sou · GPB310d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I betraktande av affären (NJ 1995, 247) kan under vissa omständigheter även ett barns biologiska fader – som inte har erkänt barnet men som på grund av sin relation till modern måste anses ha family life med barnet sedan barnets födelse, eller som på grund av andra omständigheter har family life med barnet – anses vara intressent inom ramen för adoptionsproceduren (artikel 798 Rv.). I ett sådant fall skall han höras i samband med adoptionen. Han har rätt att inkomma med ett svaromål och han har även rätt att överklaga. Det nya kriteriet för adoption berör således även hans relation till barnet. Detta implicerar att man inte enbart måste konstatera om ett barn ingenting mer har att hoppas på från den man som genom giftermål, erkännande, fastställande av faderskap medelst domslut eller en tidigare adoption är hans fader, juridiskt sett. I förekommande fall måste ett liknande konstaterande äga rum med avseende på den man som, i anledning av sexuellt umgänge med modern eller genom (konstgjord insemination med sperma från en donator), biologisk sett är far till barnet. Detta innebär till exempel att denne (tidigare) partner till modern samt den kände donatorn, under vissa omständigheter, skall kallas in till domaren för att höras i samband med den planerade adoptionen. Kriteriet att barnet ingenting mer har att hoppas på från sin ursprungliga förälder eller sina ursprungliga föräldrar tar hänsyn till relationen mellan föräldern och barnet. Det handlar således inte om frågan om barnet inte har kvar, eller inte kommer att få, några faktiska kontakter med sina ursprungliga föräldrar. Det som är av vikt är om barnet kan hoppas på att föräldrarna fortfarande kan ge innehåll åt föräldraskapet eller inte. Endast om det står fast att barnet ingenting har att hoppas på från sina ursprungliga föräldrar i deras egenskap av föräldrar, har det nya villkoret för adoptionen uppfyllts. Begreppet föräldraskap står centralt. Föräldraskap implicerar att man har ansvar gentemot barnet, bland annat med avseende på försörjning, uppfostran eller vård. är föräldraskapet till sitt väsen bestående och varaktigt, till exempel med avseende på att ge kärlek, uppmärksamhet och tillgivenhet. Frågan när det nya villkoret för adoptionen har uppfyllts bör – med tanke på att det finns så många fall – överlåtas till rättens bedömning. Det kommer att finnas fall där denna fråga är lätt att besvara, till exempel när det gäller två mödrar där, hos den ena av dem, ett barn har avlats med hjälp av konstgjord insemination med sperma från en anonym donator. Eftersom adoptionen inte bryter banden till den juridiska modern – som har fött barnet – och eftersom man inte kan peka ut en annan – biologisk – förälder, kommer det nya villkoret att vara uppfyllt. Avvägningen kan komma i ett annat läge när barnet exempelvis har avlats med sperma från en bekant till modern och / eller från hennes partner. För att få klarhet om den kända donatorns inten- tioner med avseende på föräldraskap till följd av härstamning, är det lämpligt att domaren inom ramen för ansökan om adoption kallar in denna donator till sig för att höra honom. På basis av hans förklaring och de övriga omständigheterna i ärendet skall sedan fastställas om barnet verkligen ingenting har att hoppas på från denna donator i egenskap av förälder. Ifall faderns nya partner (kvinna eller man) skulle vilja adoptera ett barn till honom, kommer det nya villkoret inte alltid att vara upp- fyllt eftersom man inte med tillräcklig säkerhet skall kunna fast- ställa att barnet ingenting mer har att hoppas på från modern i den- nas egenskap av förälder. I de fall där relationen mellan moder och barn visar allvarliga störningar – till exempel vid vanvård av barnet – är det ju inte helt uteslutet att relationen mellan föräldern och barnet åter kan få ett innehåll på grund av händelser . Även här kommer förälderns förklaringar och de framtida händelserna i ärendet att utgöra viktiga faktorer vid bedömningen av frågan om barnet fortfarande har någonting att hoppas på från sin förälder i dennas egenskap av förälder. Detsamma gäller självfallet i det omvända fallet, där relationen mellan fader och barn visar allvarliga störningar och moderns nya partner skulle vilja adoptera barnet. Vid osäkerhet om svaret på frågan om det ställda villkoret har uppfyllts, borde domaren – enligt mitt förmenande – avgöra till den ursprungliga förälderns fördel. Om en adoption på grund av detta inte skulle kunna äga rum, återstår fortfarande den möjlighet som erbjuds av gemensam vårdnad av en förälder och dennas partner, som introducerades och som nedan kommer att behandlas. Eftersom saken gäller om barnet ingenting mer har att hoppas på från sin biologiska och / eller juridiska förälder i dennas egenskap av förälder, har möjligheten att domaren fastslår att den befintliga umgängesöverenskommelsen skall bibehållas (artikel 229, fjärde stycket) inte eliminerats. Om föräldern till exempel har en summa- risk överenskommelse om rätten till umgänge (exempelvis en gång ), skulle det nya villkoret mycket väl kunna uppfyllas utan att umgänget blockeras. Barnet skulle inte ha någonting att hoppas på från den person som besöker honom bara en gång , i dennas egenskap av förälder. Förmodligen är läget ett annat om det överenskomna umgänget är betydligt mera omfat- tande och intensivare. Men då kommer adoptionen inte till stånd, eftersom det nya kriteriet inte har uppfyllts. 4.Relation till de befintliga villkoren för adoption Man kan undra hur det nya villkoret förhåller sig i relation till de befintliga villkoren för adoption. Adoption äger rum medelst beslut från rätten och den skall klart och tydligt vara i barnets intresse (artikel 227, första stycket). Om det rör sig om adoption gjord av två personer tillsammans, kan ansökan om adoption endast göras om de har bott ihop i minst tre på varandra följande år före inlämnandet av ansökan (artikel 227, andra stycket). Enligt nu gällande lag gäller dessutom ett antal villkor, vilka for- muleras närmare i artikel 228, första stycket. Vad som i synnerhet är relevant i detta sammanhang är, att ingen av föräldrarna motsät- ter sig ansökan (under punkt e), och att den adopterande personen har försörjt och uppfostrat barnet i minst tre på varandra följande år eller – då det handlar om en adoption gjord av två personer till- sammans – att de har försörjt och uppfostrat barnet (under punkt f). Om den ursprungliga föräldern eller de ursprungliga föräldrarna motsätter sig ansökan, kan man ställa sig frågan om detta faktum betyder att det nya villkoret för adoption – nämligen att barnet ingenting mer har att hoppas på från sina ursprungliga föräldrar – inte är uppfyllt. I allmänhet måste denna fråga besvaras med ett nej. Förälderns eller föräldrarnas invändning samt de i anledning av detta anförda grunderna kan få som konsekvens att denna förälders barn, i familjerättsligt avseende, fortfarande har någonting att hoppas på, men det är inte nödvändigtvis så. Invändningen behöver inte riktas mot själva adoptionen, utan den kan riktas mot den adopterande personen som sådan eller mot de adopterande perso- nerna som sådana. Den ursprungliga föräldern uppger då inte att han själv önskar bibehålla den familjerättsliga relationen till barnet, utan endast att han ifrågasätter att den adopterande personen skulle vara en lämplig förälder samt att adoptionen klart och tydligt skulle vara i barnets intresse. Om invändningen däremot är grundad på argumentet att den ursprungliga föräldenr önskar bibehålla den familjerättsliga relationen till barnet, skall man ta hänsyn till detta påstående vid bedömningen om barnet – med hänsyn tagen till alla fakta och omständigheter – verkligen inte har någonting mer att hoppas på från denna förälder i dennas egenskap av förälder. Visserligen är det enkla faktum att den ursprungliga föräldern upp- ger sig icke vilja bibehålla det familjerättsliga bandet till barnet en viktig antydan om att barnet inte har någonting att hoppasa på från honom i detta avseende, men man behöver inte nödvändigtvis komma till denna slutsats. Av andra fakta och omständigheter kan ju framgå att denna förälder i själva verket är i stånd, eller kommer att vara i stånd, att (återigen) förse den familjerättsliga relationen med en innebörd. Detta kan till exempel inträffa när det finns kon- kreta antydningar att en (mycket) ung moder, som för ansökan om adoption uppger att hon inte vill ha ett band till barnet, senare i livet skulle kunna vara i stånd att ge en innebörd åt relationen mellan moder och barn och kommer att värdesätta denna. En annan möjlighet är att en fader uttalar sig på detta sätt, när han befinner sig i ett läge där han på grund av (allvarliga) psy- kiska eller andra problem för tillfället inte är i stånd att ge en inne- börd åt fader/barn relationen, under det att man rimligtvis kan anta att han senare i livet åter kommer att kunna göra detta. Det nuvarande villkoret i artikel 228, första stycket, punkt f, med- för att två adopterande personer, där ingen av dem är förälder till barnet, måste ha försörjt och uppfostrat barnet tillsammans . För dem gäller dessutom villkoret i den nuvarande artikeln 227, andra stycket, att de i tre på varandra följande år strax före ingivan- det av ansökan om adoption måste ha bott ihop. Enligt gällande lag talas det om enpersonsadoption när det handlar om en adoption gjord av förälderns partner; partnern måste således – på grund av artikel 228, första stycket, avsnitt f – ha försörjt och uppfostrat barnet i minst tre på varandra följande år innan ansökan om adoption (innan den senaste ändringen i lagen, då man avskaf- fade kravet att man skulle vara ett äkta par, kallades denna adop- tionsform också styvförälderadoption; för enkelhetens skull kom- mer vi att använda denna term i fortsättningen). Eftersom styvförälderadoption betraktas som en form av enpersonsadoption gäller således inte kravet på sammanboende enligt nu gällande lag (artikel 227, andra stycket). Inom ramen för detta lagförslag har man funderat på nytt över de krav som kan ställas på enpersonsadoptioner och styvförälderad- optioner. I detta sammanhang gick man ut ifrån den nödvändiga varaktigheten av adoptanternas och barnets familjesituation, liksom ifrån strävan efter att – på det praktiska planet – åstadkomma en lika behandling av tvåpersonsrelationer, oavsett partners kön. Treårsperioden i samband med uppfostran och försörjning används i samband med enpersonsadoptioner där det inte finns en relation till en partner vars stabilitet och varaktighet kan prövas. Vid adop- tion gjord av personer av samma kön kommer det, juridiskt sett, oftast att handla om en enpersonsadoption, nämligen fall där det finns två mödrar. I sådana fall rör det sig om fall där en av de båda kvinnorna till exempel med hjälp av [konstgjord insemina- tion med sperma från en donator] får ett barn, som hennes kvinnliga partner sedan vill adoptera. I dessa fall handlar det egentligen om en tvåpersonsrelation vars varaktighet – liksom vid en adoption gjord av två personer tillsammans – kan prövas med hjälp av det ställda villkoret om samboende i minst tre på varandra följande år strax före ansökan om adoption. Det finns således anledning att behandla dessa tvåpersonsrelationer på samma sätt som tvåpersons- adoptioner, när det gäller kravet på sammanboende och det därmed förknippade kravet försörjning och uppfostran. Med stöd av detta föreslås en anpassning av nuvarande artikel 228, första stycket, punkt f. I samtliga fall av enpersonsadoption där den äkta hälften eller förälderns livspartner adopterar barnet, kommer man hädanefter att kräva – liksom för tvåpersons- adoptioner – en samboperiod som har varat samt en period vad gäller uppfostran och försörjning. Detta skall således gälla för alla styvförälderadoptioner. En förkortning av kravet på uppfostrans och försörjningens tidslängd från tre till kan anses vara berättigad eftersom man inför en samlevnadsperiod för denna kategori. Dessutom kommer styvförälderadoptioner, under iakttagande av det tidigare diskuterade nya villkoret för adoption, endast att finnas om barnet ingenting har att hoppas på från sin ursprungliga förälder eller sina ursprungliga föräldrar. Om det finns en annan förälder kommer det för den försörjande föräldern och dennas partner, i fall av styvförälderadoptioner – förmodligen att handla om att få gemensam vårdnad i stället för adoption; mer om detta följer i det följande. 5.Relation till gemensam vårdnad Fram till introduktionen av de nya bestämmel- serna avseende gemensam vårdnad kunde, inom familjerätten, två personer gemensamt ha vårdnaden endast om båda dessa personer är förälder till barnet. En styvförälder till exempel är själv inte för- älder till barnet. Fram till detta datum kunde styvföräldern inte ha vårdnaden om barnet, tillsammans med föräldern. I praktiken del- tar emellertid denna vuxna person i barnets uppfostran och är denna person, tillsammans med föräldern, ansvarig för barnet. gör artikel 253 t det möjligt för en föräl- der och för dennas partner (av samma eller av annat kön) att gemensamt ha vårdnaden om ett barn. Därmed får den faktiska relationen mellan förälderns partner och barnet ett skydd, i barnets intresse. Rätten beslutar över beviljandet av den gemensamma vårdnaden. Att få denna gemensamma vårdnad medför även en skyldighet till underhåll, såväl som den gemensamma vårdnaden varar som efter det att denna vårdnad har upphört. Det finns skillnader mellan erkännandet av faktiskt föräldraskap medelst beviljandet av gemensam vårdnad och föräldraskap på grund av härstamning eller adoption. Utövandet av föräldraaukto- riteten upphör i varje fall då barnet blir myndigt. Föräldraskap upphör inte. Gemensam vårdnad kan ta slut genom att hos rätten ansöka om upphävande av den gemensamma vårdnaden och be om att vårdnaden skulle ges till en av de båda berörda personerna. I princip kan man inte avstå från föräldraskap. Föräldraskap innebär även upptagande i föräldrarnas familj. Vårdnad har inte denna inne- börd. Föräldraskap, och den därmed förknippade föräldraauktori- teten, uppstår automatiskt vid barnets födsel inom ett äktenskap. Gemensam vårdnad som innehas av en förälder samt en person som inte är förälder, eller vårdnad som innehas av två personer som inte är förälder [till barnet], uppstår inte automatiskt, utan måste beviljas av rätten. Arvsrättsliga konsekvenser är kopplade till föräldraskap men inte till gemensam vårdnad. I regeringens omnämnda ställningstagande har man valt – i anled- ning av rapporten från Kommissionen för möjliggörandet av borgerlig vigsel för personer av samma kön – att ta bort de två sistnämnda skillnaderna genom att förse den gemensamma vårdna- den med arvsrättsliga konsekvenser samt genom att låta den gemensam vårdnaden uppstå automatiskt vid födsel av ett barn inom en äktenskaps- eller partnerskapsrelation av två personer som har samma kön. För detta ändamål förbereds särskilda lagförslag. Gemensam vårdnad kan, till exempel, vara viktig i samtliga fall där det inte handlar om adoption, på grund av att det fortfarande finns en förälder/barn relation till den ursprungliga föräldern eller till de ursprungliga föräldrarna, eller på grund av att denna relation kan komma att växa ytterligare. Ett sådant fall kan inträffa när en föräl- der efter en skilsmässa ingår en relation med en partner och till- sammans med denna uppfostrar ett barn från det upplösta äkten- skapet. I sådana fall kan den gemensamma vårdnaden medföra att de båda försörjande och uppfostrande personernas faktiska ansvar får ett erkännande, som är i barnets intresse. Med hänsyn till det faktum att det i alltsedan intro- duktionen av den gemensamma vårdnaden finns ett adekvat alter- nativ till adoption i syfte att juridiskt värna om barnets familjeliv med dess faktiska uppfostrare och försörjare, kan man ponera att adoption i många fall är strikt nödvändig. Endast när barnet ingenting mer har att hoppas på från sina ursprungliga för- äldrar i deras egenskap av föräldrar kommer det att finnas utrymme för adoption, på villkor att även de övriga med adoptionen för- knippade villkoren är uppfyllda, exempelvis att adoptionen klart och tydligt skall vara i barnets intresse. 6.Stark och svag adoption Såsom ovan har sagts innebär adoption, enligt nederländsk lag, att de familjerättsliga banden till barnets ursprungliga familj upphör och att barnet upptas i de adopterande föräldrarnas familj. Detta betecknas även som stark adoption, i motsats till den så kallade svaga adoptionen, där inte alla familjerättsliga band till den ursprungliga familjen upphör. Den starka adoptionen är inte endast här i , utan även i de flesta övriga västländerna, den viktigaste formen av adoption. I några av de oss omgivande länderna, till exempel i och , utgör den starka adoptionen den viktigaste formen och används den svaga adoptionen – där vissa band till den ursprungliga familjen fortsätter att existera – i praktiken endast i speciella situa- tioner (för en utförlig diskussion av dessa rättssystem hänvisas till G.E. doktorsavhandling med titeln och svaga adoptioner, Stiftelse . , 1996). I är den starka adoptionen av minderåriga personer den viktigaste formen av adoption. Bakgrunden till detta är önskan om att integrera barnet i den adopterande familjen samt jämställdheten mellan ett adoptivbarn och ett äkta barn. Vad beträffar barn kan man välja mellan den starka och den svaga adoptionen. När barnet är kan adoptionen i princip endast vara svag, utom då vissa specifika villkor har uppfyllts. Alltsedan 1996 kan en styvförälderadoption också äga rum som en stark adoption när det juridiska föräldraskapet av den icke- försörjande föräldern inte står fast, när den icke-försörjande föräldern har fråntagits vårdnaden, eller när den icke-försörjande föräldern har avlidit och när det på hans sida inte finns några farföräldrar i livet eller om dessa tydligen visar att de inte är intresserade i barnet. Rättsverkan av den starka adoptionen kan jämföras med rättsverkan av adoption enligt nederländsk lag. Vid en svag adoption enligt fransk rätt får den adopterade ett band till de adopterande personerna samt till deras familjemedlemmar och bibehåller han ett band till sina ursprungliga föräldrar och övriga familjemedlemmar. Avgränsningen mellan de olika släktskapsrelationerna är baserad på rättsverkan. I relationen mellan barnet och adoptivföräldrarna uppstår, vid en svag adoption, rättsverkningar med avseende på namn, vårdnad, äktenskapshinder, underhållsskyldighet och på arvsrätten grundade krav. I överlåter man inte, i princip, valet mellan stark och svag adoption till rätten och de adopterande personerna. Då det gäller minderåriga personer handlar det i vanliga fall om en stark adop- tion. Om ett barn adopteras av släktingar upp till det tredje ledet eller om det rör sig om en styvförälderadoption efter det att äkten- skapet av de ursprungliga föräldrarna har upphört på grund av dödsfall, är adoptionen svag. I vanliga fall är en adoption av myn- diga personer en svag adoption. I syftar den starka adoptionen framför allt till att för- bättra vårdbehövande barns rättsliga ställning. Konsekvenserna av den svaga adoptionen i tysk rätt är olika, beroende på om den adopterade personen är minderårig eller myndig. Vid en svag adop- tion av en minderårig person förlorar barnet bandet till sina ursprungliga föräldrar, men fortsätter bandet till de övriga familje- medlemmarna att existera. Det uppstår även band till de adopte- rande personerna och deras familjemedlemmar. Vid adoption av en myndig person får den adopterade personen status som den adop- terande personens äkta barn. Följderna av en adoption av en myn- dig person sträcker sig däremot inte till den adopterande personens släktingar, och släktskapsrelationerna mellan den adopterade per- sonen och dennes ursprungliga familj fortsätter att existera, såvitt lagen inte bestämmer annat. Eftersom och är bekanta med adoptioner av myndiga personer verkar skillnaderna med nederländsk rätt vara stora. Om man däremot endast betraktar adoptioner av minder- åriga personer, kan konstateras att den svaga adoptionsvarianten i dessa länder förekommer endast i speciella situationer. Rättsverk- ningarna av den svaga adoptionen skiljer sig dessutom inte så mycket från de rättsverkningar som man i kan för- knippa med den – i och i den här formen inte existerande – gemensamma vårdnaden och det gemensamma för- myndarskapet. Med den gemensamma vårdnaden och det gemen- samma förmyndarskapet förknippas ju – utöver vårdnad och för- myndarskap – även en underhållsskyldighet och även konsekvenser med avseende på namnet. Såsom ovan redan sagts håller man också på med att utarbeta ett lagförslag som syftar till att koppla de arvs- rättsliga konsekvenserna till den gemensamma vårdnaden och det gemensamma förmyndarskapet. I betraktande av ovanstående har man avstått från att föreslå ytter- ligare en (viss form av) svag adoption, utöver de redan befintliga möjligheterna i form av adoption, gemensam vårdnad och gemen- samt förmyndarskap. Mervärdet av en svag adoption i det neder- ländska rättssystemet – som utgår från adoption av minderåriga personer – kan i allmänhet anses vara marginellt, och skapandet av en tredje möjlighet som skulle ha stora likheter med den gemen- samma vårdnaden och det gemensamma förmyndarskapet, skulle inte gagna tydligheten. 7.Inverkan på internationell privaträtt Man förutsätter att det lagförslag, som syftar till att göra det möj- ligt för personer av samma kön att adoptera, gäller för adoptioner av barn med bostadsadress i . På dessa adoptioner, liksom på adoptioner i gjorda av personer som är av olika kön, äger nederländsk rätt tilllämpning. Problem i samband med tillämpning av utländsk materiell rätt där adoption gjord av personer av samma kön inte finns, kommer således i princip inte att uppstå. På beviljande av tillstånd till adoption av den ursprungliga föräldern eller de ursprungliga föräldrarna – liksom för adoptioner vilka kommer till stånd under den nu gällande lagstiftningen – tillämpas den materiella rätt som gäller i det land vars nationalitet den ursprungliga förälderns eller de ursprungliga föräldrarna har. Frågan om de i beviljade adoptioner gjorda av personer av samma kön kommer att erkännas även i utlandet, är av en annan karaktär. Eftersom rättsutvecklingen i utlandet med avse- ende på denna form av adoption inte har nått så långt som i , kan man förvänta sig att erkännandet av de medelst denna adoption uppkomna familjerättsliga relationerna tills vidare kommer att utebli. I Haags Adoptionskonvention av har man inte tagit upp möjligheten att personer av samma kön kan adoptera. Man förmodar att ovanstående i praktiken kommer att innebära att de familjerättsliga relationer som enligt nederländsk lag kommer att finnas mellan ett adopterat barn och dess mödrar, respektive fäder, i regel inte kommer att äga giltighet i utlandet. Men det är inte otänkbart att vissa länder skulle kunna godta den med dessa adoptioner förknippade konsekvensen med avseende på de adopterande personernas vårdnad om barnet. Inom ramen för de berörda internationella fördragsorganisationerna – nämligen om Internationell Privaträtt och – och även vid sina bilaterala relationer kommer regeringen att rikta uppmärksamheten på detta spörsmål för att främja de (olika) möjligheterna till erkännande av dessa adoptioner i utlandet. Förutom en ändring i terminologin i artikel 5, sjätte stycket, med- för lagförslaget också en innehållsmässig anpassning av den från och med den introducerade rätten på familjenamn (Staatsblad 1997, 161). Denna anpassning gäller artikel 5, tredje stycket, som reglerar rätten till val av namn vid adoption.