sou · GPB352d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Enskilda daghem existerade under en lång period.15 Den vanligaste formen av enskild barnomsorg i , som i andra länder, var privata, oregistrerade, dagmammor. ökade antalet enskilda förskolor i form av föräldrakooperativ snabbt. Ökningen kan främst förklaras med brist på barnomsorgsplatser samt nya statsbidragsregler . De innebar att icke-kommunala daghem var berättigade till offentliga subventioner, så länge som de levde upp till vissa krav. Daghemmet skulle drivas av en icke-vinstdrivande 15 Den högsta andelen av enskilda (icke-kommunala) daghem fanns under den första , när var enskilda. Det högsta antalet fanns . , däremot, försvann nästan alla enskilda daghem. En viktig orsak till detta var förändringar i reglerna för statliga bidrag. Av nästan 9 000 daghem 1981 drevs endast 64 – – av en icke-kommunal organisation (1995). organisation, som föräldrakooperativ, eller erbjuda en särskild form av pedagogik. likställdes föräldrakooperativ med kommunala förskolor och också personalkooperativ (1996). Den ideologiska skillnaden mellan socialdemokrater och borgerliga partier har inte rört daghem drivna av icke-vinstdrivande organisationer som föräldrakooperativ, utan vinstdrivande, före- tagsdrivna daghem. De borgerliga partierna öppnade för offentliga subventioner till vinstdrivande daghem under sin regeringstid . Socialdemokraterna rev inte upp detta beslut när de kom tillbaka till makten. är det upp till respektive kommun att besluta om en enskild förskola ska erhålla kommunala bidrag eller inte. Barnomsorg i enskild regi har blivit vanligare (se även diskussion i Trydegårds kapitel i denna volym). Andelen barn i enskilda förskolor ökade från 2000 (SOU 2000:3; 2001:14). De flesta enskilda förskolorna drivs av icke-vinstdrivande organisationer. Den vanligaste formen är föräldrakooperativ. stod dessa för av alla barn i enskild barnomsorg. I denna form av barnomsorg anställer föräldrarna personalen, och de deltar också ofta själva på en roterande basis i arbetet vid daghemmet. Nästan en fjärdedel av alla barn i enskilda förskolor går i bolagsdrivna förskolor, medan personalkooperativ och föreningsdrivna för- skolor vardera står för av barnen (1999c:Tabell 1.2). av fritidshemsbarnen går i ett enskilt fritidshem, medan av barnen finns i enskilt drivna familjedaghem (se Tabell 5). Även vad gäller fritidshems- barnen går de flesta i föräldrakooperativ, därefter kommer föreningsdrivna och bolagsdrivna fritidshem. Antal och andel barn i respektive kategori, %, som är inskrivna i enskilda förskolor, familjedaghem och fritidshem 1Uppgifterna –1997 avser daghem medan 1998–1999 avser förskola : 1995–1999 – 2000b:16; 2000 – 2001:14. Ett annat sätt att privatisera finansieringen av barnomsorgen är att höja föräldraavgifterna och att strukturera om avgiftssystemet. höjde en majoritet av kommunerna avgiftsnivån och många införde tids- och inkomstrelaterade avgifter. Skillnaden mellan olika kommuner är stor. En familj med två barn och en genomsnittlig inkomst kan betala så lite som , och så (Ds 1999:53:4). av de totala bruttokostnaderna och för 1999. Sammanfattningsvis har barnomsorgen privatiserats i den meningen att icke-kommunalt huvudmannaskap har blivit vanligare , därtill kommer att finansieringen också kan sägas ha privatiserats i och med att föräldraavgifterna står för en större andel av kostnaderna för barnomsorgen.16 I det avseendet innebär maxtaxereformen ett trendbrott. 16 Den allmänna uppfattningen är att den enskilda sektorn inom barnomsorgen har ökat i ett historiskt perspektiv. Detta kan emellertid ifrågasättas. Andelen barn i privat barnomsorg av alla barn är mindre än . Privat barnomsorg är också mindre privat eftersom den är offentligt reglerad och finansierad. Med andra ord, den stora skillnaden mellan och är att behovet av oreglerad barnomsorg, organiserad och finansierat privat av föräldrarna, i form av svarta dagmammor har trängts ut av offentlig finansierad barnomsorg. Den stora majoriteten barnomsorg drivs av kommunerna. har möjligheter öppnats för offentliga subvention till både icke- vinstdrivande och vinstdrivande barnomsorg. 5.6.1Skillnader mellan olika förskoleformer Förespråkarna för privatisering och konkurrens inom barn- omsorgen argumenterar för att detta ökar brukarnas valfrihet och inflytande som resurserna utnyttjas effektivare. Kritikerna, å sin sida, hävdar att privatisering och konkurrens ökar ojämlikheten och den sociala segregationen (2001). Utvecklingen , då andelen barn i enskild barnomsorg har expanderat, skulle således kunna påverka två av de andra kriterier vi analyserar i denna artikel, nämligen barnomsorgens kvalitet och jämlikheten. Detta diskuteras nedan utifrån en studie av och (1996) gällande . Resultaten bygger på en undersökning av 32 förskolor. Av dessa tillhörde åtta Pysslingen förskolor AB, åtta var fristående aktiebolag (hädanefter AB-förskolor), åtta var kommunala och åtta var föräldrakooperativ. Större möjligheter att starta och arbeta i enskilda förskolor av olika slag kan sägas öka, inte bara föräldrars och barns val- möjligheter, utan också personalens. De vanligaste motiven för att starta en privat förskola var att det ökar möjligheterna att för- verkliga en pedagogisk vision och att ägaren själv kan välja personal. 23 av 24 icke-kommunala förskolechefer uppgav att den annorlunda organisationen gav dem möjlighet att göra något nytt. Av de kommunala förskolecheferna var det däremot endast tre av åtta som uppgav detta motiv (1996:55). Föräldrarnas motiv för att placera sitt barn i den aktuella för- skolan framgår av Tabell 6 nedan. Framför allt Pysslingförskolor, men också kommunala förskolor, kännetecknas av att föräldrarna valt dessa därför att de ligger nära hemmet och att förskolan gjort ett positivt intryck vid besök. Det gäller också AB-förskolorna, men där har den pedagogiska inriktningen större betydelse än i de andra förskoleformerna. Bland föräldrar med barn i föräldra- kooperativa förskolor var det främsta motivet en önskan om att ha sitt barn just i en föräldrakooperativ förskola, men också där har pedagogisk inriktning stor betydelse. Svarsmönstret för föräldrar som valt Pysslingförskola respektive förskola, liknar varandra, medan föräldrar som valt föräldrakooperativ avviker och föräldrar med barn i AB-förskolor placerar sig däremellan. Val av barnomsorg (%) (fler alternativ möjliga) Positivt intryck vid besök Kände föräldrar med barn i förskolan Syskon går/har gått i förskolan Val av pedagogisk inriktning Antal avd på förskolan Källa: 1996:Tabell 4:3 Man fann inga skillnader i föräldrarnas socialgruppstillhörighet mellan de vinstdrivna och de kommunala förskolorna. Föräldra- kooperativens föräldrar skiljer sig däremot från de övriga genom att betydligt fler är egna företagare och högre tjänstemän och färre är arbetare (1996:47). De skiljer också ut sig på det viset att de är mest nöjda med sin barnomsorg. Medan av föräldrarna i som helhetsomdöme gav sin barnomsorg högsta betyg, så gav av dem med barn i föräldrakooperativ (eller familjedaghem) detta betyg (/internet/publi/utr-rapp/forskola.htm). Det kan i detta sammanhang vara värt att påpeka att enskilda förskolor inte är jämnt spridda över . De är betydligt mer vanligt förekommande i innerstaden än i förorter. I innerstads- områdena och Maria-Gamla är t.ex. mer än hälften av förskolorna enskilda, och på , och nästan hälften. I ytterområden som , och är däremot endast omkring 15–av förskolorna enskilda (beräknat från Telefon- katalogen 2001). (1996) fann i sin studie att resurseffektiviteten var högre i de enskilda förskolorna än i de kommunala. Det kan möjligen vara en illusion beroende på att föräldrarnas oavlönade arbetsinsats i de föräldrakooperativa förskolorna inte räknas in i statistiken. En annan orsak till en eventuell högre resurseffektivitet, särskilt i AB-förskolorna, kan vara att förskolecheferna/ägarna i dessa exploaterar sig själva. De uppvisar nämligen de längsta arbetsdagarna av förskolecheferna och trots detta är de företags- ekonomiska resultaten mycket magra. Sammanfattningsvis går en betydligt större andel barn i enskilt drivna förskolor och fritidshem än . Ett argument för privatisering och konkurrens är att valfriheten ökar. Det kan sägas gälla såväl föräldrar och barn som personal. Huruvida resurserna därmed också utnyttjas effektivare, vilket är ett annat argument, är svårt att avgöra. I föräldrakooperativen utgör dock föräldrars oavlönade arbete en resurs och i AB- förskolorna tycks förskolecheferna/ägarna arbeta hårt men ha svårt att få verksamheten att gå runt. Argumenten mot enskild barn- omsorg är att den kan öka ojämlikheten och den sociala segregationen. Den viktigaste formen av enskild barnomsorg är föräldrakooperativen. En möjlig målkonflikt är att det är främst i föräldrakooperativen som föräldrarna är delaktiga och har inflytande; som de kan sägas bidra till minskad jämlikhet och ökad social segregation. Detta är ju den form av förskola där barn med invandrarbakgrund, med ensamstående föräldrar och barn till låginkomsttagare är mest underrepresenterade, kanske främst beroende på att denna form av barnomsorg framför allt etableras i stadsdelar och områden där högutbildade, högavlönade, sammanboende, svenskfödda föräldrar bor. Dessutom är föräldrar med barn i föräldrakooperativa förskolor nöjdare med sin barnomsorg än föräldrar med barn i annan barnomsorg, vilket kan ses som ett tecken på att föräldrarna menar att kvaliteten är hög. 5.7Har jämlikheten minskat? Enligt har den socialdemokratiska modellen och egalitarianism (jämlikhet) i stort sett kommit att bli synonyma: För många är det egalitära elementet helt enkelt universalismens praktik: alla åtnjuter samma rättigheter och förmåner, oavsett om man är rik eller fattig. För andra syftar det till aktivt främjande av välfärd och livschanser – kanske som tydligast för kvinnor. Åter andra likställer egalitarianism med omfördelning och eliminering av fattigdom (1999:80, vår översättning). barnomsorg innehåller alla dessa tre element. Här skall vi under- söka om ökningen i antal platser inom den offentligt finansierade och reglerade barnomsorgen har påverkat fördelningen av offentlig barnomsorg mellan olika grupper i samhället. Har jämlikheten ökat eller minskat? I det sammanhanget har begreppet jämlikhet en vidare betydelse än den traditionella, rörande skillnader mellan olika klasser. Vi jämför tillgången till offentlig barnomsorg efter civilstånd, utbildningsnivå, etnicitet m.m. 5.7.1Arbetare, tjänstemän och akademiker Under den första var barnomsorg på heltid klart förknippat med fattigdom och daghem hade inte gott rykte. Den huvudsakliga uppgiften var att se till barnen medan deras mödrar, av nödvändighet, lönearbetade. När daghemmens roll utökades till att stimulera och utbilda barnen, och förvärvsarbete bland medelklassmödrar blev allt vanligare, blev medelklass- föräldrar intresserade. Detta avspeglade sig i en snabb ökning av andelen medelklassbarn och en motsvarande minskning i andelen (men inte antalet) arbetarklassbarn i offentlig barnomsorg . , hade av föräldrar anslutna till LO plats på daghem. Motsvarande andel var bland föräldrar anslutna till TCO och av förskolebarnen till föräldrar anslutna till SACO.17 Tar man dessutom hänsyn till antal barn i kommunala familjedaghem blir andelen bland LO-föräldrarna, av TCO- föräldrarna och av SACO-föräldrarna (se Figur 3). 17 Kategoriseringen är baserad på den fackförening som den intervjuade föräldern var ansluten till. Andel barn 2–i offentlig barnomsorg diskuterades det faktum att inte alla barn i lämplig ålder hade plats i den offentliga barnomsorgen, antingen därför att de inte efterfrågade den eller därför att det var brist på platser. Den stora subventioneringen av en del, men inte alla, familjer med små barn, kunde ses som orättvis. För att göra saken värre så var det i hög grad höginkomstfamiljer (tillsammans med ensamstående mödrar) som var de huvudsakliga förmånstagarna. Offentlig barn- omsorg kunde därför sägas bidra till ökade skillnader mellan för- äldrar och barn från olika klasser. När den offentliga barnomsorgen expanderade ökade emellertid andelen LO-barn snabbare än de andra två kategorierna. /95 hade skillnaderna mellan de olika grupperna minskat som visas i Figur 3. Men fortfarande var andelen i barnomsorgen högre bland SACO- och TCO-barn än bland LO-barn. Den huvudsakliga anledningen till skillnaden mellan arbetares, tjänstemäns och akademikers tillgång till barnomsorg är skillnader i mödrarnas arbetstid. Offentlig barnomsorg används framför allt av familjer där föräldrarna arbetar heltid. Daghem var från början tänkt som heltidsomsorg. Familjer som inte behövde barnomsorg på heltid gavs inte samma prioritet. Kommunerna ville inte ha deltidsbarn i barnomsorgen eftersom de minskade de statliga anslagen och familjerna själva undvek ofta barnomsorg eftersom avgiften var hög i relation till den barnomsorgstid de behövde. Anslagssystemet organiserades om och många kommuner införde mer flexibla avgiftssystem (Antman 1996). finns tim-, deltids- och heltidsavgifter och avgifter beroende på tidpunkt , vilket kan ha bidragit till att arbetarklass- föräldrar i högre grad utnyttjar barnomsorg. Däremot kan det ha ökat kostnaderna för ensamstående föräldrar som i allmänhet själva måste hämta och lämna barnen. I den mån de nya systemen innebär att avgiften är högre och sen eftermiddag t.ex. så slår det hårdare mot dem med oregelbundna arbetstider, varav många tillhör LO-kollektivet. 5.7.2Ensamstående och sammanboende mödrar Ensamstående mödrar har länge haft tillgång till offentlig barnomsorg i högre grad än sammanboende mödrar. var av barnen på daghem barn till ensamstående mödrar, vilket var långt över deras andel av befolkningen. var av barnen i offentlig barnomsorg barn till ensamstående mödrar. Detta avspeglar den stora ökningen av antalet barn till samman- boende/gifta mödrar i offentlig barnomsorg och inte en minskning i tillgång för ensamstående mödrar. Även för barn till ensam- stående mödrar har tillgången ökat. 1975 var av förskolebarnen till ensamstående mödrar i offentlig barnomsorg, men 1994 (Antman 1996:148). Ensamstående föräldrar som arbetar heltid har normalt sina barn i offentligt finansierad barnomsorg och de utnyttjar den i högre grad än sammanboende föräldrar.18 hade av de sammanboende, förvärvsarbetande föräldrarna sina barn i offentlig barnomsorg, jämfört av de ensamstående förvärvsarbetande föräldrarna (SCB 1997: Översiktstabell 6). Gifta/samboende föräldrar utnyttjar dock enskild förskola till sina barn i dubbelt så hög utsträckning som ensamstående föräldrar (jämfört ) (2000e). 18 Traditionellt har ensamstående mödrar förvärvsarbetat i högre grad än sammanboende. är emellertid ensamstående mödrar i högre grad arbetslösa än gifta/sammanboende mödrar. Ensamstående mödrar har också större svårigheter att försörja sig själva genom lönearbete och de har i genomsnitt lägre inkomster än sammanboende mödrar (1997). Även skolbarnomsorgen utnyttjas i något högre grad av barn till ensamstående än av barn till gifta/samboende. Skillnaden är störst för 10–12-åringarna. Sammantaget deltar av alla 10–12-åringar med ensamstående förälder i någon form av skol- barnsomsorg, jämfört av dem vars föräldrar är gifta/samboende (2000e). En föräldraenkät visar att föräldrarnas utbildningsnivå har ett samband med barnets omsorg. Barn vars föräldrar har efter- gymnasial utbildning är oftare inskrivna i förskoleverksamhet än barn vars föräldrar har kortare utbildning. Exempelvis är 72 pro- cent av barnen vars föräldrar endast har grundskola inskrivna, jämfört av barnen vars föräldrar har minst en treårig eftergymnasial utbildning. Ännu större är skillnaderna mellan utbildningsgrupperna när det gäller i vilken form av förskoleverksamhet som barnet är inskrivet. Andelen barn som går i förskola är högst bland barn vars föräldrar har en eftergymnasial utbildning (), och lägst bland barn vars föräldrar har grundskola (). Det omvända gäller för familjedaghem (2000e). Den största skillnaden gäller dock valet av, eller tillgången till, enskild förskola. Ju längre utbildning föräldrarna har, desto vanli- gare är det att barnet går i en förskola som drivs i enskild regi. av barnen vars föräldrar har förgymnasial utbildning går i en enskild förskola, jämfört av dem vars föräldrar har eftergymnasial utbildning längre än . Föräldrarnas utbildningsnivå har betydelse även för skolbarnens omsorg. Ju längre utbildning föräldrarna har desto vanligare är det att 6–9-åringar är inskrivna i fritidshem. av alla 6–9-åringar vars föräldrar har minst treårig eftergymnasial utbildning finns i skolbarnomsorgen, jämfört med av barnen till föräldrar med förgymnasial utbildning. Bland 10–12-åringarna är mönstret inte lika tydligt. Andelen barn i fritidshem eller familjedaghem är ungefär densamma oavsett föräldrarnas utbildning. Däremot är det vanligare att 10–12-åringar utnyttjar öppen fritidsverksamhet när föräldrarna har lång utbildning och även att de klarar sig själva. utbildning uppger i stället oftare att de turas om att vara hemma med barnet (2000e). 5.7.4Etnicitet och utsatta stadsdelar I har jämlikhet traditionellt diskuterats i termer av klass och senare, kön (jämställdhet). har betydelsen av att befrämja jämlikheten utvidgats att inkludera också etnisk bakgrund. Det finns också ett samband mellan etnicitet och arbetslöshet. Invandrare har i genomsnitt högre arbetslöshet än svenskfödda, vilket betyder att barn från redan utsatta grupper är utestängda från offentlig barnomsorg. Barn till arbetslösa har ingen automatisk rätt till barnomsorg. En genomförd studie fann att i av kommunerna förlorade barnen sin plats i barn- omsorgen när en förälder förlorade sitt arbete, erbjöd barnomsorg ett begränsat antal timmar till barn med arbetslösa föräldrar och ett fåtal kommuner erbjuder särskild korttids- barnomsorg till arbetslösa föräldrar för att hjälpa dem i deras ansträngningar att hitta ett arbete. Det bör påpekas att antalet barn med arbetslösa föräldrar är en större grupp än antalet barn med en hemmamamma (2000e: Tabell 1). Regeringen har emellertid fattat ett beslut som garanterar barn till arbetslösa föräldrar åtminstone eller i förskola. Barn med en förälder född i och en utrikesfödd har ungefär samma barnomsorgsmönster som barn vars båda för- äldrar är födda i . De är inskrivna i förskola och familje- daghem i ungefär samma utsträckning och de skiljer sig inte åt när det gäller eller enskild förskola. Samma mönster gäller för äldre barn inskrivna i fritidshem och familjedaghem (2000e). Två utrikesfödda föräldrar har barnomsorg något mindre ofta än andra barn. Det kan inte enbart förklaras av att föräldrarna oftare är arbetslösa. Också när föräldrarna förvärvsarbetar eller studerar går barnen i förskola eller familjedaghem mindre ofta om båda föräldrarna är utrikesfödda än om någon är född i . För barn till arbetslösa gäller det omvända. De går oftare i förskola eller familjedaghem om föräldrarna är födda utomlands än om båda föräldrarna är svenskfödda. Barn vars båda föräldrar är födda utomlands är i större utsträckning inskrivna i förskola än andra barn och mer sällan i familjedaghem. Detta kan hänga ihop med att de oftare bor i storstadsregioner, där förskola är en betydligt vanligare omsorgs- form än familjedaghem. De går inte i enskilda förskolor lika ofta () som barn som har minst en förälder som är född i () (2000e: Tabell 4). Barn vars båda föräldrar är födda utomlands är också mindre ofta inskrivna i fritidshem. De är i stället oftare hemma än andra barn. Att 6–9-åringar med utrikesfödda föräldrar finns i skolbarn- omsorgen i mindre utsträckning än andra, hänger inte ihop med att föräldrarna oftare är arbetslösa – även i de fall föräldrarna förvärvs- arbetar eller studerar är barnen i mindre utsträckning i fritidshem. Barn i 10–12-årsåldern vars båda föräldrar är födda utomlands och som förvärvsarbetar eller studerar uppvisar samma mönster som de yngre skolbarnen (2000e). Ovanstående uppgifter gäller i riket i genomsnitt. Utgår man i stället ifrån invandrartäta stadsdelar, som man gjorde i Storstads- utredningen, får man delvis en annan bild. Den visar att betydligt färre barn i de utsatta stadsdelarna hade någon form av barn- omsorg, både i jämförelse med riket och med storstads- kommunerna i sin helhet. hade av samtliga barn i åldern 1–barnomsorg i de fem stadsdelar som ingick i stadsdelsstudie. Genomsnittet för hela landet låg på och för de berörda storstads- kommunerna på (SOU 1997:61:73). började nya arrangemang utarbetas mellan stat och kommuner för att ge de sistnämnda större möjligheter att anpassa nationella lagar till lokala förhållanden. Några ansåg att detta var ett sätt att introducera mer marknadsorientering i den offentliga sektorn, medan andra talade om brukarinflytande och medborgarmakt. Beslutsmakten har i ökande grad flyttats från staten till kommunerna. Detta har lett till en situation där barnomsorg, som en gång bedrevs efter samma regler i hela landet, kan variera avsevärt mellan kommuner. Frågan är om barnomsorg skiljer sig åt mellan borgerligt styrda och social- demokratiskt styrda kommuner.19 Är offentlig barnomsorg mer universell, jämlik och mindre orienterad mot enskild barnomsorg i socialdemokratiska kommuner än i de där de borgerliga partierna har majoritet? Det finns några indikationer på att så är fallet. Jämlikhet förefaller vara ett vanligare mål i socialdemokratiska kommuner än i borgerliga. Ett exempel är att det är vanligare att barn till arbets- lösa föräldrar får behålla sin plats i den offentliga barnomsorgen i kommuner med socialdemokratisk/vänsterpartistisk majoritet () än i borgerligt styrda kommuner () (Skol- verket 2000b:9). Enskild barnomsorg är däremot vanligare i borgerligt styrda än i socialistiskt styrda kommuner.20 I av de socialdemokratiska kommunerna, jämfört av de borgerliga, finns det alternativ till barnomsorg (beräknat från data från ).21 Politikens inriktning har också ett samband med storleken på föräldraavgiften och skattenivån. I kommuner med en socialistisk majoritet är de kommunala skatterna i genomsnitt högre och föräldraavgiften lägre än i kommuner med borgerlig majoritet. Sambandet är starkast med avseende på ensamstående föräldrar, som är den familjetyp som har den lägsta inkomsten. Av den fjärdedel av kommuner som har de lägsta avgifterna i genomsnitt för ensamstående föräldrar, har en socialistisk majoritet och en borgerlig. Av den fjärdedel som har de högsta avgifterna har borgerlig och socialistisk majoritet (1999b:10). I genomsnitt tenderar antalet barn per personal att vara lägre i förskolan i borgerligt styrda kommuner än i socialistiska (5,3 respektive 5,7). Vad gäller fritidshemmen är dock personaltätheten densamma i borgerligt och socialistiskt styrda kommuner, nämligen 17,8 barn per personal i genomsnitt (beräknat från Skol- styrelsen 2001a). Sammanfattningsvis har jämlikheten ökat i barnomsorgen i så måtto att skillnader i tillgång till barnomsorg bland barn till ensamstående/sammanboende, akademiker/tjänstemän/arbetare, invandrare/svenskfödda osv. Sam- tidigt har emellertid nya skillnader uppstått så att barn till samman- 19I 114 kommuner har socialdemokraterna/majoritet, i 92 har de borgerliga partierna majoritet och i 83 finns ingen majoritet. 20Till en liknande slutsats kommer Trydegård i denna volym. 21I 64 av 289 kommuner fanns endast kommunala daghem. boende, akademiker, svenskfödda osv. i högre grad finns i enskilda förskolor, och särskilt i föräldrakooperativ, medan barn till ensam- stående, lågutbildade, invandrare osv. i högre grad finns i kommunala förskolor och fritidshem. rådde brist på kvantitativ jämlikhet, som bestod i att en del barn hade en plats i den kommunala förskolan, medan andra inte hade det även om de hade föräldrar som förvärvsarbetade eller studerade.