sou · GPB352d2 · 2002-01-01 00:00:00 — En annan befolkningsstudie som genomfördes pekar mot att huvuddelen av det här slaget av insatser riktas mot äldre (se 1996).41 Vad det främst handlar om är till exempel matinköp, städning, tvätt, trädgårdsskötsel och skjutsning. Det kan emellertid också vara mer renodlade vård- och omsorgsinsatser, liksom insatser som är av ett helt annat slag och som vänder sig till andra grupper. Här kan barn- omsorgsinsatser från mor- och farföräldrar nämnas. och data /1999 visar att andelen bland dem mellan 60–som gör regelbundna insatser är ännu större – . Antalet insatstimmar är 18 inom denna grupp, att jämföras med den övriga befolkningens genomsnittliga insats om . Bland dessa äldre görs så mycket som hälften av insatserna för någon som man inte är släkt med.42 När det gäller de allra äldsta finns inga uppgifter men både och studie , jämte och data /1999, visar att påfallande många säger sig göra sådana här insatser.43 Dessa insatser kan ses både som resurser, förpliktelser och hand- lingar. Genom att utföra dessa handlingar får man kontakter, upp- skattning och erkänsla. Dessutom blir man delaktig och handl- ingarna kan ge mening, inte bara för den som får del av dem utan också för den som utför handlingarna. Men de äldres situation är sammansatt. och (1999:159) be- skriver den till exempel på följande sätt: Kanske rör det sig för de äldre vid slutet av detta sekel om ett komplext samspel mellan att vara en resursstark grupp äldre med en stark tradition i ryggen, en potential samt vilja att göra insatser å ena sidan och att å andra sidan utsättas för ett visst och möjligen ökande tryck att hjälpa andra, till exempel förvärvsarbetande barn som är pressade i 41Denna undersökning baseras på ett riksrepresentativt urval för 16–89-åringar. 42Både uppgifter från SCB (1992 och bearbetade av Rydenstam & Wadenskog ) och från tidigare citerade studie ligger i linje med dessa data men på något lägre nivåer. 43Sundström och undersökning består av ett riksrepresentativt urval av personer som var och som var vad som kallas hemmaboende. Både och har frågat de äldsta om regelbundna insatser för någon man inte bor med – de förra med en mer allmän frågeställning och de senare med specifikationen som är sjuk, handikappad eller äldre. Det blir rätt stora skillnader i svarsfrekvenser. Detta exempel illustrerar väl de analysrelaterade vanskligheter som genast uppstår när man försöker jämföra data som samlats in med olika frågeformuleringar. När precisionen i frågeställningen ökas på ovanstående sätt, verkar det mer än halvera antalet ja- svar. Till detta skall läggas problemet med de stora bortfall som vidhäftar flera undersökningar av de allra äldsta åldersgrupperna. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? arbetslivet och jämnåriga som inte får den hjälp och det stöd man egentligen behöver. Till skillnad mot de uppgifter som presenterats och där det har varit möjligt att uttala sig om förändringar finns det inga identiska uppföljningsundersökningar av hela befolkningens insatser av det slag som görs regelbundet för någon som man bor tillsammans med och som är gammal, sjuk eller handikappad. Det är naturligtvis både på teoretiska och på empiriska grunder viktigt att skilja mellan insatser som görs för någon man är släkt med och insatser som görs för andra än släktingar, liksom mellan insatser som görs inom respektive utom det egna hemmet. Dessa olika slag av stöd- och hjälpinsatser bedrivs på delvis olika grunder och under delvis olika betingelser. Av de studier som genomförts kan vi ändå dra slutsatsen att mellan och av den vuxna befolkningen gör regelbundna insatser för någon i det egna hemmet. Bland de äldsta verkar det, naturligt nog, vara fler: i denna kategori tycks gör sådana insatser. I det senare fallet är det fråga om lika många män som kvinnor, och dessa gör mer omfattande insatser än yngre. Framför allt återfinns en grupp äldre kvinnor som gör stora insatser, mätt . En överväldigande majoritet av de aktiva säger sig däremot inte ha ökat sina insatser under 1990-talet.44 Om vi ser till hela den grupp i den vuxna befolkningen som gör en informell insats, i eller utanför det egna hemmet, är det i genomsnitt en begränsad insats som görs. Sannolikt är detta en mycket viktig betingelse för att en så stor grupp som en tredjedel av den vuxna befolkningen ger sådan här hjälp och sådant stöd på regelbunden basis. Dessutom utförs naturligtvis sådana här insatser ofta i samspel med andra. När man jämför med andra länder finner man en del studier som haft någorlunda lika utgångspunkter och likartade frågeställningar. Det visar sig att en ungefär lika stor andel av den danska befolkningen verkar göra sådana här insatser, liksom av den brittiska befolkningen. (1996) har med jämför- bara data kunnat visa att andelen som gör en insats för någon sjuk, handikappad eller gammal i det egna hemmet verkar vara mindre i än i . Svenskarna verkar alltså göra informella insatser i minst lika hög utsträckning som befolkningar i andra 44 Se 1996; 1999 samt 2000. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? jämförbara europeiska länder. Den amerikanska befolkningen verkar däremot göra sådana här insatser i högre utsträckning än många andra.45 Vi vet att den kommunala hemhjälpen för äldre numera når betydligt färre . Det genomsnittliga antalet timmar som medborgarna gjort insatser verkar dock, som vi sett, inte ha ökat mellan början och slutet av . Inte heller tycks andelen i befolkningen som säger sig göra stora insatser ha ökat , varken bland män eller bland kvinnor (se 1999). Både (1998) och Szebehely (1994) poängterar att det skett en informalisering av omsorgen bland de sammanboende äldre, såtillvida att en något större andel av de anhöriga själva får göra alla insatser. Huruvida detta lett till att en större andel av befolkningen gör regelbundna anhöriginsatser vet vi emellertid ingenting om. Vad man kan säga är att huvuddelen av de äldre sammanboende, som gör insatser för någon i det egna hemmet vid intervjutillfället, säger att de inte utökat sitt eget stöd . En mindre grupp – – tycks emellertid ha ökat sina insatser. Situationen verkar sammansatt. Å ena sidan drar och (1999:164) följande allmänna slutsats: Våra data tyder på att det sociala kontrakt som finns mellan anhöriga inte har genomgått några större förändringar under 1990- talet. Om det funnits försök att skriva om det kontrakt som vuxit fram mellan anhöriga och staten – här i form av kommuner och landsting – kan vi konstatera att detta inte verkar ha fått något tydligt utslag på befolkningsnivå.. Å andra sidan drar de som undersökt de äldstas hjälpbehov slutsatsen att: andra former av omsorg än den klassiska hemhjälpen – både från andra offentliga insatser och hjälp från anhöriga m.fl. – täcker tomrummet efter den hemhjälp som försvunnit. (2000:56.) Med utgångspunkt från sina data menar de också att fördelningen mellan informella insatser och formella insatser tycks ha förskjutits något under den andra delen av 1990-talet.46 45Se t.ex. 1995; 1997 National Survey on Voluntary Activity (The ). Technical Report 1998; 1998 samt 1997. 46Uppgifter som talar i samma riktning men som har andra utgångspunkter visar att bland dem som får hjälp från i har andelen som uppger att de får kompletterande hjälp från annat håll ökat från till (se 1998). Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? Det finns – vilket till exempel Kommittén Välfärdsbokslut (SOU 2000:3) påpekat – så gott som ingen svensk forskning som mer ingående försökt ringa in samspelet mellan informella och formella insatser för de allra äldsta, varken på mikro- eller makro- nivå. Med utgångspunkt i de begränsade studier som dock utförts i finns det inte anledning att i första hand betrakta rela- tionen mellan informella insatser och den offentliga sektorns väl- färdsinsatser som kommunicerande kärl. Lingsom (1998) fann i stället att andelen anhöriginsatser i verkar relativt opåverkad av satsningar eller neddragningar inom den offentliga omsorgen. Trots detta torde det vara rimligt att anta att mer omfattande förändringar inom till exempel offentlig äldreomsorg kommer att få något genomslag i andra slags insatser, bland annat i de informella (se också Szebehely 1999). Kanske utgör ökningen – visserligen modest men ändock – av anhöriginsatser för de äldsta hemmaboende medborgarna ett exempel på detta. Diskussionen om de äldre och deras behov av stöd och hjälp kan tyckas paradoxal. Å ena sidan har de informella insatserna knappast alls uppmärksammats förrän . Å andra sidan har under dessa år ibland ett budskap förmedlats om att vad som ofta kallas anhöriginsatser är större eller till och med mycket större till omfattningen än de formella insatserna.47 Dessa påståenden kan granskas lite närmare. (1991) visade i ett banbrytande arbete att relationen mellan informella och formella insatser var 2 till 1 för de hemmaboende äldre. De befolkningsstudier som genomförts ger något bättre möjligheter än tidigare att försöka göra en uppskattning av hur stora de regelbundet informella insatserna sammantaget skulle kunna vara. För att man skall kunna jämföra med anställdas insatser omvandlas den sammanlagda tid som medborgarna rapporterar till helårs- arbeten. Man finner då att den totala mängden regelbundet utförda informella insatser för till exempel 1998/1999 skulle kunna upp- skattas till att motsvara omkring 200 000 helårsarbeten. Om man också försöker ta hänsyn till hur stor del av dessa informella insatser som enligt tillgängliga data verkar ägnas äldre kan andelen uppskattas till mellan 120 000–150 000 helårsarbeten. Detta kan i sin tur jämföras med att omkring 200 000 personer var 47 Från att från början ha varit en diskussion om insatserna för de hemmaboende äldre (se t.ex. SOU 1994:139) så har det glidit över till att röra alla slags insatser för de äldre. Detta är fallet i en rapport från t.ex. (1999) och i proposition 1997/98:113 – Nationell handlingsplan för äldrepolitiken. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? anställda inom alla de olika delarna av äldreomsorgen och hos olika typer av arbetsgivare inom området. Om man drar bort dem som utförde administrativt arbete eller ledningsarbete och räknar om de anställdas tjänster till helårsarbeten finner man att det upp- skattningsvis var mellan 110 000–130 000 heltidsanställda som hade direkta vård- och omsorgsuppgifter. Till detta kan läggas färd- tjänstinsatser och andra slag av insatser. På grund av de osäkra och inte helt jämförbara underlagen bör man visserligen vara försiktig, men en tentativ slutsats är att det tycks finnas en någorlunda jämn balans mellan mängden informella och professionella insatser för de äldre, antagligen med viss övervikt för de informella.48 Det bör understrykas att de informella insatserna uppstår i en annan sfär och utformas i en annan rationalitet och under andra betingelser än professionella insatser i offentlig eller annan regi. De olika typerna av insatser – informella och formella – är inte på något enkelt sätt utbytbara, och ansatsen att se dem som komple- ment – i meningen parallell resurs – till varandra har visserligen ett värde, men ett begränsat sådant.49 De data och uppgifter som presenterats kan sammanfattas i två påståenden: N För det första kan vi slå fast att de informella insatserna har avgörande betydelse för att skapa och upprätthålla välfärden för gamla människor i . Man kan också, på grundval av de uppgifter som finns att tillgå, utgå från att de har stor betydelse även för funktionshindrade eller sjuka i andra åldrar. 48 Det här försöket till att klargöra insatsvolymerna skall närmast ses som ett räkneexperiment, som de data som finns tillgängliga har en större täckning än vad som varit fallet (se 1996; 1999 samt 2000). Beräkningarna utgår också konsekvent från dem som gör insatser. I de underlag som används här finns naturligtvis ett antal felkällor, både avseende informella och professionella insatser. är det värt att påpeka att uppgifter om hur stor andel av personalen som arbetar med äldreomsorg och hur stor andel som utför arbetsledande uppgifter samt sysslar med administrativt arbete, liksom hur deltids- respektive heltidssysselsättningen ser ut verkar bygga på relativt tillförlitliga uppskattningar (1999 samt muntliga uppgifter från 2001). Ett sådant här försök till överslagsberäkning omintetgörs om man börjar värdera eller skilja på olika slag av insatser, som det möjligen framstår som metodologiskt och empiriskt aningen dubiöst att jämställa t.ex. trädgårdsskötsel i anslutning till en gammal persons hem med omvårdnad i så kallat äldreboende. (1993 och 1994) tycks vara en av de få som tidigare försökt beräkna de totala insatserna. Författarens slutsats är att de offentliga insatserna är större. 49 Det finns anmärkningsvärt lite skrivet om detta på svensk botten. För översikt se , Jegermalm och Whitaker samt avseende en internationell diskussion t.ex. 1985 och Finch & 1990. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? N För det andra verkar de informella insatserna i sin helhet utmärkas av stabilitet, både vad gäller antal personer som gör insatser och vad gäller omfattningen på dessa, som insatserna verkar öka något för vissa grupper . 3.7Medborgarnas syn på ideella och informella insatser Mot bakgrund av den debatt som uppkom ställdes i befolkningsstudien en del frågor om medborgarnas syn på ideella insatser och på frivilligsektorn (se 1993). Sammanfattningsvis visade resultaten att svenskarna utryckte en starkt negativ inställning till att frivilliga organisationer skulle ta över offentliga vård och omsorgsuppgifter. Däremot uttryckte en stor majoritet att det var viktigt att engagera sig själv för att lösa olika samhällsproblem. I den europeiskt jämförande studien ställdes återigen frågor om synen på ideellt arbete (se 1995 och 1996). Där framkom att svenskarna mer än de flesta andra betonade det ideella arbetets egenvärde och den frivilliga sektorns roll som egen självständig kraft. En tolkning var att detta kunde ses som en återspegling av en fortsatt livskraftig folkrörelsetradition men kunde kanske i huvudsak förklaras med att den svenska frivilligsektorns tyngdpunkt återfinns i sport- och fritidsverksamheter och i till exempel fackliga verksamheter och boendesammanhang. Vid uppföljningsundersökningen /1999 av ideella insatser ställdes återigen samma frågor. Resultatet visar att synen på det ideella arbetets egenvärde och som demokratiskapande kraft verkar ha förstärkts andra hälft (se 1999). I detta kapitel har betonats att traditionella välfärdsstatliga forskningsansatser har ett begränsat värde om man vill försöka förstå ideella och informella insatser och deras plats i välfärds- bygget. Ett viktigt exempel på detta är de attitydundersökningar som presenterat data om svenska folkets syn på välfärd och vilken form av stöd de skulle föredra vid eventuella framtida behov av insatser. Ett avgörande bekymmer med dessa studier är att frågeställningarna och de centrala begreppen utgår från ett välfärdsstatsparadigm som explicit eller implicit förutsätter professionella – ofta offentliga – insatser. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? tydliggör detta: När Svallfors (se t.ex. 1996 och 1999), med utgångspunkt i den forskning som han bedrivit och som haft avgörande betydelse för vår förståelse av medborgarnas inställning till välfärdsfrågor och till välfärdstatens utformning, ställde frågor om medborgarnas syn på vem man ansåg vara bäst lämpad att sköta en viss insats användes endast begreppet service för att ange vad för slags hjälp, stöd eller insats det antogs handla om. Begreppet service är närmast entydigt förknippat med professionella insatser. Varför någon då vad gäller hjälp exempelvis till en äldre skulle välja eller föredra en anhöriginsats – detta anges som ett alternativ – framstår närmast som en motsägelse. Skälet till detta är att inform- ella och ideella insatser ytterst sällan, vare sig i vardagsspråk eller något annat sammanhang, beskrivs eller förstås som service.50 Att medborgarna mot bakgrund av sina erfarenheter och syn på ideella organisationer – också detta anges som alternativ under ett par olika beteckningar – skulle välja ett sådant alternativ för olika typer av servicebehov framstår knappast heller som möjligt. Detta förutsätter ett klargörande om att sådana verksamheter skulle komma att utföras på lika villkor som till exempel det offentligas – med för mottagaren garanterade insatser av visst slag utifrån ett politiskt uppdrag. Men så är inte fallet. Att medborgarna såsom Svallfors visar har en stark tilltro till offentliga insatser, liksom en allmänt negativ hållning till att ersätta sådana insatser med till exempel ideella eller informella insatser av olika slag, kan inte betvivlas. Men med det tillvägagångssätt som beskrivits här får vi veta litet, om något, om medborgarnas inställning till informella insatser. Det gäller också för hur medborgarna ser på att frivilligorganisationer utför service och omsorgsuppgifter som kontrakterade utförare med offentlig finansiering, liksom hur man ser på insatser från frivilligorganisationer som komplement, alter- nativ51 eller utförare av pionjäruppgifter.52 50I (1998) och i (2000) beskrivs service som en åtgärd eller aktivitet som utförs för att betjäna kunder och som en uppsättning tjänster som ställs till förfogande för allmänheten eller kundkretsen. 51När t.ex. ett representativt urval av befolkning 1998 tillfrågades om hur de såg på ställdes följande fråga: är en ideell förening som bedriver sjukvård, socialvård och vårdutbildningar. Anser Du att det behövs sådana alternativa vårdinrättningar i dagens samhälle eller anser Du inte det? På denna fråga svarade 91procent ja, nej och var tveksamma (se 1998). 52Ytterligare ett exempel är (1993) som i anslutning till en så kallad Eurobarometer har ställt frågan till ett riksrepresentativt urval av befolkningen , boende i hemmet: Om du som gammal skulle få behov av hjälp och sjukvård vem skulle Du föredra att ta emot den nödvändiga hjälpen eller sjukvården av? Utan preciseringar eller tillägg anges familj, kommun/landsting, frivilligorganisation och Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? Med en lite annorlunda optik kan man få andra resultat. När (2000) i en befolkningsstudie bland de äldsta med mer precisa och språkligt neutrala frågor undersöker vilket slags hjälp dessa föredrar för olika behov visar sig en överväldigande majoritet vilja ha hjälp från anhöriga vid kortare insatsbehov och knappt hälften vilja ha stöd från någon annan än det offentliga vid långvariga hjälpbehov, främst från den egna makan/maken. Sammantaget kan man konstatera att kunskaperna är små vad gäller medborgarnas syn på ideella och informella insatser. Data pekar möjligen också på att det verkar ha ett begränsat värde att jämställa och jämföra ideella och informella insatser med till exempel offentliga insatser. Skall sådana jämförelser göras krävs ett hänsynstagande till de specifika betingelser som gäller för sådana slags insatser som här beskrivs. 3.8Betingelser för att göra ideella och informella insatser De befolkningsstudier som genomförts 1992 och 1998/1999 och som tidigare redovisats visar att drygt tre miljoner svenskar hade gjort en ideell insats inom en organisation under föregående år och att drygt två miljoner hade gjort regelbundna informella insatser. Till dels är det fråga om människor som gör insatser på olika områden , men totalt sett innebär detta att två tredjedelar av alla medborgare gör något slags oavlönad insats utanför det egna hemmet. Det betyder att dessa insatser utförs av alla slags medborgare, från alla slags klasskikt, i alla åldrar och under mycket olikartade betingelser. Det finns anledning att påminna om detta inför nedanstående redovisning. I detta avsnitt diskuteras betingelser och motiv för att göra ideella respektive informella insatser. Vi har ingen säker kunskap om de direkta orsakerna till varför medborgarna gör insatser av de slag som här diskuteras. Det går endast att redovisa vissa bestämningsfaktorer som ökar sanno- andra som svarsalternativ. Som bekant kan de flesta familjer inte ge sjukvård, och det finns ett mycket litet antal frivilligorganisationer som sysslar med sjukvård i vårt land. Författaren konstaterar att det offentliga får ett massivt stöd. som använts utgör emellertid inte grund för att dra några slutsatser om vem/vilka de gamla föredrar att få hjälp av. Vad studien antagligen visar är att de äldsta ger den offentliga sjukvården ett starkt stöd. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? likheten för att någon skall utföra ideella eller informella insatser samt att diskutera motiv och mönster. (1993) fann i den första befolkningsstudien av ideella insatser ett mönster som visade på ett relativt starkt positivt samband mellan människors allmänna grad av social exponering och att man faktiskt utförde insatser. Det som utmärkte de aktiva var därmed att de hade vad författaren kallat till- gång till sociala arenor, något som bland annat framgick av att nästan två tredjedelar av alla som gjorde insatser hade blivit ombedda att komma med i verksamheten. Liksom vid andra under- sökningar av frivilligsektorn (se t.ex. Häll 1994) kunde också belägga ett annat mönster – inte särskilt starkt men ändå tydligt – som hade att göra med socioekonomisk till- hörighet. Det visade att LO-medlemmar, liksom de som bodde i hyreslägenheter, i något mindre utsträckning än andra gjorde insatser. Offentliganställda gjorde fler insatser än privatanställda. De som utförde ideellt arbete gjorde i större utsträckning också informella insatser. Frågan om vilka som gör vad i organisationerna besvaras så här: Litet tillspetsat kan man dock hävda att medan de resursstarkaste, frivilligt aktiva utövar makten och styr organisatio- nerna så är det de mindre resursstarka – äldre, kvinnor med låg utbildning och människor i hyreslägenheter – som bär upp den tidskrävande verksamheten på gräsrotsnivå genom penning- insamling och hjälpinsatser. (1993:83). Trots att frivilligsektorn av tradition utgjort ett område där också svaga grupper kunnat få tillträde och komma till tals utgör den därmed ingen fredad zon från de köns- och klasstrukturer som styr samhället i övrigt. Parentetiskt skall sägas att dessa viktiga aspekter i liten utsträckning har uppmärksammats av forskningen.53 I den uppföljningsundersökning som och (1999) genomförde /1999 bekräftades de ovan nämnda mönstren av dem som gör ideella insatser men med vissa förändringar. Det starkaste sambandet fanns nu mellan utbildning och ideella insatser. En förklaring som anges har att göra med att anspråksnivån och kraven på kompetens verkar ha ökat inom frivilligsektorn. I undersökningen konstateras också att det är de högutbildade som främst ökar sitt engagemang och i synnerhet kvinnor. Invånarna i storstäder tenderar nu också att vara mindre 53 Starks och (2000) påbörjade forskning utgör ett undantag. I en angelägen kunskapsgenomgång och granskning av tidigare forskning inom detta område intar de ett konsekvent genusperspektiv. Spelar ideella och informella insatser någon roll för svensk välfärd? aktiva än de som bor i andra ortstyper. Studien visar vidare att det finns ett tydligt positivt samband mellan föräldrars ideella insatser och de vuxna barnens benägenhet att själva göra sådana insatser. Det finns slående likheter mellan dem som gör insatser i socialt inriktade organisationer, oberoende av om de görs inom till exempel kvinno- och handikapporganisationer eller i humanitära och kristna organisationer. Prototypen för dessa aktivister beskrivs som en resursstark men inte ekonomiskt privilegierad lite äldre kvinna som är aktiv både i socialt inriktade sammanhang och i andra sammanhang.