sou · GPB333 · 2002-01-01 00:00:00 — Tanken bakom detta är att – i förhållandet till – värna Patentdomstolens integritet. Det har näm- ligen från olika håll uttryckts oro över att den verksamhet som flyttas från PBR till Patentdomstolen kan komma i kläm när den inryms i en så stor organisation som . Makten att utse ordförande och vice ordförande i domstolen är sålunda förbehållen regeringen och kan inte delegeras till tingsrätten. Paragrafen – som har en viss motsvarighet i nuvarande 68 § PL – ger Pa- tentdomstolens ordförande rätt att låta en annan tekniskt kunnig person än ett patentråd delta i handläggningen och avgörandet av ett mål eller ett ärende (se avsnitt 10.4). Förutsättningen för att så skall få ske är att det i målet eller ärendet ställs krav på särskild teknisk sakkunskap. Det bör emellertid framhållas att det inte är nödvändigt att den aktuella tekniska sakkunskapen helt saknas bland patentråden. Bestämmelsen kan tillämpas i mål där de tekniska frågorna är av sådan beskaffenhet, att den ena tek- niska ledamoten lämpligen bör vara en s.k. facktekniker. Enligt vad som sagts är det förhållandevis vanligt i patentmål att de tekniskt kunniga ledamöterna i tingsrätten och i hovrätten består av ett patenträttsråd från PBR och en facktekniker. Denna ordning har visat sig fungera väl. Det är inte meningen att nu göra någon ändring i detta hänseende. Enligt bestämmelsen är det Patentdomstolens ordförande som helt fritt och på eget ansvar väljer ut den tekniskt kunniga person som skall delta i domstolen. Det nuvarande systemet med att regeringen förordnar ett antal personer som rättens ordförande i tingsrätten och hovrätten sedan kan välja bland är, som framhållits i den allmänna motiveringen, inte ända- målsenligt. Det ligger i sakens natur att Patentdomstolens ordförande i denna angelägenhet bör samråda med patentråden i domstolen. Även par- terna kan i princip beredas tillfälle att lämna synpunkter i frågan, självfal- let inte på vem som skall förordnas men t.ex. på vilka kunskaper som den tekniske ledamoten lämpligen bör besitta. I praktiken är det troligt att det i Patentdomstolen upprättas en informell lista över personer som är villiga att åta sig uppdrag som särskild ledamot i domstolen. Av sista meningen följer att vad som i patentprocesslagen sägs om pa- tentråd gäller även sådan särskild ledamot. I paragrafen anges Patentdomstolens sammansättning i tvistemål och brottmål. Paragrafens första stycke första mening innehåller bestämmelser om Patentdomstolens sammansättning vid huvudförhandling i tvistemål och brottmål. Regeln innebär att antalet ledamöter i Patentdomstolen vid hu- vudförhandling i normalfallet skall vara fyra, varav två lagfarna domare och två patentråd. Endast en lagfaren ledamot kan vara rättens ordförande vid huvudförhandling i tvistemål och brottmål. Det framgår av första stycket tredje meningen. Patentdomstolen har dock – om det finns skäl för det – möjlighet att låta ytterligare en ledamot ingå i domstolen. Detta framgår av andra me- ningen. Denna möjlighet torde i första hand utnyttjas i mer omfattande mål, t.ex. när huvudförhandlingen skall pågå . Det är emeller- tid inget som hindrar att Patentdomstolen dömer i den större sammansätt- ningen även i mål som är tidsmässigt av mer normal omfattning, t.ex. i ett särskilt komplicerat mål där det kan finnas anledning att förstärka dom- stolen med ytterligare en lagfaren ledamot eller med ytterligare ett patent- råd. Vad för slags ledamot man väljer blir beroende av om det rör sig om komplicerade rättsliga eller tekniska frågor. En annan situation där Pa- tentdomstolen kan ha anledning att utöka antalet ledamöter är om det an- ses värdefullt från utbildningssynpunkt att låta en lagfaren domare eller ett patentråd delta i en huvudförhandling. Enligt första stycket fjärde meningen behåller Patentdomstolen sin domförhet, om det sedan huvudförhandlingen har påbörjats inträffar för- fall för en av ledamöterna. Enligt andra stycket första meningen skall Patentdomstolen vid huvud- förhandling i förenklad form (42 kap. 20 § RB) bestå av en lagfaren leda- mot. Om rätten anser det lämpligt får domstolen vid en sådan huvudför- handling bestå av en lagfaren ledamot och ett patentråd. Bestämmelsen är tänkt för det fallet att Patentdomstolen vid en muntlig förberedelse består av en lagfaren domare och ett patentråd (se 7 § tredje stycket första me- ningen) och att domstolen vid denna förhandling övergår till huvudför- handling i förenklad form. Utan en sådan regel skulle nämligen patentrådet inte kunna delta i målets avgörande. I en sammansättning med en lagfaren ledamot och ett patentråd för den lagfarne ledamoten ordet. Det framgår av andra stycket tredje meningen. Det finns således – till skillnad från vad som gäller vid handläggning av ärenden (se 8 §) – ingen möjlighet för ett patentråd att vara rättens ordförande vid handläggning och avgörande av ett tvistemål eller ett brottmål. Enligt bestämmelsen i tredje stycket första meningen skall Patentdom- stolen vid avgörande av mål utan huvudförhandling och vid prövning av frågor som hör till rättegången ha den sammansättning som anges i andra stycket, dvs. normalt bestå av en lagfaren ledamot. I vissa fall kan frågans beskaffenhet motivera att domstolen vid den förberedande handläggning- en, t.ex. vid en muntlig förberedelse, består av såväl en lagfaren ledamot som ett patentråd. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt 66 § andra stycket PL. Bestämmelsen i tredje stycket andra meningen, som för tingsrätternas del har sin motsvarighet i 1 kap. 3 c § RB, innebär att Patentdomstolen vid avgörande av mål utan huvudförhandling och vid prövning av frågor som hör till rättegången i vissa fall får ha den sammansättning som anges i första stycket, dvs. den sammansättning som är föreskriven för huvudför- handling. Det sistnämnda kan vara av betydelse exempelvis vid prövning av vissa frågor rörande interimistiska förbud, där det inte anses tillräckligt att domstolen består av en lagfaren ledamot eller av en lagfaren ledamot och ett patentråd. Förutsättningarna för att Patentdomstolen skall kunna avgöra ett mål utan huvudförhandling anges i 42 kap. 18 § RB. I 1 kap. 3 e § RB (prop. 1992/93:213) regleras de grundläggande förut- sättningarna för delegering av arbetsuppgifter till domstolsbiträden. I pa- ragrafens första stycke föreskrivs att åtgärder som avser endast beredandet av ett mål och som inte är av sådant slag att de bör förbehållas lagfarna domare får utföras av en annan tjänsteman vid tingsrätten som har till- räcklig kunskap och erfarenhet. Närmare bestämmelser om detta meddelas av regeringen. I paragrafens andra stycke föreskrivs vidare att bestämmel- serna i 4 kap. 13 § RB gäller även för andra tjänstemän än domare när de utför åtgärder enligt första stycket. 1 kap. 3 e § RB torde på grund av den allmänna hänvisningen i 3 § vara tillämplig också i Patentdomstolen. I paragrafen anges Patentdomstolens sammansättning i ärenden. Bestämmelsen överensstämmer i huvudsak med vad som gäller be- träffande sammansättningen i PBR vid avgörande av överklagade beslut från PRV och . Dock finns det ingen möjlighet för Patentdomstolen att avgöra vissa frågor i plenum eller med deltagande av samtliga lagfarna ledamöter. Enligt första stycket består Patentdomstolen i ärenden enligt 1 § 3, dvs. ärenden som rör överklagande av beslut av PRV och av Statens växtsort- nämnd, av tre ledamöter. Om det finns skäl för det, får antalet ledamöter dock utökas med en (antingen med ytterligare en lagfaren ledamot eller med ytterligare ett patentråd; jfr kommentaren till 7 § första stycket). I ärenden om patent, som inte gäller pantsättning av patent eller patent- ansökan, samt i ärenden om växtförädlarrätt skall minst en av ledamöterna vara lagfaren och minst två vara patentråd. En lagfaren ledamot skall såle- des alltid delta, vilket är en skärpning i förhållande till vad som gäller enligt lagen om PBR. Skälet till detta är bl.a. att Patentdomstolen i prakti- ken kommer att vara sista instans i angivna ärenden (se kommentaren till I övriga patentärenden samt i ärenden om varumärken och mönster skall minst två av ledamöterna vara lagfarna. Samtliga ledamöter kan allt- så i princip vara lagfarna, vilket också i de flesta fall torde vara den nor- mala sammansättningen i sådana ärenden. Rättens ordförande vid handläggning och avgörande av ett ärende kan vara antingen en lagfaren ledamot eller ett patentråd. Det torde vara unikt att en icke lagfaren ledamot skall kunna fungera som ordförande vid handläggning och avgörande av ett ärende i en allmän domstol. Det förtjänar emellertid påpekas att det i PBR under en lång följd av år har förekommit att tekniskt kunniga patenträttsråd har varit ordfö- rande på avdelning i domstolen. Detta har enligt vad allmänt omvittnats varit mycket framgångsrikt och det finns därför ingen anledning att nu ändra på det. Bestämmelsen i andra stycket innebär att Patentdomstolen vid hand- läggning av ett ärende, som inte innebär ett avgörande i sak, t.ex. vid ett sammanträde, är domför med en ledamot, dvs. med en lagfaren ledamot eller ett patentråd. Det finns alltså inget som hindrar att tre – eller fyra – ledamöter deltar i domstolen vid en sådan handläggning. En lagfaren ledamot eller ett patentråd är följaktligen behörig att ensam fatta olika typer av handläggningsbeslut och att avgöra ärenden på annat sätt än i sak, t.ex. genom beslut om avskrivning efter återkallelse. Det är emellertid inget som hindrar att den lagfarne ledamoten eller patentrådet hänskjuter frågan till avgörande i den större sammansättningen. Även ärendelagens bestämmelser ger möjlighet att delegera arbetsupp- gifter till domstolsbiträden (jfr kommentaren till 7 §). Bestämmelsen som har behandlats i avsnitt 12.3.1.3 innebär att PRV och inte skall vara parter i domstolen, dvs. att 11 § ärende- lagen inte skall tillämpas. Trots att olika rättegångsformer i princip gäller för handläggningen av mål och ärenden enligt denna lag – respektive reglerna i ärendela- gen – följer av denna paragraf att ett mål och ett ärende som rör patent får handläggas gemensamt i Patentdomstolen. Frågan om gemensam hand- läggning har behandlats i avsnitt 12.3.1.2. Det krav som ställs upp för ge- mensam handläggning är att det skall vara till fördel för utredningen. Sker det en förening av ett mål och ett ärende skall handläggningen följa reg- lerna för tvistemål. Av paragrafens fjärde mening framgår hur en invändares talan i ett ärende som rör ett från PRV överklagat beslut skall uppfattas efter det att Patentdomstolen har beslutat att ett tvistemål och ett ärende som rör patent skall handläggas gemensamt. En invändares talan i ett ärende anses därvid utgöra talan om ogiltighetsförklaring av patentet. Kumulation av ett tvistemål och ett ärende kan bli aktuell i t.ex. följan- de situation. I Patentdomstolen pågår ett mål om patentintrång. har den som är svarande i det målet (och som möjligen genstämt på ogil- tighet) till domstolen överklagat ett beslut varigenom PRV har avslagit en invändning mot det aktuella patentet. Genom att handlägga tvistemålet och ärendet i en rättegång och avgöra frågorna kan man uppnå bety- dande tidsvinster och kostnadsbesparingar. Alternativet torde annars i de flesta fall vara att först avgöra ärendet och avvakta att detta beslut vinner laga kraft. får tvistemålet vila. Särskilt i jämförelse med nu rådande förhållanden ter sig kumulationsmöjligheten som fördelaktig. I motsvarande fall måste man i allmänhet först avvakta PBR:s avgö- rande av invändarens talan vilket kan ta . Fullföljer dessutom in- vändaren talan hos RR, kan det ta till innan tvistemålet kan slut- ligt handläggas. Om det däremot i Patentdomstolen upplyses att det – som det i domstolen pågår ett mål om patentintrång – i PRV pågår ett invändnings- förfarande om samma patent, kan det naturligtvis inte bli fråga om kumu- lation. Kumulation förutsätter ju att tvistemålet och ärendet förekommer i Patentdomstolen. I ett sådant fall får Patentdomstolen, enligt de allmänna regler som gäller beträffande vilandeförklaring av mål (32 kap. 5 § RB), ta ställning till om tvistemålet skall vila i avvaktan på att PRV i ett slutligt beslut antingen upphäver patentet eller avslår invändningen. Paragrafen ger således domstolen en fakultativ möjlighet att kumulera ett mål och ett ärende. Det bör framhållas att en sådan åtgärd inte förut- sätter ett yrkande från en part. Det är tillräckligt att det är till fördel för utredningen. Domstolen avgör alltså i princip ex officio om ett ärende och ett mål skall handläggas gemensamt men kan förväntas att i de flesta fall inhämta parternas synpunkter på om så bör ske. Har ett mål och ett ärende förenats med stöd av den nu behandlade pa- ragrafen kan de när som helst skiljas i sär. Det framgår av sista meningen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 12.5.1.2. Den innebär att Pa- tentdomstolen, om det är till fördel för utredningen, får förordna att par- terna skall före huvudförhandlingen i målet till domstolen ge in skriftliga sammanfattningar av sina yrkanden och invändningar samt de omständig- heter som de grundas på. Enligt andra meningen kan parterna hänvisa till sammanfattningarna i stället för att muntligen utveckla sin talan vid hu- vudförhandlingen. Det som anges i sammanfattningarna blir därmed pro- cessmaterial utan att dessa särskilt behöver läsas upp vid huvudförhand- lingen. Det bör framhållas att den nu aktuella bestämmelsen inte utesluter en tillämpning av 42 kap. 16 § RB. Enligt den paragrafen bör rätten, innan förberedelsen avslutas, om det är till fördel för utredningen göra en skrift- lig sammanfattning av parternas ståndpunkter såsom de uppfattas av rät- ten. Parterna skall beredas tillfälle att yttra sig över en sådan sammanfatt- Vilken regel – 11 § patentprocesslagen eller 42 kap. 16 § RB – dom- stolen skall tillämpa i ett mål blir beroende på omständigheterna i det en- skilda fallet. Domstolen bör självfallet samråda med parterna i en sådan fråga. I praktiken torde det oftast vara mest lämpligt att parterna själva svarar för sammanfattningarna. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av Patentdomstolens avgöranden. Bakgrunden till bestämmelserna framgår av avsnitt 11.1. Enligt bestämmelsen i första stycket, som reglerar frågan om överkla- gande av Patentdomstolens avgöranden i tvistemål och brottmål, skall domstolens dom eller beslut i sådana mål överklagas enligt de allmänna bestämmelserna i . Det bör framhållas att denna regel har tagits in i patentprocesslagen endast för att få en klar och tydlig reglering. Det är med hänsyn till hän- visningen i 3 § till bestämmelserna i egentligen inte nödvändigt att i patentprocesslagen ha en sådan överklagandebestämmelse. I andra stycket finns bestämmelser om överklagande av Patentdomsto- lens avgöranden i ärenden. Regleringen innebär ett fullföljdsförbud med s.k. ventil i fråga om såväl slutliga beslut som beslut under rättegången. Patentdomstolen avgör således suveränt om en fråga som har avgjorts ge- nom ett beslut kan ha ett sådant prejudikatintresse att beslutet bör få över- klagas. Det blir sedan Patentöverdomstolen som slutligen avgör om pröv- ningstillstånd skall ges (39 § tredje stycket 1 ärendelagen). Enligt bestämmelsen i tredje stycket överklagas ett ärende som har handlagts gemensamt med ett tvistemål enligt bestämmelserna i första stycket. Detta följer egentligen direkt av 10 § tredje meningen, där det sägs att gemensam handläggning sker med tillämpning av bestämmelserna om tvistemål. Bestämmelsen, som reglerar Patentöverdomstolens sammansättning i mål och ärenden, har behandlats i avsnitten 12.3.2.1. och 12.5.2.1. Enligt paragrafens första stycke första mening skall Patentöverdom- stolen i mål och ärenden bestå av tre lagfarna och två tekniskt kunniga ledamöter, om patentråd har deltagit i det överklagade avgörandet. Har den överklagade domen eller det överklagade beslutet avgjorts av endast lagfarna ledamöter i Patentdomstolen, skall Patentöverdomstolen bestå av fyra lagfarna domare. Det följer av andra meningen. Av första stycket tredje meningen framgår att Patentöverdomstolen, om det finns skäl för det, får utöka antalet ledamöter med en. Skäl att utöka antalet ledamöter bör normalt anses föreligga när Patentdomstolen har tillämpat 7 § första stycket andra meningen eller 8 § första stycket andra meningen och dömt med ytterligare en ledamot. Det är emellertid i motsats till vad som gäller enligt 67 § PL inget formellt krav att Patentöver- domstolen alltid skall bestå av fler ledamöter än vad Patentdomstolen har gjort vid sitt avgörande. Enligt första stycket fjärde meningen behåller Patentöverdomstolen sin domförhet, om det sedan en huvudförhandling eller ett sammanträde har påbörjats inträffar förfall för en av ledamöterna. I andra stycket har tagits in den nuvarande regeln i 67 § andra stycket PL, som innebär att Patentöverdomstolen är domför utan tekniskt kunniga ledamöter, om sådana uppenbarligen inte behövs. När bestämmelsen i 67 § andra stycket infördes uttalades i förarbetena (prop. 1985/86:86, s. 48) bl.a. att avsikten med regeln var att hovrätten t.ex. skall kunna skriva av ett mål efter återkallelse av talan utan att behöva anlita de tekniskt sakkunni- ga ledamöterna. Ett annat exempel på när 13 § andra stycket kan komma att tillämpas är när Patentdomstolen har avgjort t.ex. ett ärende om möns- ter med deltagande av ett patentråd och Patentöverdomstolen finner att deltagande av tekniskt kunniga ledamöter uppenbarligen inte behövs. I tredje stycket har tagits in regler om Patentöverdomstolens samman- sättning vid behandling av frågor om prövningstillstånd. Prövningstill- stånd vid överklagande till Patentöverdomstolen kommer i princip endast att bli aktuellt i ärenden. Det bör framhållas att 13 § andra stycket, att Pa- tentöverdomstolen i vissa fall – trots att patentråd har deltagit i det över- klagade avgörandet – är domför utan tekniskt kunniga ledamöter, inte får tillämpas vid sådan handläggning som avses i tredje stycket. Vid behand- ling av frågor om prövningstillstånd skall Patentöverdomstolen sålunda alltid bestå av två lagfarna ledamöter och en tekniskt kunnig ledamot, om patentråd har deltagit i det överklagade avgörandet. När det gäller beslut om avskrivning samt delegation av beslutanderätt i olika frågor tillämpas – med stöd av hänvisningen i 3 § – 2 kap. 4 § fjär- de–sjätte styckena RB. Det gäller i både mål och ärenden. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 10.4, innebär att Patentöver- domstolen från fall till fall förordnar de tekniskt kunniga ledamöter som skall delta i handläggningen av ett mål eller ett ärende. I Patentöverdom- stolen finns nämligen – till skillnad från Patentdomstolen – inga fasta tek- niska ledamöter. Bestämmelsen, som har en viss motsvarighet i 13 § andra stycket ärende- lagen, har behandlats i avsnitt 12.5.2.2. Utgångspunkten är att en huvudförhandling i ett allmänt patentmål eller ett mål om växtförädlarrätt skall avse målet i dess helhet och följa reglerna i RB om huvudförhandling i tvistemål. Den aktuella bestämmelsen medger emellertid att Patentöverdomstolen och HD (se kommentaren till 17 §) fritt kan bestämma om lämpliga begränsningar. Det är självklart att domstolar- na därvid bör samråda med parterna. Som framhållits i den allmänna motiveringen kan i vissa fall sakför- hållandena i patentmål och i mål om växtförädlarrätt ha blivit helt klarlag- da under handläggningen i första instans och den muntliga handläggningen i överrätterna bör i sådana fall med fördel kunna inskränkas till att i hu- vudsak avse ev. upptagning av muntlig bevisning samt plädering. Ett typ- fall är som har nämnts ett patentmål där den enda återstående frå- gan egentligen är huruvida tillräcklig uppfinningshöjd föreligger i förhål- lande till känd teknik. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av Patentöverdom- stolens avgöranden. Syftet med bestämmelserna har behandlats i avsnitt 11.2. Regleringen innebär – i likhet med vad som gäller vid överklagande av Patentdomstolens beslut i ärenden (se 12 § andra stycket) – ett fullföljds- förbud med s.k. ventil. Det gäller Patentöverdomstolens samtliga avgöran- den i mål eller ärenden, dvs. domar och beslut (såväl slutliga beslut som beslut under rättegången). Patentöverdomstolen avgör således om en fråga kan ha ett sådant prejudikatintresse att ett överklagande bör tillåtas. Det blir sedan som – om Patentöverdomstolen har tillåtit ett överklagande – slutligen avgör om prövningstillstånd skall ges (54 kap. 10 § RB). Paragrafen innebär att 15 § skall tillämpas också vid handläggningen i HD. HD kan således begränsa huvudförhandlingen i ett tvistemål som rör patent eller växtförädlarrätt till att utreda parternas ståndpunkter, till att ta upp muntlig bevisning eller på det sätt som annars är till fördel för hand- läggningen. När det gäller bestämmelsens närmare tillämpning hänvisas till kommentaren till 15 §. Bestämmelsen, som har behandlats i avsnitt 12.6.2, innebär att rätten i vissa fall är skyldig att förordna om handläggning inom stängda dörrar. Det överensstämmer med vad som f.n. gäller i PBR. 15.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar Ändringarna i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Pa- tentdomstolen och den föreslagna patentprocesslagen. Enligt bestämmel- sen är Patentdomstolen behörig domstol i mål om tillämpningen av lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar. Några särskilda bestämmelser om domstolarnas sammansättning i sådana mål behövs inte, eftersom detta regleras av patentprocesslagen (se 7 och 13 §§ patentprocesslagen). 15.3Förslaget till lag om ändring i varumärkeslagen (1960:644) Ändringen i paragrafens första stycke innebär att Patentdomstolen, i mot- sats till PBR, inte skall kunna pröva ett överklagande av en invändare om denne har återkallat sin talan. Skälen till denna ändring har behandlats i avsnitt 12.2. Övriga ändringar i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Patentdomstolen och patentprocesslagen. Enligt bestämmelsen i andra stycket skall registreringsmyndighetens beslut överklagas till Patentdom- stolen. Paragrafens tredje stycke har upphävts, eftersom frågan om över- klagande av Patentdomstolens beslut regleras i patentprocesslagen (se 12 och 16 §§). Ändringen i paragrafens andra stycke innebär att Patentdomstolen, i mot- sats till PBR, inte skall kunna pröva ett överklagande av en invändare om denne har återkallat sin talan. Skälen till denna ändring har behandlats i avsnitt 12.2. Ändringen i tredje stycket är av redaktionell art. 15.4Förslaget till lag om ändring i patentlagen (1967:837) Skälen för den föreslagna ändringen av paragrafens första stycke framgår av avsnitt 13.4.5. Genom ändringen markeras att s.k. självinvändning inte längre får ske. Avfattningen svarar mot vad som föreskrivs i 20 § andra stycket VL och 18 § andra stycket i det av framlagda förslaget till lag om ändring i ML (SOU 2000:79). Ändringen i paragrafens första stycke innebär att Patentdomstolen, i mot- sats till PBR, inte skall kunna pröva ett överklagande av en invändare om denne har återkallat sin talan. Skälen till denna ändring har behandlats i avsnitt 12.2. Ändringarna i denna paragraf är föranledda av tillskapandet av Pa- tentdomstolen och patentprocesslagen. Enligt första stycket skall PRV:s beslut om en ansökan om patent överklagas till Patentdomstolen. Paragrafens nuvarande andra stycke har upphävts, eftersom frågan om överklagande av Patentdomstolens beslut regleras i patentprocesslagen (se 12 och 16 §§). I det stycket finns också ett förbud mot att låta ett överklagande avse andra patentkrav än sådana som har prövats genom det överklagade beslutet. Någon motsvarighet till nämnda förbud har inte ta- gits upp i patentprocesslagen Skälen till detta har behandlats i avsnitt 11.1.2.