sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Jämför 12 kap. 36 § JB, som ger lokalhyresgästen själv rätt att överlåta hyresrätten i samband med rörelsen, om hyresvärden ej har befogad anledning att motsätta sig överlåtelsen. Lokalhyresavtal bör således inte undantas från konkursboets inträdesrätt. Vid förlagsavtal har det diskuterats om författaren har rätt att häva därför att förlaget gått i konkurs. Frågan är inte reglerad i upphovs- rättslagen. I dess 28 § föreskrivs emellertid att, om förlagsrätten ingår i en rörelse, rätten må överlåtas tillsammans med rörelsen. Detta talar för att utgångspunkten bör vara att konkursboet får inträda i ett förlagsav- tal. Är konkursgäldenärens personliga insatser av vikt, kan bedömning- en dock bli en annan (jfr NOU 1972:20 s. 327). Även ett patent- eller varumärkeslicensavtal är ett slags nyttjande- rättsavtal. Här kan tillverkningskvaliteten har stor betydelse för licens- givarens egen försäljning. Även marknadsföring och hemlighållandet av produktionsmetoder kan vara viktiga plikter för licenstagaren. Förhållandena kan emellertid skilja sig avsevärt mellan olika licensav- tal. Kommittén anser därför att licensavtalets art inte motiverar ett generellt undantag. Utgångspunkten bör alltså vara att konkursboet har inträdesrätt. Leasetagarens konkursbo bör ha rätt att inträda i finansiella leasing- avtal, liksom konkursboet enligt 63 § köplagen har rätt att inträda i avbetalningsköp. Vid operationell leasing (rena nyttjanderättsavtal) kan gäldenärens person dock ibland tänkas ha sådan betydelse att inträdes- rätt är utesluten. Verkan av motpartens konkurs är inte lagreglerad vid anställnings- avtal. I rättsfallet NJA 1979 s. 253 har HD i ett obiter dictum uttalat att konkursboet inte får inträda som arbetsgivare i gäldenärens ställe utan den anställdes samtycke. När den anställde hävdar att arbetsgivaren inträtt konkludent brukar det inte prövas om samtycke till inträde förelåg. Även om konkursboet inte får inträda utan den anställdes samtycke, följer enligt gällande rätt inte därav att den anställde får säga Allmänna överväganden om konkurs 223 upp avtalet med gäldenären med omedelbar verkan på grund av kon- kursen. Den anställde är förmodligen skyldig att iaktta vanlig uppsäg- ningstid. Om konkursboet fick inträda i anställningsavtalet, skulle det inte inskränka den anställdes rätt att säga upp sig enligt de regler som gäller för anställningsavtalet. En inträdesrätt skulle således inte innebä- ra någon reell förändring utom att den anställde inte skulle åtnjuta lönegaranti under tid han utför arbete i den pågående konkursen, något som ändå blir följden av 17 § nedan. (Den anställde är dock berättigad till lönegaranti om konkursboet går i konkurs.) Frågan om konkursbo- ets inträdesrätt i anställningsavtal har med tanke på de korta uppsäg- ningstiderna i lagen om anställningsskydd, när den anställde säger upp sig, betydelse främst i fråga om tidsbestämda anställningar (projekt- anställningar). I mindre företag kan arbetsgivarens konkurs innebära en väsentlig rubbning av förutsättningarna för anställningen. När ett större företag går i konkurs hänger den anställdes intresse av att kunna lämna anställningen ofta samman med att han föredrar att genast söka och tillträda ett annat arbete, eftersom anställningen hos konkursgälde- nären till slut ändå skall upphöra. har konkursboet ofta ett starkt intresse av att övergångsvis kunna utnyttja de anställda för utredning, utförsäljning och viss fortsatt produktion. Eftersom konkursboet vid utnyttjande av de anställda under uppsäg- ningstid under alla förhållanden skall ansvara för de anställdas lön (se 17 §) och de anställda har lönegaranti om konkursboet går i konkurs, och eftersom de anställda efter konkursboets inträde kan säga upp sig med samma uppsägningstid som bundit dem om konkursboet inte hade inträtt, anser kommittén att arten av ett anställningsavtal inte är sådan att konkursboet generellt skall sakna inträdesrätt. I undantagsfall, där arbetsgivarens person spelar stor roll, kan bedömningen dock bli en annan. 3 kap. 13 § Om konkursboet inträder i ett avtal gäller följande. 1.Motparten skall fullgöra sina återstående prestationer, och konkursboet skall utge vederlaget för dessa. 2.I den mån det som enligt avtalet åligger gäldenären inte låter sig uppdelas utan betydande olägenhet för motparten, skall kon- kursboet utge vederlag även för det som motparten fullgjort före konkursen. 3.Skall motparten utge sin återstående prestation innan kon- kursboet skall utge vederlaget, och är tiden för motpartens fullgö- 224 Allmänna överväganden om konkurs relse inne, skall konkursboet på motpartens begäran utan oskäligt uppehåll ställa säkerhet. Är tiden för motpartens fullgörelse inte inne, har motparten rätt till säkerhet i den mån det av särskild anledning är nödvändigt för att skydda honom mot förlust. Bestämmelsen motsvarar 63 § köplagen, 9 kap 30 § och 12 kap. 31 § JB samt förslaget till 2 kap. 22 § FRekL. Första punkten medger att konkursboet inträder från konkursdagen, dvs. med skyldighet att utge fullt vederlag endast för de prestationer som motparten fullgör under konkursen. Detta innebär en ändring i förhållande till jordabalkens regler, där det anges att konkursboet för att hindra hävning måste förklara sig vilja svara för hyresgästens skyldigheter . Häri ligger att konkursboet måste svara också för den hyra som belöper på tid som förflöt före konkursen (se NJA 1989 s. 206). Förslaget till 13 § innebär likaledes en ändring i förhållande till köplagens förarbeten, där det uttalas att konkursboets måste inträda i gäldenärens skyldigheter fullt ut i enlighet med avtalet (prop. 1988/89:76 s. 184). Emellertid torde det redan enligt gällande rätt ha varit möjligt för ett konkursbo att inträda partiellt enligt köpla- gen, nämligen när ett avtal är delbart (se 43, 44 och 56 §§ köplagen samt ovan avsnitt 2.8.1). I de fallen är hävningsbegränsningen i förhål- lande till konkursboet inte längre gående än i förhållande till konkurs- gäldenären. Beträffande innebörden av orden vederlaget för dessa hänvisas till författningskommentaren till 2 kap. 22 § FRekL. Där framhålls bl.a. att olika poster vid avbetalningsköp och avtal om finansiell leasing inte belöper på viss tids nyttjande av varan utan utgör en betalning för äganderätten. Genom att motparten har separationsrätt tills hela betal- ningen erlagts, har han egentligen inte fullgjort någon prestation innan allt är betalt. Det bedömdes därför som påkallat att ha en särskild bestämmelse (22 § punkt 2) som stöd för företagsrekonstruktions- gäldenärens rätt att behålla avbetalningsgods och finansiellt leasing- gods under företagsrekonstruktionen mot betalning endast av de poster som förfaller under rekonstruktionen. En sådan bestämmelse saknas i förslaget till 3 kap. 13 § KL. Skälet till detta är att en konkurs ofta varar avsevärt än en företagsrekonstruktion. En kreditsäljare som inte fått betalning för en stor post, som förfallit före konkursen, bör inte behöva vänta till konkursens avslutning med en hävning. Det har även beaktats att avtalen vid konkursens avslutning i regel måste överlåtas med motpartens samtycke, om inte all betalning är fullgjord och konkursboet blivit ägare till varan. Sammanfattningsvis medför detta att de sakrättsliga reglerna bör få fullt genomslag och att kon- kursboet vid kreditköp med återtagandeförbehåll och vid finansiell Allmänna överväganden om konkurs 225 leasing måste betala alla förfallna poster för att undanröja motpartens hävningsrätt. Andra punkten motsvarar förslaget till 2 kap. 22 § 3 punkten FRekL. Tredje punkten motsvarar 63 § köplagen och förslaget till 2 kap. 22 § 4 punkten FRekL. Motparten har således en ovillkorlig rätt till säkerhet endast när han står i begrepp att fullgöra sin prestation. I övrigt anses han i regel vara tillgodosedd genom sin innehållanderätt och hävningsrätt. Enligt jordabalkens bestämmelser behöver konkurs- boet inte ställa någon säkerhet för hyran, om boet inträder. Det torde sammanhänga med att hyror skall betalas i förskott. I sådant fall är säkerhet naturligtvis obehövlig. I kommentaren till 15 § diskuteras i vad mån konkursboets inträdes- rätt utan att boet behöver fullgöra gäldenärens oprioriterade skulder hänförliga till avtalsförhållandet har verkan efter konkursens avslut- ning. 3 kap. 14 § Om avtalets fördelning av vederlaget för olika prestationer är up- penbart missvisande till motpartens nackdel, får fördelningen jäm- kas. Bestämmelsen motsvarar förslaget till 2 kap. 23 § FrekL. 3 kap. 15 § Om konkursboet inte inom skälig tid efter motpartens begäran in- träder i avtalet eller inte fullgör sina skyldigheter enligt 13 §, har motparten rätt att häva avtalet. Bestämmelsen motsvarar 63 § köplagen och förslaget till 2 kap. 24 § FRekL. Enligt jordabalkens bestämmelser råder en interpellationsfrist på en månad. Bestämmelsen i 15 § är avsedd att läsas motsättningsvis så att mot- parten inte har hävningsrätt under konkursen om konkursboet inträder i avtalet enligt 12 § och fullgör sina skyldigheter enligt 13 (inklusive 14) §. Däremot framgår inte tydligt om hävningshindret, hänförligt till obetalda konkursfordringar, skall bestå även sedan konkursen är avslutad. Saken har betydelse främst när konkursboet vill överlåta eller har överlåtit avtalet till en tredje man. I detta sammanhang blir den första frågan om avtalet är överlåtbart. Ofta är det inte överlåtbart, och därmed kan motparten förhandla fritt 226 Allmänna överväganden om konkurs med den som vill överta rättigheten. Har exempelvis marknadshyran stigit, behöver motparten inte godta att en tredje man övertar en hyres- rätt till den hyra som konkursgäldenären åtnjöt, oavsett om vissa hyresskulder förblivit obetalda. är emellertid rättigheten över- låtbar, såsom är fallet med en hyresrätt till lokal i samband med överlå- telse av rörelsen (se 12 kap. 36 § JB). Det förekommer också att konkursgäldenären överlever konkursen därför att han är en fysisk person (eller en juridisk som återfår sitt aktiekapital och som därför består efter konkursen i enlighet med förslag i SOU 1999:36 och 2001:1). Vare sig rättigheten är överlåtbar och överlåts eller landar hos den f.d. konkursgäldenären när konkursen avslutas, uppstår frågan om den som förvärvat rättigheten från konkursboet respektive den f.d. konkursgäldenären kan hindra att motparten häver därför att fordringar på vederlag avseende tiden före konkursen kvarstår obetalda. När det gäller företagsrekonstruktion framhölls att gäldenären efter avslutad företagsrekonstruktion bara behövde betala ackordslikviden; om så skett hade motparten inte längre någon kvarstående fordran, och därmed kunde han inte heller ha någon hävningsrätt. Skulle rekonstruk- tionsgäldenären inte förmå betala ackordslikviden, ansågs motparten emellertid kunna häva avtalet efter företagsrekonstruktionen (se ovan 4.4.1). Hindret mot hävning på grund av att ackordsfordringar är obetalda varar således bara under företagsrekonstruktionen. Vid konkurs blir alltid det som motsvarar ackordslikviden, nämligen utdelningsbeloppet, betalt. Emellertid föreligger den skillnaden att motpartens konkursfordringar kvarstår till den del de inte täckts av utdelning i konkursen, såvida det inte beslutats om ett ackord inom ramen för konkursen (vilket är ovanligt). Skall hindret mot hävning på grund av obetalda konkursfordringar bestå efter konkursen, måste det således motiveras på annat sätt än med att inga fordringar kvarstår. Enligt gällande rätt ställs problemet inte på sin spets på grund av att konkursboet har rätt till inträde utan att behöva betala motpartens konkursfordringar hänförliga till avtalsförhållandet endast när det följer redan av de obligationsrättsliga reglerna att motparten inte får häva för framtiden på grund av ett kontraktsbrott rörande förfluten tid (se 43, 44 och 56 §§ köplagen). Om motparten enligt de obligationsrättsliga reglerna har rätt att häva så snart gäldenären begått ett väsentligt kontraktsbrott (se 12 kap. 42 § JB), får gäldenärens konkurs- bo inträda i avtalet endast om det läker gäldenärens kontraktsbrott (NJA 1989 s. 206). Bestämmelserna i 12 kap. 31 och 38 §§ JB är därmed att förstå på så sätt att, om konkursboet överlåtit hyresavtalet utan att ha inträtt i detta (31 § 3 st. 3 p. ), motparten ansvarar jämte gäldenären (som då får anses vara överlåtaren) för konkursskulderna. Skulle konkursboet däremot ha förklarat sig vilja svara för hyresgäs- Allmänna överväganden om konkurs 227 tens skyldigheter (inträtt i avtalet) och därefter ha överlåtit avtalet (31 § 3 st. 2 p. ), svarar också boet jämte förvärvaren för konkursskulderna. Ett till synes avgörande argument för att motparten inte bör få häva efter konkursen på grund av obetalda konkursfordringar, när konkurs- boet tillåtits inträda utan att betala konkursfordringarna, är att partsbyte skett. Konkursboet måste då vara berättigat att överlåta avtalet till en tredje man som förvärvar kontraktet med samma rätt som det innehades av konkursboet. – Argumentet är, som ovan anförts, formellt för att inte säga begreppsjuridiskt. Man kunde lika gärna kunna beskriva regeln om konkursboets inträdesrätt så att gäldenären under konkursen, när hans rättigheter omhänderhas av konkursförvaltaren, inte behöver betala konkursskulder. Huruvida befrielsen bara skall utgöra ett mora- torium under förfarandet (som vid företagsrekonstruktion enligt FRekL) eller ha mer vittgående verkningar bör avgöras på reella grunder.12 Skulle konkursboet vid konkursens avslutning lämna tillbaka kontraktet till gäldenären, som är en fysiker eller ett aktiebolag som återfått sitt aktiekapital och därför tillåts bestå enligt de före- slagna reglerna till ändring i aktiebolagslagen, skulle det nog anses mindre självklart att motparten ej får häva på grund av obetalda kon- kursskulder, som gäldenären fortfarande häftar för. Men också kon- kursgäldenären borde väl överta kontraktet med samma rätt som konkursboet hade, om boet blivit part. Men kan alltså undra vem som egentligen är innehavaren av rättigheten under konkursen och vem som egentligen är överlåtaren, även om konkursboet inträtt i gäldenärens avtal. Skulle konkursgäldenären anses vara den egentlige innehavaren av rättigheten även under konkursen, borde en förvärvare inte få bättre rätt mot motparten än den som gäldenären hade (se 27 § skuldebrevsla- gen). Ett annat argument för att hävning inte skall tillåtas efter konkursen på grund av obetalda konkursfordringar är att motparten redan gjort sin förlust när konkursen inträffar, eftersom konkursboet hade kunnat låta bli att inträda i avtalet. – Det är sant, men om konkursboet skulle ha låtit bli att inträda i avtalet, hade motparten kunnat tillgodogöra sig avtalets övervärde. vill konkursboet emellertid tillgodogöra sig detta övervärde genom att sälja avtalet till tredje man utan att denne skall behöva minska priset med de kvarstående konkursskulderna. 12 Jfr hur kommittén i kommentaren till 3 kap. 12 § KL valde termen inträde framför fullföljd endast därför att termen är inarbetad och används i de andra nordiska länderna samt antyder att massaansvar uppkommer. I övrigt angavs att reglerna avsågs få i princip samma innehåll som FRekL:s regler om gäldenä- rens rätt till fullföljd. 228 Allmänna överväganden om konkurs Frågan om detta skall tillåtas bör avgöras genom en bedömning av huruvida det är rimligt att konkursborgenärerna får tillgodogöra sig övervärdet på avtal som kan vara hur långvariga som helst utan att ha fullgjort alla gäldenärens förpliktelser, fastän detta krävs enligt de tillämpliga kontraktuella reglerna. Att konkursboet kan tillgodogöra sig övervärdet på avtal som är obligationsrättsligt delbara (t.ex. successiva leveranser) är inget märkvärdigt; det skulle gäldenären själv kunna göra trots eget kontraktsbrott. Ett tredje argument för att boet skall kunna överlåta avtal, i vilket det inträtt utan att behöva infria konkursskulderna, utan att förvärvaren skall riskera att avtalet hävs på grund av obetalda konkursfordringar och därför minska betalningen till konkursboet, är att boet genom att dra ut på konkursen skulle kunna tillgodogöra sig övervärdet på avtalet. Då kan man lika gärna låta boet överlåta avtalet till tredje man utan att denne skall ansvara för konkursskulderna. Ja, boet skulle rentav kunna återlämna rättigheterna till konkursgäldenären utan att motparten skulle ha någon hävningsrätt kopplad till gäldenärens kvarstående ansvar för konkursskulderna. – Argumentet talar naturligtvis till förmån för att hävningsrätten kopplad till konkursfordringarna är för alltid förlorad. Argumentet behöver för den skull inte vara avgörande. Alla argument pekar inte alltid entydigt i samma riktning. Vad som anförts om verkan av konkursboets inträde fr.o.m. kon- kursdagen i varaktiga avtal som inte är obligationsrättsligt klyvbara väcker naturligtvis frågan om konkursboet över huvud taget bör få inträda i sådana avtal utan att bli ansvarigt för alla konkursskulder hänförliga till avtalet. Går det att stanna halvvägs? Måste man inte löpa linan ut eller backa helt tillbaka? Principiellt är det mindre tillfredsstäl- lande med en inträdesrätt utan ansvar för konkursskulderna som bara varar under konkursen. Praktiskt förefaller det emellertid vara en rimlig avvägning. Om ett konkursbo skulle vara tvunget att genast betala t.ex. alla gäldenärens hyresskulder eller telefonskulder för att hindra häv- ning av avtalet, skulle boet nödgas göra detta för att inte drabbas av stora omställningskostnader eller andra olägenheter som allvarligt skulle försvåra en avveckling av konkurstillgångarna. Ett sådant tvång föreligger oavsett om avtalet är förmånligt, allmänt sett. En inträdesrätt utan ansvar för konkursskulder under själva konkursen handlar således främst om att boet måste kunna skydda sig mot utpressning, medan en rätt att överlåta kontraktet utan ansvar för konkursskulder för vare sig boet eller förvärvaren har en annan innebörd, åtminstone om avtalet är långvarigt. Frågan om boets inträdesrätt i obligationsrättsligt odelbara avtal utan att behöva ta ansvar för motpartens konkursfordringar enligt avtalet är svårbedömd, liksom den närbesläktade frågan om den insol- Allmänna överväganden om konkurs 229 venta sidans ansvar för fel i gäldenärens prestation vid utövande av gäldenärens kontraktuella rättigheter.13 Kommittén förordar emellertid att hindret mot hävning på grund av att konkursskulder inte betalats upphör vid konkursens avslutning, vilket medför att motparten kan häva i förhållande till konkursgäldenären eller en tredje man som förvärvat rättigheterna från konkursboet i den mån sådan hävningsrätt föreligger enligt de regler som gäller för kontraktsförhållandet, bortsett från att dröjsmål förelegat under konkursförfarandet.14 Konkursboets ansvar vid inträde i avtal och förfoganden under konkursen 3 kap. 16 § Motpartens krav på vederlag enligt 13 § och på skadestånd för brott mot den bestämmelsen är konkursboets skuld. Detsamma gäller motpartens rätt till skadestånd enligt 38 och 39 §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd för brott mot den lagen under konkursen. I sak innebär bestämmelsen ingen ändring av gällande rätt. I 9 kap. 30 § och 12 kap. 31 § JB står uttryckligen att konkursboet för att hindra hävning måste, bortsett från ett par andra möjligheter, svara för gälde- 13Frågan om motpartens rätt att kvitta konkursfordringar mot skulder som blivit ovillkorliga genom att företagsrekonstruktionsgäldenären under rekonstruktio- nen eller konkursboet valt att fullgöra en naturaprestation enligt ett avtal från tiden före förfarandet (se 2 kap. 27 § FRekL och 5 kap. 15 § KL) skiljer sig från det här behandlade problemet såtillvida att den insolventa sidans fordran i sig på vederlag för naturafullgörelsen inte är obligationsrättsligt betingad av betalningen av motpartens konkursfordringar. I stället är det fråga om kvittning, där motpartens konkursfordran t.o.m. kan vara inkonnex. 14Som ovan nämnts är inträden av konkursbon utan ansvar för konkursskulder- na i kontrakt som inte låter sig klyvas obligationsrättsligt inte medgivna enligt gällande rätt. Det hindrar inte att konkursboet skulle kunna åtnjuta en uppsäg- ningstid för att kunna avveckla tillgångarna i rimlig takt utan ansvar för konkursskulderna. 12 kap. 31 § JB utesluter inte detta; möjligen var just detta poängen med att konkursboet skall åtnjuta uppsägningstid. Genom NJA 1989 s. 206har denna lösning emellertid avvisats. Det nu framställda förslaget leder till samma resultat som om konkursboet visserligen skulle sakna inträdesrätt, när det inte vill ta ansvar för konkursskulderna, men dock skulle ha rätt att under en övergångs- eller uppsägningstid utnyttja rättigheten utan ansvar för konkurs- skulderna. Skillnaden mellan kommitténs förslag och konstruktionen i 12 kap. 31§ JB är att konkursboet måste binda sig för en viss bestämd framtid, medan bestämmelsen i 12 kap. 31 § JB medger att konkursboet utan förvarning och utan massaansvar överger kontraktet . 230 Allmänna överväganden om konkurs närens skyldigheter enligt avtalet, och samma uppfattning ligger bakom köplagens inträdesbegrepp. Enligt arbetsrättslig praxis blir ett konkurs- bo massaansvarigt för brott mot LAS. Lagbestämmelsen har formulerats i anslutning till motsvarande för- slag till 2 kap. 25 § FRekL. En skillnad föreligger dock. Uppsägningar i strid mot LAS inför en konkurs medför inte att konkursboet blir massaansvarigt. Förklaringen är att gäldenären normalt inte överlever konkursen och därför inte i lika hög grad utsätts för frestelsen att åsidosätta turordningen strax före insolvensförfarandet. Liksom gäller för 2 kap. 25 § FRekL är bestämmelsen inte avsedd att läsas motsätt- ningsvis såvitt avser brott mot andra arbetsrättsliga förpliktelser under konkursen. 3 kap. 17 § Mottar konkursboet en prestation, skall prestationen lämnas tillba- ka om boet inte inträder i avtalet. Förfogar konkursboet över pre- stationen, så att den inte kan återlämnas väsentligen oförändrad eller oförminskad, skall boet anses ha inträtt i avtalet såvitt avser denna prestation. Detsamma gäller om konkursboet utnyttjar en prestation som är sådan att den inte kan återlämnas. I fråga om lokalhyresavtal och anställningsavtal skall konkurs- boet utge vederlag för prestationer som boet tillgodogör sig efter en övergångstid . Bestämmelsens första stycke motsvarar fjärde stycket i 63 § köplagen; jämför förslaget till 2 kap. 23 § FRekL. Till skillnad från köplagens regler gäller bestämmelsen inte bara återtagande av vara som levererats till en köpare som försatts i konkurs utan är i princip generellt tillämp- lig på alla avtalstyper där återtagande är möjligt. Motparten har således även rätt att återfå förskottsbetalningar som han fullgjort under konkur- sen. Att motparten har en rätt att återfå sin prestation i förhållande till konkursboet innebär att motparten har separationsrätt. Såvitt gäller förskottsbetalningar mottas dessa med redovisningsskyldighet till dess att konkursboet har uppfyllt sin skyldighet i enlighet med 13 §. Härav följer att motparten har separationsrätt även om konkursboet har sammanblandat förskottsbetalningen med andra medel (se 7 kap. 23 § KL). Rättsföljden av att konkursboet skall anses ha inträtt i avtalet såvitt avser den mottagna prestationen är enligt 13 och 16 §§ att motpartens Allmänna överväganden om konkurs 231 fordran på vederlag utgör en massafordran. Jämför förslaget till 2 kap. 26 § FRekL, där det anges att sådana fordringar vid företagsrekonstruk- tion skall anses ha uppkommit under företagsrekonstruktionen. Vad gäller nyttjanderättsavtal, tjänsteavtal och anställningsavtal innebär den nya bestämmelsens andra stycke att konkursboet blir tvunget att som massaskuld betala vederlaget för den tid boet faktiskt utnyttjat motpartens prestation. Detta innebär en ändring av gällande rätt (se NJA 1999 s. 617).