sou · GPB33d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Står flera möjligheter till buds att göra utskriften, innebär myndighetens skyldighet enligt TF endast att lämna ut utskriften i någon av dessa former (SOU 1980:31 s. 86, jfr vidare RÅ 1977 Bb 320, där klagandens talan gick ut på att en myndighet skulle anses skyldig att tillhandahålla en utskrift i form av adressetiketter. Regeringsrätten anförde att fråga om vad slags material och i vilken form utskrift av upptagning för automatisk databehandling skall göras utgör ett ämne, med vilket regerings- rätten ej har att taga befattning. Besvären avvisades därför. En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar 5.2.3.3Tidpunkten för utlämnande av avskrift eller kopia Enligt 2 kap. 13 § tredje stycket TF skall en begäran att få avskrift eller kopia behandlas skyndsamt. Denna bestämmelse infördes genom en lagändring . saknades sär- skilda regler om tidpunkten för tillhandahållande av allmän handling i form av avskrift eller kopia. Genom ordet skyndsamt har man velat markera att det i 2 kap. 13 § TF inte ställs lika höga krav på snabbhet i handläggningen som i 2 kap. 12 §, där det föreskrivs att handling skall tillhandahållas på stället genast eller så snart det är möjligt (prop. 1981/82:37 s. 40). Utgångspunkten är emellertid ändå att de båda formerna för att tillhandahålla en allmän handling skall behandlas lika eller m.a.o. att en begäran om en avskrift eller kopia skall handläggas som om det hade varit fråga om att tillhandahålla handlingen på stället (, a.a. s. 265). Hinder mot utlämnande av en handling kan dock möta av hänsyn till arbetets behöriga gång. Det är också uppenbart att en avskrift av handling (i bokstavlig mening) är en mera tidskrävande åtgärd än t.ex. fotokopiering. Även om alltså en viss tidsutdräkt är ofrånkomlig, får det inte bli fråga om ett obehörigt dröjsmål. Den enskilde har en på TF grundad rätt till snabb pröv- ning av utlämnandefrågan, oavsett om handlingen begärts utlämnad på stället eller i form av en avskrift eller en kopia. Myndigheten måste hålla i minnet, att en sen offentlighet kan bli utan värde för den sökande (, Offentlighetsprincipen, 5:e uppl., s. 116). 5.2.4Begränsningar i myndigheters skyldighet enligt 2 kap. 13 § TF I 2 kap. 13 § har föreskrivits två undantag från myndighetens skyldighet att mot fastställd avgift tillhandahålla allmän handling i form av avskrift eller kopia. För det första finns ett undantag som enbart tar sikte på ADB-upptagningar. Enligt denna undantagsbe- stämmelse är en myndighet inte skyldig att lämna ut en ADB- upptagning i annan form än utskrift (se vidare följande avsnitt). Därutöver gäller ett undantag som innebär att myndigheten inte heller har skyldighet att framställa kopia av karta, ritning, bild eller En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar annan upptagning än ADB-upptagning, om svårighet möter och handlingen kan tillhandahållas på stället. Vid allt tillhandahållande av allmänna handlingar kan begräns- ningar naturligtvis följa av bestämmelserna om sekretess i sekretesslagen (1980:100, SekrL). Myndighetens skyldigheter enligt 2 kap. 12 och 13 §§ TF gäller ju bara till den del en allmän handling får lämnas ut, dvs. Sekretessbestämmelserna innebär alltså att sekretessbelagda uppgifter inte ens får visas, dvs. över huvud taget inte röjas, för den sökande. I 7 kap. 16 § SekrL finns en särskild sekretessbestämmelse som tar sikte på skyddet för personuppgifter. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess för sådana uppgifter, om det kan antas att ett utlämnande av person- uppgifter skulle medföra att uppgifterna behandlas i strid med personuppgiftslagen (1998:204, PUL). Såsom skaderekvisitet är ut- format i bestämmelsen torde den framförallt ha sin aktualitet som begränsning av handlingsoffentligheten när det gäller utlämnande av avskrifter eller kopior enligt 2 kap. 13 § TF. 5.2.4.2Särskilt om utskriftsundantaget i 2 kap. 13 § TF Som framgått ovan innebär en av undantagsbestämmelserna när det gäller en myndighets skyldighet att tillhandahålla avskrifter och kopior av allmänna handlingar, att myndigheten inte är skyldig att lämna ut en ADB-upptagning i annan form än utskrift. Detta undantag infördes i samband med att upptagningarna infördes som begrepp i 2 kap. TF genom grundlagsärende. Skälet till att lagstiftningen utformades på detta sätt var att man ville minimera riskerna för otillbörliga integritetsintrång. I propositionen 1973:33 uttalade departementschefen att han för egen del inte fann det erforderligt för att tillgodose de intressen som bär upp offentlig- hetsprincipen att den enskilde ges rätt att få ut kopia av datamedium (s. 85 f.). Han anförde vidare att det givetvis i många fall var mest praktiskt både för myndigheten och för den enskilde om ADB-upptagningar tillhandahålls på så sätt att en kopia av datamediet lämnades ut. ansåg han att det emellertid var angeläget att så långt möjligt förhindra att utlämnade uppgifter användes för ADB på ett sätt som kunde medföra otillbörligt integritetsintrång. Offentlighets- och sekretesslagstiftnings- kommittén () hade föreslagit en förbudsregel, som gick ut på att förhindra utlämnande av personuppgifter ur dataregister om uppgiften kunde befaras komma att användas för ADB i strid med En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar den föreslagna personregisterlagstiftningen eller i utlandet. Enligt departementschefens mening hade den föreslagna regeln ett visst värde för att förebygga otillbörligt integritetsintrång. Han påpekade att det emellertid var uppenbart att det många fall måste bli mycket svårt att för en myndighet att avgöra om det föreligger risk för att en uppgift som begärs utlämnad skall användas på ett otillbörligt sätt. Det kunde därför förutses att myndigheterna ofta inte ansåg sig kunna vägra ett utlämnande. Enligt departements- chefen förelåg därför uppenbarligen en särskilt stor risk för otillbörligt integritetsintrång genom ADB, om en uppgift lämnas ut i form av en kopia av datamedium. När det gällde vad som framförts under remissbehandlingen om möjligheten att bygga upp dataregister genom s.k. optisk läsning med hjälp av utskrifter, anförde han att denna metod ännu var tämligen dyrbar och hade ett begränsat användningsområde. Han konstaterade att i viss ut- sträckning kommer därför obehörig dataregistrering att förhindras, om myndigheterna hade en generell rätt att vägra att lämna ut en kopia av ett datamedium. Det var enligt honom en fördel om denna rätt lagfästes. Han föreslog därför att det uttryckligen föreskrevs i 2 kap. TF att en myndighet inte var skyldig att lämna ut en upptagning för ADB på annat sätt än genom att en utskrift tillhandahölls. Frågan om det s.k. utskriftsundantaget i fråga om ADB-upp- tagningar borde bibehållas eller tas bort tycks egentligen inte ha övervägts i tidigare lagstiftningsarbeten om offentlighetsprincipen och ADB. Denna fråga synes ha aktualiserats i samband med betänkande Integritet Offentlig- het Informationsteknik (SOU 1997:39). ansåg att tiden nu var mogen att lämna pappershanteringen även när det handlar om att lämna ut uppgifter enligt offentlighetsprincipen (s. 540). Myndigheterna borde enligt kommittén i princip ha en skyldighet att lämna ut allmänna handlingar och andra uppgifter i elektronisk form. Rätten borde enligt kommittén inte vara absolut utan anpassad efter de tekniska möjligheter som myndigheten har (s. 533). Myndighetens skyldighet skulle vidare enligt kommitténs förslag uttryckligen vara begränsad, om det fanns en bestämmelse i lag eller annan författning som förbjöd ett utlämnande i elektro- nisk form (s. 628). Även betydande hinder skulle enligt förslaget begränsa en myndighets skyldighet i detta avseende (s. 629). Enligt förslaget skulle ett datorprogram dock aldrig behöva tillhandahållas i elektronisk form (s. 565). En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar 5.2.4.3Särskilt om 7 kap. 16 § sekretesslagen Som framgått av redovisningen ovan finns en särskild sekretess- bestämmelse i 7 kap. 16 § SekrL som tar sikte på skyddet för personuppgifter. Bestämmelsen kom ursprungligen till i samband med att datalagen (1973:289) trädde i kraft, dvs. i mitten av 1970- talet. fördes upptagningarna in som ett begrepp i 2 kap. TF. Enligt sin tidigare lydelse innebar bestämmel- sen att en myndighet inte skulle lämna ut personuppgift som ingick i sådant personregister som avsågs i datalagen, om det fanns anledning att anta att uppgiften skulle användas för automatisk databehandling i strid med datalagen. Motivet bakom bestämmel- sen var bl.a. att skapa kontroll över möjligheterna att genom inhämtande av personuppgifter från befintliga dataregister bygga upp nya register för andra ändamål än de ursprungliga registren (prop. 1973:33 s. 100 f.). OSK:s förslag var att förbudet mot utlämnande skulle placeras i datalagen. I enlighet med påpekanden från några remissinstanser, anförde departementschefen att förbudet utgjorde en inskränkning i offentlighetsprincipen, i den mån det riktade sig mot myndigheter (s. 101). Enligt hans upp- fattning var det en stor fördel om alla sådana inskränkningar kunde samlas i en och samma författning. Han anförde att förbudet också torde utan olägenhet kunna tas in i sekretesslagen. För privata registerhavare infördes en bestämmelse med motsvarande innehåll i datalagen (11 §). I och med att personuppgiftslagen trädde i kraft upphörde datalagen att gälla. fick därför 7 kap. 16 § SekrL en ändrad lydelse. Enligt den nya lydelsen gäller sekretess för personuppgift, om det kan antas att ett utlämnande skulle medföra att uppgiften behandlas i strid med personuppgifts- lagen. I förarbetena anfördes att ändringarna endast innebar en samordning med bestämmelserna i personuppgiftslagen (prop. 1997/98:44 s. 147). Om datalagen enligt övergångsbestämmelser till personuppgiftslagen gäller för viss behandling av personupp- gifter även efter , gäller också 7 kap. 16 § SekrL i äldre lydelse. Det kan konstateras att den nya 7 kap 16 § SekrL har fått ett vidare tillämpningsområde jämfört med tidigare lydelse i framför allt två avseenden. Enligt sin nya lydelse är bestämmelsen för det första tillämplig vid alla utlämnanden från en myndighet som inne- fattar personuppgifter, oavsett varifrån i myndighetens informa- tionstillgångar som uppgifterna hämtas. En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar bara tillämplig då utlämnanden gjordes av personuppgifter som ingick i sådant personregister hos en myndighet som avsågs i datalagen. För det andra har bestämmelsen fått ett vidare tillämp- ningsområde eftersom det nu skall bedömas om ett utlämnande kan antas medföra att personuppgifter behandlas i strid med personuppgiftslagen. Denna lag omfattar all helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter samt behandling i register. Datalagen gällde enbart behandling av person- uppgifter i personregister. blev en prövning enligt 7 kap. 16 § SekrL således bara aktuell då sökanden skulle utföra en sådan behandling. I vilken form ett utlämnande av personuppgifter görs har däremot varken i tidigare eller nuvarande lydelse av 7 kap. 16 § SekrL tillmätts någon avgörande betydelse för bestämmelsens tillämplighet. Den är, och har alltså alltid varit, tillämplig oavsett om utlämnandet görs genom att en pappershandling eller ett datamedium lämnas ut eller om personuppgifter lämnas ut i någon annan form. Det är sökandens tänkta behandling av uppgifterna som är, och har varit, av avgörande betydelse. Det skall dock noteras att en prövning enligt bestämmelsen numera aktualiseras redan genom att en sökande får ut personuppgifter från en myndighet på t.ex. en diskett. Kriteriet för att den sökande skall utföra en helt eller delvis automatiserad behandling är ju därmed uppfyllt. Med det skaderekvisit som används i 7 kap. 16 § SekrL innefattar sekretessen inte någon tystnadsplikt i vanlig mening (m.fl., Kommentar till sekretesslagen, supplement 2, , 7:81). Enligt kommentaren torde risk för sådan skada som anges i bestämmelsen nämligen i praktiken endast aktualiseras vid mass- uttag i någon form av personuppgifter. I kommentaren påpekas härvid att däremot andra sekretessbestämmelser kan vara tillämp- liga i fråga om personuppgifter. I sådant fall föreligger också tystnadsplikt för uppgifterna. Det torde dock inte kunna uteslutas att 7 kap. 16 § SekrL kan bli tillämplig även vid fall av utlämnanden som rör enstaka person- uppgifter, t.ex. om ett utlämnande begärs i syfte att sprida upp- gifter via Internet. Därutöver bör ytterligare en omständighet i fråga om 7 kap. 16 § SekrL påpekas. Inskränkningen i myndigheternas möjlighet att lämna ut personuppgifter följer av denna bestämmelse och inte av bestämmelserna i personuppgiftslagen. Det är således samma ord- ning som . De bestämmelser i personuppgiftslagen En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar som reglerar utlämnande av personuppgifter – i första hand 9 och 10 §§ – gäller alltså enbart för enskilda personuppgiftsansvariga. För myndigheternas del har bestämmelserna i dataskydds- direktiv i denna del således genomförts genom 7 kap. 16 § SekrL. Bestämmelsen i 7 kap. 16 § SekrL torde vidare innebära att det inte skall prövas om ett utlämnande av personuppgifter i sig, dvs. om den behandling av personuppgifter som en myndighets utlämnande innebär, kan antas stå i strid med personuppgiftslagen. Det som skall prövas är om sökandens behandling av begärda person- uppgifter kan antas strå i strid med denna lag. Detta var också innebörden av 7 kap. 16 § enligt dess äldre lydelse (prop. 1973:33 s. 101). Den omständigheten att 7 kap. 16 § SekrL torde innebära att det enbart är sökandens behandling av personuppgifter som skall prövas i sekretesshänseende, får bl.a. betydelse för hur över- gångsbestämmelsen till den nya 7 kap. 16 § SekrL skall uppfattas. Enligt denna bestämmelse gäller 7 kap. 16 § i äldre lydelse i fråga om behandling av personuppgifter för vilken datalagen är tillämplig efter , dvs., efter personuppgiftslagens ikraftträdande. I den händelse datalagens bestämmelser alltjämt är tillämplig på en sökandes behandling av personuppgifter i enlighet med övergångsbestämmelserna till personuppgiftslagen, skall alltså sekretessprövningen göras enligt 7 kap. 16 § i dess äldre lydelse. Huruvida myndighetens behandling av personuppgifter alltjämt regleras av bestämmelserna i datalagen har således ingen betydelse för om övergångsbestämmelsen till 7 kap. 16 § SekrL skall bli tillämplig eller inte. Den nämnda innebörden av 7 kap. 16 § SekrL har betydelse i ytterligare ett avseende som förtjänar att påpekas i detta samman- hang. I dess äldre lydelse innehöll 7 kap. 16 § ett andra stycke, som föreskrev sekretess om det kunde antas att utlämnade uppgifter skulle användas för automatisk databehandling i utlandet. Någon motsvarighet till detta stycke ansågs emellertid inte behövligt när 7 kap. 16 § fick sin nuvarande lydelse. I propositionen 1997/98:44 anfördes att redan första stycket i paragrafen medför att sekretess gäller om ett utlämnande av personuppgifter till tredje land skulle stå i strid med 33–35 §§ PUL (s. 147). Andra stycket behövdes därför inte längre. Eftersom det torde vara enbart sökandens behandling av personuppgifter som skall prövas enligt 7 kap. 16 § SekrL, blir be- stämmelsen dock inte tillämplig vid utlämnanden av person- uppgifter till utlandet, dvs. till en sökande för vilken person- En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar uppgiftslagen i allmänhet inte gäller (jfr 4 § PUL). Någon sekretess enligt denna bestämmelse kan således inte åberopas i ett sådant fall. I stället får myndigheten ta ställning till om utlämnandet kan anses som en för myndigheten tillåten behandling i enlighet med bestämmelserna i personuppgiftslagen (detta förutsätter dock, p.g.a. bestämmelsen i 8 § PUL, att det inte kan anses vara fråga om ett utlämnande enligt 2 kap. I detta fall regleras alltså en myndighets utlämnande av personuppgifter på samma sätt som för enskilda personuppgiftsansvariga, dvs. inskränkningen i myndig- hetens möjlighet att lämna ut personuppgifter följer direkt av personuppgiftslagens regler. De bestämmelser som framförallt blir aktuella i ett sådant fall är 9 och 10 §§. Om utlämnandet skall ske till ett land utanför EU som inte anslutit sig till kon- vention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter blir dessutom 33–35 §§ tillämpliga. Någon sekretess enligt 7 kap. 16 § SekrL kan alltså i allmänhet inte längre åberopas vid utlämnanden av personuppgifter till utlandet. Denna bestämmelse är enbart tillämplig när det gäller utlämnanden av personuppgifter till en sökande för vilken reglerna i personuppgiftslagen gäller. Däremot kan självklart någon annan sekretessbestämmelse vara tillämplig för uppgifterna i fråga vid utlämnanden till utlandet. 5.3Utlämnande av allmänna handlingar och annan offentlig information inom ramen för en myndighets serviceskyldighet Det har ovan konstaterats att 2 kap. TF inte föreskriver någon skyldighet för myndigheter att lämna ut allmänna handlingar, som utgör ADB-upptagningar, i annan form än utskrift. Någon grundlagsfäst rätt att få ut allmänna handlingar i annan form än utskrift, t.ex. i elektronisk form, finns således inte. I andra författningar än tryckfrihetsförordningen finns dock bestämmelser som ger allmänheten möjlighet att få offentlig information från myndigheterna också i sådana fall som inte omfattas av den grundlagsfästa offentlighetsinsynen. Enligt 15 kap. 4 § SekrL skall myndighet på begäran av enskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller med hänsyn till arbetets behöriga gång. Denna bestämmelse innehåller föreskrifter om myndigheternas upplysningsplikt. En förutsättning är att begärda uppgifter finns i allmänna handlingar. På vilket sätt en begäran skall besvaras av en myndighet får avgöras med hänsyn till omständigheterna (m.fl., Kommentar till SekrL, 1998, 15:13). Föreskrifterna ger inte den enskilde någon ovillkorlig rätt till skriftligt svar. Paragrafen utgör alltså inget hinder mot föreskrifter som innebär att en skriftlig uppgift i vissa fall lämnas endast mot avgift (jfr avgifts- förordningen 1992:191). I förvaltningslagen (1986:223) finns mer allmänna bestämmelser om myndigheternas serviceskyldighet. I den mån dessa bestämmel- ser tar sikte på upplysningar till allmänheten är de alltså inte begränsade till uppgifter i allmänna handlingar. Enligt 4 § första stycket skall en myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Denna bestämmelse ger uttryck för att myndigheterna i möjligaste mån skall tillgodose enskildas behov av hjälp och söka tillmötesgå deras önskemål om information. I 5 § finns vidare bestämmelser som tar sikte på myndigheternas tillgänglighet för allmänheten. Där sägs bl.a. att myndigheten skall ta emot besök och telefonsamtal från enskilda samt i vilken utsträckning en myndighet skall hålla öppet. I förordningen (1980:900) om statliga myndigheters service- skyldighet finns föreskrifter om den tid inom vilken domstolar och statliga förvaltningsmyndigheter skall tillhandahålla domar och beslut och andra handlingar. Där finns också föreskrifter om deras skyldighet att lämna upplysningar och översända handlingar. Bland annat erinras om bestämmelserna i 4 och 5 §§ förvaltningslagen och i 15 kap. 4 § SekrL. TF och 15 kap. SekrL finns en särskild ordning före- skriven för överklaganden som avser myndigheternas skyldighet att tillhandahålla allmänna handlingar enligt 2 kap. TF. Denna möjlighet att överklaga ett nekande beslut från en myndighet gäller alltså inte en begäran enligt 15 kap. 4 § SekrL eller bestämmelserna om serviceskyldighet i förvaltningslagen. Inte heller har någon annan särskild ordning föreskrivits för överklaganden som avser en begäran enligt någon av dessa bestämmelser. En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar hävdas att det enligt den tidigare oskrivna huvudregeln i svensk förvaltningsrätt har funnits en möjlighet att i sådana fall föra talan i vart fall hos regeringen. Från gäller en ny paragraf i förvaltningslagen – 22 a § – som utgör en allmän och kompletterande regel om domstolsprövning av förvaltningsbeslut. Enligt bestämmelsen överklagas beslut hos allmän förvaltnings- domstol. Detta gäller dock inte beslut i administrativa ärenden och beslut i ärenden som avses i 20 § första stycket 5 (meddelande av föreskrifter i visst fall). Det kan möjligen finnas anledning att fråga sig om denna bestämmelse skapat en större möjlighet att överklaga beslut enligt 15 kap. 4 § SekrL och bestämmelserna om service- skyldighet i förvaltningslagen. Som framgått ovan finns bestämmelser i sekretesslagen och i förvaltningslagen som innehåller föreskrifter om myndigheternas upplysningsplikt inom ramen för dess serviceskyldighet. Det finns då anledning att fråga sig i vilken utsträckning begränsningar skall anses gälla i denna serviceskyldighet. När det gäller myndigheters utlämnande av ADB-upptagningar i annan form än vad som omfattas av skyldigheten enligt 2 kap. TF, dvs. i annan form än utskrift, konstaterades redan i proposition 1973:33 att det givetvis måste inträffa fall då det står klart för en myndighet att det inte föreligger risk för otillbörligt integritets- intrång, om kopia av datamedium lämnas ut (s. 86). Det anfördes att myndigheten då måste vara oförhindrad att lämna ut en sådan kopia, om sökanden begär det och utlämnandet kan ske utan olägenhet för myndigheten. Departementschefen påpekade att utlämnandet i sådant fall emellertid inte skedde med stöd av offentlighetsprincipen utan som ett led i myndighetens service- verksamhet. Uppenbarligen hade myndigheten enligt departe- mentschefen rätt till ersättning för att den står till tjänst på detta sätt. I proposition 1990/91:60 diskuteras bl.a. regleringen av myndig- heternas försäljning av personuppgifter (s. 46 ff.) Härvid framhölls att ett utlämnande av uppgifter på ett sätt som innebär att myndigheten går utöver sina skyldigheter enligt offentlighets- principen inte får stå i strid med datalagens bestämmelser (s. 53). En utvidgad skyldighet enligt 2 kap. TF att tillhandahålla allmänna handlingar Departementschefen nämnde vidare ett antal fall som exempel på situationer där det var rimligt att en myndighet fick gå utöver sina skyldigheter enligt offentlighetsprincipen. Enligt departements- chefen kunde det även förekomma andra fall där uppgifterna skulle användas för angelägna och samhällsnyttiga ändamål och där det var rimligt att en myndighet fick tillmötesgå allmänhetens önskemål om att få ut uppgifterna på något annat sätt än vad som följer av myndighetens skyldigheter enligt offentlighetsprincipen (s. 54). Departementschefen anförde vidare att hon i dessa fall ansåg det befogat att myndigheterna fick ta betalt för den extra kostnad som uttaget kunde föra med sig. Lämnades uppgifterna på ett magnetband borde myndigheten således få ta betalt för kostnaden för det. Däremot borde myndigheten inte utan särskilt stöd betinga sig ersättning för sitt arbete därutöver. Översteg ersättningen kostnaden för det aktuella uttaget var det enligt departementschefen fråga om försäljning av personuppgifter. I sådana fall krävdes särskilt tillstånd för försäljningsverksamheten. En myndighets utlämnande av uppgifter inom ramen för sin serviceskyldighet eller sin försäljningsverksamhet begränsas i första hand på samma sätt som utlämnanden enligt 2 kap. TF, dvs.