sou · GPB373 · 2002-01-01 00:00:00 — I styckets andra mening anges att anläggningsinnehavaren inte behöver underrättas om nätmyndighetens ansökan för att ett interimistiskt beslut skall kunna meddelas. I vilken utsträckning de övriga reglerna i lagen kan tillämpas då länsrätten endast meddelat ett interimistiskt beslut om tvångs- förvaltning, får avgöras med hänsyn till omständigheterna i det bör länsrätten ta upp förvaltningsfrågan till slutlig prövning. 5 § Om en ansökan om särskild förvaltning lämnas utan bifall, skall nätmyndigheten förpliktas att ersätta anläggningsinnehavaren dennes rättegångskostnad. Bestämmelserna i 18 kap. 6 och 8 §§ skall dock tillämpas. Förvaltningsprocesslagen innehåller inte några bestämmelser enligt vilka en part kan åläggas att betala sin motparts rätte- gångskostnad. Om någon särskild bestämmelse inte gäller i fråga om rättegångskostnaden, får vardera parten stå sin egen kostnad. Paragrafen innehåller en regel om rättegångskostnad. Om länsrätten, eller överprövande domstol, lämnar nätmyndighetens ansökan om särskild förvaltning utan bifall, skall anläggnings- innehavaren som huvudregel ha rätt att få sin rättegångskostnad ersatt av nätmyndigheten. Däremot har nätmyndigheten inte någon rätt att få sin rättegångskostnad ersatt av anläggnings- innehavaren, om särskild förvaltning beslutas. Rättegångskostnads- frågan skall avgöras med den sakliga frågan. Bestämmelserna i till vilka hänvisas innebär att anläggningsinnehavaren inte har rätt till ersättning för kostnad för försumlig processföring. I övrig anger de vad ersättning skall utgå för. I övriga fall kommer vid förvaltningsdomstolarna vardera parten att få stå sin egen kostnad. Det bör i sammanhanget uppmärksammas att i mål vid fastig- hetsdomstolen angående av förvaltarens redovisning gäller regler fullt ut. I fråga om kostnad vid inlösen- förfarande är expropriationslagens regler tillämpliga (7 kap. 1–3 §§ expropriationslagen). 6 § Varje beslut i en fråga som enligt denna lag skall prövas av länsrätten får överklagas särskilt. Mål enligt denna lag skall prövas av länsrätten i det län där nätmyndigheten har sitt säte. I första stycket stadgas att varje beslut som fattas i en saklig fråga som enligt lagen skall prövas av länsrätten får överklagas särskilt. Bestämmelsen är ett komplement till den begränsade möjlighet som finns enligt 34 § förvaltningsprocesslagen att föra talan mot beslut som inte innebär att ett mål avgörs. Genom bestämmelsen görs en handläggningsordning möjlig enligt vilken länsrätten kan avgöra samtliga frågor som uppkommer under en tvångsförvaltning i det mål som anhängiggörs genom en ansökan om särskild förvaltning. Enligt andra stycket skall mål enligt lagen i första instans prövas av en och samma länsrätt. 7 § får överklaga länsrättens beslut som rör 1.utseende av förvaltare enligt 3 kap. 1 §, 2.tiden för förvaltningen enligt 3 kap. 2 och 3 §§, 3.föreskrifter för förvaltningen enligt 3 kap. 7 §, 4.arvode till förvaltaren enligt 3 kap. 20 §. har rätt att föra talan mot vissa av länsrättens beslut. Syftet är att ska kunna fullgöra sitt tillsynsansvar. Överklaganderätten avser frågor där kan förväntas ha särskilda kunskaper. Bestämmelsen innebär en avvikelse från vad som anges i 33 § andra stycket förvaltningsprocesslagen. 8 § beslut enligt denna lag får inte överklagas. För den handläggning som sker vid av de tillsyns- frågor som vilar på styrelsen är förvaltningslagen (1986:223) tillämplig, om inte några andra föreskrifter meddelas. Många av de åtgärder som vidtas och ställningstaganden som görs av läns- styrelsen är sådana att överklaganden inte är tänkbara. Det gäller t.ex. yttranden och framställningar till länsrätten. När det gäller de åtgärder som skall vidta i anledning av förvaltarens redovisning kan de vara av ett sådant slag att de skulle kunna överklagas enligt allmänna regler. Eftersom handläggningen av ett ärende om särskild förvaltning annars skulle betungas i alltför hög grad utan att något av egentligt värde skulle tillföras, föreskrivs att beslut i anledning av den tillsynsplikt som åvilar den inte kan överklagas. Denna lag träder i kraft den 9.2Förslaget till lag om ändring i ellagen (1997:857) 2 kap. Nätkoncession m.m. 18 § En nätkoncession skall återkallas helt eller delvis, 1.om en ledning eller ett ledningsnät inte längre behövs för en säker elförsörjning, 2.om staten i enlighet med bestämmelserna i 1 kap. 4 § lagen om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar, löser in anläggningen, eller 3.om koncessionshavaren inte längre uppfyller villkoren enligt 10 § andra stycket första meningen för att inneha nätkonces- sionen. Frågor om återkallelse av nätkoncession prövas av nätmyndig- heten. Avser nätkoncessionen en utlandsförbindelse, prövas dock frågan om återkallelse av regeringen. Paragrafen har ändrats i första stycket andra punkten som en följd av förslaget till lag om särskild förvaltning. Innebörden av ett beslut om särskild förvaltning är i princip att innehavaren till nätkoncessionen mister alla befogenheter som är knutna till innehavet och för förvaltningen fråntas den beslutanderätt som följer av innehavet. Innehavare av koncessionen är formellt densamme som tidigare men de befogenheter som följer härav utövas av den förordnade förvaltaren. Om förhållandena har ändrats efter den särskilda förvaltningens upphörande återfår innehavaren de rättigheter som följer med koncessionen. Vid motsatt förhållande, dvs. om de oegentligheter som föranledde den särskilda förvaltningen kvarstår och ett beslut om inlösen fattas skall till följd härav koncessionen återkallas för att senare överlåtas till annan innehavare. 27 § Kravet på koncession enligt bestämmelsen i 1 § utgör inte hinder för sådan verksamhet som en förvaltare bedriver enligt lagen om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar. Normalt torde det inte föreligga förutsättningar för att bevilja anläggningsinnehavaren koncession om det finns skäl att besluta om särskild förvaltning. Bestämmelsen medför att en särskild förvaltare kan bedriva den verksamhet som följer av det uppdrag han erhållit utan att komma i konflikt med ellagens krav på koncession. Förvaltaren fritas dock inte från skyldigheten att ansöka om koncession för anläggningsinnehavarens räkning när det finns förutsättningar för att en sådan skall beviljas. Bestämmelsen har berörts i författningskommentaren till 1 kap. 3 § förslaget till lag om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar. 28 § Under pågående förvaltning enligt 3 kap. lagen om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar ankommer det på förvaltaren att tillse att de skyldigheter som åligger koncessionshavaren enligt denna lag utförs. Innebörden av ett beslut om särskild förvaltning är i princip att innehavaren av nätkoncessionen mister alla befogenheter som är knutna till innehavet och för förvaltningen fråntas den beslutanderätt som följer av innehavet. I konsekvens härmed omfattas förvaltarens uppdrag av att tillse att de skyldigheter som enligt ellagen följer med nätkoncessionen utförs. 3 kap. Nätverksamhet m.m. 3 § Vid redovisning av nätverksamhet som grundas på nätkonces- sion för område skall varje område redovisas för sig, om inte nätmyndigheten på koncessionshavarens begäran beviljar undantag. Sådant undantag skall beviljas, om de berörda områdena ligger geografiskt nära varandra och sammantagna utgör en för nätverksamhet lämplig enhet. Ett beviljat undantag är för sin giltighet beroende av att en enhetlig nättariff tillämpas för samtliga områden, som omfattas av undantaget, senast efter nätmyndighetens beslut. När koncessionstiden för något av de områden som omfattas av undantaget löper ut, skall nätmyndigheten pröva om undantaget skall bestå. Nätkoncession för område skall redovisas skilt från nätkonces- sion för linje. Regeringen får föreskriva undantag beträffande ledningar som omfattas av nätkoncession för linje och som organisatoriskt och tekniskt ingår i ett nät som omfattas av nät- koncession för område. kan på koncessionshavrens begäran bevilja undantag från kravet på att nätkoncession för område skall redovisas skilt från nätkoncession för linje enligt fjärde stycket. Sådant undantag kan beviljas, om berörda områden och linjer, tillsammans utgör en organisatoriskt och tekniskt sammanhållen enhet. Ett undantag som meddelats enligt föregående stycke skall upphöra att gälla när någon av de koncessioner som berörs av undantaget löper ut eller annars om synnerliga skäl föreligger. Ett undantag enligt femte stycket är främst avsett att möjliggöra att en ledning som utgör en funktionell enhet, men som omfattas av såväl nätkoncession för område och nätkoncession för linje, skall kunna redovisas sammantaget så att redovisningen kan utgöra underlag för en enhetlig nättariff. Därvid kan delar av ett elnät som omfattas av nätkoncession för område komma att redovisas tillsammans med delar av en ledning som omfattas av nät- koncession för linje. Behov av undantag för att möjliggöra en sådan redovisning torde vanligen gälla en ledning med regionnäts- funktion, varvid den redovisningsenhet som bildas skall läggas samman med nätföretagets övriga regionledningar vid skälighets- bedömningen av nättariffen. Det är dock möjligt att bevilja undantag också i andra fall, t.ex. så att linjekoncessionerade ledningar helt eller delvis redovisas ihop med ett koncessionsområde. Det är i samtliga fall koncessions- havaren som skall begära undantag från huvudregeln enligt fjärde stycket och nätmyndigheten har då att bedöma om ett undantag är lämpligt. Ett huvudkrav för att ett undantag skall kunna beviljas är att berörda områden och linjer tillsammans utgör en organisato- riskt och tekniskt sammanhållen enhet. Enligt sjätte stycket skall ett beviljat undantag endast kunna upphöra att gälla i vissa särskilda fall. Ett sådant är när en koncession, som gäller för någon del av den genom undantaget bildade redovisningsenheten, löper ut. Ett annat skäl är om synnerliga skäl föreligger. Sådana synnerliga skäl kan vara att ledningen fått en annan funktion än den hade när undantaget beviljades eller att en försäljning har lett till förändringar utan att koncessionen upphört. Särskilt om nättariffer för område 3 § Nättariffer för område, utom engångsavgift för anslutning, får inte utformas med hänsyn till var inom området en anslutning är belägen. Om ett eller flera områden slås samman helt eller delvis skall en enhetlig nättariff för det nya området börja tillämpas senast efter sammanslagningen. Nättariffen för en användaranläggning som undantagits från kravet på koncessionsplikt med stöd av 2 kap. 4 §, och som är ansluten direkt till transformator, får utformas med utgångspunkt i nättariffen för högre spänning med tillägg för nedtransformeringen. Paragrafens tredje stycke är nytt och innebär att den som driver ett eget ledningsnät och medgivits undantag från koncessionsplikten, och som tar ut el direkt från en transformator, inte skall behöva betala den nättariff som gäller på den lägre spänningsnivån. Elkunden utnyttjar i detta fall inte nätet på den lägre spännings- nivån, och bör därför kunna betala den tariff som gäller på den spänningsnivå från vilken transformeringen sker plus ett tillägg för nedtransformeringen. Med nättariffen för högre spänning avses den tariff som tillämpas vid uttag på det nät från vilken transformeringen sker i det aktuella fallet. Undantagen från koncessionsplikten enligt 2 kap. 4 § gäller endast för vissa slag av ledningar eller stationer eller ledningar eller stationer inom vissa områden. Särskilt om nättariffer för linje 5 § På en ledning som omfattas av en nätkoncession för linje och där spänningen understiger (regionledning), får inte nättariffen, utom engångsavgift för anslutning, på varje spännings- nivå utformas med hänsyn till var en uttagspunkt är belägen i förhållande till ledningens anslutning till annan nätkoncessions- havares ledning som omfattas av nätkoncession för linje. Tillstånd till avvikelse från vad som anges i första stycket får meddelas i enlighet med 6 §. Nättariff för en elektrisk anläggning som är ansluten direkt till transformator får utformas med utgångspunkt i nättariffen för högre spänning med tillägg för nedtransformeringen. Paragrafens nya tredje stycke motsvarar för regionledningar det föreslagna nya tredje stycket i 4 kap. 3 §, men utan begränsningen till elkunder som undantagits från koncessionsplikten. Bestäm- melsen innebär att den som tar ut el direkt från en transformator, och som således inte utnyttjar ledningen på den lägre spännings- nivån, inte skall behöva betala den nättariff som gäller på den lägre spänningsnivån. Detta är en princip som redan gäller och tillämpas, och att den nu förs in lagtexten innebär en markering av att den skall gälla för alla slag av elkunder. Med nättariffen för högre spänning avses den tariff som tillämpas vid uttag på det nät från vilken transformeringen sker i det aktuella fallet. 8 § Vid bedömningen av nättariffen för en regionledning skall nätkoncessionshavarens hela verksamhet bedömas samlat inom varje normalt spänningsintervall för nätkoncessionshavarens samtliga regionledningar i hela landet. Nätkoncessionshavarens kostnader för att ha samtliga sina regionledningar inom en och samma region anslutna till en annan nätkoncessionshavares ledning skall dock bedömas samlat. Ändringen i paragrafen föranleds av att den tidigare bestämmelsen som särskilt reglerade nätkoncessionshavarens kostnader för nedtransformeringar har tagits bort (punkten 2 enligt paragrafens tidigare utformning). Vidare har paragrafens lydelse ändrats i överensstämmelse med utredningens förslag om ändrad prövning av skäligheten i nättariffer. Enligt detta förslag skall prövningen ske genom en jämförelse av nätkoncessionshavarens samlade intäkter i förhållande till hans prestation. Konkret innebär förslaget en ändring av 4 kap. 1 § ellagen (SOU 2000:90). Detta innebär att skälighetsbedömningen av hela regionnätsverksam- heten skall baseras på en bedömning av de samlade intäkterna i förhållande till prestationen. Därför har skälighetsbedömning ersatts med bedömning i denna paragraf. Som en följd av dessa förändringar skall nätkoncessionhavarens hela verksamhet, med undantag för de kostnader som omfattas av paragrafens andra stycke, bedömas samlat inom varje normalt spänningsintervall för nätkoncessionshavarens samtliga regionled- ningar i hela landet. Denna reglering innebär alltså, för samma koncessionshavare, att nättariffen kommer att bli högre ju lägre den spänning är vid vilken elen tas ut. Till skillnad mot tidigare blir nättariffen däremot inte högre om det i just det aktuella området krävts fler nedtrans- formeringar än i andra områden. Paragrafens andra stycke motsvarar punkten 1 enligt paragrafens tidigare lydelse och reglerar de kostnader som nätkoncessions- havaren har för regionledningar anslutna till annan koncessions- havares ledning. Dessa kostnader utgörs till den helt övervägande delen av avgiften för överföring på stamnätet. Nättariffen på stamnätet är lägesberoende och regeln innebär att vid bedömningen av dessa kostnader skall kostnaderna för en koncessionshavares samtliga regionledningar inom samma region bedömas samlat, dvs. kostnaderna skall fördelas jämnt på regionledningarna inom regionen. Stamnätstariffens lägesberoende element förs därmed vidare till de nättariffer som tillämpas på underliggande nät. Beträffande vad som skall anses utgöra samma region hänvisas till prop. 1996/97:136 s. 155 f. 9.3Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 13a § Sekretess gäller i ärende enligt lagstiftningen om särskild för- valtning av elektrisk anläggning för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte beslut i ärendet. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen är ny och är föranledd av att vissa avgöranden enligt den föreslagna lagen kan kräva en ingående redovisning av enskilda företags eller personers ekonomiska förhållanden. Detsamma gäller i fråga om personliga förhållanden. Bestämmelsen begränsar utom- ståendes insyn. Särskilt yttrande och bilagor I detta särskilda yttrande behandlas regleringen om särskild för- valtning, i huvudsak till den del den avser hot mot elmarknadens funktion som grund för sådan förvaltning. Vidare behandlas beträffande regionnät, frågan om särskilda nättariffer för kunder anslutna direkt till en transformator. I alla övriga delar instämmer vi i de förslag utredningen kommit fram till. Särskild förvaltning med möjlighet att under förvaltningen tillgripa inlösen är den mest ingripande åtgärd som samhället överhuvud- taget kan vidta mot en enskild näringsutövare. Dessa åtgärder bör därför bara kunna användas när ingen annan åtgärd är möjlig för att lösa ett för samhället angeläget allmänt intresse. I förslaget anges att särskild förvaltning skall kunna tillgripas när uppkomna brister på grund av misskötsamhet mot befintligt regel- verk och koncessionsbeslut kan leda till att elförsörjningen eller elmarknadens funktion hotas. Det råder ingen tvekan om att elnäten och elöverföringen är ett sådant angeläget allmänt intresse där särskild förvaltning och inlösen bör kunna tillgripas som en yttersta utväg. Inledningsvis vill vi påpeka att begreppet elförsörjning är för vittomfattande och leder tankarna fel. Elförsörjningen är i första hand förknippat med att det finns tillräckligt med effekt och energi i elproduktionen. Denna fråga faller utanför vad nätkoncessions- havarna har något legalt ansvar för. Elöverföring uttrycker däremot bättre nätägarnas ansvar. I författningskommentaren till 1 kap 3 § lagförslaget om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar anges att kravet på hot är uppfyllt så snart det finns en risk för störningar eller avbrott i elöverföringen eller för en skadlig påverkan på elmarknaden som inte kan bedömas som godtagbar. Med tanke på att ingreppet mot den enskilde näringsutövaren är så starkt borde det vara fråga om ett allvarligt hot mot elöverföringen för att särskild förvaltning skall kunna tillgripas Vi har ingenting emot förslaget att kunna tillgripa särskild förvaltning på grund av att elöverföringen hotas. Vi är däremot emot förslaget att kunna tillgripa särskild förvaltning på grund av att elmarknadens funktion hotas. Detta av följande skäl. Nätföretagen har tilldelats en viktig och central roll för att den konkurrensutsatta elmarknaden skall fungera. Som exempel på sådana uppgifter kan nämnas leverantörsbyten, mätning, rapport- ering och andelstalsberäkning. Även dessa uppgifter utgör för samhället angelägna allmänna intressen som det är av yttersta vikt att de fungerar. Detta är dock inte allena avgörande för om särskild förvaltning kan anses som en lämplig utväg vid allvarlig missköt- samhet. Enligt grunderna för egendomsskyddet i regeringsformen och äganderättsskyddet i angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna så skall ingreppet vara proportionerligt i förhållande till sitt syfte. Frågan är om det finns alternativa handlingsvägar för att uppnå det avsedda syftet men som är mindre ingripande för den enskilde. När det gäller problem kring elmarknadens funktion har Nät- myndigheten vid några enstaka tillfällen förelagt nätföretag vid vite att efterkomma bristerna. Detta förfarande har fungerat bra sett ur ett samhällsperspektiv. Dagens regelverk torde därför vara till- räckligt kraftfullt för att hantera problem kring elmarknadens funktion såvitt rör nätverksamhet. Därjämte finns ju också konkurrenslagstiftningen. Om samhället av någon anledning ändå skulle anse att detta är otillräckligt borde man istället för särskild förvaltning införa att nätföretagens misskötsamhet rörande elmarknadens funktion får åtgärdas på det försumliga företagets bekostnad. Det finns en väl etablerad marknad som tillhandahåller kompletta tjänster för de centrala elmarknadsfunktioner som åligger nät- företagen. Det torde därför inte vara svårt för en myndighet att besluta och effektuera dessa åtgärder på den försumliges bekostnad. Ett sådant förfaringssätt torde dessutom snabbare leda till önskvärt resultat. Utredningen föreslår en bestämmelse innebärande att nättariffen för en regionnätskund som är ansluten direkt till transformator får utformas utifrån nättariffen för överliggande nät med tillägg för nedtransformeringen. Vidare föreslås en bestämmelse innebärande att nättariffen för den som driver ett s.k. icke-koncessionspliktigt nät och som är ansluten direkt till transformator inom ett lokalnät, får utformas enligt samma princip. Utredningen anger att från branschens sida har särskilt betonats gränsdragningsproblem som en anledning till att ta bort möjligheten till särskilda tariffer för kunder som är direkt anslutna till en transformator. Var går gränsen för direkt anslutning? Branschen pekar på att särskilt kunder som råkar ha sin anslutning strax utanför en station kan uppleva prisskillnaden mot de direktanslutna kunderna som orättvis. En grundläggande fördel med en förändring skulle vara att det inte finns någon skarp gräns, stationen, för de villkor kunderna kan erhålla. Denna fördel skulle medföra att en kund som har en anslutning ute på en ledning saknar drivkrafter att ändra denna till en anslutning direkt till en transformator. Med samma motiv finns det heller ingen anledning för en kund att begära nyanslutning direkt i en station. Nackdelen är att vissa kunder som har anslutningar direkt till en trans- formator skulle begära att dessa ändrades till den högre spännings- nivån och att de sedan själva svarade för transformeringen. Vi ser även andra fördelar med ett förbud mot särskilda tariffer för kunder med anläggningar direkt anslutna till transformator. En sådan förändring skulle medföra att regionnätstarifferna på varje spänningsintervall var öppna för alla kunder, dvs. såväl kunder som ligger anslutna direkt till en transformator som kunder ute på en ledning. Kundens nätavgift skulle i grova drag bestämmas utifrån storleken på kundens uttag och leveransspänningen i anslutnings- punkten, dvs. storlek och spänning. En sådan princip skulle medföra att priset baserades på kundens nytta, vilket är kundorienterat och marknadsriktigt. också vara i linje med utredningens förslag i delbetänkandet om en ny skälighetsbedömning utifrån nätföretagens prestationer. En sådan princip skulle också medföra mindre ändringar för lokalnätsföretagen. De flesta lokalnätsföretag har inga särskilda stationstariffer utan har nättariffer utifrån storlek och spänning. Inom lokalnät skulle också prisskillnaderna mellan anläggningar anslutna i och utanför station bli väsentligt större. Detta skulle kunna medföra starkare drivkrafter för kunderna att ändra en befintlig anslutning till en anslutning direkt till en transformator eller att begära nyanslutning direkt i en station. Vi delar dock uppfattningen om att ett förbud mot särskild nättariff för anläggning ansluten direkt till en transformator riskerar att medföra de nackdelar som utredningen konstaterar men att de ovan redovisade fördelarna är minst lika stora som nack- delarna. Vi anser därför att denna fråga ytterligare bör belysas t ex i samband med att det görs en översyn av tariff- sättningens koppling till koncessionsbegreppet, vilket utredningen angivit att det kan finnas ett framtida behov av (avsnitt 7.2). Översyn av vissa bestämmelser om nätverksamhet i ellagen (1997:857), m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En utredare tillkallas med uppdrag att utreda om bestämmelserna om nätverksamhet i ellagen (1997:857) behöver ändras och att i så fall föreslå sådana ändringar. Först skall utredaren analysera behovet av: –förändringar av regleringen och tillsynen av nätverksamhet och föreslå de regler och övriga förändringar som behövs, –närmare precisering av nätmyndighetens tillsynsansvar och lämna förslag till de regler som behövs,