sou · GPB372d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Dock vänder jag mig emot att man valt att sätta likhetstecken mellan samverkan och samarbete. Detta är två skilda företeelser enligt min mening. Kommittén gör tappra försök att slå ett slag för framåtsyn och förebyggande åtgärder men jag har inte fått gehör för mina syn- punkter om kostnader. I kapitlet om samverkan skriver Kommittén: Tidiga insatser är ofta mindre kostsamma - både ur ekonomisk och ur individuell synvinkel. Man kan fråga sig - mindre kostsamma än vad? Menar man mindre kostsamma än senare utgifter, som uppstår p.g.a. av att man ej tog tag i saken tidigare, så är det sant. Men i som vanligt mycket kortsiktigt budgetarbete kan en förebyggande åtgärd kosta så pass mycket att satsningen ändå stryks. Som en röd tråd i utredningen finns den stora inriktningen på kompetensutveckling. Det är lätt att tro att kunskaperna om barn stadigt ökar. Så är inte fallet. Kunskaper om barn och om barns utveckling har minskat . Utbildning och fortbildning inom t.ex. förskola och barnhälsovård har utsatts för avsevärda indragningar. I vår utredning står att läsa: Övergripande kan sägas att många av förslagen är inriktade på förebyggande insatser och Det är svårt att bedöma de ekonomiska konsekvenserna av sådana förslag. Det behöver emellertid inte vara så svårt. Reservation och särskilda yttranden BRÅ och Barn i riskzon (projekt av TryggHansa) har gjort eko- nomiska beräkningar på hur mycket pengar man kan tjäna på en tidig insats. Kommittén skriver så bra att kompetensutveckling alltid medför kostnader, kostnader för utbildningstillfället, för eventuella vika- rier, kurslitteratur bl.a. men strax därefter skriver man att kompe- tensutveckling i princip är de olika huvudmännens ansvar och att kostnaderna bör kunna rymmas inom de berörda myndigheter- nas befintliga budgetramar. Här menar jag att när det gäller misshandel av barn skall det inte finnas sådana principer . Här skall även staten vara beredd att investera – investeringar som lönar sig både mänskligt och ekonomiskt. Hela kapitlet präglas av just det dubbla budskapet att vi måste arbeta förebyggande, satsa tidigt, men det får inte kosta något extra (med några få undantag). T.o.m. där vi vet att det finns pengar avsedda för förskola/skola kräver inte kommittén att dessa skall användas för utbildning och kompetensutveckling inom just vårt område. Det skrivs endast att dessa medel bör kunna användas för kompetenshöjande insatser för berörd personal inom området barn som far illa eller riskerar att fara illa. Det framstår som absurt när man under rubriken till socialnämnden läser: De förslag som lämnas består huvudsakligen i lagändringar. Ändringarna innebär inte att kostnaderna för social- nämndens eller någon annan huvudmans verksamhet påverkas nämnvärt (och således skall rymmas inom ordinarie medel). Jag trodde att vi allvarligt menade att verksamheterna skulle påverkas nämnvärt och därmed också kostnaderna. Det är nu min stora förhoppning att utredningen om barnmiss- handel inte bara blir ett tomtebloss, att den tas på allvar, får genomslag och att den snart mynnar ut i en proposition från regeringen - för barnens skull. , , , L. & , E., Utredningsmetod av- seende barn och ungdomar. , Atremi, 2001. & , I., och han sparkade mamma – möte med barn som bevittnar våld i sina familjer. Rädda barnen, 1999. , M., Familjecentralen ett bättre stöd till barnfamiljer. Socio- nomen 5/2000. & , L., Familjecentralen framtidens stöd till föräldrar och barn? utvärderar 14/2000. Barn som bevittnat våld. En utsatt grupp som är alltför lite upp- märksammad. 38/2000. , Liten blir stor. , Barndom pågår. , L., Patterns of Interaction in Multidisciplinary Child Protection Teams in . Child Abuse & Neglect, 25, pp. 65-80, 2001. & , K., Ansvar och sekretess i förskola och skola. Liber, 1999. Bergryd, U., Den Sociologiska Fantasin. , A., Olikheter som berikar? Bremberg, S. ), Barnrapporten: kunskapsbaserat folkhälsoarbete för barn och ungdomar i . : och undomshälsa (CBU), Samhällsmedicin, , 1998. Bremberg S., Bättre hälsa för barn och ungdom. , , Rapport 1998:38. , Samtalen till stödtelefoner 2000. Bronfenbrenner, U., The Ecology of Human Development. , Handläggningstider vid polisanmäld barnmisshandel. Studie, 1999. En kartläggning av polisanmäld misshandel av små barn. BUP-kliniken Bågen, Verksamhetsberättelse . , E., Definition, Measuring and Prevalence of Child , B., Samverkan – himmel eller helvete? & , C., Samverkan välfärdsstatens nya , A Study of Inquiry Reports. 1982 och 1991. , Framework for the Assessment of Children in and their Families. , Home Office, , Working Together to Safeguard Children. Dyregrov A., Barn och trauma. , , , A., Liebing, A. & , F., Social barna- vård – kunskap och professionalisering. , CUS- skrift 2000:5. , M., Juridik för pedagoger. , M., Våga se – Kunna handla. Fitger, P., I, Del 2. , 1986 med supplement. , J., 8 Case Reviews. , Att verka tillsammans en bok om familje- centraler. 14/2000. & , G., Att utreda när barn far illa – en handbok om barnavårdsutredningar i . , , 2000. Frih, C. & , I., Samverkan - för barnets bästa? Fokus län, rapport 1999:2. Glingvall-Priftakis, G. & , K., Sexuella övergrepp mot barn. Vad händer sedan? FoU-Rapport 1995:21, , . & Hemmelgarn, A., The Effects of Organizational Climate and Interorganizational Coordination on the Quality and Outcomes of . Child Abuse and Neglect, Vol. 22, No. 5, pp. 401-421, 1998. ., Stödjande miljöer för hälsa ett strategiskt begrepp för det hälsofrämjande arbetet. Socialmedicinsk tidskrift, 1996 (2-3):91-99. , T. m.fl., Childrenss rights. Turning principles into practice. Save the Children och , 2001. Hindberg B., När omsorgen sviktar. Hindberg, B., Samarbetets svåra konst. Rapport till Kommittén mot barnmisshandel, 2001. Hinn, E. & , L., Offentlig anställning. Kommentar till nya . , L. m.fl., . Del I (Kap. 1–12.) Brotten mot person och förmögenhetsbrotten m.m. , 1998 med supplement. Home Office in conjunction with , Memorandum of Good Practice, 1997. , K. m.fl., PBU:s samverkan med BVC, förskola och social- vård. , rapport 9. & ., Utvecklingspsykologi. & ., Barnhälsovårdens betydelse för barns hälsa. 2000;97:3064-3066. & Borres, M., Barn som far illa – läkarnas bedömning och erfarenhet av anmälningar till . Projektarbete, medi- cinska fakulteten , 1999. , Utvärdering av Socionomutbildningar. Högskole- verkets rapportserie 2000:6 R. ., Folkhälsovetenskapligt lexikon. , Natur och kultur, , 2000. , och , K., Barn som bevittnat våld. En utsatt grupp som är alltför lite uppmärksammad. nr 38, 2000, s. 4094. & ., Fattiga barns hälsa i det rika . 20001;98:2914-2917. Jareborg, N., Brotten I, första häftet. Killén, K., Svikna barn. Om bristande omsorg och vårt ansvar för de , Rekrytera och behålla – en utmaning. ., Vad är rätt? , D., Barn som far illa – ett dilemma för barnhälsovården? Barnhälsovården, , 1998. , D., Personal blundar för barnmisshandel. , D., Definition av samhällelig omsorgsbrist och skadlig behandling av barn. Rapport till Kommittén mot barnmiss- handel, 2000. & , U., Måluppfyllelse och kärnkompetens. Socialmedicinsk tidskrift nr 1, 1987: 5-13. & , C. red., Barnfamiljerna och samhällets ambitioner. Liber, 1990. & ., Risk och prognos i socialt arbete med barn. Forskningsmetoder och resultat. socialt arbete / , , 2000. , L., Mänskliga rättigheter – frågor och svar. , Nord- stedt, 2000. , ., Westerstrand J. Mäns våld mot kvinnor i jämställda – en omfångsundersökning. i , Specialstudie om barnmisshandel. & , Begreppen Hälsa och hälsofrämjande , C., Det är tandläkarens plikt att uppmärksamma barnmiss- handel. nr 17, 1996. & Thunved A., Nya sociallagarna. Reder, P. et al., Beyond blame. Child abuse tragedies revisited. Reder, P. et al., Lost Innocents. A follow-up study of fatal child abuse. , G. m.fl., Sekretesslagen. , 1998 med supplement. Rying, M., Dödligt våld i –1996. , , 2000. , E., Samtycke till medicinsk vård och behandling. En rätts- vetenskaplig studie. , Premiär för barns rätt i EU. Barn, Tidningen om barns rättigheter, nr 1, 2001. , J., Hälso- och sjukvårdslagen med kommentarer. Selberg, G., Elevinflytande i lärandet. SIDA, Education for All: a Human and Basic . Skilving, C., Från Socialkontor till Familjecenter. , Läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskole- klassen och fritidshemmet, Lpo 94. , Västra Aros, . , Läroplan för förskolan, Lpfö 98. , Västra Aros, . , Strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i . Faktablad, Nr. , Uppföljning av den nationella strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i Sve- rige. Faktablad, Nr. , , Ending Corporal Punishment. , Barn som far illa. , arbete med utsatta barn 0 . SoS:s aktiva uppföljning 1997. , Anmälan, utredning, insats. , Ändringar i socialtjänstlagen som rör barn och unga. följer upp och utvärderar, 1999:2. , Kvalitetsutveckling inom individ- och familje- , Sexuella övergrepp mot barn. Definitioner och förekomst. , Social tillsyn 1999. , En studie av arbetet i samrådsgrupper. Expert- rapport, 2000. , Kvalitetssystem inom individ- och familjeomsorg. , Mål, mått och metoder för länsstyrelsernas tillsyn inom . , Nationellt stöd för kunskapsutveckling inom social- tjänsten. , Sexuella övergrepp mot barn. En studie av arbetet i samrådsgrupper. , Social tillsyn 2000. och , Barn med frihets- Rapport, 1998. & , L., Intra- and extrafamilial child homicide in –1980. Child Abuse & Neglect, 1-2/91. Stintzing, G., m.fl., Åtgärder för att stärka barnkompetensen inom hälso- och sjukvården. Rapport från en av tillsatt arbetsgrupp, 2001. , C., Medicinska synpunkter på barnmisshandel. Rapport till Kommittén mot barnmisshandel, 2000. & Colbiörnsen, M., Samarbete kring barn i riskzonen. & , Barnavårdsutredningar, en kunskapsöversikt. socialt arbete / , , 2001. ., ., Att förebygga samhällsmedicin i prak- tiken. , , 1987. , Sekretess i förskola och skola m.m. , , , IFO:s framtid. , Personal rekrytering & kompetens i kommunerna 2010. Nr 1/2001. , Drogförebyggande arbete. , H., Barn i riskzon. , , 1993. Trauma som ledmotiv. , 19/00. UD info, Konventionen om barnets rättigheter. , Implementation Handbook for the Convention on the Rights of the Child. , K., Att växa upp i våldets närhet. Ungdomars berättelser om våld i hemmet. , , 1997. , , , E. & , P., Barnavårdsutredningar i sex kommuner. Stöd i föräldraskapet. Kartläggning av föräldrautbild- ningen. Dir. 1998:32, Offentlighetsprincipen och IT samt översyn av sekretesslagen m.m. SOU 1994:139, Ny socialtjänstlag. SOU 1996:85, – en kartläggning av lokala sam- verkansprojekt inom rehabiliteringsområdet. SOU 1997:61, Att växa bland betong och kojor. SOU 1997:116, Barnets bästa i främsta rummet. FN:s konvention om barnets rättigheter förverkligas i . SOU 1997:161, Stöd i föräldraskapet. Betänkande av Utredningen om föräldrautbildning. SOU 1998:31, Det gäller livet. Stöd och vård till barn och ungdomar med psykiska problem. Slutbetänkande av Barnpsykiatrikom- mittén. Hur ska må bättre? – Första steget mot nationella folkhälsomål. Delbetänkande av Nationella folkhälso- kommittén. SOU 1998:97, Gör barn till medborgare! Om barn och demokrati . Betänkande av Statsrådsberedningen. Att lära och leda – En lärarutbildning för samverkan och utveckling. SOU 1999:97, Socialtjänst i utveckling. Slutbetänkande av Social- tjänstutredningen. SOU 1999:108, Handläggning av ungdomsmål – en utvärdering av ungdomsmålsreform. Betänkande av Utredningen om handläggning av ungdomsmål. SOU 2000:3, Välfärd vid vägskäl. Delbetänkande av kommittén Välfärdsbokslut. SOU 2000:19, Från dubbla spår till Elevhälsa i en skola som främjar lust att lära, hälsa och utveckling. Slutbetänkande av Elevvårds- utredningen. SOU 2000:37, Välfärdens förutsättningar. Delbetänkande av kom- mittén Välfärdsbokslut. SOU 2000:38, Välfärd, vård och omsorg. Delbetänkande av kom- mittén Välfärdsbokslut. SOU 2000:77, Omhändertagen. Samhällets ansvar för utsatta barn och unga. Hälsa på lika villkor – nationella mål för folkhälsan. SOU 2000:114, Samverkan om gemensamma nämnder på vård- och omsorgsområdet, m.m. SOU 2000:126, Vägvalet. Den narkotikapolitiska utmaningen. SOU 2001:18, Barn och misshandel. En rapport om kroppslig be- straffning och annan misshandel i . Rapport av S. på uppdrag av Kommittén mot barn- misshandel. 1962:10 Förslag till brottsbalk, del B och C. 1987/88:120 om ändring i m.m. (straffmätning och påföljdsval m.m.). 1989/90:28 om vård i vissa fall av barn och ungdomar. 1992/93:141 om ändring i m.m 1996/97:60 Prioriteringar inom hälso- och sjukvården. 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen. 1997/98:55 Kvinnofrid. 1997/98:109 Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. 1999/2000:135 En förnyad lärarutbildning. 2000/01:80 Ny socialtjänstlag m.m. betänkande 1979/80:44. Regeringens skrivelse 1999/2000:137, Barn – här och . Beslut vid regeringssammanträde . En parlamentarisk kommitté tillkallas med uppdrag att utreda frågan om barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor. ·närmare definiera begreppet barnmisshandel ·beskriva utvecklingen av barnmisshandel och söka förklaringar till denna ·sammanställa och redovisa kunskapsläget när det gäller möjlig- heterna att känna igen orsaksmönster, såväl inom den enskilda familjen som i samhället, som kan ligga bakom uppkomsten av barnmisshandel ·se över formerna, omfattningen och inriktningen av det före- byggande arbetet och utforma strategier för att effektivisera och förbättra arbetet med att förhindra barnmisshandel ·redovisa de behov av kunskaper och stöd som personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg har i syfte att förbättra deras arbete med barn som utsatts för eller misstänks vara utsatta för misshandel ·beskriva och analysera hälso- och sjukvårdens roll i arbetet med barn som misshandlas och föreslå lämpliga åtgärder för att förbättra detta arbete i syfte att höja kvaliteten i stöd och behandling som erbjuds barnen och deras familjer ·kartlägga polisens och åklagarnas handläggningstider och meto- der för arbetet med barnmisshandelsutredningar samt lämna förslag till åtgärder som kan krävas för att arbetet skall effek- tiviseras och – om det behövs – för att kvaliteten på utred- ningarna skall höjas. ·kartlägga den rehabilitering av förövare som förekommer inom kriminalvården och vid behov lämna förslag till förbättringar av den ·överväga och föreslå olika insatser för att förbättra social- tjänstens arbete med barn som utsatts för misshandel och med deras familjer ·särskilt uppmärksamma olika samverkansformer och föreslå åtgärder för att avlägsna eventuella hinder för samverkan ·arbeta aktivt och utåtriktat i syfte att öka medvetenheten om barnmisshandel hos allmänheten och hos dem som arbetar med barn i olika verksamheter Enligt artikel 19 i FN:s konvention om barnets rättigheter – barn- konventionen – skall barnet skyddas mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medan barnet är under föräldrarnas, vårdnadshavares eller annan persons vård. När behov av skyddsåtgärder uppstår, får principen om familjens privatliv ge efter för statens ingripande i syfte att tillförsäkra barnet den bästa miljön för en harmonisk utveckling. Artikeln innehåller en lista på åtgärder som staten är skyldig att vidta. Dessa åtgärder kan vara av lagstiftande, admi- nistrativ, social eller utbildande karaktär. Bestämmelsen är såväl förebyggande som åtgärdande, vilket innebär att staten inte bara skall vidta åtgärder för att förebygga övergrepp mot barn, utan också är skyldig att ingripa och skydda barnet genom omhänder- tagande när barnet behöver samhällets skydd. Barn får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling (se 6 kap. 1§ ). Det uttryck- liga förbudet mot aga infördes . Syftet var i första hand att klart visa att det inte är tillåtet att kroppsligen bestraffa barn. Dessutom ville man genom allmän upplysning och föräldrautbild- ning visa på vikten av att ge barn en god omvårdnad och uppväxt, baserad på respekt för barnet. Ett antal riksdagsmotioner har behandlat frågor om barnmisshandel. 1996/97:SoU8) Barnfrågor att det är angeläget att få en mer utförlig och genomlyst bild av hur barn lever – dels för att lyfta fram omständigheter som kan ge barn sämre chanser i livet, dels för att ta fram åtgärder för att hejda en ogynnsam utveckling hos barn. Utskottet framhåller vikten av att de kunskaper och erfarenheter som har framkommit i tidigare utredningar och rapporter tas till vara och beaktas av personal inom , hälso- och sjuk- vården, skolan, barnomsorgen osv. i arbetet med barn. Resultatet av pågående utredningar borde, enligt utskottet, avvaktas och beaktas i det fortsatta arbetet med frågan. I sitt betänkande (bet. 1997/98:SoU13) Barnfrågor uttalar socialutskottet att det utgår från att regeringen noga följer utvecklingen när det gäller barn som utsatts för misshandel och vidtar ytterligare åtgärder om det visar sig nödvändigt. föreslog i sin rapport till regeringen om... (1996) att det tillsätts en utredning med uppgift att se över frågor om barn som misshandlas, vanvårdas eller utsätts för övergrepp. Utredningen bör omfatta olika samhälls- områden som till exempel rättsväsendet, hälso- och sjukvården och . Den bör kartlägga omfattningen av barn som utsätts för misshandel, vanvård och övergrepp samt deras livssituation. Den bör även föreslå åtgärder som griper in i de ovannämnda samhällsområdena. Utredningen bör vidare behandla samhällets skyddsfunktioner och hur de kan utvecklas. Genom ändringar i socialtjänstlagen (1980:620) har barnets ställning stärkts inom . Hänsyn till barnets bästa skall tas, barnets inställning skall så långt möjligt klar- läggas när åtgärder rör barn och reglerna om utred- ning gällande barns förhållanden har tydliggjorts. Flera uppgifter tyder på att barnmisshandeln ökat . Statistik i olika rapporter som kommit visar en ökning av antalet polisanmälda fall av misshandel av underåriga. Barnens rätt i samhället () rapporterar en ökning av antalet samtal till Barnens hjälptelefon som handlar om misshandel. har uppmärksammat frågor om barnmisshandel och bl.a. med stöd från Allmänna arvsfonden genomfört satellitkonferensen – allas ansvar. På uppdrag genomförde Statistiska cenral- byrån (SCB) en undersökning om hur inställningen till barnaga förändrats jämfört med hur den var innan förbudet infördes (Demografiska rapporter 1996:1). Undersökningen visar att de flesta högstadieelever, , och drygt hälften av de vuxna, , är emot alla former av kroppslig bestraffning av barn. Jämfört med tidigare undersök- ningar innebär detta att fler av de tillfrågade tar avstånd från kroppslig bestraffning av barn. I en studie ansåg av svenska folket att kroppslig aga var ett omistligt redskap i barnuppfostran. uppgav drygt en tredjedel att barnaga var en nödvändig del i barnuppfostran. hade den gruppen minskat ytterligare till . Vi kan alltså konstatera att de flesta klart har tagit ställning mot barnaga. fick regeringens uppdrag att utarbeta ett åtgärdsprogram för att höja kompetensen och utveckla barnpers- pektivet i arbetet med barn inom individ- och familjeomsorg. Projektet fick namnet Barn i fokus. Under projekt- tiden påbörjades en utvecklingsprocess inom bl.a. genom att ett antal projekt fick stöd samt genom kompetens- höjande åtgärder. Uppdraget redovisades till regeringen . I slutrapporten föreslog bl.a. att regeringen tillsätter en särskild kommission om barn som offer för eller vittne till våld och sexuella övergrepp. föreslog i sitt betänkande Kvinnofrid (SOU 1995:60) att villkoren för barn som växer upp i misshandels- miljöer bör bli föremål för utredning i särskild ordning. En sådan utredning bör ha en bred ansats och, utifrån såväl flickors som pojkars perspektiv, ta upp olika frågor som rör barnens livs- situation. har i samband med regeringens proposition 1997/98:55 Kvinnofrid fått i uppdrag av regeringen att leda ett utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor. Arbetet skall syfta till att främja och stödja kompetensuppbyggnad och metod- utveckling inom och hälso- och sjukvården. I upp- draget ingår även att initiera och stödja samverkan mellan myndig- heter, följa den internationella utvecklingen samt sprida informa- tion. planerar att i detta arbete även beakta barnen och deras specifika behov när modern blir misshandlad och barnen blir vittne till våld i familjen. Ett seminarium med forskare och praktiker har genomförts och dokumenterats i rapporten och ungdomar i misshandels- miljöer (SoS 1998, stencil). I rapporten konstateras bl.a. att mer samarbete behövs för kunna nå barnen i misshandelsfamiljerna. Ökad information och mer kunskap krävs dels om problemen, dels om anmälningsskyldigheten – inte minst på ledningsnivå. Svårig- heten ligger inte i att problemen i misshandelsfamiljerna ofta är sammansatta, utan snarare i att samhällets hjälpinsatser är organi- serade på ett sätt som innebär att det är svårt att se helheten i barnens och familjernas problem. har haft regeringens uppdrag att följa upp rapporten i förändringstider (1994:4). lämnade , utredning, insats (1998:4). Den bild som framträder i studien är såväl positiv som negativ. Barnavårdsutredningarnas kvalitet har förbättrats och nya öppenvårdsinsatser som riktar sig till familjer växer fram för att stödja utsatta familjer och förhindra att barn måste omhändertas. har antalet barnavårds- anmälningar och ansökningar ökat. Kommunerna måste, enligt , skaffa sig mer kunskap om denna utveckling och dess orsaker. De måste också förbättra kvalitetssäkringen i sitt arbete med barn som riskerar att fara illa. I betänkandet Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:196) föreslår att utvecklingen avseende barnmisshandel bör följas och att får i uppdrag att noggrant följa utvecklingen när det gäller barnmisshandel och att lämna förslag till erforderliga åtgärder. gör i sitt betänkande Det gäller livet – vård och stöd till barn och ungdomar med psykiska problem (SOU 1998:31) bedömningen att utvecklingen av , hälso- och sjukvårdens samt polisens arbete med barn som utsätts för övergrepp och misshandel behöver samordnas nationellt och i regionala kunskapscentra. föreslås få i uppdrag att ta fram ett nationellt utvecklingsprogram för hela området miss- handel och sexuella övergrepp mot barn. bör undersöka möjligheten att stödja ett antal regionala centra som arbetar utifrån behov av kompetensutveckling, kon- sultation och handledning. Dessa centra skulle komplettera de regionala centra som arbetar med barn- och ungdomspsykiatrin Uppbyggnaden kan ske etappvis och bör ges ansvar att fördela medel för detta. Behovet av en utredning Frågor om barnmisshandel har som framgår ovan varit föremål för diskussion och har också behandlats i olika mindre omfattande uppdrag och utredningar. Enligt regeringens bedömning är det därför angeläget att nu göra en mer omfattande genomgång av problemet. De olika punktinsatser som har genom- förts har delvis bidragit till att ge oss en bild av situationen , men bilden behöver kompletteras och analysen fördjupas. Brottsstatistiken visar att antalet anmälda fall av misshandel mot barn har ökat . Den polisanmälda miss- handeln mot barn har mer än fyrdubblats . I ålders– gruppen 0–har antalet ökat från 1981 till 1997. Motsvarande siffror för åldersgruppen 7–är 1981 och 4 1997. Det är emellertid inte helt klarlagt vad som ligger bakom de ökade siffrorna i statistiken. Förklaringen kan ligga i att personal i skola och förskola som möter barn har blivit mer uppmärksam på våldsproblematik och att många skolor har handlingsprogram för hur de skall handskas med våld i skolmiljön, vilket kan innebära att våld mellan elever under skoltid i högre grad numera anmäls till polisen. Personalen kan också i högre utsträck- ning vara medveten om sin skyldighet att till anmäla misstanke om att barn behöver samhällets skydd.