sou · GPB385d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Det fanns enligt ÖB:s dagboksanteckningar en påtaglig irritation i Försvarsdepartementet över att Försvarsmakten inte ingrep mer dynamiskt. Försvarsministern föreslog också att man skulle akti- vera jagaren , vilket senare också skedde. Försvarsministern gjorde vidare klart för ÖB att han skulle ge denne allt det stöd som kunde bli nödvändigt från politisk sida om ubåtsjakten kom att bli mer dramatisk än vad man hade tänkt sig. ÖB var enligt sin dagbok besvärad av den politiska inblandningen. Han tvivlade på att försvarsministern hade tänkt igenom följderna av en upptäckt och ett framgångsrikt bekämpande av en ubåt på svenskt territorialvatten. Detta var en av de få gånger som regeringen sökte engagera sig direkt i Försvarsmaktens operativa hantering av en ubåtsincident. I andra senare fall blev mönstret snarare att den politiska ledningen informerades, och att den åtog sig att ge stöd åt försvarets age- rande. Utö-incidenten förefaller vara den enda gång, i varje fall , som en ansvarig politiker sökt ge operativa an- visningar i vad avser hanteringen av en incident. Mediaintresset för Utö-incidenten var stort. Det är inte orimligt att anta att poli- tikerna kände av trycket från media. Inom Försvarsmakten fanns olika synsätt på hur man skulle hantera media under incidenten. ÖB och Försvarsstaben ville hålla igen informationen, medan marinen var pådrivande för att man skulle berätta så mycket som möjligt. I media diskuterades också om inte det hela delvis var en bluff för att förbättra marinens utgångsläge inför kommande bud- getförhandlingar. Om Utö-incidenten fick betydande uppmärksamhet, ledde den inte till någon större offentlig debatt om ubåtsfrågan som sådan. Den fungerade i mycket som väckarklocka för politiker, nyhets- organisationer och allmänheten. Den ledde till en viss översyn av resurserna för ubåtsjakt, såsom beslutet om förstärkningar, det s.k. 49-paketet.22 Detta paket innebar att satsades på bl.a. ombyggnad av tre helikoptrar för ubåtsjakt och på an- skaffning av radar- och sonarutrustning till befintliga ubåtsjakts- 22 Rörande det s.k. 49-paketet se, SOU 1995:135, Ubåtsfrågan 1981 1994, Rapport från (, 1995), s. 290. SOU 2001:85 Den formativa perioden helikoptrar och vissa båtar. Åtgärderna genomfördes under perio- den 1987. Nationalitetsbestämning kunde inte genomföras med någon säkerhet vid Utö-incidenten. Överbefälhavaren talar om flera indikationer (jfr ovan) och avsåg därmed, förutom den inlednings- vis nämnda optiska observationen, den mycket kraftiga ökning av signaltrafiken till ubåtar från chefen för , som inregistrerat, samt att ett antal ubåtsbärg- ningsfartyg observerats i södra , bl.a. ett polskt sådant fartyg i området vid . Som beskrivits ovan har dock utredningen erfarit att en ubåts- bärgningsövning ägde rum inom den 15 17 sep- tember i Pommerska bukten och norrut. Enligt uppgifter från FRA var den inregistrerade signaltrafiken den aktuella tiden att hänföra till denna övning. Uppfattningen att det var fråga om Warszawa- pakts-ubåtar kan alltså inte som ÖB gjorde, grundas på signal- spaning, utan enbart på den refererade optiska observationen från Ajax. Att ÖB uppenbarligen inte blev informerad om nämnda ubåtsbärgningsövning är värt att notera och visar på en brist i kom- munikationerna i en operativ situation. konstaterade den analysgrupp som tillsatts inom marinen för att analysera incidenten att ett antal faktorer pekade på att det uppträtt två ubåtar i området. En av dessa hade varit en ubåt med ett konventionellt uppträdande. Den andra ubåten hade uppträtt på ett taktiskt sofistikerat sätt, med avancerade manövrer i hög fart. Detta ansågs peka på antingen en då modern sovjetisk ubåt typ Alfa, eller en västtysk ubåt typ 206. Båda dessa alternativ avvisades emellertid av Försvarsstaben, Alfa sannolikt för att denna typ veterligen inte opererade i . Som nämnts har det inte lämnats någon förklaring till varför möjligheten av en västtysk kränkning inte övervägdes. Att analytikerna underlät att närmare granska det västtyska alternativet illustrerar att Försvarsmakten inte i tillräcklig grad övervägt och begrundat den säkerhetspolitiska miljön och möjliga motiv som kunde vara vägledande för ubåts- operationer i . Det är sålunda intressant att notera att ÖB i sina resonemang utgick ifrån att det var fråga om sovjetiska ubåtar, men att han konstaterade att det inte gick att göra någon hundra- procentig nationalitetsbestämning. Det fanns heller ingenting som tydde på att man på något annat håll – annat än till dels inom analysgruppen – haft några tankar på annat än att det skulle vara fråga om sovjetiska ubåtar. Den i och för sig av en rad skäl inte onaturliga slutsatsen att låg bakom har redan här kommit till tydligt uttryck, och det är bara bevis som saknas. rapporterades till chefen för örlogsbas att en ubåt stod på grund i inloppet till , sydöst om , på svenskt sjö- territorium och inom militärt skyddsområde.23 Detta blev inled- ningen fyllda av dramatik. Ubåts-incidenten i Gåse- fjärden väckte stort uppseende och fick ett avsevärt genomslag internationellt. för upptäckten befann sig försvarsminister och statssekreterare på nordiskt försvarsministermöte i . Statsminister tog ett fast grepp om beslutsprocessen, och utrikesminister och kabinettssekreterare skötte förhandlingarna med den sovjetiska sidan. Under incidenten överlämnade regeringen två protestnoter till , och uttalade att U 137:s intrång i utgjorde den mest uppseendeväckande och allvarliga kränkningen av svenskt territorium sedan andra världskriget.24 I sina sammanfattande slutsatser avseende U 137 ansåg ÖB det uteslutet att felnavigering varit anledning till inträngningen. Över- befälhavaren bedömde det som mycket sannolikt att ubåten avsikt- 23Försvarsstabens Informationsavdelning (Fst/Info), Ubåt 137 på svenskt vatten, 1981-12- 24Sven , och ubåtskränkningarna, i Insikt och beslut: Studier tillägnade (Militärhistoriska Förlaget, , 1991), s. 149f; och SOU 1983:13, s. 20.Ubåten i var av Whiskey-klass med nummer 137. I den sovjetiska kom- missionsrapporten benämns dock ubåten . ligt kränkt svenskt territorium och sammanlagt för att där bedriva otillåten verksamhet. En intres- sant omständighet i sammanhanget är emellertid, som utredningen erfarit, att en del tyder på att man på sovjetisk sida inledningsvis trodde att ubåten befann sig i ett helt annat område vid grund- stötningen.25 Utredningen har med utgångspunkt i och betänkanden, , krigsdagböcker, ÖB general , information om signalspaning, besök i och samtal med ett betydan- de antal aktörer, bl.a. kommendörkapten , stats- minister , utrikesminister , stats- sekreterare , rekonstruerat händelseförloppet enligt följande. Hemliga torpedprov pågick den 19 sydväst om krona. Enligt ÖB:s rapport befann sig ubåten i anslutning till den svenska kusten utanför Simrishamn.26 Väderförhållandena i anslutning till U 137:s grundstötning har varit omdiskuterade. Utredningen har kontrollerat uppgifterna. Enligt observationer lagrade i den databas som utnyttjas för statistisk prognosverksamhet, rapporterade väderrapportör på Ungskär i sydöstligaste 22.00: västlig vind 6 , temperatur , fuktdis, molnighet 5/8 och sikt 4 10 km.27 25ÖB rapport till Regeringen, Överbefälhavarens sammanfattande rapport avseende kränk- ning av sovjetisk ubåt i , . Uppgiften om den sovjetiska marinens bedömning av U 137:s position är hämtad från FRA:s signalspaning. 26Fst/Info ; och ÖB till Regeringen, Överbefälhavarens sammanfattande rapport avseende kränkning av sovjetisk ubåt i , . 27Väderförhållandena för grundstötningen i har varit en om- tvistad fråga, se bl.a. Medborgargruppens anmärkningar i /, Ubåtsfrågan, s. Flera väderrapporter finns att tillgå. Försvarsstaben har uppgett att sikten var och att det rådde bra väder i . (Fst/Info, ) redovisade uppgifter som gav vid handen att sikten var och att det var halvklart till mulet (SOU 1995:135, s. 115). Försvars- maktens Vädercentral (gemensam väderstation med ) konstaterade att sikten vid Ungskär denna kväll var och att vädret kunde karaktäriseras som fuktdis. Källan, Försvarsmaktens Vädercentral, Väderobservationer F 17 och Ungskär , är inhämtat från FM VÄDC på utredningens begäran. Anledningen till de skilda väderuppgifterna torde härstamma från det faktum att flera av varandra oberoende väderobservationer finns att tillgå från denna kväll, både inom försvarsmakten och inom genomförde den svenska marinen vapenprov med torpedskjutning från en helikopter mot en ubåt sydväst om . Ytterligare en tung helikopter deltog för att följa torpeden. Prov- verksamheten avslutades . En journalist meddelade till i att han uppfattat buller utanför Aspö, sydväst om . Örlogsbasens uppfattning var att bullret orsakades av nämnda helikoptrar. Flera personer i området sydost om krona har också vittnat om att de hört motorbuller från havet under kvällen.28 rapporterade en fiskare till Sydkustens örlogsbas att en ubåt stod på grund i inloppet till , sydöst om . Den grundstötta ubåten hade upptäckts redan omkring kvällen innan av en annan fiskare. Enligt uppgift ville denne inte kontakta myndig- heterna. Stabschefen, kommendörkapten , begav sig ut till ubåten som strax efter identifierades som sovjetisk. Fartygsledningen kontaktades och denna uppgav att båten grundstött kvällen innan till följd av felnavigering och materielhaveri. Man begärde att få bli bärgad av sovjetiska fartyg.29 Vid besöket begärde att man skulle ta upp sjökortet på bryggan varvid en officer kom upp med ett hoprullat sjökort, med bildsidan utåt. såg med en gång att det var öar på kortet och hans första tanke var att det kunde vara Blekinge- skärgården, dvs. Detta observerade också Avrukevitj som omgående föste ner officeren genom luckan efter ett annat kort. Denne kom då upp med Decca-kortet.30 Ubåten stod så hårt på grund att man bedömde att bogserhjälp var nödvändig. Sett ur ett svenskt perspektiv inverkade detta faktum gynnsamt på förhandlingssituationen. Resurser för bevak- ning och bärgning avdelades, och totalt kom ca 1 000 personer att engageras under incidenten.31 Enligt inkom ett iltelegram rörande incidenten . De smärre diskrepanser som finns, t.ex. mellan de olika siktförhållan- dena, får därmed anses som icke ovanliga i sammanhanget 28Rörande de vittnen som hört bullret och natten , se Fst/Info, ; , Bakom ubåtskrisen, s. 81 (n44); och Myhrberg, Ubåtsvalsen, s. 30 36. 29Fst/Info ; och samtal med , . 30Samtal med , . 31Fst/Info . 1981/82:35 anger att ÖB informerades kort efter . uppger att han kontrollerade att åtgärder vidtagits inom Sydkustens örlogsbas för omhändertagande, avspärrning osv. Enligt marinstabens presschef var han och Infor- mationschefen vid de första som underrättade ÖB. uppger att som första åtgärd gav dem direktiv om förstärkt informationstjänst i och att en presskom- muniké skulle utsändas. Enligt krigsdagboken från Sydkustens örlogsbas gav ÖB order om att man skulle försäkra sig om att ubåten inte lämnade svenskt territorium. Av samma källa fram- går även att ÖB inte avsåg medge att sovjetiska bogserbåtar tog hand om ubåten.32 Enligt general förmedlade han informationen om det inträffade till delar av och sökte bl.a. för- svarsminister som, vilket redan nämnts, befann sig i tillsammans med statssekreterare . ÖB informerade därför rättschefen vid och därefter kabinettssekreteraren på och stats- ministern. Enligt Konstitutionutskottets betänkande uppgav att han informerades mellan eller 11.00, men att han inte förde några minnesanteckningar med klockslag. Kort före kontaktade rättschefen vid stats- sekreterare i som informerade försvarsminister Vid ett stabsmöte i örlogsbasstaben listades problemställningar med anledning av det inträffade:34 frågan om ansvar för lossdragning av U 137 bottenskador, alternativ förtöjningsplats åtgärder om ubåten tog sig loss själv regler för kvarhållning av ubåten och besättning 32ÖB , ; KU 1981/82:35, s. 16; Samtal med , ; samt från Sydkustens örlogsbas, . 33Lennart , ; KU 1981/82:35, s. 129; samt , och ubåtskränkningarna, s. 151. U 137-krisen (, 1992), s. 14. kallades den sovjetiske ambassadören till Ut- rikesdepartementet, först till kabinettssekreteraren och senare till utrikesministern, som överlämnade en note med följande lydelse:35 En sovjetisk ubåt med beteckningen 137 har grundstött vid inloppet till i , på svenskt inre vatten och inom militärt skyddsområde. Ubåten saknade tillstånd för tillträde. Den har heller inte tagit kontakt med svenska myndigheter. Den ser mycket allvarligt på denna grova överträdelse av de svenska tillträdesbestämmelserna. meddelades att sovjetiska bärgningsfartyg inte skulle få tillstånd att beträda haveriplatsen. 35 , U 137 – Folkrätt och neutralitetspolitik i tillämpning, Kungliga handlingar och tidskrift, 1982, nr.2, s.100. I vad som på svensk sida uppfattades som en styrkedemonstration samlades sovjetiska örlogsfartyg och bärgningsfartyg utanför territorialgränsen. Utredningen har funnit att sovjetiska flygplan och fartyg först dirigerats till ett område öster om , söder om . Där hade flygplanen och för- middagen spanat utan resultat. avlyssnade att det meddelats till flygplanen att den senaste rapporterade positionen för ubåten var ett läge ca öster om . Den av FRA angivna positionen skiljer sig med exakt en latitudsgrad från det läge som för svensk tid inskrivits i ubåtens loggbok. Dessa uppgifter rapporterades i FRA:s löpande dagsrapportering, men har inte fått någon uppmärksamhet.36 sammanträffade den sovjetiske ambassadören, på egen begäran, med kabinettssekreterare och framförde då synpunkter i frågan. Haveriet berodde enligt på fel i ubåtens navigationsutrustning och man begärde att sovjetiska bärgningsfartyg skulle få bogsera ut ubåten. kl. 6.30 Moskvatid, under återfärd till Liepajabasen, gick gyrokompassen på den dieseldrivna ubåten med beteckningen 137 och med dräktigheten sönder. Ubåten har förlorat kursen och i dålig sikt med farten grundstött i området vid Utlängan. Det finns inga skador på ubåtens skrov. Ubåten kan inte lämna grundet på egen hand. För att bogsera ut båten ber vi om tillstånd från svenska sidan att tre bogserbåtar, Loksa, MB 178 och MB 165 samt hydrografiska fartyget ges tillträde till svenska territorial- vattnet den 29 oktober.37 Kabinettssekreteraren svarade att tillstånd inte kommer att beviljas de sovjetiska fartygen. upptäcktes vad som sannolikt var en annan okänd ubåt i u-läge söder om . erhölls en sonarkontakt söder om det första läget. Dessa kontakter ägde rum på svenskt territorialhav. Ytter- ligare kontakt erhölls senare utanför territorialgränsen. Ubåten kunde inte identifieras.38 Statssekreterare återvände till medan för- svarsminister stannade kvar i . Vid ett morgon- möte med stats- och utrikesministrarna fastställdes riktlinjerna för hur incidenten skulle handläggas. Man konstaterade att det rörde sig om en allvarlig kränkning av territorium av främmande makt genom ett statsfartyg, samt att kränkningen sannolikt var avsiktlig. Regeringens första beslut var att betrakta intrånget som en kränkning så att tillträdes- och IKFN-förordningarna kunde till- lämpas. Det andra beslutet var att ÖB fick ett regeringsuppdrag att genomföra en utredning om anledningen till och omständigheterna kring ubåtens kränkning av svenskt territorialvatten och intrång på 36Enligt uppgifter från FRA:s signalspaning. 37UD promemoria, Sovjetisk gränskränkning m.m., . 38Fst/Info . I avvaktan på denna utredning skulle ubåten bevakas genom ÖB:s försorg. När utredningen var klar skulle beslut fattas om avvisning.39 Enighet rådde om att strikt skulle följa folkrättens prin- ciper och agera på ett sätt som låg i landets långsiktiga intresse. Det gällde att med kraft hävda respekten för suveränitet och undanröja kränkningen på ett sådant sätt att den inte upprepades. formulerade fyra krav som framfördes till Sovjetunionen:40 1.Kränkningen skulle utredas av ÖB och fartygschefen skulle ut- frågas. Därefter skulle ubåten avvisas. 2.Bärgningen skulle ske med svenska fartyg. Några sovjetiska fartyg skulle inte släppas in. 3.Sverige krävde en oförbehållsam ursäkt av för intrånget. 4.Sovjetunionen skulle betala alla kostnader i samband med grundstötningen och bärgningen. Överbefälhavaren gav order om att utfrågning av fartygsledningen skulle äga rum på ett svenskt örlogsfartyg och att ubåten skulle undersökas innan bärgning fick genomföras. Kommendörkapten fick det officiella uppdraget att förhandla och besökte under incidenten ubåten ett tjugofemtal gånger.41 Representanter för rättsvårdande myndigheter hade emellertid begivit sig ut till U 137 på upptäcktsdagen för att tala med fartygs- ledningen, men blivit avvisade. Enligt vad , som då befann sig i örlogsbasstaben, erinrat sig hade dessa representanter inte stämt av med de militära myndigheterna innan de åkte ut till ubåten.42 Immunitetsfrågan diskuterades på och enligt , tidigare Justitedepartementet, ställdes frågan om ubåten och dess besättning hade straffrättslig immunitet, inne- bärande att polis och åklagare inte skulle kopplas in, eller om immuniteten gått förlorad i det uppkomna läget. De kom fram till att det mesta talade för att, såvitt gällde straffrättsliga åtgärder som kunde utlösas av polis och åklagare, var ubåten ett immunt 39Hirdman, och ubåtskränkningarna, s. 149. 41Fst/Info ; och samtal med , . 42Samtal med , . område och besättningen också immun så länge den befann sig ombord.43 Riksåklagaren lämnade beskedet, på fråga från länsåklagaren i och huruvida en förundersökning rörande misstänkt brottsligt förfarande borde inledas i samband med U 137 inträngning:44 Under de förhållanden som råder får besättningen på den sovjetiska ubåten på folkrättsliga grunder anses åtnjuta straff- rättslig immunitet. Förutsättningarna för inledande av förundersök- ning saknas därför. De första mätningarna för att klarlägga om kärnvapen fanns ombord på U 137 genomfördes. har uppgett att han tidigt tillfrågades om han hade någon invändning mot att experter diskret sökte göra en mätning kring ubåten rörande förekomsten av eventuell radioaktivitet. På grund av frågans känslighet beslöt han sig att godkänna detta på egen hand – utan att på detta stadium underrätta statsråden. När de första mätningarna hade givit resultat, under- rättades stats- och utrikesministrarna genom ÖB:s försorg.45 i beslöt om tillfällig avlysning av ett område i skärgården.46 Kontakterna mellan fartygsledningen och svenska militära myn- digheter fortsatte till . Den sovjetiska sidan hävdade inledningsvis att någon utfrågning inte kunde komma på fråga i varje fall inte utanför ubåten. Den svenska sidan kunde däremot få undersöka ubåtens navigeringssystem. Personal från den sovjetiska ambassaden anlände och fick tillstånd att, från fall till fall, förmedla instruktioner från den sovjetiska ambassaden. Fortsatta strålningsmätningar genomfördes. Försvarsminister medverkade i Aktuellt och uttalade sig då bl.a. rörande immunitetsfrågan. Enligt pressuppgifter uppges han ha sagt: Vi kan inte gå ombord på ubåten och bryta den immunitet som rättsexperterna säger att 43Stefenson, Krishantering. U 137-krisen, s. 14. 44Riksåklagaren till Länsåklagaren i och , , dnr. 45Hirdman, och ubåtskränkningarna, s. 46Beslut av i rörande, Tillfällig avlysning av område i , . besättningen skall åtnjuta. Jag kan inte se några förutsättningar under vilka kan tänkas tillgripa våld. Konstitutions- utskottet ansåg senare att uttalandena gav en förvirrande bild av regeringens hållning och var ägnade att skapa tveksamhet om denna.47 Ubåtens fartygsledning meddelade att den var beredd att stå till förfogande för utfrågning. Utfrågningen genomfördes ombord på torpedbåten utanför skyddsområdet och pågick i närvaro av sovjetisk ambassadpersonal.48 Enligt ÖB:s sammanfattande rapport efter incidenten sköt ubåten nödraketer och avgav nödanrop på radio medan fartygs- chefen utfrågades. Utredaren har funnit att några nödraketer ej avfyrades. Däremot sköts några (3 4) signalpistolskott (lyskulor) från ubåtens torn såväl röda som gröna. Två anledningar härtill har framförts. Den ena skulle vara en på förhand beslutad signal för att fartygsledningen skulle återvända till U 137 och därigenom få för- höret avbrutet. Det andra skälet skulle vara att den kvarvarande besättningen uppfattade situationen som obehaglig. I det hårda vädret stod ubåten och högg mot berget. Någon nödsituation inne- bärande fara för ubåten eller dess besättning förelåg dock inte. Uppgiften att ubåten sänt den internationella nödsignalen MAYDAY är felaktig. Någon nödsignal har inte uppfattats på någon av de internationella frekvenser på vilka en sådan signal skulle ha sänts. Dessa passades ständigt av kustradiostationen radio. De observerade signalpistolskotten torde med stor sannolikhet felaktigt ha rapporterats som nödsignaler. När denna rapport nådde beslutade ÖB att ubåten skulle dras loss och förtöjas längre in på . Under lossdragningen rapporterade sjöbevakningen att två fartyg som antogs vara sovjetiska var på väg in mot Gåsefjärden- området. ÖB kontaktade statsminister och efterhörde hur han skulle agera. svarade Håll gränsen. 47Fst/Info ; och KU 1981/82:35, s.21. 48Fst/Info . 49ÖB rapport till Regeringen, Överbefälhavarens sammanfattande rapport avseende kränk- ning av sovjetisk ubåt i , ; Samtal med , ; och samtal med tidigare personal vid radio. meddelade en svensk torpedbåt en identifiering av två västtyska handelsfartyg som hade passerat genom det sovjetiska förbandet.50 Lossdragningen genomfördes och ubåten ankrades upp på Gåse- fjärden. Därefter genomfördes en undersökning av ubåtens navige- analyserades utfrågningarna och undersökningarna av båten med slutsatsen att lämnade uppgifter inte var trovärdiga. Det var av andra skäl än navigeringsfel som ubåten kränkt svenskt territorium. kallades den sovjetiske ambassadören till utrikes- minister som delgav misstankarna om kärnvapen. Från svensk sida hemställdes om ett snabbt svar. avgav ett svar angående even- tuell förekomst av kärnvapen ombord:51 På den sovjetiska ubåten , liksom alla andra örlogsfartyg ute till havs, finns erforderliga vapen och ammunition. De har emellertid inget att göra med omständigheterna kring ubåtens oavsiktliga intrång på territorialvatten. förstärktes det sovjetiska förbandet till sjöss. ning av ubåten. Resultatet var att den ansågs vara sjövärdig nog att kunna tillåtas under bogsering lämna svenskt territorium. Den sovjetiske ambassadören uppkallades till Utrikesdeparte- mentet där överlämnade en svensk protestnote med följande lydelse:52 Den får till framföra sin skarpa protest mot den kränkning av svenskt territorium och svenskt militärt skyddsområde som avsiktligen ägt rum med den sovjetiska ubåten . Den finner denna grova kränkning desto mer uppseendeväckande och allvarlig som ubåten med stor sannolikhet har fört med sig kärnvapen in i svenskt område. Den kräver att förhindrar ett upprepande av denna grova kränkning mot och mot folkrättens funda- mentala principer. 50Samtal med , ; och /med , Krishantering på Svenska - teori och praktik (Nerenius & Santérus förlag, , 1997), s. 57. 51Theutenberg, U 137 – Folkrätt och neutralitetspolitik i tillämpning, Kungliga Krigs- vetenskapsakademins handlingar och tidskrift, 1982, nr.2, s. 112. meddelade att det dåliga vädret kunde medföra problem och förskjutningar i tiden. Vid en presskonferens offentliggjorde statsminister att ubåten med stor sannolikhet var kärnvapenbestyckad. Det kan noteras att man fram till presskonferensen lyckades förhindra att uppgifterna om mätningarna och den sannolika förekomsten av uran-238 blev kända.53 Av general dagboksanteckningar framgår att den ursprungliga tanken var att U 137 skulle vara på väg ut ur svenskt territorium när statsministerns presskonferens pågick.