden eller för alla motpartens återstående prestationer; se 12 kap. 31 § JB och 63 § köplagen). Konkursboet kan exempelvis inte deklarera att det vill med massaansvar utnyttja en lokal för att sedan inte ha massaansvar för resten av avtalstiden. Konkursboet kan inte heller efter att ha inträtt med massaansvar säga upp hyresavta- let med en skälig uppsägningstid som understiger den eljest återstående avtalstiden. Följden av dessa regler synes vara att ett konkursbo eller en rekon- struktionsgäldenär, som skulle behöva en lokal eller varuleveranser under en begränsad framtid men som inte har råd att binda sig på massafordransplanet (det ackordsfria planet) för hela kontraktet, kan tvingas avstå från inträde. Härigenom skulle möjligheterna till rekon- struktion av rörelsen försvåras. I fråga om lokalhyra finns emellertid en specialregel, som möjliggör för konkursboet att utnyttja en lokal utan att kon- kursboet för den skull behöver bli massaansvarigt för hyran under hela den återstående hyrestiden. Om konkursboet på hyresvärdens fråga svarar att konkursboet inte vill inträda i avtalsförhållandet, får hyresvärden inte häva utan är tvungen att godta att hyres- förhållandet består som följer av JB (upp till nio månaders uppsägningstid, se 12 kap. 4, 6 och 31 §§ JB. Se även 9 kap. 30 § JB beträffande jordbruksarrende). Konkursboet ansvarar inte ens för hyran som boet utnyttjar lokalen, men boet 29 Enligt 8 kap. 17 § och 12 kap. 31 § JB får konkursboet säga upp ett nyttjan- derättsavtal, om arrendatorn respektive hyresgästen sätts i konkurs. Motparten har dock rätt till ersättning för skada. Härav följer att i det i dessa fall inte in- träder någon befrielse från avtalsbundenheten. Innebörden är endast att motpar- ten tvingas begränsa sin förlust genom att försöka upplåta till annan. Skyldighe- ten att begränsa förlusten kan dock i praktiken leda till att gäldenärens ansvar för avtalet bortfaller. Jämför en köpares avbeställningsrätt enligt 52 § köplagen. måste se till att hyran blir betald under denna självvalda tid för att häv- ning och vräkning inte skall ske. Effekten blir densamma som om kon- kursboet efter att ha inträtt med massaansvar hade rätt att plötsligt och med omedelbar verkan säga upp sitt massaansvar och återföra hyres- värden till konkursfordransplanet. Även i fråga om anställningsavtal torde motparten, dvs. den anställ- de, sakna möjlighet att säga upp sig med omedelbar verkan om kon- kursboet avstår från att inträda med massaansvar.30 Följden blir att konkursboet kan utnyttja sina anställda av de relativt korta uppsägningstider de anställda är bundna av. Konkursboet behöver inte ens betala lön i den mån lönen täcks av lönegarantin. Vid företagsrekonstruktion fortsätter gamla avtal att gälla enligt de regler som gäller för avtalet i den mån inte 2 kap. 20 § FRekL ger gäldenären särskilda privilegier. Om gäldenären inte gjort sig skyldig till hävningsgrundande dröjs- mål före rekonstruktionen och avtalet är ömsesidigt delvis ofullgjort så att dröjsmål inte utan vidare kan anteciperas, har motparten ingen rätt att kräva säkerhet för gäldenärens prestationer som ännu inte förfallit (jfr 61 § köplagen). Om gäldenären ser till att han fullgör enligt avtalet i takt med förfallotiderna, förblir motparten bunden av avtalet. Om gäl- denären plötsligt slutar att fullgöra, får motparten nöja sig med en ac- kordsfordran, eftersom gäldenären aldrig gjort något åtagande för fram- tiden under företagsrekonstruktionen. Bundenheten är således haltande. Men gäldenären får ett instrument att på förmånliga villkor utnyttja motpartens prestationer så länge det passar rekonstruktionsändamålet. Om gäldenären har gjort sig skyldig till ett hävningsgrundande dröjsmål före företagsrekonstruktionen, får motparten däremot rätt att kräva besked huruvida gäldenären begär fullföljd (2 kap. 20 §FRekL). Gäldenären måste då kräva fullföljd för hela återstående avtalstiden (alla återstående prestationer) eller avstå från avtalet. Som ovan anförts medför gäldenärens fullföljdskrav inte heller i detta fall att motpartens fordran på vederlag anses ha uppkommit under rekonstruktionen och därmed faller utom ett ackord (2.8.1.b). Motparten får endast rätt till förskott eller säkerhet för den prestation som motparten står i begrepp att utföra. Gäldenären kan alltså plötsligt upphöra med sina prestationer utan att motparten får annat än en ackordsfordran på skadestånd. Sä- kerhet för senare förfallande prestationer har motparten enligt 2 kap. 20 § FRekL rätt till endast när det av särskild anledning behövs för 30 Se , Konkurs och kontrakt s. 702 ff. Om den anställdes lön överstiger vad som utgår från lönegarantin, borde han dock ha innehållanderätt och häv- ningsrätt, se Håstad, Sakrätt, 6 uppl. 1996, s. 406 och 424. att skydda honom mot förlust, vilket utomordentlig sällan torde vara fallet. Läget innebär således även här i realiteten att rekonstruktions- gäldenären efter ett fullföljdskrav när som helst kan säga upp avtalet på det ackordsfria planet och åter föra motparten ner i källaren. Inledningsvis kan konstateras att de länder som omfattas av vår studie har någon form av särreglering för avtal som gäller när gäldenären inleder ett insolvensförfarande. Reglerna är utformade på olika sätt. I vissa länder (vid konkurs och vid företagsrekonstruk- tion) medför insolvensbehandlingen en möjlighet för gäldenären att säga upp gällande avtal utan att drabbas av full skadeståndsskyldighet. Regler som liknar den i 2 kap. 20 § FRekL; dvs. regler som hindrar motparten att häva avtal på grund av gäldenärens kontraktsbrott före insolvensbehandlingen, är vanligt förekommande. I utländsk lagstiftning förekommer också regler om konkursbos inträdesrätt i gäl- denärens avtal varvid inträde för en begränsad tid ibland tillåts. När det gäller rekonstruktionsförfaranden utom konkurs är inträdesrätt som sådan inte aktuell; gäldenären behöver ju inte inträda i sina egna avtal. Här blir det i stället fråga om gäldenären kan kräva att avtalet fullföljs under företagsrekonstruktionen utan att gäldenären utger alla de presta- tioner han enligt avtalet varit skyldig att utge före inledandet av rekon- struktionsförfarandet och om gäldenären kan kräva att avtalet fullföljs än den kvarstående avtalstiden. I flera länder är de regler som förekommer inte generellt tillämpliga på alla slags avtal. Det är vanligt att reglernas räckvidd begränsas till vissa avtalstyper genom särskilda undantag eller specialregler. 3.2Något om regleringen i olika länder De danska reglerna om betalningsstandsning är intagna i Konkurslo- vens (DKL:s) andra kapitel. Bestämmelserna är, i jämförelse med regleringen vid konkurs, relativt kortfattade. Det finns inga allmänna regler om gäldenärens avtal vid företagsrekonstruktion förutom en generalisering i § 16 c DKL av den danska köplagens regler om sälja- rens aktiva stoppningsrätt (jfr 63 § 4 st. och 5 st. köplagen). Betydligt mer utförliga regler beträffande gäldenärens avtal vid konkurs finns i 7 kap. §§ 53-63 DKL. Dessa regler tillämpas enligt § 56 vid konkurs om inte annat följer av andra lagbestämmelser eller av rättsförhållandets beskaffenhet. Bestämmelsen tar närmast sikte på den situationen att motparten är beställare och konkursgäldenärens person- liga insats är av betydelse, jfr. , Konkursloven, 8:e upplagan, 1997, s. 365. Reglerna anses inte utan vidare analogt till- lämpliga vid betalningsstandsning, se nedan. Bestämmelserna är till- lämpliga på "gensidigt bebyrdende aftaler" och innebär i korthet föl- jande. Konkursboet har enligt § 55 rätt att träda in i av gäldenären ingång- na ömsesidigt förpliktande avtal. Motparten kan kräva att konkursboet utan oskäligt dröjsmål lämnar besked om det önskar inträda. Motparten får enligt §§ 54 och 57 innehålla sin prestation tills konkursboet ställt säkerhet för sin fullgörelse. Om boet inträder i avtalet blir boet en- ligt § 56 skyldigt att efter inträdet erlägga vederlag för prestationerna med massaansvar och att ställa säkerhet för framtida betalningar. Om avtalet avser löpande leveranser till gäldenären, kan boet dock begränsa sitt inträde så att det bara behöver utge vederlag för prestationer som motparten fullgör efter konkursbeslutet. Om boet inte inträder i avtalet eller underlåter att ställa säkerhet, har motparten enligt § 58 rätt att häva avtalet och enligt § 59 rätt att kräva skadestånd för förlust som orsakas av att avtalet inte fullföljdes. Skadeståndet omfattar det positi- va kontraktsintresset. Vid en hyresgästs konkurs är förlusten normalt hyra för en sådan tidsrymd efter avflyttningen att ny hyresgäst måste kunna påräknas. Kravet mot konkursboet är normalt en oprioriterad konkursfordran. Avtal som ger rätt till större skadestånd än den verkli- ga förlusten saknar verkan i konkursen. Om avtalet hävs efter att kon- kursboet inträtt i avtalet, på grund av att konkursboet inte ställer säker- het eller inte uppfyller avtalet, är ersättningskrav mot konkursboet på grund av hävningen emellertid massakrav. Motparten har också rätt att häva avtalet om han bortset fra konkursen hade rätt därtill. Enligt (a.a. s. 386) innebär det inte att motparten får häva på grund av alla slags avtalsbrott som normalt skulle ha grundat hävningsrätt. Det är inte bara konkurs som sådan som avskär motpartens hävningsrätt utan även annan insolvens och andra med konkurs nödvändigtvis för- knippade omständigheter gör det. Bestämmelsen skall tillämpas så att den kompletterar rätten till partiellt inträde från konkursdagen, varför kontraktsbrott avseende sådana delprestationer som boet inte svarar för vid partiellt inträde inte kan grunda hävningsrätt. Vidare kan boet enligt § 61 säga upp avtal med sedvanlig eller skä- lig uppsägningstid även om längre uppsägningstid är avtalad, utan att skadeståndsskyldighet uppkommer ens som en oprioriterad fordran. Gäldenärens motpart har samma uppsägningsrätt gentemot konkursbo- et, utom i de fall då gäldenären hade rätt att överlåta sin rätt enligt avta- let. Om det föreligger särskilda skäl kan den som sagt upp avtalet med förkortad uppsägningstid bli skyldig att ersätta medkontrahentens för- lust. Ett sådant krav utgör en oprioriterad konkursfordran i gäldenärens konkurs. Regeln är avsedd för situationer där uppsägning med sedvan- lig uppsägningstid utan rätt till ersättning för förlust skulle leda till ett orimligt resultat. Som exempel nämns i kommentaren (Karnov, (band 2 1998, nr 56, s. 3603) s. 3615) en hyresvärd som lagt ner stora belopp på att anpassa lokaler särskilt för gäldenärens verksamhet utan att det ökat lokalens allmänna bruksvärde. Vad gäller arbetsavtal vid konkurs förekommer särskilda regler i § 63. Utgångspunkten för behandlingen av lönefordringar är att arbetsgi- varens konkursbo har rätt att inträda i anställningsavtalet enligt den allmänna inträdesrätten i § 55. Enligt § 63 första stycket åligger det konkursboet att så fort som möjligt besluta om det skall inträda i an- ställningsavtalet. Om boet från konkursbeslutet förkla- rar att det inte vill inträda hänförs lönefordringarna under betänketi- den till tiden före konkursbeslutet och blir således enligt huvudre- geln också prioriterade konkursfordringar. Lönekrav för tid under vil- ken arbetstagaren faktiskt utfört arbete är emellertid alltid en massa- fordran. Enligt § 63 st. 3 kan den anställde häva avtalet om det före- ligger särskilda skäl på grund av ändrade förhållanden som följer av konkursen. Särskilda skäl kan föreligga om arbetet i väsentlig mån änd- rar karaktär eller om det kommer att ske en väsentlig minskning av lönen, t.ex. därför att lönen beräknas som provision och provisionsun- derlaget kommer att minska under konkursen. Trots att konkursboet i andra löpande avtal än anställningsavtal vid inträde endast är skyldigt att utge prestationer för tiden efter konkursbeslutet anses den anställde kunna häva anställningsavtalet om det föreligger obetalda löneford- ringar från tiden före konkursbeslutet (jfr. , a.a. s.413). Sådana lönefordringar är dock inte massafordringar, eftersom det skulle strida mot bestämmelsen i § 56 om att inträdet blir partiellt från konkursda- gen i löpande avtalsförhållanden. Förmånsberättigade lönefordringar kan dock betalas under förutsättning av att det står klart att kommande utdelning kommer att täcka lönefordringarna. Täcks de obetalda löne- fordringarna av lönegaranti föreligger ingen hävningsrätt. Om konkursboet senare än efter konkursbeslutet medde- lar att det inte vill inträda i anställningsavtalet är lönekrav under bet- änketiden under alla förhållanden att betrakta som massafordran. boet underlåter att lämna besked och utnyttjar arbetstagarna, riskerar det att genom konkludent handlande ikläda sig massaansvar även för framtiden. Vidare äger arbetstagaren enligt § 55 andra stycket rätt att kräva besked om huruvida boet kommer att inträda i anställningsavta- let. Har boet inträtt i ett anställningsavtal kan det, enligt den ovan nämnda regeln om uppsägning i § 61 första stycket, begränsa massaan- svaret genom att säga upp avtalet med sedvanlig eller rimlig uppsäg- ningstid. Även motparten kan säga upp avtalet med sedvanlig eller rim- lig uppsägningstid enligt den ovan nämnda generella regeln i § 61 st. 3. Bestämmelserna i 7 kap. DKL kan i allmänhet inte avtalas bort ge- nom avtal mellan gäldenären och hans motpart men kan efterges genom avtal mellan konkursboet och motparten. Som antytts inledningsvis är reglerna om gäldenärens avtal vid kon- kurs inte utan vidare analogt tillämpliga vid betalningsstandsning, (se , a.a., s. 362). Vid betalningsstandsning finns inget "bo" som kan träda in i avtalen, men tilsynets (rekonstruktörens) samtycke kan delvis medföra liknande verkningar.