sou · GPB339 · 2002-01-01 00:00:00 — I närmare en tredjedel av de fall då en målsägande med utländskt ursprung vägrats inträde till en restaurang (eller liknande etablisse- mang) med hänvisning till att det behövs medlemskap, bordsbeställning eller att han (eller hon) har olämplig klädsel uppger målsäganden att andra icke utländska personer släppts in, såväl före som efter den anmälda händelsen, utan att medlemskap eller bordsbeställning nämnts. Personer som vägrats inträde på grund av klädsel hävdar ofta att perso- ner med samma typ av kläder som de bar vid tillfället, har släppts in fö- re och efter dem. De skäl som angetts till målsägandena behöver naturligtvis inte vara de verkliga skälen. Det finns, som framgår av det följande, en stor dis- krepans mellan målsägandenas uppfattning om skälen och de uppgifter som de som utpekats som skyldiga till de anmälda diskrimineringarna uppger. Det förekommer också att de utpekade personerna uppger att de medvetet angett ett annat skäl än det verkliga för att undvika en onödigt besvärlig situation. Det verkliga skälet skulle då ha gällt till exempel den presumtive gästens klädsel eller alkohol- eller narkotika- påverkan. Att det skulle ha gällt hudfärg eller utländskt eller etniskt ur- sprung förnekas alltid bestämt. De utpekade diskriminerandes uppgivna skäl till särbehandling vid po- lisförhör I det material som vi har fått del av finns det förhör med sammanlagt 141 personer i restaurangbranschen. Dessa har hörts om anledningen till den anmälda händelsen, som misstänkta (ca 2/3) eller upplysnings- vis (ca 1/3). De flesta av dessa eller (47 personer) uppger att Handläggningen av mål om olaga diskriminering 95 målsäganden varit berusad eller påverkad av alkohol eller andra droger eller att han eller hon haft en otrevlig attityd, varit bråkig eller uppträtt störande. I övrigt har (24) hänvisat till olämplig klädsel, stil eller ålder, samma andel till att målsäganden varit portad på grund av tidigare händelser m.m. och (22) till att det krävts med- lemskap, inbjudan eller bordsbeställning eller att det varit fullt. Om- kring av de hörda minns inte eller förnekar händelsen. Det finns således ingen av dem som utpekas som skyldiga till den anmälda olaga diskrimineringen som anger att skälet skulle ha anknyt- ning till hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung. Många av de hörda understryker att de aldrig skulle diskriminera någon på grund av hud- färg, nationellt eller etniskt ursprung. I mer än hälften av förhören, av dem, anger den misstänkte/hörde olika omständig- heter, som att restaurangen i fråga har många utländska gäster och sin egen eller annans utländska ursprung, för att understryka sin trovär- dighet. Det betonas till exempel i av förhören i de fall där till- träde till restaurang vägrats eller avvisning från restaurang skett av en person med utländsk bakgrund, att restaurangerna i fråga har många utländska gäster (36 förhör) och att alla gäster behandlas lika oavsett ursprung (26 förhör). Det framhålls också ibland att restaurangägaren eller anställda eller anhöriga till anställda har utländskt ursprung. I de fall det har krävts medlemskort, inbjudan eller bordsbeställning anges i av förhören att de gäster som har släppts in utan kontroll varit kända medlemmar eller stamgäster. Bristande överensstämmelse mellan de båda parternas skäl Det är flera av målsägandena och de personer som uppges ha diskrimi- nerat som uppger olika skäl till den anmälda händelsen än som uppger överensstämmande skäl. Den största överensstämmelsen mellan målsägandens och den utpe- kade misstänktes uppgifter om de uppgivna skälen till den anmälda händelsen föreligger enligt anmälningarna och övrigt tillgängligt mate- rial beträffande skälen alkohol- eller narkotikapåverkan, otrevlig at- tityd, bråkigt eller störande uppträdande och portad på grund av ti- digare olämpligt uppträdande (vilket kan avse målsäganden själv eller en etnisk eller annan grupp som han (eller hon) tillhör. I samtliga de fall målsäganden har uppgivit att diskrimineringen explicit gällt hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung har den utpekade diskriminerande, som framgått, angett ett annat skäl. 96 Handläggningen av mål om olaga diskriminering Om polis- och åklagarmyndigheternas handläggning Den större delen av anmälningarna om olaga diskriminering under pe- rioden – 1999 har skrivits av, antingen av polis eller åklagare. I de flesta fall efter viss utredning. av de 1193 ärendena har polis- och åklagarmyndighet fattat beslut i sammanlagt 1185 fall, i ungefär lika många fall var (590 resp. 595). (I restaurangfallen har polisen fattat flest avskrivningsbe- slut, i av fallen (352 ärenden) och åklagaren i av fallen (287). Den vanligaste bedömningen är att brott inte kan styrkas. På den grunden har polisen skrivit av 234 ärenden () och åklagare 296 (). Två andra större grupper av avskrivningsgrunder hos polisen är att gärningen inte utgör brott (110 fall – ) och att brott som hör under allmänt åtal inte anses ha förövats (107 fall – ). Därefter kommer i storleksordning avskrivningsgrunden ej spaningsresultat (39 fall – ) och spaningsuppslag saknas (30 fall – ). Härutöver återstår 70 fall med skiftande avskrivningsgrunder, varav det i 15 fall anges att angivelse saknas eller är återkallad och i 14 fall anges det att brottet är preskriberat. (Preskriptionstiden är .) De fall där det anges att an- givelse saknas eller är återkallad torde det röra sig om ett annat brott än olaga diskriminering, till exempel förolämpning. Den näst vanligaste avskrivningsgrunden hos åklagare (efter brott kan inte styrkas) är att brott som hör under allmänt åtal inte kan antas ha förövats (131 fall – ). Därefter kommer avskrivningsgrunden att gärningen inte utgör brott (63 fall – ). Härutöver finns 47 fall med skiftande avskrivningsgrunder. I tio av dessa fall anges brottet va- ra preskriberat. I 57 fall saknas i det material vi har haft tillgängligt uppgift om åklagares beslut. I ett antal av dessa torde åtal ha väckts. När det gäller åtalsbeslut är materialet således ofullständigt, men allt tyder på att åtal har väckts i av fallen, det vill säga färre än 60 fall. Antalet lagföringar är 12. Av restaurangfallen har polisen skrivit av 12 ärenden på grund av preskription och åklagaren 6 ärenden. Det innebär att 18 av de 24 ären- den som preskriberats hänför sig till restaurangbranschen. Hur anmäls olaga diskriminering? I de flesta fall, 817 (), anmäler målsäganden brottet olaga diskri- minering på en polisstation. Det förekommer att polisen i restaurang- Handläggningen av mål om olaga diskriminering 97 fallen åker till brottsplatsen, antingen eller någon dag se- nare. Det förekommer också att polisen i anslutning till anmälan ringer till restaurangen för att informera sig om vilka som varit i tjänst för händelsen. I 160 av fallen () har anmälan tagits upp av polis på platsen för händelsen. I 110 fall () har målsäganden an- mält brottet per telefon och i 50 fall () skriftligt. I övriga fall (51 fall – ) har anmälan gjorts av annan enskild person eller polis eller annan myndighetsperson. I restaurangfallen har polis kallats till platsen för den anmälda dis- krimineringen i en något större andel av fallen (- 112 fall) än vad som gäller generellt för samtliga anmälningar. Det anges ofta i anmäl- ningarna att målsäganden försöker få tag i en polis för att anmäla hän- delsen efter att han (eller hon) till exempel nekats inträde till eller avvisats från en restaurang. Detta kan bero på att målsägande- na känner till betydelsen av att snabbt anmäla händelsen för att bevis- ning skall kunna säkras. Det kan också bero på att händelsen uppfattas som mycket kränkande och förödmjukande liksom på att dessa situa- tioner lätt blir mer konfliktladdade och prestigefyllda än andra fall av olaga diskriminering. I av samtliga anmälda diskrimineringsfall (352) finns minst en misstänkt person namngiven. Av dessa fall har en misstänkt namngivits i av fallen (274 fall), två misstänkta har namngi- vits i av fallen (68 fall) och tre misstänkta i av fal- len (10 fall). I de fall polisen har identifierat en misstänkt har denne i av fallen hörts upplysningsvis och inte delgivits misstanke om brott. Andelen fall med minst en skäligen misstänkt utgör eller 284 fall (anmälningar). I av fallen (234 fall) har minst ett vittne namngivits. Av dessa fall har ett vittne namngivits i av fallen (140), två vittnen i av fallen (59 fall) och tre vittnen i av fal- len (35 fall). En jämförelse mellan de anmälningar som riktas mot restaurang- branschen och det totala antalet anmälningar visar att polisen i mindre utsträckning identifierat någon misstänkt i restaurangfallen, trots att polisen kommit till - eller varit på - platsen för händelsen i högre ut- sträckning i dessa fall. Detta kan bero på att polisen efter inledande förhör på platsen kan avföra utpekade personer som misstänkta. 98 Handläggningen av mål om olaga diskriminering För att illustrera karaktären av de anmälda diskrimineringsfallen – 1999 återges här några typiska fall från restaurang- branschen, bostadssektorn, detaljhandeln och taxi- och bussföretag. Restaurang i storstadslän. Tre män med utländskt ursprung vägrades komma in på en restaurang med hänvisning till att de inte hade medlemskort. Anmälan av olaga diskriminering gjordes i anslutning till händelsen. Två av männen hade fribiljett till restaurangen i fråga. Männen hade druckit alkohol innan de kom till restaurangen. Enligt målsägandena blev svenskar insläppta trots att de inte visade medlemskort. Enligt restaurangchefen krävdes för att gästen skulle komma in på restaurangen att han eller hon hade vårdad klädsel, var nykter och . Restaurangen hade fem förordnade vakter. Restaurangvakten, som nekat målsägandena tillträde till restaurangen, förnekade att ifrå- gavarande personer vägrats inträde på grund av utländskt ursprung eller hudfärg. Han hade lite svårt att minnas fallen, men anledningen till vägrat inträde måste ha varit att det var fullt eller att det höll på att bli fullt. Vid förhör med restaurangvakten framkom vidare att stamgäster alltid kom in och att de fick ha en gäst var med sig. En person var inhyrd av restaurangen för att dela ut medlemskort och fribiljetter, vilket han fick göra efter eget gottfinnande. I första hand släppde de in stamgäster och gäster med olika typ av kort, , medlemskort eller restaurangkort, de sistnämnda var avsedda för personer som arbe- tade i restaurangbranschen. De med kort och deras gäster hänvisades till en egen kö. Dessa personer skulle släppas in före dem som stod i den vanliga kön. Fribiljett var ingen garanti för att få komma in i re- staurangen. När det började bli fullt stoppades insläppet från den vanliga kön för att personer med kort och deras gäster, som väntades senare, skulle få plats. Medlemskort behövde inte visas upp för vakter- na kände igen de flesta av medlemmarna. Ingen vägrades komma in på grund av utländskt ursprung. Restaurangen hade många personer med utländsk bakgrund som gäster. Uppgift saknas om den fortsatta handläggningen av ärendet. Handläggningen av mål om olaga diskriminering 99 Restaurang i storstadslän. Anmälan om olaga diskriminering hade gjorts med anledning av en tid- ningsartikel om restaurangdiskriminering. Anmälan gjordes omkring efter händelsen. Två mörkhyade män hade nekats tillträde till en restaurang med hänvisning till att de saknade medlemskort. Mål- sägandena uppgav att två vita män efter dem i kön hade släppts in utan att behöva visa medlemskort. Restaurangvakten i fråga uppgav att de båda svarta männen varit påverkade av narkotika och därför inte släpptes in. Då det gällde de två vita männen uppgavs att dessa uppträdde polislikt varför man trod- de att de tillhörde polisens restaurangpatrull. Det var av denna anled- ning de släpptes in utan att behöva visa medlemskort. Medlemskort ha- de införts därför att restaurangen haft problem med gäster. Ärendet avskrevs av åklagare. Brott kunde inte styrkas. I en till ärendet fogad sammanfattning av restauranginspektioner ut- förda av , då den ovan refererade händel- sen inträffade, framgår att restaurangen i fråga ägnats särskild upp- märksamhet på grund av ett flertal polisrapporter om våldsincidenter i anslutning till restaurangens entré. I övrigt uppgavs bland annat följan- de. Med anledning av våldsincidenterna hade det varit regelbundna möten mellan , polisen och företrädare för restaurangägar- na och restaurangens vaktpersonal. Inspektioner hade gjorts i princip av omkring . Resultatet vad gällde våld, ordning och nykterhet hade varit relativt tillfredsställan- de. Restaurangen hade haft stora problem med ungdomsgäng av utländsk härkomst som på olika sätt försökt tilltvinga sig tillträde till restaurangen. Allvarliga våldshändelser med bland annat vapenhot mot vaktpersonalen hade förekommit. Ansvarig personal förnekade bestämt att gäster skulle nekas tillträde till följd av sin etniska tillhörighet. hade inte vid sina inspektioner kunnat finna stöd för de påståenden om diskriminering som framförts. Särskild uppmärksamhet hade riktats mot restaurangens vaktpersonal, vilket lett till att i stort sett hela vaktstyrkan hade bytts ut och att flertalet nya vakter var förordna- de ordningsvakter eller väntade på att genomgå utbildning till ord- ningsvakt. I en rapport ett par efter den anmälda händelsen uppger polisens restauranggrupp att det vid samtal med tre vakter på restau- rangen i fråga uppgivits att hälften av deras gäster var av utländskt ur- sprung och att de på grund av detta förlorat större delen av sina tidigare stamgäster. De slagsmål som tidigare ägt rum utanför lokalen hade nu- mera flyttat in i restaurangen. De ifrågasatte om restaurangen skulle komma att överleva. 100 Handläggningen av mål om olaga diskriminering Restaurang i storstadslän. Anmälan hade gjorts på grund av en tidningsartikel om rasdiskrimine- ring på restauranger. Anmälan om olaga diskriminering gjordes om- kring efter händelsen. Två mörkhyade män hade nekats att komma in på en restaurang på grund av att de hade gymnastikskor på sig. Målsägandena uppgav att vita med gymnastikskor släpptes in. De bytte skor med två svenskar, som hade varit inne på restaurangen, och försökte sedan igen att få komma in. Vakten frågade dem om legitima- tion, som de visade upp. Därefter frågade vakten om medlemskort, vil- ket de inte hade. De vägrades åter inträde. Enligt restaurangvakten i fråga hade den ene mörkhyade mannen vita gymnastikskor på sig. Därför fick han inte tillträde till restaurang- en. Enligt vakten var denne man inte heller i övrigt korrekt klädd. De två mörkhyade männen lämnade platsen efter att den ene av dem väg- rats tillträde. kom de tillbaka. Målsäganden med gymnastikskorna hade då bytt till svarta lågskor, som var för små; bakdelen på skorna var nervikta. Mannen nekades åter tillträde. Dom i tingsrätt föreligger. Åtalet för olaga diskriminering ogillades. Restaurang i storstadslän. Tre afrikanska kvinnor hade vägrats tillträde till en restaurang med hänvisning till att de var berusade. De gjorde polisanmälan i anslutning till händelsen. De var de enda mörkhyade personerna vid restaurangen och de enda som nekades att komma in. (Efter att de hade vägrats in- träde studerade de insläppet under ca ). Även personer som de uppfattade som alkoholpåverkade släpptes in. Den polis som upptog anmälan i anslutning till restaurangbesöket, ansåg inte att någon av kvinnorna var alkoholpåverkad. Restaurangägaren uppgav att vakterna var tillsagda att vägra bråk- makare, brottslingar och alkoholpåverkade inträde. Han förnekade be- stämt att det skulle förekomma någon rasdiskriminering på hans restau- rang. Han uppgav att ifrågavarande restaurangvakt sagt till honom att en av de tre kvinnorna varit full och kaxig. Restaurangvakten, som hade ordningsvaktsförordnande, uppgav att instruktionerna för gästinsläppet var att gästerna skulle ha vårdad klädsel, vara nyktra och ha uppnått om de var kvinnor och 23 om de var män. Det var ingen kö vid tillfället. Den ena kvinnan hade sim- miga ögon och mindre problem med balansen. Detta gjorde att han ne- kade henne inträde. Enligt vakten var 70 – av gästerna av utländskt ursprung och 10 – 15 av dem färgade. Handläggningen av mål om olaga diskriminering 101 Dom i hovrätt föreligger. Restaurangvakten dömdes för olaga dis- kriminering till dagsböter. Restaurang i storstadslän. diskriminering hade anmälts av en tjänstgörande polisman. En invandrare från (målsäganden), som var i sällskap med en landsman, vägrades inträde till en restaurang med hänvisning till att han var berusad. Medan målsäganden diskuterade med vakten släpptes 5 – 10 personer med nordeuropeiskt utseende in på restaurangen. Mål- säganden och hans sällskap vände sig till en polis i närheten av restau- rangen och berättade detta. Polisen bad dem att försöka igen, eftersom han trodde att det måste föreligga ett missförstånd. Polisen ställde sig i närheten av dem för att följa händelseförloppet. Enligt polisen var av invandrarna berusad eller klädd på avvikande sätt. De båda in- vandrarna gick fram till samme vakt igen, som skakade avvärjande på huvudet och föste bort målsäganden. Männen frågade om anledningen och fick veta att de inte fick komma in för att de var berusade. Polisen gick då fram till vakten och fick också veta att tillträde nekats på grund av att målsäganden ansågs berusad. Polisen påtalade för vakten att så- väl målsäganden som hans sällskap var helt nyktra enligt hans uppfatt- ning. Vakten sade då att de var bråkiga och att de provocerade honom. Polisen kunde konstatera att det inte fanns några invandrare i lokalen av gästernas utseende att döma. Enligt polisens uppfattning var det vakten som var anledningen till att det uppstått problem, inte de båda invandrarna. Polisen kunde konstatera att mannen som nekade tillträdet inte var förordnad vakt som han skulle vara enligt tillståndet, utan hade ansvaret för garderoben. Vid förhör förnekade vakten att han skulle ha nekat målsäganden tillträde till restaurangen på grund av att han var invandrare. Anled- ningen var i stället att målsäganden såg påverkad ut och var sjabbigt klädd. När han kom fram mot entrén gick han vingligt. När vakten till- talade målsäganden blev denne aggressiv. Vakten ansåg att mannen inte hade på restaurangen att göra på grund av sitt uppträdande och sin påverkan. Vakten ansåg att polismannen var helt ur kontroll. Polis- mannen skrek åt vakten och sade bland annat att han skulle se till att vakten fick sparken. Uppgift saknas om den fortsatta handläggningen av ärendet 102 Handläggningen av mål om olaga diskriminering Vägrat lägenhetsbyte i storstadslän. En hyresgäst vägrades av sin hyresvärd att byta sin lägenhet mot en an- nan av hyresvärdens lägenheter. Hyresgästen yrkade hos hyresnämnden att nämnden skulle lämna sitt tillstånd till lägenhetsbytet. Hyresvärden bestred yrkandet. Hyresvärden krävde att hyresgästen skulle ha en anställning och en inkomst som gjorde det möjligt att be- tala hyran. (Hyresgästens hyra skulle vid lägenhetsbytet i fråga öka med .) Hyresgästen hävdade att det aldrig varit problem för honom att be- tala hyran och att det inte heller vid ett lägenhetsbyte skulle bli det. Hans och hans familjs inkomster, genom praktikplats, barnbidrag och bostadsbidrag, ansåg han var tillräckliga för det. Han hade dessutom två borgensmän beträffande sitt dåvarande hyresavtal och dessa var be- redda att borga även för det nya hyresavtalet vid ett byte. Det var ostridigt att hyresgästen alltid hade betalat sin hyra i rätt tid och att han inte hade några betalningsanmärkningar. Det var också ostridigt att det inte förelåg några anmärkningar mot borgensmännen. biföll yrkandet med villkoret att de två borgesmän- nen, på samma sätt som dittills, skulle gå i borgen för åtagandena enligt det nya hyresavtalet. Efter hyresnämndens beslut kontaktade hyresgästen och den person han skulle byta lägenhet med åtskilliga gånger hyresvärden utan att få lägenhetsbytet genomfört. Hyresgästen anmälde därför hyresvärden för olaga diskriminering, eftersom han ansåg att hyresvärdens vägran be- rodde på att hyresgästen var invandrare. Dagen därpå beslutade polisen att inleda förundersökning. I övrigt framgår inte annat av handlingarna än att åklagare lade ned förundersökningen på grund av preskription. Vägrad bostad i storstadslän En invandrare anmälde ett bostadsföretag för olaga diskriminering ef- tersom han nekats bostad till sig och sin familj på grund av att han var invandrare. Målsäganden hade sökt bostad i ett visst bostadsområde. Vid ett personligt besök hos företaget fick han veta att man i området i fråga hade invandrare som hyresgäs- ter och att man hade som målsättning att halvera den andelen. Målsä- ganden upplyste företagets företrädare, en kvinna, om att familjen tidi- gare hade bott i området och att det inte hade varit några problem. Mål- säganden uppgav att han då hade upplysts om att bostadsföretaget ac- Handläggningen av mål om olaga diskriminering 103 cepterade invandrare från , men inte från , varifrån målsäganden kom. Den kvinnliga företrädaren talade också om att det kommit klagomål från skolor och grannar om att det bodde för många invandrare i området. Målsäganden fick senare, från en annan företrä- dare för företaget (en man i chefsposition, som uppgav att han också var invandrare – från ), veta att han och hans familj var väl- komna att flytta in i en av företagets lägenheter i något annat område. Den kvinnliga företrädaren för bostadsföretaget berättade vid förhör att företaget strävade efter att inte ha invandrare i ett bostadsområde. Hon sade sig inte komma ihåg kontakterna med målsä- ganden. Hon förnekade dock att han vägrats bostad på grund av att han var invandrare, men förklarade att alla som sökte bostad erhöll infor- mation om företagets policy. Den manlige företrädaren för företaget uppgav vid förhör att det vid ansökan om bostad gällde samma förutsättningar för invandrare som för vilken svensk som helst. Det var grunden. Däremot hade man som mål att fördela invandrarna mellan de olika områdena så att man kom att ligga på en andel invandrare på . Han kom inte ihåg sitt samtal med målsäganden, men när han ibland fick samtal från invandrare som ville bo i det aktuella bostadsområdet, kunde han mycket väl säga att det var bättre att vederbörande sökte bostad i något annat område som inte var så invandrartätt. Det var bättre för dem, ef- tersom de då lättare kunde integreras i det svenska samhället. Den manlige företrädaren för företaget förnekade olaga diskriminering. Målsägandens ursprung hade inte varit orsaken till att han inte fått nå- gon lägenhet i det område han önskade. Den manlige företrädaren upp- gav att han aldrig skulle diskriminera någon invandrare. Dom i tingsrätt föreligger. Åtalet för olaga diskriminering ogillades. Vägrat tillträde till affär i Norrlandslän En flykting från , som vistats i , anmälde en affärsin- nehavare för olaga diskriminering. Han hade kommit till affären i fråga tillsammans med sin sambo, en person född i . Målsäganden och hans sambo uppgav att innehavaren, när de kom in i affären, ome- delbart basunerade ut sitt agg mot flyktingar, var allmänt aggressiv och deklarerade att målsäganden inte hade fått komma in i affären om han inte haft sambon med sig. De uppgav också att affärsinnehavaren vid deras besök i affären kallat målsäganden svartskalle, jävla flykting och jävla invandrare och talat om att det inga jävla svartskallar fick komma in i affären. De uppgav vidare att två andra flyktingar försökt 104 Handläggningen av mål om olaga diskriminering komma in i affären efter denna händelse, men att innehavaren låst dör- ren mitt framför ögonen på dem. I affärens skyltfönster hade innehavaren satt upp en skylt där det framgick att innehavaren skulle flytta sin affärsverksamhet till en an- nan ort. Innehållet tydde på att såväl polisledning och den kommunala ledningen på orten som flyktingarna där var orsak till detta.