sou · GPB348d5 · 2002-01-01 00:00:00 — I finns en form av extrem- parlamentarism där politikerna ser det som att de blivit folkvalda för att leda kommunen, och gör därför lite som de vill. instämmer: Jag tycker att det måste ges mer information om lokalpolitiken, mer diskussion. Jag, som ändå är ganska intresserad, vet inte särskilt mycket om vad som beslutas här i kommunen. förmedlar en liknande bild av försöken med öppna nämndemöten: Många politiker tröttnade på detta, många blev sura och irriterade över att behöva stå och förklara sig inför medborgare och politiker, och därför avskaffades de öppna mötena. talar i dessa termer när han säger att de öppna mötena mandatperioden efter delningen säkert gjorde att folk blev lite mer intresserade: Men det där tonade bort . Över huvud taget känns det som att det allmänna politiska samtalet var lite bättre i början, men har mattats av. närmast cyniska kommenterar passar väl samman med dessa resonemang: Det spelar nog ingen roll hur stor kommunen är eftersom det alltid kommer att bli maktkoncentration till slut. Efter kommundelningen nästan sexdubblades antalet politiker i de tidigare storkommunen. En av respondenterna menar att det inledningsvis fanns ett oerhört engagemang bland politikerna, men såg också en tendens till att många politiker blev överambitiösa och tog över tjänstemannafrågor i viss utsträckning. Detta är något (kp) anmärker på, och säger sig kunna ge många exempel på tillfällen då politiker ägnat sig åt vad han kallar rena cykelställsfrågor och lämnat de övergripande frågorna därhän. minns att konsekvenserna blev att alla frågor inte beslutades () i korrekt ordning, och det ledde till att, om jag minns rätt, att vi införde en utbildning så att vi fick lära oss vad som var tjänstemannafrågor och vad som var politikerfrågor. delar inte riktigt denna syn på politikerns och tjänstemannens uppgifter, utan menar snarare att upplösningen av rollfördelningen mellan tjänstemän och politiker är av godo. Små kommuner är bättre än stora av det skälet att politikerna i den mindre kommunen lättare kan stå emot tjänstemannastaben, anser han. Han menar att politiker i den större kommunen lätt blir offer för den stora förvaltningsapparaten. Han förklarar sin syn närmare: I den lilla kommunen kan vi som politiker lättare gå in och styra detaljer, och det tycker jag vi ska göra. Det är ändå vi som får det i nacken om parkbänken hamnar fel eller om övergångsstället place- ras tokigt. Ett relativt vanligt argument för kommundelning är att förvalt- ningen blir lättare att manövrera, eller med ord: Jag hoppades att kommundelningen skulle innebära att vi kunde slimma byråkratin och göra den mer effektiv. Har detta blivit effekten av delningen? Åtminstone ställer sig och tveksamma till detta. menar att hans för- hoppningar inte alls infriats, och menar att detta beror på att det suttit samma gamla chefer som tidigare i förvaltningen. Dessa har i sin tur drivit förvaltningen som om den ingick i en större kommun, och han menar att detta inneburit att det blivit alldeles för mycket spilltid. uppmärksammar också detta: Förvaltningen har inte riktigt anpassat sig till storleken, utan jobbar fortfarande som om vi vore en stor kommun. Om detta med rollfördelningen och att förhoppningarna om en effektivare förvaltning kommit på skam är två aspekter som disku- terades mycket i Gnestaintervjuerna, finns ytterligare en intressant infallsvinkel på förvaltningen i den lilla kommunen som sällan uppmärksammas i debatten om mindre kommuner. lyfter fram denna när han säger att det reella problemet med den lilla kommunen är att litenheten leder till små avdelningar, som i sin tur påverkar kvaliteten på verksamheten. Det sociala är ett utmärkt exempel på en förvaltning som inte mår bra av en liten kommun. Jag tror att det är bra att sådana beslut fattas långt från medborgaren så tjänstemannen håller sig till lagar och förordningar. I en liten kommun ökar ju sannolikheten för att socialsekreteraren springer på den där berusade, ensamstående småbarnsmamman med ännu en ny karl. Sen kommer måndagen, och så ska tjänstemannen betala ut socialbidrag till samma person. huvudpoäng är att närheten riskerar leda till att antingen antipatier eller sympatier kan komma att styra tjänstemanna- beslutet i större utsträckning än i en större kommun, där lagar och förordningar lättare kan följas. är inne i samma tankebanor när han menar att närheten mellan beslutsfattare och invånare kan innebära risk för svågerpolitik. Om man känner varandra för väl, säger han kan det bli så att vissa invånare som är intensiva, och trycker starkt på politiker och tjänstemän, får oproportionerligt stort inflytande över politiken. understryker faran med detta när han säger att närheten mellan tjänstemän, politiker och medborgare medför risker för bypolitik: Med det menar jag att det kan finnas en rädsla för att till exempel utnyttja kommunens expropriationsrätt när något nytt ska byggas. Han menar att närheten till invånarna riskerar att göra förvaltningen svag. Respondenterna i har inte vittnat om nämnvärda deltagardemokratiska vinster. I stället tonar en lätt lakonisk bild fram i intervjusvaren. Respondenterna är besvikna med vad kommundelningen lyckats åstadkomma, åtminstone ur deltagar- demokratiskt hänseende. Visst, menar det flesta, har kommun- delningen skapat en alldeles utmärkt plattform och är en fantastisk möjlighet att dra in medborgaren i beslutsprocessen. I har dock detta inte blivit fallet. Respondenternas intryck är att engage- manget inte ökat nämnvärt efter delningen. Detta förklaras på två sätt. Antingen, menar respondenterna, är människor inte intresse- rade av att engagera sig politiskt, förutom när det krisar och berör individen direkt, eller så har politikerna varit dåliga på att dra nytta av litenheten och få in medborgarna i kommunpolitiken. annan, fullt tänkbar förklaring, är att respondenterna har haft överdrivna förväntningar på vad delningen skulle föra med sig och därför blivit besvikna när deras förhoppningar inte infriades. Respondenterna har beskrivit en tendens till en uppluckring av rollfördelningen mellan tjänstemän och politiker efter delningen. Vidare finns en uppenbar besvikelse över att förvaltningsapparaten inte anpassats till litenheten. Detta har gjort att de önskade effek- tivitetsvinsterna uteblivit. Slutligen väcker några av respondenterna frågan om huruvida litenheten medför en risk att antipatier och sympatier kan komma att styra besluten på bekostnad av lagar, förordningar och rena realpolitiska hänsyn. Folkmängd (1998): 7 053 (medianvärdet för kommuner 15 517 invånare 1998). Medelinkomst (1995): /invånare (medianvärdet för kommuner är ). Valdeltagande (1998): (medianvärdet för kommuner är ). Typ av majoritet efter 1998: Borgerlig majoritet. Antal politiker per 1 000 invånare (1995): 14,0 (medianvärdet för kommuner är 7,8). Under den första kommunsammanläggningsomgången 1952 bildades . Kommunen var då en samman- smältning av Knista, Hidinge, , Kräcklinge och Hackvad. senare påbörjades kommunblocksreformerna (1962–1974), som innebar att Fjugestablocket skapades, ett block bestående av bland annat . , som fram till dess varit en egen landskommun, uppgick så i nybildade kommun, även om samman- slagningen i sin helhet inte avslutades förrän (– egen kommun? Centerpartisten menar att Lekebergsborna var föga förtjusta i detta: ville aldrig gå upp i när sammanslagningarna ägde rum. Vi uppvaktade till och med regeringen, men tvångs- anslöts i alla fall. Som i många andra kommuner väcktes frågan om försämrad lokaldemokrati relativt snart i kommun. tillsatte kommunen två utredningar angående frågan hur man bäst kunde stärka den lokala självstyrelsen. Utredningarna mynnade slutligen ut i att ett förslag utarbetades , ett förslag som gick ut på att ge områdesvisa organ – det vill säga kommundelsnämnder – beslutskompetens inom områden som hade med mjuka frågor att göra (fritid, kultur, skola, social verksamhet). Mot bakgrund av erfarenheterna av dessa försök införde kommun kommun- delsnämnder. Reformen var helt genomförd – 1984 (– egen kommun? Enligt () upptäckte kommun tämligen snart att kommundelsnämnderna inte skulle bli demokratins rädd- ning. Detta bidrog till att kommunen omkring 1988 ville ge kommundelsnämnderna ytterligare uppgifter utöver de fyra mjuka områden som nämndes tidigare. Samme menar att detta väckte en hel del irritation i , en irritation som hade sin källa i resonemanget kan de inte ge oss allting i stället?. Denna irritation mynnade ut i att representanter från olika partier på orten ordnade ett informationsmöte kring frågan om en utbrytning från kommun. Mötet slutade med att , , i kommundel skrev under en begäran om att kommunen skulle utreda förutsättningarna för en kommundelning. var kommunens egen utredning färdigställd. Den relativt delningspositiva – eller i alla fall inte delningsnegativa – tonen i ut- redningen blev ett viktigt skäl till att Kammarkollegiet fick motta en skrivelse från kommun där det hemställdes om att en utredning skulle göras beträffande förutsättningarna för delning av kommunen. Efter att Kammarkollegiet inhämtat yttranden från i län, och remitterat dessa yttranden till kommun för synpunkter, beslutade kommunen att genomföra en folkomröstning i kommundelen om delningsfrågan (Regerings- beslut, ). Ja till egen kommun vann och fick mot nejsidans . Trots denna kraftiga övervikt uppstod tolkningsproblem av val- resultatet. Majoriteten av nejrösterna kom från den del av som ligger närmast , Hidinge. Här röstade mot en delning. kommun tolkade detta som att Hidinge ville fortsätta tillhöra storkommunen, vilket fick till följd att en kompletterande opinionsundersökning fick göras i detta område. Resultatet av detta blev att Hidingeborna visade sig vara relativt positiva till delningen (jfr Leierdahl & , 2000:43). Denna opinionsundersökning bidrog till att Kammarkollegiet gav i uppdrag att upprätta ett förslag till ekonomisk reglering vid en delning av kommun, som yttranden i ärendet inhämtades från Riksskatte- verket, och . I ett PM lade Kammarkollegiet så fram ett förslag till delning av kommunen. Förslaget tillstyrktes av kommunfullmäktige i , kommundelsnämnden och (Regeringsbeslut, 1992-11- 12). Efter detta utspelade sig ett utdraget spel som, samman- fattningsvis, gick ut på att ärendet aldrig kom upp till beslut hos den socialdemokratiska regeringen före valet . Detta innebar att inte fick bli egen kommun, som man hoppats, . I stället dröjde det till innan den borgerliga regeringen beslutade att skulle brytas loss från och återbildas . Har den nya kommunen fått in medborgaren i kommunpolitiken? Samtliga respondenter uttrycker sig positivt vad gäller delningens effekter på medborgarengagemanget. Förre kommunstyrelse- ordföranden () säger att det rent faktiskt (är) fler engagerade i och med att vi har fått fler politiker, och därmed fler som känner en politiker. () menar att den stora förtjänsten med kommundelningen är att det blivit lättare för kommuninvånarna att föra fram sina åsikter, och att detta just hänger samman med att politikertätheten ökat. Kommunstyrelse- ordförande () menar också att skillnaden jämfört med förr är politikertätheten, att det innebär att många känner en politiker. Detta har givetvis gjort politikerna mer synliga: Jag har suttit som politiker inne i . visste folk härute knappt vem jag var. vet nog alla vem jag är. Även kommunchefen, , lyfter fram detta som den viktigaste demokratiska förändringen: (Man) kan ur demokratisynpunkt se att många fler får vara med och bestämma. satt 15 personer i kommundelsnämnden. har vi över 100 politiska uppdrag. Det måste ju bara ha inneburit att kommunpolitiken blivit mer lättillgänglig och gjort det enklare för allmänheten att föra fram sina åsikter. Samtliga respondenter angriper frågan på ett likartat sätt. De utgår inte från medborgaren i allmänhet, utan drar slutsatser om med- borgarens politiska engagemang från det faktum att det nu finns fler politiker än tidigare i . Har medborgaren i allmänhet dragit nytta av denna närhet? På frågan om respondenterna märkt någon skillnad rörande allmänhetens politiska engagemang, blir svaren mer tvekande. menar till exempel att det blivit lättare för den redan politiskt engagerade att sätta sig in i den lilla kommunens frågor, eftersom det går att ha bättre lokal- kännedom samt att frågorna blir mer gripbara. menar att det här gör att människor intresserar sig mer för politiken: Jag märker detta på att den politiska debatten blivit bättre, i alla fall i min centergrupp. Men säger han att det inte inneburit att de fått in särskilt många nya engagerade medlemmar i gruppen: Snarare handlar det om att engagemanget i den grupp som alltid funnits ökade från nästan noll till jättemycket. Kommunstyrelseordföranden () vittnar också om detta. Han menar att det är svårt att få människor politiskt engagerade och att det inte är så att folk står i kö för att ta politiska uppdrag. Han kunde inte se att Socialdemokraterna fick fler medlemmar efter delningen: Medborgarna engagerar sig när det krisar, säger han, när saker inte fungerar. konstaterar att vid frågestunderna i samband med kommun- fullmäktiges möten blir det inte många frågor: Det är helt enkelt svårt att engagera dem som inte redan är engagerade. Enligt respondenterna förefaller det inte vara helt enkelt att få allmänheten politiskt engagerad. antyder snarare att den stora skillnaden för Lekebergsbon i allmänhet inte handlar om att det har givits bättre möjligheter att delta i kommunpolitiken. Snarare märker Lekebergsbon skillnaden efter delningen på servicesidan, eftersom det med ord tillkommit en mängd servicefunktioner hit sedan vi blev egen kommun, till exempel arbetsförmedlingen, närpolisen, systembolaget, komvux, et cetera. understryker också servicesidan som den märk- bara förändringen efter kommundelningen: Fördelen för med- borgaren med den här organisationen är att det är lätt att hitta den som har ansvar för de frågor man har problem med. Den ansvarige finns troligen här i . () Det är lättare att hitta servicegivare, lättare att få besked snabbt. Även , den lokala reportern på orten, framhåller serviceaspekten: Vi hade inte haft upprustning av skolor, bibliotek, äldrevård och en massa annan service härute om vi hade varit kvar i . Det är mycket som vi har fått som vi inte har haft i storkommunen. Relationen mellan tjänstemän och politiker i har varit problematisk. I ett informationsblad som går till alla hushåll i kommunen, , står det på framsidan av 2000-års sista nummer att läsa: Även om det har varit en viss turbulens inom det politiska livet , så har vi nu ett bra samarbete mellan politiker och tjänstemän i kommunen (min kursivering). Samtliga respondenter, utom förre kommunstyrelseordföranden , lyfter fram detta som det stora problemet i kommunen. Kommunchef säger att ett fram- trädande drag har varit att det från första början funnits politiker som varit inne och petat i verkställigheten. menar att detta hänger samman med att politikerna inte arbetade med att ställa upp långsiktiga mål från början. I stället sprangs det mest runt och lovades saker till invånarna. Även () uppmärksammar detta och menar att det alldeles klart funnits en klåfingrighet från politikernas sida att ge sig in på tjänstemännens områden. () delar synen att rollfördel- ningen varit ett av de större problemen efter kommundelningen. Han anser att alldeles för många politiker inte har sett skillnaden på tjänstemanna- och politikeruppgifter. Implicit i dessa resonemang ligger en värdering – att rollupplös- ningen skulle vara av ondo. Att denna uppfattning inte delas av alla tydliggörs av argumentation. Han hävdar att om det vore så att rollfördelningen mellan politiker och tjänstemän luckrats upp, så skulle det vara en förändring till det bättre: Vi som politiker har lokalkännedomen. Vi ska veta saker. Ha koll på saker. Jag som politiker måste kunna ta ansvar, och ska jag inte kunna skylla ifrån sig på en tjänsteman. kritiserar föreställningen att det skulle vara sämre politiker i den lilla kommunen. Tvärtom blir summan en kvalitetshöjning: Det finns enfald i storkommunerna också. Dessutom är allt mycket begripligare och enklare i den lilla kommunen. Således är kompetensen lika stor på politikerna som i en stor kommun, men politikerns uppgift är enklare. Detta synsätt delar inte (). Han menar att det definitivt finns ett sämre utbud av politiker i den lilla kommunen. Det räcker, säger , med att titta på hur många politiker det fanns innan delningen –. 15 i kommundelsnämnden och kanske 4 inne i kommunen. Efter delningen är vi runt 100 förtroendevalda, och jag skulle säga att det är många fler än vad man kan engagera. Problemet med att rekrytera politiker accentueras i , menar han. Skälet är att det finns ett spirande föreningsliv och starkt kyrkligt engagemang i kommunen som sväljer många tänkbara politiskt intresserade: Ett uttryck för detta är att vi nu lagt ned kultur- och fritidsnämnden. menar att det finns en koppling mellan den bristande kompetensen hos politiker och den turbulens som han säger ha präglat den nya kommunen: Jag (tror turbulensen) hänger sam- man med att personligheten får mycket större betydelse i en liten kommun. Att personliga schismer får ett otillbörligt inflytande över kommunpolitiken är något håller med om: Jag tror personliga schismer tillåts växa mer i en liten kommun. Även kommunchef gör en liknande koppling, om än indirekt. De personliga motsättningarna i den nya kommunen hänger samman med de nya politikernas orutin: Jag tror att bristen på långsiktighet och ideologisk politik har gjort att personfrågorna blivit oerhört viktiga här i kommunen. Bristen på långsiktighet har fått till följd att kommunledningen bildat en strategigrupp bestående av ledande kommunpolitiker och kommunens förvaltningschefer, där det är meningen att kommu- nen ska lyfta blicken längre fram och arbeta med mer långsiktiga frågor (2000/2001). Respondenterna hävdar att kommunen blivit mer överblickbar och lätthanterlig efter delningen. Kommunchef säger att den stora fördelen med att vara egen kommun är att det blivit lättare att få ett helhetsgrepp om kommunen. Även lyfter fram detta som en viktig fördel – politikerna och förvaltningen får en helt annan lokalkännedom och verksamheten har, enligt honom, blivit mer gripbar. menar också att erfarenheten i den nya kommunen visar att det är lättare att greppa verksamheten i en mindre kommun: Litenheten bidrar till att det är lättare att ha läget under kontroll. Om detta är den stora fördelen, sett ur verksamhetens perspek- tiv, så förefaller nackdelen vara intimt knuten till begreppet sår- barhet, ett ord som samtliga respondenter återkommer till. Kommunchef menar att ett stort bekymmer, sett ur hans förvaltningsperspektiv, just är sårbarheten. Särskilt gäller detta att ha den rätta tyngden på specialkompetens: Vi är oerhört sårbara vad gäller kompetensen. Till exempel har vi ingen stadsarkitekt, vi saknar juridisk expertis och får förlita oss på att fullmäktigeledamöter inte fattar olagliga beslut () Bristen på kompe- tens gör att vi är oerhört sårbara. Är till exempel vår miljö- och hälso- skyddsinspektör sjuk, så blir det jobbigt I påminnande ordalag understryker att litenheten bidrar till svårigheter att täcka alla områden kunskapsmässigt. Han menar att denna sårbarhet leder till att kvaliteten på vissa delar av verk- samheten har blivit lidande. Å andra sidan menar att detta inte är något större problem: Det finns de som menar att vi inte kan bära upp oss ekonomiskt, och visst, vi köper en del tjänster utifrån. Men jag ser det inte som en nackdel, det är snarare bra. Ta till exempel den brandkårssamverkan vi deltar i. Det är billigare, plus att vi får en kvalitetshöjning på brandförsvaret. Respondenterna har delade meningar om detta. konstaterar till exempel att mycket kan lösas genom samarbete, men att kommunen för tillfället är oerhört sårbar. Han påpekar också att den osedvanligt höga omsättningen på chefssidan bidrar till att fördjupa sårbarheten. , å sin sida, understryker sin sårbarhetspoäng med att slå fast att: Till sårbarheten hör också att vi är helt beroende av skatteutjämningssystemet. Utan skatte- utjämningen klarar vi inte kommunallagen. Respondenterna anser att det har varit en svår uppgift att engagera de medborgare som inte redan före delningen hade ett politiskt intresse. tonar en bild fram som antyder att engagemanget och den politiska diskussionen fått ett förnyat liv bland dem som hade ett politiskt intresse redan innan blev egen kommun. Vad respondenterna lyfter fram som den verkligt stora skillna- den för allmänheten är den förbättrade servicen de menar att kommunen kunnat tillhandahålla kommuninvånarna. Vad mer förvaltningsrelaterade aspekter beträffar, kan det konstateras att rollupplösningen mellan politiker och tjänstemän, de personliga motsättningarna och bristen på långsiktighet har tillhört de stora problemen i , åtminstone sett utifrån de intervjuades perspektiv. Folkmängd (1998): 7 948 (medianvärdet för kommuner 15 517 invånare 1998). Medelinkomst (1995): /invånare (medianvärdet för kommuner är ). Valdeltagande (1998): (medianvärdet för kommuner är ). Typ av majoritet efter 1998: Ett lokalt parti blev vågmästare – styrs av borgerliga partier. Antal politiker per 1 000 invånare (1995): 12,2 (medianvärdet för kommuner är 7,8). års kommunsammanläggningar lades och kommuner samman. Dessa kom att utgöra vad som då fick namnet . Under den andra sammanslagnings- omgången, det vill säga kommunblocksreformerna, genomfördes en ny sammanläggning som föregicks av en indelning i kommun- block. Tanken var här att kommun skulle bildas genom en sammanläggning av , , , , och kommuner. Men medan övriga kommuner samtyckte till sammanläggningen, motsatte sig och begärde dispens för kommunen att till förbli egen. Begäran avslogs och tvingades till en sammanläggning. Nuvarande ordförande för kommunstyrelsen, moderaten , menar att detta fick till följd att tanken på delning utlöstes nästan och egentligen alltid har funnits Delvis berodde detta på att många ville fortsätta som egen kommun, men kanske främst beroende på att det blev onaturligt att ha som centralort då alltid haft en större Göteborgsinfluens. Detta blev själva grunden till att diskussionen om kommundelning alltid kom att finnas latent bland delar av invånarna i . Denna latenta idé fick aldrig något större genomslag förrän beslutade att en fördjupad försöksverksamhet med kommundelsnämnder skulle påbörjas ibland annat –1989. De officiella motiven till detta var, som i de flesta andra fall, att fördjupa demokratin och öka effektiviteten genom att bryta den sektoriserade kommunala organisationen och främja helhetssynen inom skol-, social-, kultur- och fritidssektorerna. Om detta var målen med reformen, så fick den oavsedda konsekvenser bland annat i . Reformen kom i stället att accentuera engagemanget för en kommundelning. Några av mina respondenter menar att resursfördelningsmodellen mellan kommundelarna gjorde det uppenbart att missgynnades och ställde det utom allt tvivel för många politiska företrädare att kommundelen skulle klarat sig bättre själva än om de först levere- rade sin skattekraft in till . Vad som hände därefter var att bollebygdarna, för att citera centerpartisten , ruvade på möjligheten att bryta sig loss och att de tog chansen när möjligheten gavs. Rent faktiskt gick det till så att de olika partigrupperingarna i började dryfta denna fråga internt . Moderaten berättar att han samlade representanter för de övriga partierna och förklarade att dessa samtal pågick hos , och då framkom det att diskussionen även pågick inom de andra partierna. Detta fick till följd att , , och Krist- demokraterna skrev till Kammarkollegiet och ansökte om att få skiljas från kommun.