sou · GPB348d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Kommentar: I tabellen redovisas andelen nya kommunpolitiker som svarat arvo- dena är större än inkomstbortfallet (vinst) respektive arvodena är mindre än inkomstbortfallet (förlust). De som svarat att arvodena motsvarar ungefär inkomstbortfallet, uppdragen kan fullgöras på arbetstid utan löneavdrag och "förvärvsarbetar ej redovisas ej. Den tid och kraft man lägger ner på sitt politiska engagemang måste tas någon annanstans ifrån. Jämfört med 1993 har andelen politiker i de 28 undersökta kommunerna som anger att de upp- lever konflikter mellan sitt uppdrag och hem och fritid, respektive med sitt förvärvsarbete, sjunkit . Ändå är det fortfarande som känner att uppdraget står i konflikt med fritiden och arbetet. Men även om många politiker upplever en konflikt mellan sitt förtroendeuppdrag och hem och fritid, respektive med sitt för- värvsarbete, kan vi anta att det är konflikter som politikerna till stor del utkämpar inombords snarare än i sina relationer med när- stående. I själva verket är det mycket få som upplever att personer i deras omgivning är negativa till att de är kommunalpolitiker. Den grupp som flest har problem med är arbetsgivarna, men det är av de nya kommunpolitikerna som svarat att deras arbetsgivare/överordnade är övervägande negativa till deras uppdrag. Tabell 26.. Uppdraget och privatlivet Procent av de nya kommunpolitikerna som upplever en konflikt mellan hem och fritid eller förvärvsarbetet med det kommunala uppdraget/partiarbetet Födda 1955–1969 Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Tycker du att nämnda personer i stort sett ser positivt eller negativt på att du är kommunalpolitiker? Kommentar: Frågan i tabellens övre del löd Vill du bland alternativen här nedan markera dem där du personligen upplever en konflikt. Svaren redovisas i procent av hur många i respektive politikerkategori som svarat mellan hem och fritid och kommunala uppdrag/partiarbete respektive mellan förvärvsarbete och. I den nedre delen av tabellen redovisas hur många procent av de svarande som angivit att respektive grupp ser övervägande positivt eller övervägande negativt på att man är politiker. Tillsammans med de i tabellen inte redovisade svaren varken positivt eller negativt och jag har ingen åsikt summerar de till 100. De som svarat ej aktuellt har exkluderats ur jämförelsen. Samma fråga ställdes i enkät Enkät till kommunalpolitiker 1993 som i enkäten till nya förtroende- valda 2000. Endast kommunpolitikernas svar redovisas. En glädjande överraskning är att de nya förtroendevaldas bedöm- ning av reaktionerna i sin omgivning (utom möjligen bland arbets- kamraterna) är märkbart mer positiv än . har dominerats av en kritisk diskussion kring lokalpolitiker, med fokus på skandaler och politikerförakt, vilket alltså inte tycks ha påverkat hur de nya politikernas omgivning ser på saken. Att medborgarnas tilltro till det politiska systemet snarare ökat än minskat stämmer också överens med SNS Demokratiråds uppfattning (m.fl. 1998). Men att se den närmaste omgivningens support som ett mått på en allmän grad av (brist på) missnöje skulle vara felaktigt. Personer som står nära en politiker har generellt sett ett mer tillitsfullt förhållande till de folkvalda (2000). 4.3Eget inflytande och synen på demokratins kvalitet Modern demokrati bygger på principen om en medborgare – en röst, och i de valda församlingarnas ska inte en väljares representant väga mindre än en annans. Men det är nog svårt att undvika att nykomlingarna, åtminstone , måste ha en introduktionsperiod där de lär sig politikens spelregler och stegvis kvalificerar sig till tyngre uppdrag. Knappt hälften av de nya förtroendevalda menade att de, , hade tagit initiativ i de församlingar de sitter i som annars inte skulle ha kommit till. En stor del av de nya är endast ersättare i nämnder eller fullmäktige och som sådana är det naturligtvis svårare att driva egna frågor. Trots detta har var tredje ersättare tagit egna initiativ. Om vi studerar de grupper som är underrepresenterade i kom- munerna finner vi dystra resultat. Skillnaden mellan män och kvin- nor i denna fråga är till exempel oroväckande stor. Hela 13 pro- centenheter fler män än kvinnor har tagit egna initiativ. Differen- sen mellan de yngsta och de äldsta är ännu större, och allra mest skiljer det mellan arbetarklass och överklass. Det är svårt att inte se detta som tecken på att den maktordning i samhället som försvårar kvinnors, ungdomars och arbetarklassens inträde i politiken också verkar inom politiken. Sambandet mellan om man tagit initiativ och om man anser att ens åsikter spelar roll är starkt (Pearsons r = 0,26), och vi ser till exempel att färre än hälften av politikerna under anser att deras åsikter spelar roll. Att kvinnliga politi- ker har en lägre uppfattning om sitt eget inflytande understöds av resultat hos (2001). Ett mer glädjande resultat i sammanhanget är att de utlandsfödda inte alls upplever samma problem. De har tvärtom tagit initiativ och anser att deras åsikter faktiskt spelar roll, i större utsträckning än sina svenskfödda kolle- gor. Inflytande: Har de nya förtroendevalda i kommunerna tagit egna initiativ och i vilken grad känner de att deras åsikter spelar roll? Födda 1955–1969 Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Kommentar: Frågan som mäter om de förtroendevalda tagit initiativ löd: Har du tagit initiativ (personligen eller på partiets uppdrag) till nya ärenden i de nämnder eller motsvarande du är med i, vilka annars inte skulle ha kommit att behandlas av nämnden?. Svaren anges i procent som svarat ett eller flera initiativ. Den andra frågan löd: I vilken grad känner du att dina åsikter spelar roll när politiska beslut ska fattas i de organ där du är förtroendevald? och svaren angavs på en skala 6 i hög grad till 1 inte alls. I tabellen anges andelen som svarade 6, 5 eller 4, det vill säga de som var mer positiva än negativa. Endast svar från de nya kommunpolitikerna redovisas. En förklaring till om man känner att ens åsikter spelar roll är, av naturliga skäl, ifall man tillhör oppositionen eller den regerande majoriteten i kommunen. Men denna sak verkar ha en omvänd effekt i fråga om initiativtagande, där fler av oppositionens företrä- dare har agerat jämfört med kollegorna på majoritetssidan. I en jämförelse mellan partierna upptäcker vi att socialdemokrater och centerpartistiska företrädare är de som tar minst initiativ men sam- tidigt hör till de partier vars politiker anser att deras åsikter spelar mest roll. Mest inflytelserika känner sig vänsterpartisterna och minst pensionärspartisterna – och då tillhör ändå de senare det parti som har störst andel initiativtagare i sina led. (2001) har i sin studie lyft fram fullmäkti- geledamöternas upplevelse av brist på reellt inflytande. Att besluten fattas någon annanstans, och att fullmäktige därmed ofta endast får en formell funktion, är en vitt spridd uppfattning. Jämför man emellertid de nya fullmäktigeledamöterna med övriga nykomlingar så finner vi att de ordinarie ledamöterna i fullmäktige är de som har mest positiv uppfattning om sitt eget inflytande, också om man tar hänsyn till att fullmäktigeledamöter även ofta har nämnduppdrag. En viktig faktor för att man ska vilja fortsätta som förtroende- vald är att man uppfattar att det demokratiska systemet fungerar bra. I enkäten hade de svarande möjlighet att ta ställning till demo- kratins kvalitet på våra tre samhällsnivåer. Både bland de nya kom- munpolitikerna och de nya landstingspolitikerna är det lite fler som är nöjda med hur demokratin fungerar i kommunerna jämfört med på riksnivå. Betydligt färre är nöjda med demokratin i landstingen, även om landstingspolitikerna här är mer positiva än kommunpolitikerna. Jämfört med den enkätundersökning som riktades till kommunalt förtroendevalda i hela landet är de nya förtroendevalda något mindre nöjda med kommundemokratin och mer nöjda med riksnivån (Kommunpolitikern – Om demokratin 2000). Överlag är kvinnor mer missnöjda med demokratin än män. De äldre och lågutbildade politikerna anser att demokratin fungerar bättre på lokal nivå medan yngre och högutbildade håller riksnivån för strået vassare. Resultaten på dessa punkter överensstämmer väl med en tidigare studie om lokala förtroendevaldas tilltro till det demokratiska systemet (1998). Även de tillfrågade kommunpolitikernas bostadsort verkar ha betydelse för hur de bedömer demokratin på riks- och landstings- nivå. En tydlig tendens är att ju mer i periferin man bor, desto mer är man missnöjd med demokratin på riksnivå. Mest nöjda med landstingen är de som bor i tätorter som inte är kommuncentrum eller i en residensstad (, , eller ). Mindre nöjda är de som bor i kommunala centralorter som inte är residensstäder och i glesbygden. En ytterst osäker tolkning av detta resultat är att residensstadsbor eventuellt påverkas positivt av sin närhet till och dess huvudverksamheter i form av sjukhus med mera, och att somliga som bor i mindre tätorter är kritiska mot kommundemokratin baserad i centralorten och därför ser landstingen i en mer positiv dager. Nya politiker i mindre tätorter är också de som har lägst andel som är nöjda med kommundemokratin. Partierna gör skiljaktiga bedömningar av tillståndet hos demo- kratin på de olika nivåerna. Socialdemokraterna är mest nöjda med kommundemokratin och har höga siffror även för landsting och för riksnivån. En naturlig tolkning är att detta parti är i regerings- ställning på många håll, inte minst på riksnivå, och att den kommunala demokratin – eller servicedemokratin – i dess nuvaran- de former är en skapelse av socialdemokratin andra hälft (1998). Det är lite svårare att vara missnöjd med vad man själv har skapat. Mot detta talar att det parti som är allra mest nöjd med demokratin i både landsting och på riksnivå är . Detta parti har inte funnits så länge i valda församlingar och kan därför knappast beskyllas för att ha någon prestigeanknytning till byggandet av välfärdsstaten. Bland pensionärspartisterna finns en relativt sett mycket hög uppskattning av kommundemokratin men ett utbrett missnöje med demokratin på region- och riksnivå. Kontrasten finns hos miljöpartisterna som uppskattar demokratin på riksplanet betydligt mer än lokaldemokratin. I tabell 28 anges också i vilka av undersökningens kommuner de nya förtroendevalda är mest respektive minst nöjda med kommun- politiken, samt genomsnittsvärdena för de fyra landstingen. Skälet till detta är inte att lyfta fram och berömma eller fördöma specifika kommuner, härtill är underlaget för klent, men att påvisa de stora skillnader som finns. I och är av de nya politikerna tillfreds med kommundemokratin medan mer än två tredjedelar är missnöjda i och . Skillnaderna bedömningar av demokratin i de fyra landstingen är också stor, störst mellan de belåtna hallänningarna och de miss- nöjda norrbottningarna. Andelen nya förtroendevalda som är nöjda med hur demokratin fungerar Födda 1955–1969 Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Bor i annan tätort Bor utanför tätort/ De fyra kommunerna med mest nöjda politiker: De fyra kommunerna med minst nöjda politiker: Kommentar: Frågan som tabellen bygger på löd: Är du på det hela taget nöjd med det sätt på vilket demokratin fungerar i din kommun, i ditt landsting/region och på riksnivå?. Svarsalternativen var mycket nöjd, ganska nöjd, inte särskilt nöjd och inte alls nöjd. Värdena i tabellen är den procentandel som är mycket nöjd eller ganska nöjd. De förtroendevalda möter och samverkar med en mängd männi- skor. Som framgår av tabell 29 är de nya politikerna överlag mycket nöjda med det bemötande de fått av sina kollegor i poli- tiken och av tjänstemän och medborgare. Det vi får ägna oss åt vid en jämförelse är att plocka fram dem som upplever sig något mindre väl bemötta. generellt över alla de fem kategorierna som undersöks är det tydligt att kvinnor känner sig något mindre väl bemötta än män och att nöjdheten med bemötandet verkar stiga med de för- troendevaldas ålder. Eftersom det är nya förtroendevalda vi under- söker beror denna effekt inte på att de äldre skulle ha längre erfarenhet av politiskt arbete och därmed haft tid att skapa sig bättre relationer, även om de självfallet kan ha varit partimed- lemmar längre och på annat sätt varit samhällsengagerade och skapat sig kontakter den vägen. Vi ser också att utlandsfödda politiker är mindre nöjda med hur de har bemötts i kommunen av tjänstemän, medborgare och kolle- gor från andra partier. Inom de egna partierna verkar situationen dock vara bättre. Om etnicitets-, generations- och könsskillna- derna beror på ett faktiskt sämre bemötande eller på att man har olika kravnivåer är svårt att säga. Men bara det faktum att vissa kategorier av nya förtroendevalda är mindre tillfreds med situa- tionen manar till reflektion och handling. Om man vill skapa en attraktiv miljö för de förtroendevalda är det viktigt att ingen känner sig systematiskt mindre gynnad än andra – särskilt inte om de mindre gynnade är kvinnor, yngre och utlandsfödda, det vill säga de grupper som är kraftigt underrepresenterade bland politikerna. Hur har de nya blivit bemötta av tjänstemän, medbor- gare och kollegor? Födda 1955–69 Födda 1945–54 Födda 1933–44 Kommentar: Frågan löd Hur har du som förtroendevald blivit bemött av Svar angavs på en skals från 6 mycket bra till 1 mycket dåligt; 3,5 motsvarar alltså ett neutralt svar. Siffrorna ovan är medelvärden. Tjm = tjänstemän i kommun respektive landsting. Mb = medborgare i kom- mun respektive landsting. P-org = lokal (regional) partiorganisation. P-gr = partigrupp i fullmäktige (endast fullmäktigepolitiker). = kollegor i nämnden från andra partier (endast nämndpolitiker). I de flesta sammanhang är ett gott samarbete mellan politiker och tjänstemän avgörande för att det politiska arbetet ska kunna skötas effektivt. Frågan om tjänstemännen kan och bör vara partipolitiskt neutrala är gammal (1991), men det kan också tänkas att det finns andra än rent partipolitiska aspekter som avgör hur olika partiföreträdare upplever sig bli bemötta. Exempelvis är det rimligt att anta att de politiker som delar social tillhörighet med tjänstemännen enklare kan kommunicera med dem och därmed upplever relationen mer positiv. Det som tyder på detta är att politiker från de övre samhällsklasserna är märkbart mer nöjda med tjänstemännen än förtroendevalda från arbetarklassen. Parti- erna till höger känner sig något bättre bemötta av kommunens tjänstemän än de till vänster, och allra sämst tycks relationen vara mellan tjänstemännen och företrädare för de lokala partierna. Presidieledamöter är märkbart mer nöjda än övriga politiker, vilket kan tolkas positivt om man betänker att det är denna kategori som har mest kontakt med tjänstemännen, eller negativt om man misstänker att tjänstemännen särbehandlar vissa inflytelserika förtroendevalda. Den grupp som de flesta nya kommunalt förtroendevalda känner sig sämst bemötta av är medborgarna. En förklaring till detta skulle möjligen kunna vara att en majoritet av politikerna (fullmäktigeledamöter) i (2001) studie tycker att nedskärningarna i samhället gjort det svårare att möta väljarna samt att man möter politikerföraktet vid kontakter med enskilda medborgare. Mellan partierna råder små skillnader, men centerpartister och folkpartister känner sig i allmänhet något sämre bemötta av kommunens medborgare medan moderater, kristdemokrater och pensionärspartister är nöjdast. Vi ser också att presidieledamöter uppenbarligen har bättre erfarenheter från möten med medborgare än sina kollegor bland ledamöter och ersättare, ett tänkvärt resultat eftersom det är dessa som i första hand representerar sin nämnd utåt. Liknade resultat, fast mätt med en annan fråga, fann (2000) . När det gäller erfarenheterna från partiarbetet tycks det som att förhållandena i SPI, och är mest uppskattade medan värdena från och Socialdemokra- terna tyder på en mer problematisk situation. Nya förtroendevalda i ordförandeposition är de som är minst nöjda med hur de bemöts i partiorganisationen men de är mest nöjda med kontak- terna med kollegorna i fullmäktigegruppen. Här kan man möjligen spekulera i om man som ordförande bemöts bättre av dem som man arbetar närmare tillsammans med, och som därmed kan ha större förståelse för uppdragets villkor, medan mindre närstående partikamrater kan vara mer kritiska. I relationen med kollegor från andra partier är det miljöpartister och centerpartister som är mest missnöjda medan pensionärspartister, socialdemokrater och folk- partister är mest belåtna. Socialdemokraterna och folkpartisterna anser till och med att kollegor från andra partier bemöter dem bättre än de egna partikamraterna. Presidieledamöter tycks mötas av mest respekt från de övriga partierna medan ersättarna är mer besvikna. 5 Utvärdering av uppdraget och synen 5.1Är man nöjd och vill man fortsätta? En stor majoritet, i genomsnitt, av de nya förtroende- valda är nöjda med att ha blivit politiker. av de nya politikerna har också angivit att de skulle vilja fortsätta som förtroendevalda även nästa mandatperiod. Även om det positiva intrycket i förstone är kompakt finns det ändå problem och några oroväckande systematiska skillnader som är värda att peka på. Att politikernas vilja att bli omvalda skulle vara deras enda driv- kraft är naturligtvis en cynisk och orimlig demokratisyn, även om den ibland fungerar hyfsat som en enkel förklaringsmodell för politiskt agerande (1957). Men viljan att omväljas är nödvändig för att valhandlingens ansvarsutkrävande i den repre- sentativa demokratin ska fungera. Medborgarna tappar sitt vikti- gaste kontrollinstrument när den politiker de valt inte tänker sig att ställa upp i nästa val (2000). Och även om man tycker att det är nyttigt med rotation bland förtroendeuppdragen och friskt blod i politiken är det alltså viktigt för demokratins funktion att de gamla vill stanna kvar. Att av de nya kommunpolitikerna och av de nya landstings- politikerna lutar åt att sluta som förtroendevalda skulle därför kunna tolkas som ett varningstecken. Nya förtroendevalda utvärderar förtroendeuppdraget Födda 1955–1969 Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Bor i komm. Bor i annan tätort Bor utanför tätort/ De fyra kommunerna med de nöjdaste nya De fyra kommunerna med de minst nöjda nya Kommentar: Tabellen bygger på de nya kommunpolitikernas svar på tre frågor: Är du nöjd med ditt beslut att ställa upp som förtroendevald?, Vill du fortsätta som förtroendevald nästa mandatperiod?, och Skulle du kunna tänka dig att engagera dig i ett annat parti ?. Alla frågorna besvarades på en skala från 6 ja, absolut till 1 inte alls". I tabellen ovan anges den procent av respektive kategori som svarat 6, 5, eller 4 på frågan, det vill säga där man är mer positiv än negativ. Det kanske mest nedslående i tabell 30 är att kvinnor och ung- domar är påfallande mindre nöjda än sina manliga respektive äldre kollegor. Vill man verka för att höja andelen ungdomar och kvin- nor i politiken räcker det inte med nyrekrytering – man måste också få företrädare för dessa grupper att trivas och stanna kvar. Och även om skillnaderna inte är så stora verkar de i fel riktning. Även bland politiker med barn tycks viljan att fortsätta vara sämre. Mer glädjande är då att de utlandsfödda politikerna är betydligt nöjdare. I tabellen framgår att de utlandsfödda är den kategori nya kommunpolitiker där flest önskar att fortsätta i politiken. Det är naturligt att de allra äldsta politikerna är de mest tvek- samma till att fortsätta efter nästa val, och då spelar det ingen roll att dessa också är de som är mest nöjda med sitt beslut att ställa upp som förtroendevald. Eftersom politikerna från arbetarklassen är något yngre än övriga kanske detta förklarar varför det omvända förhållandet råder jämfört med åldersgrupperna, det vill säga att arbetarklasspolitikerna är de minst nöjda men de som i störst utsträckning kan tänka sig att fortsätta i politiken. Att nya förtroendevalda i ordförandeställning är mer nöjda än ersättare är knappast förvånande, ej heller att de i större utsträck- ning önskar sig att behålla sitt uppdrag även nästa mandatperiod. Men även om siffrorna inte på något sätt är alarmerande är det nog nödvändigt att belysa ersättarnas situation lite bättre. Enligt den traditionella rekryteringsgången börjar man på mindre betydelse- fulla poster, till exempel som ersättare i en nämnd, för att sedan avancera därifrån. När poster högre upp i den politiska hierarkin ska tillsättas är det ofta värdefullt att ha många personer med viss politisk erfarenhet att välja bland och då är det viktigt att ersättarna är redo för större uppdrag och inte tackar nej i missmod. Att det finns stora skillnader mellan kommunerna är också en viktig lärdom. I och är det färre än hälften av de nya som angivit att de vill fortsätta även nästa mandatperiod. Kontrasten finns i där inte en enda svarande förklarat sig missnöjd med sitt uppdrag. Även inom kommunerna finns tydliga olikheter. Nöjdheten är störst hos politiker från de kommunala central- orterna medan det finns mycket fler missnöjda bland folk som bor utanför tätorterna eller i glesbygden. Mellan partierna finns också betydande variationer. Företrädare för och har en mer negativ inställning medan pensionärspartister, socialdemokrater och vänsterpartister är mer positiva. Att de nämnda mittenpartierna och har vissa problem märks också i politikernas svar på om de skulle kunna tänka sig att byta parti. Nästan var fjärde nyvald center- partist lutar åt det alternativet. För pensionärspartister, social- demokrater och moderater är detta alternativ mest främmande. Om vi slutligen begrundar de nya landstingspolitikernas svar på samma frågor ser vi att de är ungefär lika nöjda som kommunpoli- tikerna, men de är lite mer negativa till att fortsätta. Detta kan tro- ligen skyllas på åldersfaktorn. Könsmässigt ser vi att kvinnorna, i motsats till vad fallet är hos kommunpolitikerna, är märkbart mer nöjda än sina manliga kollegor. Om vi jämför de fyra landstingen utmärker sig positivt med både de flesta nöjda politikerna och den högsta andelen som är positiva till att fortsätta som förtroendevalda. Även om har något färre nöjda nya politiker än läns landsting så är nog situationen i det senare länet betydligt mer bekymmersam om man begrundar att nästan hälften av de svarande där anger att de inte vill fortsätta efter nästa val. Det är också i läns lands- ting som flest nya politiker överväger att byta parti. 5.2Förtroende för andra politiker I samband med diskussionen om omgivningens syn på de nya poli- tikernas uppdrag nämndes att misstron mot politiker är lägre hos dem som har egna erfarenheter av möten med politiker, eller att deras kritik åtminstone är mer nyanserad (2000). I rapport (2001) redogörs för hur ett antal nya politikers tilltro till det politiska systemet förändrats efter att man blivit förtroendevald. Hans slutsats är att det överlag har skapats en större och mer nyanserad förståelse för det politiska arbetet. Hypotesen om att insikt ger ökad förståelse testades även i enkäten till de nya förtroendevalda och fick visst stöd. Var tredje ny förtroendevald har fått ökat förtroende för lokalpolitiker i all- mänhet sedan man fått sitt uppdrag, medan var femte anger att deras förtroende minskat. Personer som fått ökat respektive mins- kat förtrodde för politiker finns i alla grupper, och överallt är de som blivit positivt överraskade något fler – utom i ett viktigt undantag: bland de yngsta politikerna. Förtroendet för politiker har ökat hos företrädare för alla partier. Bland rikspartierna har kristdemokrater och social- demokraters förtroende ökat mest, och då var ändå de social- demokratiska förtroendevaldas politikerförtroende högre redan initialt än vad något annat partis företrädares förtroende uppnått efter valet. Den allra största uppgången i förtroende hittar vi i de lokala partierna och i SPI, men från en låg nivå.