sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 397 att spåra någon som bär det yttrandefrihetsrättsliga ansvaret och när det gäller att fastställa utgångspunkten för preskriptionstiden, dvs. när upptag- ningen lämnades ut för spridning i . Importören bör inte åläggas att ange när, var eller av vem exemplaren har framställts eftersom dessa upp- gifter kan vara okända för honom och omöjliga att få fram. Importörens skyldighet att ange uppgifter bör vara straffsanktionerad på samma sätt som framställarens skyldighet enligt 3 kap. 13 § andra stycket YGL, och för den som sprider importerade upptagningar med bristfälliga uppgifter om vem som importerat upptagningen och när upp- tagningen förts in i landet bör gälla ett straffansvar motsvarande det som gäller enligt 3 kap. 13 § tredje stycket YGL. De nya reglerna om ursprungsmärkning av upptagningar som fram- ställts utomlands och lämnats ut för spridning i bör tas in i 10 kap. YGL eftersom det är fråga om särskilda regler för upptagningar från ut- landet. Reglerna i 3 kap. 13 § första-tredje styckena skall då gälla enbart för upptagningar som framställts i . Ändringarna bör ske genom ett tillägg i 10 kap. 1 § första stycket som undantar 3 kap. 13 § från tillämp- ning på utländska upptagningar och genom införande av en ny paragraf om ursprungsmärkning i 10 kap. Enligt 4 kap. 2 § tillämpningslagen skall skyldigheten att ange ur- sprungsuppgifter enligt 3 kap. 13 § YGL fullgöras genom att uppgifterna tas in i själva den tekniska upptagningen eller anbringas på skivan, kas- eller motsvarande föremål. I förarbetena till bestämmelsen anges att det inte är tillräckligt att märkningen finns på ett omslag eller något annat som lätt kan skiljas från filmen, videogrammet eller ljudupptagningen (prop. 1990/91:179 s. 49). När det gäller importerade upptagningar är det fråga om att förse redan färdigställda upptagningar med ytterligare uppgifter. Detta är ofta svårare än att ange ursprungsuppgifter i samband med framställningen så som sker när det gäller upptagningar som framställs i landet. Beträffande många typer av optiska lagringsmedier, t.ex. cd- och cd-rom-skivor, är det t.ex. ofta omöjligt att i efterhand föra in något ytterligare i själva innehållet. Det kan också vara svårt att påföra ursprungsuppgifter på annat sätt, t.ex. genom stämpling. Särskild färg eller överlackning torde krävas för att ur- sprungsuppgiften inte skall försvinna och det synes tveksamt om det finns färg och metoder för överlackning som kan användas efter det att skivan är färdigproducerad. Skivorna är också känsliga och redan en felaktigt utformad eller anbringad etikett kan orsaka vibrationer som gör att skivan inte fungerar, exempelvis kan ljudet på en cd-skiva försämras. Enligt uppgifter från SKL finns det visserligen i handeln fär- digproducerade etiketter som är avsedda att sättas på cd- och cd-rom- skivor med hjälp av ett handverktyg. Sådana etiketter täcker emellertid hela skivan. De torde därför inte vara möjliga att använda när en importör 398 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. i vill saluföra en skiva som framställts utomlands utan hans med- verkan och den skall se likadan ut som i andra länder där den saluförs. Det kan alltså vara svårt att följa gällande bestämmelse i 4 kap. 2 § tillämp- ningslagen beträffande upptagningar som framställts utomlands. Medie- grundlagsutredningen gör därför bedömningen att i bestämmelsen i 4 kap. 2 § tillämpningslagen bör införas en särskild regel för skyldigheten att sätta ut uppgifter enligt 10 kap. 3 § YGL på importerade upptagningar. Regeln bör innebära att uppgifterna skall sättas ut på samma sätt som på upptagningar som tillverkas i om detta är möjligt och att i annat fall uppgifterna får sättas ut på fodral, omslag eller liknande föremål. Det kan här påpekas att den skyldighet som åvilar utgivaren att se till att varje exemplar av upptagningen har en uppgift om vem som är utgivare är oförändrad. Det torde närmast vara en praktisk nödvändighet att uppgift om utgivare sätts ut som importören sätter ut uppgifterna om vem som är importör och när upptagningarna förts in i landet. Detta inne- bär att den som tillfrågas om att vara utgivare och inte tänker ombesörja märkningen själv måste förvissa sig om att importören även sätter ut upp- gift om utgivare. Om han inte är säker på att detta sker bör han inte åta sig uppdraget. 10.6.3Förlagan tillverkas i och exemplaren tillverkas utomlands JK anger i sin framställning att det förtjänar att närmare övervägas hur man skall se på sådana fall då en förlaga till en film eller ljudupptagning skapats i och de för spridning avsedda exemplaren sedan tillver- kats utomlands och importerats hit. Enligt JK saknar inte fallet praktisk betydelse i då handeln över gränserna har ökat och underlättats. JK nämner som exempel att det i ett mål angående yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp visat sig att de aktuella masterbanden producerats i , att förlagan sedan sänts till en utländsk firma för pressning av cd-skivor, varefter upplagor importerats och spridits i . JK anger att det kan ifrågasättas huruvida bestämmelserna i 3 kap. 13 § första stycket YGL enligt sin ordalydelse är tillämpliga i denna situation men att däremot 10 kap. 1 § torde gälla för sådana hit importerade upptagningar. JK anför att det inte ter sig helt rimligt att göra skillnad mellan fall då ett Sverige- baserat företag låter framställa exemplar utomlands för spridning i och fall då motsvarande exemplar tillverkas i . Frågan är var upptagningarna skall anses framställda när förlagan fram- ställs i och de för spridning avsedda exemplaren sedan tillverkas utomlands och importeras till . Som framgått i avsnitt 10.6.2 har frågan betydelse för skyldigheten att sätta ut ursprungsuppgifter. Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 399 upptagningen framställts i är den svenske framställaren skyldig att sätta ut ursprungsuppgifter. Om upptagningen framställts utomlands går skyldigheten att sätta ut ursprungsuppgifter emellertid inte över på im- portören utan vilar fortfarande på framställaren. Framställaren är i ett så- dant fall oåtkomlig eftersom han finns utomlands. ändringar i YGL har frågan var upptagningarna skall anses framställda inte någon betydelse för ansvarigheten för yttrandefrihetsbrott. års ändringar kunde frågan ha betydelse för ansvarigheten för yttrandefrihetsbrott i ljudupptagningar. Anledningen till detta är att det även då i fråga om utomlands framställda upptagningar gällde att vad sa- des om den som låtit framställa upptagningen skulle gälla den som här i landet lämnade ut upptagningen för spridning och att det i då gällande 6 kap. 4 § andra stycket YGL föreskrevs att den som låtit framställa en ljudupptagning som inte hade eller skulle ha utgivare under vissa förut- sättningar svarade för yttrandefrihetsbrott i upptagningen. Om en upptag- ning framställts utomlands kunde alltså inte den som låtit framställa upp- tagningen i meningen den som bedrev verksamheten fällas till ansvar en- ligt 6 kap. 4 § andra stycket utan endast den som här i landet lämnade ut upptagningen för spridning (jfr beslut i mål B 2741-96 s. 16 ff. och dom i mål B 2708-98). Enligt det lagförslag som remitterades till lagrådet skulle filmer och ljudupptagningar som framställs i riket och som är avsedda för sprid- ning här förses med tydliga uppgifter om vem som låtit framställa dem samt om när och var det har skett (prop. 1986/87:151 s. 273). Lagrådet anmärkte att det inte framgick av lagtext och motiv efter vilka kriterier man skall avgöra var en film är framställd. Lagrådet pekade på några tänk- bara möjligheter att finna vägledning för att avgöra var framställningen skett och uttalade att frågan borde belysas närmare i motiven (a. prop. s. 302). I specialmotiveringen till 3 kap. 13 § YGL redogjorde departe- mentschefen för anmärkning och anförde att när det gäller att bedöma var en upptagning är framställd kan man knappast utgå från redi- geringen av materialet eftersom den kan tänkas ske under vitt skiftande förhållanden. Vad som åsyftas i förslaget är enligt departementschefen i stället platsen för tillverkningen av de för spridning avsedda kopiorna (prop. 1990/91:64 s.121). Med hänsyn till de angivna förarbetsuttalandena anser Mediegrund- lagsutredningen att upptagningen får anses framställd utomlands när förla- gan tillverkas i och de för spridning avsedda exemplaren tillverkas utomlands och sedan importeras hit. Detta överensstämmer också med TF som i 13 kap. innehåller särskilda regler för skrifter som trycks utomlands. Det angivna synsättet är motiverat också av att den utländske framställaren även i detta fall ofta är oåtkomlig för svenska myndigheter och en skyldig- het för honom att ange ursprungsuppgifter är verkningslös. 400 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. Den i avsnitt 10.6.2 föreslagna ändringen i YGL blir alltså tillämplig även i denna situation. Detta innebär att importören, vilken i detta fall tor- de vara densamme som den som framställt eller låtit framställa förlagan, blir skyldig att sätta ut uppgifter om sig själv på upptagningarna tillsam- mans med uppgift om när de förts in i landet. 10.7Särskilt om skyndsam behandling av tryck- och yttrandefrihetsmål Kommitténs förslag: 11 kap. 1 § YGL ändras så att det klart framgår att kravet på skyndsam behandling gäller alla mål enligt YGL och inte endast yttrandefrihetsmål. Som framgått i kapitel 8 gäller särskilt korta preskriptionstider för tryck- och yttrandefrihetsbrott. Skälen till detta är att det ansetts viktigt att frågan om tryckfrihetsbrott avgörs snabbt. Att åtalspröv- ningen anses böra ske i anslutning till utgivningen hör samman med att de flesta yttranden som kan vara straffbara enligt TF och YGL är sådana som har betydelse för den allmänna opinionsbildningen och att uppfattningen om vad som är tillåtet respektive otillåtet att yttra kan ändras även . Beträffande politiska yttranden är det därför särskilt viktigt att åtalsfrågan blir avgjord kort efter offentliggörandet så att frågan om det föreligger ett missbruk av tryck- eller yttrandefriheten blir klarlagd. Det har även anförts att det är viktigt att åtalsfrågan inte kommer upp på nytt när den allmänna opinionen kanske ändrat uppfattning. I 14 kap. 3 § TF sägs att tryckfrihetsmål och annat mål om brott mot bestämmelserna i alltid skall behandlas skyndsamt. Av 11 kap. 1 § YGL följer att detsamma skall gälla i fråga om yttrandefrihetsmål. Be- stämmelserna är föga kommenterade i förarbeten och litteratur. Det sägs emellertid att tryckfrihetsmålen m.fl. skall ges förtur framför andra mål och att korta tider bör bestämmas för infordrande av yttranden och annan utredning (, Ragnemalm, grundlagar, 1980, s. 485). Reglerna om skyndsam behandling bör enligt Mediegrundlagsutred- ningens mening ses mot bakgrund av reglerna om de särskilt korta pre- skriptionstiderna. Syftet med de korta preskriptionstiderna motverkas om inte målen handläggs skyndsamt i domstolen. tar därför i detta avsnitt upp frågan om skyndsam behandling av tryck- och yttrandefrihetsmål. Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. 401 JK har gjort en sammanställning över handläggningstiderna i domstol för samtliga tryck- och yttrandefrihetsmål som han väckt åtal i till april . Sammanställningen upptar även mål om enbart konfiskering eftersom ansökan om konfiskering bör ske som skulle ha gällt för allmänt åtal (, Tryckfri- hetsrätt, 13:e uppl., 1999 s. 77). väcktes åtal i totalt 47 mål. I 33 av målen var handläggningstiden, dvs. tiden från ansökan om stämning till slutligt be- slut eller dom, i tingsrätten mer än . I 17 av dessa fall var handläggningstiden mer än och i 8 av dessa fall översteg handläggningstiden 18 månader. gick 18 av målen vidare till hovrätten. I 13 av hovrättsmålen översteg handläggningstiden, dvs. tiden från överklagandet till hovrättens dom eller slutliga beslut, sex må- nader och i fem av dessa fall var handläggningstiden längre än tolv måna- der. Sex mål har förts upp till HD och handläggningstiden där var två eller i varje mål. (De korta handläggningstiderna i HD beror san- nolikt på att prövningstillstånd inte beviljats.) Av JK:s sammanställning framgår att handläggningstiden i tingsrätt var mer än i av målen och mer än i av målen. Det framgår alltså att handläggningstiderna i många fall är förhållandevis långa. Av JK:s sammanställning kan inte dras några slut- satser om vad handläggningstiderna i de enskilda fallen beror på även om utredaren i vissa fall studerat JK:s akt och dagboksblad från berörd in- stans. Orsakerna till att handläggningen drar ut kan naturligtvis vara delgivningssvårigheter eller andra omständigheter som domstolarna inte råder över. Oavsett vilka orsakerna är finns det enligt mening anledning att understryka vikten av att bestämmelserna i och YGL om skyndsam handläggning efterlevs. Som angetts ovan är det vikti- ga skäl som ligger bakom bestämmelserna och dröjsmål med avgörande av tryck- och yttrandefrihetsmål inverkar menligt på yttrandefriheten. Be- stämmelserna innebär t.ex. att målen skall ges förtur och att korta tider bör bestämmas för infordrande av yttranden och annan utredning. Det finns också anledning att uppmärksamma en diskrepans mellan TF och YGL i nu aktuellt hänseende. Bestämmelsen om skyndsam handlägg- ning i TF, 14 kap. 3 §, gäller uttryckligen för tryckfrihetsmål och annat mål om brott mot bestämmelserna i denna förordning. 402 Några tryckfrihetsrättsliga begrepp m.m. avses t.ex. mål rörande underlåtenhet att sätta ut ursprungsuppgifter på skrift (se 4 kap. 2 och 5 §§ samt 12 kap. 1 § TF, även , Ragnemalm, grundlagar 1980 s. 485). Enligt hänvisningen i 11 kap. 1 § YGL till 14 kap. 1-3 §§ TF skall dock vad som sägs i dessa bestämmelser gälla i fråga om yttrandefrihetsmål. Utformningen av hänvisningen in- nebär alltså att regeln om skyndsam behandling endast gäller för yttrande- frihetsmål och inte för andra mål enligt YGL. Enligt Mediegrundlagsut- redningens mening finns det inte anledning till en sådan skillnad mellan TF och YGL. Av specialmotiveringen till 11 kap. 1 § YGL (prop. 1990/91:64 s. 133) framgår också att avsikten var att regeln om skyndsam behandling skulle gälla för samma mål enligt YGL som enligt TF. Medie- grundlagsutredningen anser att man bör ändra hänvisningen i YGL så att regeln om skyndsam behandling gäller för samma mål enligt YGL som enligt TF. Skall ytterligare brott upptas.... 11Skall ytterligare brott upptas som tryck- och yttrandefrihetsbrott? Kommitténs bedömning: Det finns inte tillräckliga skäl, i vart fall , för att föreslå någon utvidgning av brottskatalogen beträffan- de olaga hot, hot mot tjänsteman (inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), övergrepp i rättssak och brott mot medborgerlig frihet, vilka är de brott som närmast skulle kunna komma i fråga. I detta kapitel behandlas frågan om ytterligare brott är av det slaget att de kan läggas till i brottskatalogen i TF och i så fall om detta bör ske så att yttranden som innefattar sådana brott blir straffbara som tryckfrihets- res- pektive yttrandefrihetsbrott när de begås i medier som omfattas av TF eller YGL. Det gäller främst olaga hot och andra kriminaliserade yttranden där hot ingår som ett led. Eftersom YGL, med undantag för olaga våldsskild- ring i rörliga bilder, hänvisar till brottskatalogen i TF i fråga om vilka gär- ningar som skall anses som yttrandefrihetsbrott (5 kap. 1 § YGL) blir gär- ningar som förs in i brottskatalogen i TF automatiskt även yttrandefrihets- brott. När det i det följande talas om brottskatalogen i TF har det alltså direkt betydelse också för vilka brott som utgör yttrandefrihetsbrott. I anges att den tekniska utveckli- gen med alla de nya kommunikationsvägar som har öppnats har ökat ris- ken för att olaga hot framförs i sådana medier som omfattas av medie- grundlagarna och att det därför finns anledning att närmare överväga om olaga hot och andra kriminaliserade yttranden där olaga hot ingår som ett led, exempelvis hot mot tjänsteman, bör införlivas i brottskatalogen i TF så att sådana yttranden blir tryckfrihets- respektive yttrandefrihetsbrott. JK har också i en skrivelse till regeringen av ru- bricerad Angående vissa problem vid tillämpningen av främst yttrandefri- hetsgrundlagen (regeringens dnr Ju 97/1925) bl.a. uppgett att det kan för- tjäna att övervägas närmare om olaga hot bör införlivas i brottskatalogen i TF så att det blir ett tryckfrihets- respektive yttrandefrihetsbrott. Enligt JK kan olaga hot knappast anses som en sådan gärning som i likhet med t.ex. 406 Skall ytterligare brott upptas.... svindleri med hjälp av tryckt skrift kan beivras med stöd av vanlig lag där- för att gärningen faller utanför det område som TF är avsedd att skydda. JK anger att brottet från principiella utgångspunkter synes vara ett miss- bruk av tryck- eller yttrandefriheten och jämförbart med exempelvis förtal och uppvigling när det begås i sådana medier som grundlagarna är till- lämpliga på. En konsekvens av den nuvarande ordningen kan enligt JK vara att inte enbart den som är ansvarig för själva publiceringen av ett ola- ga hot i ett grundlagsskyddat medium går fri utan också den som på olika sätt medverkat vid framställningen. Det kan enligt JK inte uteslutas att hotelser av olika slag framförs med hjälp av de nya kommuni- kationsvägar som utvecklingen inom informationstekniken erbjuder, t.ex. via elektronisk post, och som i viss utsträckning omfattas av YGL. Frågan aktualiserades i samband med ett uppmärksammat mål om ola- ga hot m.m., det s.k. Aftonbladsmålet. Målet gällde åtal mot en journalist vid och fem ynglingar med anknytning till en gruppering med påstådda nazitiska och rasistiska sympatier, , för bl.a. olaga hot och hot mot tjänsteman. Hoten byggde på bilder föreställande en maskerad och till synes beväpnad man utanför tre kända personers bostä- der. Bilderna överlämnades av ynglingarna till journalisten som visade dem för målsägandena. Journalisten skrev också artiklar vilka publicerades tillsammans med bilderna i . Åtalet avsåg inte publiceringen utan det förhållandet att bilder tagits och av journalisten visats för målsä- gandena. Tingsrätten ansåg att åtalet mot journalisten inte var styrkt varför detta ogillades. Beträffande ynglingarna ansåg tingsrätten att åtalen var styrkta och att deras invändning om straffrihet på grund av meddelarfriheten inte var berättigad. Ynglingarna fälldes därför till ansvar för hotbrotten och ålades att betala skadestånd till målsägandena. Åklagaren, ynglingarna och målsägandena överklagade domen. Åklagaren yrkade att journalisten skulle fällas till ansvar för hotbrotten och att de tre ynglingar som dömts till icke frihetsberövande påföljd i tingsrätten skulle dömas till fängelse. Ynglingarna yrkade bl.a. att hovrätten skulle ogilla åtalen mot dem. Hov- rätten fastställde tingsrättens dom såvitt gällde ansvarsfrågorna och uttala- de bl.a. att den inte kunde finna att bestämmelsen om meddelarfrihet i 1 kap. 1 § tredje stycket TF hade någon relevans i den förevarande situa- tionen. Fyra av ynglingarna överklagade hovrättens dom till HD med yrkande bl.a. att åtalen mot dem skulle ogillas. HD meddelade prövningstillstånd beträffande frågan huruvida klagandena kunnat ådömas straff och skade- ståndsskyldighet för olaga hot och hot mot tjänsteman utan hinder av om rätt att lämna meddelande för offentliggörande i tryckt skrift. HD kom i sitt avgörande till slutsatsen att offentliggörandet av foto- grafierna var ett led i journalistens journalistiska verksamhet och att det Skall ytterligare brott upptas.... därmed, oavsett fotografiernas hotfulla och skrämmande karaktär, föll inom det område som TF är avsedd att skydda. HD uttalade att ynglingar- nas överlämnande av filmrullarna därför också måste anses omfattat av meddelarfriheten. HD ogillade därefter åtalen och skadeståndsyrkandena (NJA 1999 s. 275). HD ansåg alltså att olaga hot och hot mot tjänsteman i och för sig föll inom TF:s materiella tillämpningsområde såvitt gällde meddelarfriheten. Det finns goda skäl att utgå från att ställningstagandet blivit detsamma om det varit fråga om ansvar för själva publiceringen (jfr Axberger, Tryckfri- hetens gränser, 1984, s. 73). Det är med detta synsätt samma brott som omfattas av TF:s och YGL:s tillämpningsområde oavsett om det är fråga om tryck- och yttrandefrihet eller meddelarfrihet. Eftersom de angivna brotten inte upptas i TF:s brottskatalog kan de därför inte bestraffas när de begås i ett grundlagsskyddat medium. 11.2Allmänt om tryck- och yttrandefrihets- brotten 11.2.1Reglerna i TF och YGL En viktig del av skyddet för tryck- och yttrandefriheten enligt TF och YGL är att ingripanden på grund av innehållet i yttranden i de medier som om- fattas av dessa grundlagar får ske bara om tryckfrihets- respektive yttran- defrihetsbrott föreligger, dvs. att gärningen upptas i brottskatalogen i TF (till vilken YGL hänvisar). Denna princip kallas exklusivitetsprincipen och framgår av 1 kap. 3 § TF och 1 kap. 4 § YGL. Där föreskrivs att ingri- panden på grund av missbruk av tryck- respektive yttrandefriheten inte får göras utom i de fall som anges i TF och YGL. Vad som är missbruk bestäms utifrån innebörden av och syftet med tryck- och yttrandefriheten så som detta framgår av 1 kap. 1 § första och andra styckena TF och 1 kap. 1 § första och andra styckena YGL. Där anges att grundlagarna tillförsäk- rar medborgarna rätt att i de skyddade medierna offentligen uttrycka tan- kar, åsikter och känslor och att i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst till säkrande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och, enligt YGL, ett fritt konstnärligt skapande. Att ett fritt konstnärligt skapande har nämnts särskilt i YGL har inte avsetts innebära någon skill- nad mellan de båda grundlagarnas syften. Formuleringen av tryck- och yttrandefrihetens innebörd och syfte inne- bär att all användning av de grundlagsskyddade medierna inte omfattas av TF:s eller YGL:s skydd som exklusiv straff- och processlag. Den använd- ning som omfattas av detta skydd brukar sägas falla inom grundlagarnas 408 Skall ytterligare brott upptas.... materiella tillämpningsområde till skillnad från det formella tillämpnings- området som anger vilka medier som omfattas av grundlagarna med bort- seende från innehållet. Den användning av de grundlagsskyddade medier- na som faller inom TF:s materiella tillämpningsområde men som anses otillåten upptas alltså som tryckfrihetsbrott i TF:s brottskatalog. (I fort- sättningen talas här i första hand om TF men samma synsätt gäller YGL.) Övrig användning som faller inom det materiella tillämpningsområdet kan alltså inte bestraffas eftersom bestraffning enligt exklusivitetsprincipen endast får ske i de fall som anges i grundlagarna. Beträffande den använd- ning av de i och för sig grundlagsskyddade medierna som inte omfattas av grundlagarnas materiella tillämpningsområde kan emellertid lagföring ske enligt vanlig lag. Frågan vilken användning av de i och för sig grundlags- skyddade medierna som faller inom repektive utanför TF:s skydd som exklusiv straff- och processlag, dvs. inom eller utanför grundlagens mate- riella tillämpningsområde är inte helt klar. Vid övervägande av frågan om nya brott skall föras in i brottskatalogen i TF måste man ta ställning till om gärningen kan anses falla in under TF:s materiella tillämpningsområde, dvs. om gärningen kan anses vara sådan att den omfattas av TF:s skydd som exklusiv straff- och processlag när den begås i en tryckt skrift. Om gärningen inte kan anses vara sådan kan den beivras enligt vanlig lag utan stöd i TF. Ett exempel på användning av ett i och för sig grundlagsskyddat medium som inte anses omfattas av TF:s skydd som exklusiv straff- och processlag är bedrägeri som begås med hjälp av en tryckt skrift. Sådant bedrägeri får därför bestraffas enligt van- lig lag utan stöd i TF. För ansvar för tryck- och yttrandefrihetsbrott krävs också att gärningen även är straffbar enligt vanlig lag.