sou · GPB348d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Hur det förhåller sig med tillgängligheten i de olika sam- manträdeslokaler i kommunerna där de olika partierna vanligtvis har sina möten på lokal nivå, har vi inte någon som helst systema- tisk kännedom om. Det är därför viktigt att denna tillgänglighets- aspekt uppmärksammas i kommunerna, vilket ligger i linje med den nationella handlingsplanen. Totalt finns det 26 ledamöter eller ersättare i fullmäktige i , som har kända funktionshinder. Vi har inte inom ramen för denna studie kunnat fastställa hur stort antalet ledamöter och ersättare i fullmäktigeförsamlingarna sammantaget är i . En enkel kalkyl ger dock vid handen att det totalt borde vara cirka 1 800. Det betyder sålunda att någonstans mellan en och två pro- cent av ledamöter och ersättare i fullmäktige utgörs av personer med kända funktionshinder. Vi har inte fått några indikatorer som tyder på att andelen personer med funktionshinder i fullmäktige- församlingarna skulle vara högre på andra håll i landet. Oavsett vil- ket mått man använder på funktionshinder kommer man fram till att gruppen är mycket kraftigt underrepresenterad i kommunalpo- litiken. En stor del av kommuner har upprättat handikappolitiska program, vilket framgår av enkät till landets kommuner som vi redogjort för i avsnitt 3. Den andel som har antagit ett formellt handikappolitiskt program, utgörs av enligt preliminära data. Av dessa har beslutat om programmets innehåll i fullmäktige. I knappt en tredjedel har en tidsprecisering av genomförandet av de olika åtgärderna gjorts i programmen. Det har inte varit möjligt för oss att konsekvent gå igenom och analysera ett urval av de handikappolitiska program som föreligger i kommunerna. Vi har därför valt ett exempel som antagits av en kommun i , nämligen (2000). Enligt många initie- rades omdöme utgör den handikapplan som antagits av fullmäktige i ett exempel på ett ambitiöst handikappoli- tiskt program. Av de sagesmän vi haft, som är verksamma inom handkapprörelsen eller som kommunala eller statliga tjänstemän med handläggaruppgifter inom handikappområdet, har den handikappolitiska planen i en struktur som kan anses vara representativ för de kommunala handikapprogram som ligger på en förhållandevis hög ambitionsnivå. Vi ska därför granska planen närmare i vissa allmänna delar och i synnerhet i de avseenden som gäller tillgänglighet för politiskt deltagande för personer med funktionshinder. har tidigare haft en handikapplan. Det kommu- nala anhöll i en skrivelse till kommunstyrelsen att den befintliga planen skulle förnyas, och kommunstyrelsen beslöt att en översyn av den gällande planen skulle ske. I samband härmed beslöts också att ge socialnämnden i uppdrag att utarbeta förslag till en ny handikapplan i samarbete med berörda intressenter. De politiker som representerade kommunen i erhöll uppdraget att utgöra styrgrupp för arbetet med handikapplanen. I detta uppdrag slås fast att det övergripande syftet med handi- kapplanen är att ge nämnder/styrelser och förvaltningar underlag och vägledning för beslut om mål och insatser inom handikappom- rådet. Det framgår vidare att syftet är att: planen skall kunna användas som uppslagsbok över handikappoli- tiska mål inom . Handikappfrågor berör de flesta områden i arbetslivet och nästan varje samhällsfråga har en handikappaspekt. Alla nämnder och styrelser i har ett ansvar för att handikapp- aspekter kommer in som en naturlig del i deras verksamhet. Pro- grammet ska vara vägledande för kommunens nämnder och styrel- ser vid planering och genomförande av insatser. Arbetet med han- dikappfrågor ska inte ses som en engångsföreteelse utan ska ske fortlöpande och tas med i budgetarbetet, framhålls det vidare inledningsvis i planen. Just framhållandet, att det handikappolitiska arbetet är ett ansvar för och en naturlig del av samtliga nämnders och styrelsers verksamhet i kommunen, är av central betydelse för att kunna öka tillgängligheten ur ett kommunaldemokratiskt perspektiv. Det förefaller vara vanligt i många kommuner att handikappfrågorna förpassas i första hand till utbildning och social verksamhet, medan andra nämnder och styrelser helt negligerar dem. Det andra viktiga konstaterandet här är att arbetet med handikappfrågor inte ska ses som en engångsföreteelse utan ske fortlöpande och tas med i bud- getarbetet. Orsaken till att man poängterar detta är naturligtvis att det finns en risk för att man i , liksom i de flesta andra kommuner, annars får ett handikapparbete av engångskarak- tär i stället för att alltid lägga in handikappaspekterna också ur ett budgetperspektiv. tar liksom många andra kommuner en utgångs- punkt i . I arbetet med handikapplanen har projektledare, projektsekreterare, fyra arbetsgrupper och en poli- tisk styrgrupp (som vi nämnde ovan) deltagit. beslöt att utse en projektledare och en projektsekreterare. En inbjudan att delta i arbetsgrupper utgick till politiker och tjänste- män från kommunens samtliga nämnder och förvaltningar, till han- dikapporganisationerna, till de fackliga organisationerna och till . Enligt handikapplanens inledning visade de inbjudna ett stort intresse, och fyra arbetsgrupper bildades. I samband med inbjudningarna hölls en upptaktskonferens där information om gavs. Man visade också filmer som belyste olika funktionshinder och gav exempel på bristande tillgänglighet och negativa attityder. Arbetsgrupperna arbetade med olika ämnesområden utifrån . 1.Attityder och ökad medvetenhet (reglerna 1, 7, 9 och 19). 2.Tillgänglighet (regel 5). 3.Kultur, fritid och utbildning (reglerna 10, 11 och 6). 4.Vård och omsorg (regel 4). Arbetsgrupperna startade sitt arbete . Styr- gruppen har sammanträtt och granskat arbets- gruppernas material. Det reviderade förslaget till handikapplan har varit på remiss hos arbetsgrupperna under arbetets gång. beslöt att sända förslaget till handikapplan på en stor remissrunda. Efter remisstidens slut har styrgruppen gjort vissa förändringar i materialet med hänsyn till remissvaren. Inledningsvis framhålls att målgruppen för handikapplanen är främst barn, ungdomar och vuxna under med fysiska och psykiska funktionshinder. Personer med funktionshin- der omfattas dessutom av vård- och omsorgsplanen, antagen av kommunfullmäktige i . I inledningen till handikapplanen görs hänvisningar till överkla- gandemöjligheterna. Det framhålls att förvaltningsbesvär som avser beslut i individuella ärende enligt LSS (lagen om stöd och service vissa funktionshindrade), § 6, socialtjänstlagen samt lag om färdtjänst och lag om riksfärdtjänst överklagas till länsrätten från det att mottagaren har tagit del av beslutet. Vidare framhålls att i övriga ärenden kan laglighetsprövning ske enligt kommunallagen. Hänvisningar om hur överklaganden ska gå till finns också angivna. I handikapplanen finns inledningsvis ett avsnitt om uppföljning. Där konstateras att för att underlätta denna uppföljning, så inne- håller varje avsnitt i handikapplanen åtgärder, tidpunkt när åtgär- derna ska verkställas, kostnadsbeskrivning samt uppgift om vem som är ansvarig för att åtgärderna genomförs. Det framhålls också att den första uppföljningen ska ske . Därefter ska kon- tinuerlig uppföljning ske under varje mandatperiod. Uppföljningen ska göras av kommunen, och arbetsgrupperna kan fungera som referens- och diskussionsgrupper i detta arbete. Efter inledningen innehåller handikapplanen för ett andra omfattande avsnitt om attityder och ökad medvetenhet. Avsnittet inleds med ett citat från (SOU 1999:21) som lyder: Det finns stora brister i bemötandet av personer med funktions- hinder. Många känner sig kränkta, kontrollerade och ifrågasatta. Mönstret är detsamma oavsett funktionshinder. Bemötandet av enskilda präglas i mycket hög grad av förutsättningar som skapas av yttre faktorer och arbetsförhållanden, otydliga och komplicerade regelsystem som ofta ändras, brist på resurser mm. Det finns en otydlighet i det politiska budskapet om hur samhället ser på människor med funktionshinder och hur samhället behandlar och tillfredställer det behov av stöd, service och tillgänglighet som många människor med funktionshinder har. Klyftan mellan ideal och realiteter är uppenbar. Sålunda anser man det som ett övergripande viktigt mål för det kommunala handikapparbetet i att fokusera på bemötande, attityder och ökad medvetenhet om personer med funktionshinder. Att arbeta mot negativa attityder, fördomar och utveckla kunskap baserat på bemötande av personer med funk- tionshinder är sannolikt mycket viktigt för att öka möjligheterna för personer att delta i det kommunalpolitiska arbetet. De åtgärder som man presenterar i handlingsplanen är (1) utbildning och information om funktionshinder, (2) information om bemötande samt (3) övergripande insatser för . De åtgärder som skisseras under den första punkten, det vill säga utbildning och information, är följande: ·FN:s standardregler om funktionshindrade rättigheter ska genomsyra all verksamhet i . ·Varje förvaltning har ansvar för att dess personal ges utbild- ning om funktionshinder så att de anställda får ökad förståelse och ges möjlighet att beakta behov och frågeställningar på ett tidigt stadium och göra konsekventa tolkningar av regler och bestämmelser. Kompetens hämtas från handikapprörelsen. ·Kommunens politiker ska också ges utbildning om funktions- hinder. När det gäller tidspreciseringen framhålls att detta ska vara genomfört fram . Fördelningen preciseras på så sätt att personalförvaltningen står för kostnaden vad gäller den kommun- övergripande utbildningen och varje förvaltning står för den för- valtningsspecifika utbildningen. Ansvarig för genomförandet är personalförvaltning och respektive förvaltning. Beträffande information om bemötande uppges att handikapp- föreningar bör formulera ett antal punkter om hur de vill bli bemötta. En checklista utformas med tio enkla punkter som underlättar detta. Detta ska göras . Kostnaden ska rymmas inom befintliga budgetramar och ansvarig för arbetet är handikapporganisationerna som ska formulera checklistan, och kommunen som har ansvar för att distribuera checklistan samt göra den allmänt tillgänglig. Man har dessutom med olika åtgärder om sekretess, som ska distribueras till samtliga förvaltningar samt specifika krav på myndigheter angående bemötande av funktions- hindrade, där det inledningsvis framhålls: Vid bestående funktionshinder bör långsiktiga beslut eftersträvas vad gäller service. Myndigheter skall informera funktionshindrade om deras rättigheter. får funktionshindrade ofta veta sina rättigheter först när de träffar andra personer med samma funktionshinder. Handläggare med bristande kunskaper om funktionshinder förstår kanske inte att t.ex. en utvecklingsstörd bara kan åka en viss busslinje. Funktionshindrade har inte nödvändigtvis samma behov trots att de har samma funktionshinder. Bland åtgärderna kan nämnas att man kräver att information om funktionshindrades rättigheter ska vara lättillgänglig och enkelt och klart uttryckt. Viss information behöver anpassas exempelvis till utvecklingsstörda, synskadade, hörselskadade med flera . Det framhålls vidare att berörda tjänstemän ska vara lätta att nå och att varje förvaltning ska ha texttelefon eller texttelekommunikation via datorn. Ytterligare fem förslag på åtgärder tas upp, bland annat att beslutade åtgärder ska utföras snabbt. Tidpunkten är specificerad . Kostnaden ska rymmas inom befintliga budgetramar och ansvarigheten åvilar respektive förvaltning. I den avslutande kommunövergripande delen i planen om attity- der och ökad medvetenhet framhålls att: Förslag som berör funktionshindrade skall presenteras i handikapp- rådets arbetsgrupper t.ex. i trafikmiljögruppen, byggruppen, skol- gruppen och fritidsgruppen på ett så tidigt stadium att man har möjlighet att påverka. Mindre förändringar i den fysiska miljön förankras hos tillgänglighetsrådgivaren på stadsarkitektkontoret. Det poängteras också att: berörda förvaltningar skall ha fortlöpande kontakt med kommunala genom sin representation i rådet. Här framhålls vidare behovet av konsekvensbeskrivningar av för- slag till beslut, och man framhåller att en checklista liknande den som används för miljökonsekvensbeskrivning ska tas fram för att tillgodose handikappaspekterna. Det betonas också att ska stödja handikapporganisationerna och samverka med dem i enlighet med FN:s standardregel 18:1. Här finns också ett avsnitt om politik och yrkesliv, där den enda åtgärd preciserar att: personer med funktionshinder skall ges förutsättningar att på lika villkor delta i det politiska arbetet. Denna åtgärd ska vara genomförd inom befintliga budget- ramar och ansvaret åläggas respektive förvaltning. Frågan är hur många kommuner som i sina handikapplaner explicit har formulerat en liknande punkt. Det förefaller vara för- hållandevis få, eftersom man tar sin utgångspunkt i FN:s standard- regler, där dessa inte har preciserat kraven på politiskt deltagande. I har , som varit en av landets ledande handikappolitiska debattörer och som själv har svåra funk- tionshinder (både synskadad och rullstolsbunden), verkat som kommunfullmäktigeledamot i flera perioder. Det är möjligt att detta är en av orsakerna till att man i kanske tidigare än i många andra kommuner poängterat kravet på att skapa förutsätt- ningar som gör det möjligt för personer med funktionshinder att delta på lika villkor i det politiska arbetet. Emellertid förefaller tidpunktspreciseringen något naiv. Det förefaller som kommunen i sin handikapplan sätter ett likhets- tecken mellan den programmatiska förklaringen och omsättningen till faktiska förhållanden. Emellertid finns här en betydande svår- greppbar process, som kanske borde redas ut inte minst i fråga om såväl attityder som tillgänglighet. I handikapplanen finns ett omfattande tredje stycke om tillgäng- lighet som i sin tur är uppdelad i två underavdelningar, ett om den yttre miljön och ett annat om information. Avsnittet om tillgäng- lighet till den yttre miljön är i sin tur uppdelat i olika områden, nämligen (a) gatumiljö, (b) byggnader och anpassning, (c) offent- lig miljö, (d) kollektivtrafiken, (e) sophantering, (f) upphandling och (g) handikappsamordning. 5.1Tillgänglighet i en handikapplan De många avsnitt i handikapplanen för som avser ökad tillgänglighet gäller människor med funktionshinder gene- rellt. Det finns inget explicit om att öka tillgängligheten för perso- ner med funktionshinder i egenskap av kommunalpolitiker eller engagerade medborgare. I stället tar tillgänglighetsåtgärderna sikte på att generellt öka tillgängligheten på en rad olika områden. Vi ska i det följande bara kortfattat återge dessa, men också lyfta fram de tillgänglighetsåtgärder som är särskilt förknippade med ett politiskt engagemang. För varje människa med ett samhällsengagemang krävs självklart att man kan kommunicera både i fysisk bemärkelse genom att kunna förflytta sig till olika mötesplatser eller bara för att samtala med en särskild människa, kanske en åsiktsfrände eller en kommu- naltjänsteman. Därför är självklart en företeelse som gatumiljön viktig. Centrala med sin gamla medeltida struktur och många k-märkta byggnader utgör ett naturligt hinder för framkomlighet, vilket påpekas i avsnittet om tillgänglighet. Det gäller därför, menar man, att synliggöra hindren för beslutsfattare och företrädare för bevarandeintressen. Man konstaterar att den offentliga miljön på gator, torg och i grönområden ska utformas så att den kan anpassas och underhållas så att den kan användas av alla på lika villkor. De åtgärder man för- ordar är att arbetsgruppen för förbättrad trafikmiljö för funktions- hindrade (trafikmiljögruppen) fortlöpande ska medverka vid ny- och ombyggnader i gatumiljön. För att systematiskt kunna nå detta mål ska den tekniska förvaltningen upprätta en objektbank med en prioriteringslista över vilka fysiska åtgärder som behövs för att öka framkomligheten, till exempel konsekvent avfasning av kantstenar och införande av ledlinjer och mönstrade gångbanor. För detta ändamål anslås med stadsarkitekt- kontoret och den tekniska förvaltningen som ansvariga. Planen behandlar vidare parkeringar, hinder som cyklar, cykelparkering och gångstråk, olika hinder på trottoarkanter och gångvägar, behovet av separering av gång- och cykelbanor, riktlinjer för gångstråk, belysning, övergångsställen och snöröjning. I avsnittet om byggnader och anpassning kan det i det här sam- manhanget vara viktigast att närmare studera hur man vill lösa till- gängligheten i kommunala byggnader. Åtgärder som därvid ska vidtas är följande: ·Offentliga lokaler ska vara tillgängliga och användbara för funktionshindrade. ·Tillgängligheten ska beaktas i samband med ny- och om- byggnader. Rutiner ska skapas för att tillgodose tillgänglig- hetsfrågor i byggprocessen. Det finns endast tre tillåtna anled- ningar att göra avsteg från byggnadsverkslagen: orimlig kost- nad, historiskt intresse eller konstruktionssvårigheter. ·Vid byggnation av offentliga lokaler ska tillgänglighetsrådgiva- ren vara med vid hela beslutsprocessen. ·Rutiner ska skapas för att beakta handikappaspekten vid löpande underhåll. ·Vid utbyte av befintlig utrustning ska kontrolleras att till exempel automatisk dörröppnare blir lämpligt placerad. ·Vid omläggning av gångytor vid entréer ska man tillse att lut- ningar och nivåskillnader anpassas till rullstolsburna. ·Struktur, material, belysning och ljushetskontraster ska anpas- sas till synskadade. ·Elinstallationer och elektrisk utrustning ska utformas så att de avger minsta möjliga emission av elektriska och magnetiska fält. Det kommunala fastighetsbolaget blir ansvarigt och kostnaderna ska täckas av centrala investeringsmedel. Man ska påbörja åtgär- dandet . Vidare konstateras att hörselslingor ska finnas i kommunens offentliga lokaler och att det ska finnas en skylt med uppgift om att lokalen är utrustad med hörselslinga. På denna ska dessutom finnas en bruksanvisning och ett telefonnummer till ansvarig person som kan sköta hörselslingan. Vidare slås fast att kommunen ska tillhandahålla portabla hörselslingor för utlåning. Ytterligare en åtgärd i de offentliga lokalerna är blinkande brandlarm för döva/hörselskadade. I programmet finns också åtgärder för offentliga toaletter, för allergiker (där man har en särskild handlingsplan) och för parker och strövområden. I avsnittet om den offentliga miljön har man en del rekommen- dationer som vänder sig till både kommersiella och offentliga servi- cefunktioner. Till exempel tar man upp porttelefoner och fram- håller att porttelefoner till myndigheter ska vara handikappanpas- sade. De bör sitta på en höjd på 0,8–1,0 m så att rullstolsburna kan nå upp till dem. Vidare behöver knappar ha upphöjd relief för att synskadade ska kunna känna siffrorna. Vidare behöver döva till- gång till porttelefoner som visar att besökaren har fått kontakt efter att man har tryckt på besöksknappen. Alternativet är en betjäningsknapp som besökaren kan trycka på för att få hjälp av en receptionist eller en bildtelefon. Ett annat avsnitt handlar om hissar, där inte minst manöverpa- nelen ska vara anpassad för synskadad genom reliefmarkering. Dessutom ska talenhet installeras i alla nybyggda offentliga lokaler. På motsvarande sätt har man fyra krav på entréer, av vilka kan nämnas att ledstråk ska gå fram till entréer och att detta är sam- manhängande och tydligt, och att entréer ska markeras och vara tillgängliga för funktionshindrade. En annan viktig punkt är trappor och trappavsatser, där det i planen krävs att dessa ska markeras med kontrasterande färger. Detta ska också ske med dörrpaneler och övergång från golv till väggar. Det poängteras också att kontrastmarkeringar ska göras enhetliga, snygga, hållbara och funktionella. I avsnittet om information, kommunikation och teknikstyrd service utgår man i handikappsplanen från FN:s standardregel 5b, som innebär att kommunen ska ge funktionshindrade tillgång till information om möjligheter till kommunikation. Det konstateras vidare att riksda- gen 1981 erkände teckenspråk som ett eget språk, vilket innebär att döva har rätt till information på sitt förstaspråk. De åtgärder som nämns är att information från kommunen till hushållen ska kunna rekvireras och hållas tillgänglig på (a) kassettband eller punktskrift för synskadade eller (b) via videotidning och (c) på lättförståligt språk för dyslektiker och utvecklingsstörda. Arbetet med detta ska ske fortlöpande och är beräknat till en kostnad av 200 000–. Berörda förvaltningar, i samarbete med handikapporganisationerna och , ska vara ansvariga. I en särskild bilaga nämner man också kostnadsexempel för översättning till punktskrift och talkassett. För punktskrift är kostnaden per punktskriftssida (en A4 sida blir tre punktskriftssidor, tillkommer gör en krona per kopia). För inläsning på talkassett räknar man med en kostnad på per timmes inläsning och en kopieringskostnad av och kassett. I det här avseendet finns det kanske anledning att vara kritisk till handikapplanen i , som inte mera utförligt behandlar den nya tekniken. Programmet är också ganska minimalistiskt ur ett till- gänglighetsperspektiv, genom att man bara koncentrerar sig på den information som kommunen riktar till hushållen och exempelvis inte tar upp samhällsengagerade personer med funktionshinder som behöver ha tillgång till alternativa media för att kunna ta del av offentliga handlingar eller specifik information. De övriga huvudkapitlen i handlingsplanen avser kultur, fritid och utbildning samt vård och omsorg, och indirekt berör naturligt- vis dessa områden i viktiga avseenden förutsättningarna för att per- soner med funktionshinder ska kunna bli engagerade medborgare och ta aktiv del i kommunalpolitiken. Det gäller inte minst de om- råden som handlar om att få tillgång till alternativa media. Det krävs i handikapplanen för att ska utse en ansvarig för den tekniska utvecklingen angående böcker i anpassad form och att ska inskaffa en dator som synskadade kan använda. När det gäller Lunds kommuns handikapplan framstår den som förhållandevis framsynt på flera områden, kanske särskilt när det gäller tillgänglighetsfrågor. Till en del kan detta kanske förklaras av att kommunen haft en tillgänglighetskonsult anställd på projektbasis. Detta projekt har utvecklats till en tillsvidare- anställning i kommunen med placering på stadsarkitektkontoret. Det måste betonas att frågan om tillgång till de lokaler där fullmäktige, nämnder och styrelser håller sina sammanträden i det här avseendet knyts upp i det generella konstaterandet att kommunens offentliga lokaler ska vara tillgängliga för personer med funktionshinder. Som vi sett har man försökt att bryta ner detta mera detaljerat i olika avseenden. Dessutom framhålls i programmet vikten av att man följer tillgänglighetsprinciperna i bygglagsstiftningen, som i viktiga avseenden lyfter fram tillgängligheten för personer med funktionshinder. Flera landsting har antagit eller är i färd med att utarbeta handi- kappolitiska program. Någon systematisk informationsinhämtning om hur situationen ser ut i detta avseende har vi inte haft möjlighet att göra. Inte heller har sammanställt denna information. Som ett exempel på ett förhållandevis väl utvecklat program har vi här valt att presentera det handikappolitiska programmet i (2000). Programmet baseras på om delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsnedsättning. Det begränsas dock till de områden som har ett tydligt ansvar för. Programmet innehåller visioner, övergripande mål samt konkreta åtgärder för nämndernas och förvaltningarnas arbete. Det slås fast att programmet kontinuerligt kommer att utvärde- ras och revideras. Det ska därför ses som ett första steg i en pro- cess, som ska leda till ett heltäckande arbetsinstrument för inom handikappområdet. Under rubriken förutsättningarna har landstingssty- relsens ordförande och landstings- direktören gjort någon av en programförklaring.