sou · GPB3103d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Det vanliga är att de läses upp men finns förhöret in- spelat på ljud- eller videoband kan i stället detta spelas upp.3 Förhör inför rätta omfattar främst ett förhör som tagits upp utom huvudförhandling. Det omfattar också det fallet att ett vittne hörts vid huvudförhandling och det sedan hålls ny huvudförhand- ling där vittnet hörs på nytt. Förhör inför rätta omfattar vidare situationen när en dom överklagas och nytt förhör med vittnet skall hållas i överrätten. Förhör inför åklagare eller polismyndighet avser naturligtvis förhör som hålls före eller under en förundersök- ning. En fråga som utredningen har ställt är i vilken mån tidigare förhör – särskilt videodokumenterade – kan användas vid det egentliga förhöret vid huvudförhandlingen. Den frågan är särskilt intressant för brottmålens del eftersom det under en förundersök- ning hålls åtskilliga förhör med de personer som sedan skall höras vid huvudförhandlingen. I det föregående avsnittet föreslog utredningen att reglerna om bevisupptagning utom huvudförhandling skulle mjukas upp. Om ett vittnesförhör hålls enligt de reglerna och rätten sedan beslutar om omförhör, kan det finnas skäl att överväga, om inte det äldre förhöret ändå i viss mån skulle kunna användas i samband med det nya förhöret. 7.2Videodokumentation av förhör under förundersökning Vid sidan av det generella förbudet mot fotografering i 5 kap. 9 § RB och förbudet mot att åberopa en videoinspelning av ett vittnes- förhör i 35 kap. 14 § RB, finns det inte några särskilda bestämmel- ser som anger i vilken utsträckning en videoinspelning kan användas i samband med en förestående eller pågående rättegång. Det finns inte heller några regler om videoinspelning i 23 kap. RB, som handlar om förundersökning, eller i förundersöknings- kungörelsen (1947:948).4 1986/87:89 s. 175. 4Åklagarutredningen diskuterade frågan om användande av videoteknik under förundersök- ningen. Utredningen menade, med hänsyn till att det var angeläget att slå vakt om omedel- barhetsprincipen, att det inte var lämpligt att i större utsträckning än vad som tilläts enligt I promemorian Brottsoffren i blickpunkten – åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning konstateras att det gällande regel- systemet möjliggör användning av videoteknik under förunder- sökning och rättegång då det är aktuellt att höra barn och ungdomar under förundersökningen.5 Det förekommer ibland att någon part önskar höra ett barn som vittne. Är den som åberopas som vittne under skall rätten pröva om det med hänsyn till omständigheterna är lämpligt att han eller hon hörs som vittne (36 kap. 4 § RB). Kommer rätten fram till att detta inte är lämpligt kan undantagsbestämmelsen i 35 kap. 14 § första stycket 2 RB – förhör med vittnet kan inte hållas – bli tillämplig. Barnets utsaga får då läggas fram på annat sätt. går det till på det viset att ett videoinspelat förundersökningshör spelas upp vid huvudförhandlingen. Är det barnet som har drabbats av brott och alltså uppträder som målsägande i rättegången, finns det inte några särskilda bestämmelser som reglerar i vilka fall ett direkt förhör inför rätten får ske med barnet. Bestämmelserna i 37 kap. RB – som gäller part och målsägande som inte för talan – hänvisar inte tillbaka till 36 kap. 4 § RB. Det vanliga är emellertid även i detta fall att barnet hörs under förundersökningen och att detta förhör spelas in på video för att sedan spelas upp under huvudförhandlingen. I samband med rättegångar där förhör med barn läggs fram i form av en videouppspelning har innebörden av artikel 6 i Europa- konventionen uppmärksammats. I artikeln sägs bl.a. att envar när det gäller anklagelser mot honom för brott skall vara berättigad till en rättvis och offentlig rättegång och att den anklagade härvid skall ha rätt att förhöra eller låta förhöra vittnen mot honom. Svenska domstolar godtar att förhör med barn sker under för- undersökningen och att det där spelas in på videoband för att sedan spelas upp vid huvudförhandlingen. För att förfarandet skall vara förenligt med har det ansetts att försvaret skall ha möjlighet att ta del av vad som förekommit vid förhöret och få till stånd kompletterande förhör redan innan åtal har väckts. Det har vidare diskuterats om det enligt konventionen även krävs gällande regler ersätta förhör vid huvudförhandlingen med videoförhör under för- undersökningen. Dessutom antog utredningen att för vuxna personer kunde videoinspelning av förhöret försvåra förhöret genom att den hörde hade svårt att agera naturligt och avspänt framför en kamera, se SOU 1992:61 s. 382. 5 Ds 1993:29 s. 58 f. att försvararen är närvarande vid det kompletterande förhöret och på så sätt direkt kan ställa frågor till barnet. Så är nog emellertid inte fallet.6 Ett särskilt problem som uppmärksammats är att försvaret kommer in för sent i proceduren eftersom barnet ofta hörs innan skälig misstanke har riktats mot någon. När försvarare väl utsetts har de för den kommande rättegången grundläggande förhören redan hållits. HD har uttalat sig om bevisningens förhållande till artikel 6 i och dessutom allmänt om sådan bevisnings tillförlitlighet i ett mål rörande sexualbrott mot barn där den huvudsakliga bevisningen utgjordes av videoinspelade förhör med barn.7 HD konstaterade först att förhören med barnen skett utan att försvaret var närvarande. Genom att försvaret fick tillfälle att gå igenom förhören och begära komplettering av dem innan åtal väck- tes, var förfarandet förenligt med konventionen. Därefter sägs att, eftersom HD inte kunde grunda sin bedömning av frågan om målsägandenas trovärdighet och lämnade uppgifters tillförlitlighet på sådana intryck som förhör förmedlar, uppgifterna måste behandlas med särskild försiktighet. Uppgifterna från de videoinspelade förhören kunde emellertid vara tillräckligt för en fällande dom under vissa förutsättningar. För att så skulle vara fallet, anförde HD, måste det krävas, förutom att förhören skett under betryggande former, bl.a. att uppgifterna i och för sig fram- står som sannolika och inbördes förenliga, att berättelserna inte innehåller moment som ger anledning betvivla uppgifterna samt att dessa inte motsägs av annan utredning. Videoinspelning under förundersökning av förhör med andra än barn torde förekomma i begränsad omfattning. Visserligen kan polis och åklagare ha användning av en sådan inspelning av förhöret under själva förundersökningen. Däremot lägger bestämmelserna i 35 kap. 14 § RB om förbud mot att åberopa en skriftlig berättelse (vilket alltså även tar sikte på videoinspelning), hinder i vägen för att i stället för att höra personen vid en huvudförhandling där direkt åberopa de videoinspelade förhören. 6NJA 1992 s. 532 och NJA 1993 s. 616. 7NJA 1993 s. 616. Från inspelning av förhör i bevissyfte måste skiljas inspelning för andra ändamål, t.ex. en brottsplatsrekonstruktion. Det är heller inte ovanligt att följderna av en misshandel dokumenteras på video. Det är en variant av det mer vanliga förfarandet att fotografera uppkomna skador. Sådana fotografier åberopas regelmässigt i brottmål som rör misshandel och att i stället videofilma skadorna kan ses som en teknisk utbyggnad av användandet av fotografier. En annan sak är om polisen i samband med videodokumentation av skador även ställer frågor till målsäganden. Det är inte tillåtet att åberopa sådana utsagor i större utsträckning än vad regeln i 35 kap. 14 § RB medger. Det är väsentligt att framhålla skillnaden mellan sådana situa- tioner där den som hörs och videofilmas sedan av någon anledning inte närvarar vid huvudförhandlingen och sådana situationer då den hörde finns närvarande i rättssalen och därigenom kan besvara kompletterande frågor. För det förra fallet gäller regeln i 35 kap. 14 § RB. Även om denna regel mjukas upp kommer, till följd av den rättsbildning som skett bl.a. på grund av , bestämmelsen ändå att tillämpas restriktivt när det gäller brottmål. Rättens allmänna skyldighet att se till så att ett brottmål blir tillfredsställande utrett innebär ju att den har ansvar för att se till att bevismaterialet läggs fram på det med hänsyn till omständigheterna bästa möjliga sättet och så att den tilltalades rättssäkerhet tillgodoses. Det som sagts om hanteringen och bedömningen av förhör med barn som spelats in på video, gäller således till övervägande del även förhör med vuxna under förundersökning som dokumenterats på samma sätt. Om däremot förhöret spelas in på video men den hörde också inställer sig till huvudförhandlingen är det bestämmelsen i 36 kap. 16 § RB som reglerar i vilken mån videoinspelningen får spelas upp helt eller endast som komplement till det muntliga förhöret. 7.2.3Projektet – Åtgärdsprogram för i i har utarbetat ett särskilt åtgärds- program som behandlar de åtgärder som bör vidtas när kvinno- misshandel utreds. 8 Kvinnofrid – ett åtgärdsprogram för åklagarmyndigheten i . Målsäganden skall höras så fort som möjligt och detta inledande förhör skall i viss mån videofilmas. Det anges att videofilmning kräver målsägandens tillstånd. Som allmänna regler gäller att video- inspelningen skall ske i ett avskilt utrymme. Förhören skall alltid inledas med information om tid, plats och vilka personer som finns i rummet. Det skall framgå att målsäganden har gett tillstånd till inspelningen. Videoinspelningen bör enlig programmet genomföras i två delar. I den första delen skall dokumentation av skadorna ske. En polis- man filmar och en annan pekar på de skador som finns och lämnar eventuella förtydliganden. Målsäganden skall i denna del uppmanas att inte lämna några kommentarer. I den andra delen skall mål- säganden i korthet berätta vad som hänt dvs. hur hon har fått skadorna och vem som tillfogat dem. Det skall av denna del också framgå om smärta eller rörelsehinder uppstått av misshandeln. Därefter kan förhörsledaren ställa eventuella korta kompletterande frågor. Det betonas att det inte är fråga om något riktigt mål- sägandeförhör. Denna del av dokumentationen är tänkt att an- vändas om målsäganden tar tillbaka sina uppgifter och därmed 36 kap. 16 § jämförd med 37 kap. 3 § RB kan tillämpas. Videodokumentation bör även ske av brottsplatsen. Särskild vikt skall fästas vid att dokumentera tecken på missbruk och våldsam- heter. Under rubriken dörrar och sekretess sägs i åtgärds- programmet att det inte torde finnas lagligt stöd för att kräva att en videofilm skall få spelas upp bakom stängda dörrar vid en huvudförhandling. Om ett förhör under förundersökningen spelas in på video och avsikten är att själva videoinspelningen skall användas som bevis ingår inspelningen som en del av förundersökningsprotokollet. Den blir därmed knappast en allmän handling förrän protokollet har justerats eller på annat sätt färdigställts. Om videoinspelningen åberopas som bevis och lämnas över till domstol utgör den en allmän handling hos domstolen. En under förundersökningen gjord ljudinspelning som inte skall användas under rättegången behandlas som en minnesanteckning och bevaras därför endast till dess att förundersökningen är färdig.9 Har förhöret spelats in med videoteknik kan inspelningen, enligt JO, däremot inte betraktas som en osjälvständig minnesanteckning enligt 2 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen utan den är att anse som sådant utredningsmaterial som skall arkiveras enligt reglerna för sådant material.10 Uppgifter i förundersökningen kan emellertid vara sådana att videoinspelningen inte är offentlig på grund av reglerna om sekre- tess, trots att förundersökningen avslutats. Enligt 5 kap. 1 § och 9 kap. 17 § sekretesslagen råder i allmänhet sekretess för uppgifter som är att hänföra till en förundersökning så länge denna pågår. Sekretessen upphör i de flesta fall när åtal väcks, dock inte när fråga är om t.ex. sexualbrott riktade mot barn.11 Förhör på video som är avsedda att användas i rättegången kan, om sekretessreglerna så tillåter, vara tillgängliga för allmänheten när förundersökningen är färdig. I de flesta fall blir materialet till- gängligt, om det lämnas till domstol med anledning av åtal. Börjar video att användas mer allmänt under förundersökningen för att dokumentera förhör, kan man nog i mer uppmärksammade rätte- gångar räkna med att journalister tar del av dessa förhör redan före huvudförhandlingen. Det kan få till följd att förhöret sänds i TV redan före huvudförhandlingen. En ordning innebärande att videoinspelade förhör kanske visas i TV före eller under en pågående huvudförhandling kan inge vissa betänkligheter. Ännu inte hörda personer kan komma att påverkas, om de i TV får ta del av tidigare vittnesförhör. Risken ökar också, att någon som skall höras tillrättalägger sin berättelse så att den blir mer intressant för TV. Framförandet av en inspelning i TV kan även ses som ett integritetsintrång och rädslan för detta kan öka risken för att vittnen eller målsägande inte vill delta i rättegången överhuvudtaget. Dessa risker uppmärksammades av Hovrättsprocessutred- ningen.12 Utredningen föreslog att berättelser som lämnas i bevis- syfte vid huvudförhandlingen skulle få tas upp på videogram. En förutsättning var dock att den som hördes samtyckte till detta. Utredningen menade att betänkligheterna mot videoinspelningar av förhör, bl.a. hänsynen till den hördes integritet och personliga 10JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 83. 11RÅ 1989 ref. 56 och 9 kap. 16 och 18 §§ sekretesslagen; se även vad beträffar förhandlingssekretess vid domstolen 5 kap. 1 § RB. säkerhet, var så starka att förslag som innebar en allmän möjlighet för domstolarna att spela in förhör på video inte borde läggas fram, i vart fall inte utan en djupare analys av för- och nackdelar med en sådan ordning.13 De grundläggande reglerna om rätten att få ta del av allmänna handlingar finns i 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen. Där räknas de intressen upp som får ligga till grund för sekretess av allmän handling. De intressen som främst här har betydelse är, dels punk- ten fyra, intresset att förebygga eller beivra brott, dels punkten sex, skyddet för enskilds personliga eller ekonomiska förhållande. Av betydelse är också bestämmelsen i 2 kap. 12 tryckfrihetsförord- ningen, där det anges att en allmän offentlig handling på begäran skall lämnas ut genast eller så snart det är möjligt. Frågan är om intresset av att motverka att vittnen påverkas eller lämnar TV-anpassade utsagor omfattas av skyddet för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden (punkten sex). Vid ett förhör redogör ju den hörde i regel inte för sina personliga förhållanden utan för något som han eller hon har iakttagit. Det integritetsintrång någon upplever om förhöret med honom eller henne spelas in på video och kanske till och med sänds i TV består nog i en allmän obehagskänsla. Den obehagskänslan har nog de flesta som tvingas delta i en rättegång, men känslan förstärks genom videoinspelningen och risken att förhöret kan visas i bild i TV i stället för endast medelst ljud som fallet ju kan vara . Det obehaget skall sannerligen inte förringas, men det är kanske inte helt säkert att det omfattas av undantagen från den grundlagsskyddade rätten att ta del av allmänna handlingar som finns i tryckfrihetsförordningen. Sekretessen avser ju primärt inne- hållet i utsagan inte sättet som den förs fram på.14 Möjligen kan man tänka sig en annan bedömning om förhöret sker med en målsägande, alltså brottsoffret, eller en tilltalad. Dessa redogör ju i förhör oftast för saker som berör egna personliga för- hållanden. En regel som mer allmänt begränsade offentligheten när det gäller uppgifter som framkommer i sådana förhör skulle emellertid kunna leda för långt. För att sekretessen överhuvudtaget skall fortsätta att gälla om ett sådant förhör spelats upp i domstol krävs det ju att det hållits inom stängda dörrar. En utveckling som går mot ökad sekretess i det hänseendet är varken möjlig eller ens önskvärd. 14Denna fråga diskuteras i Ds 2001:36. Det som har sagts gäller sekretess avseende de uppgifter som sägs vid förhöret och som utgör den egentliga bevisningen. Ett exempel är att någon berättar om att han sett stjäla en bil. Men man kan också tänka sig att själva bilden eller uppgiften om bild, som alltså visar den som berättar, är en sådan uppgift som kan sekretessbeläggas. Vad som då omfattas av sekretessen är hur den hörde ser ut, hur han agerar, kliar sig på näsan, rodnar etc. (se vidare härom i nästa avsnitt). 7.3Dokumentation av förhör inför rätten Berättelser som avges i bevissyfte i tingsrätt eller hovrätt skall dokumenteras på så vis att de tas upp genom ljudinspelning eller, i den omfattning berättelserna kan antas vara av betydelse i målet, skrivas ned, se 6 kap. 6 § RB. I departementspromemorian Hovrättsprocessen föreslås bl.a. en ändring av 6 kap. 6 § RB.15 Förslaget, som syftar till att minska antalet omförhör i hovrätten, går ut på att berättelser som avges i bevissyfte skall tas upp genom videoinspelning, om inte den som skall höras motsätter sig detta eller om det finns något annat skäl mot en sådan inspelning. Tanken är att de inspelade förhören sedan kan spelas upp i hovrätten. Nytt förhör skall, enligt förslaget, hållas endast om det är nödvändigt att ställa nya frågor (35 kap. 13 § andra stycket RB). Förslaget omfattar även förhör som hålls utom huvudförhandling. I promemorian uppmärksammas även integritetsproblemet. För att komma till rätta med det föreslås en ny bestämmelse i sekretesslagen. Innebörden av den är att sekretess skall gälla i domstol för uppgift om bild (jfr föregående avsnitt) som tagits upp vid ett förhör som hållits i domstolen, om det inte står klart att uppgiften kan lämnas ut utan att det uppstår något men för den hörde.16 Man gör således i promemorian en åtskillnad mellan de uppgifter som den hörde berättar och bilden av honom själv när han berättar. Även detta förslag gäller förhör som tas upp utom huvudförhandling. 15Ds 2001: 36. 16Förslaget upptas i en ny bestämmelse, 7 kap. 41 § sekretesslagen (1980:100). Utredningens förslag: – Kan det antas främja ett förhörs genomförande eller är det av annat skäl lämpligt, skall ett förhör få inledas med en uppspelning eller uppläsning av vad den som skall höras har berättat tidigare inför rätta. Parterna och rätten skall därefter få ställa frågor till vittnet. – Förbudet i 36 kap. 16 § RB mot skriftliga vittnesberättelser utgår. I 36 kap. 16 § RB finns de grundläggande bestämmelserna om för- hör med vittne vid huvudförhandling. Genom hänvisning i 37 kap. RB gäller paragrafen också vid förhör med part eller målsägande som inte för talan. Inledningsvis slås fast att förhöret skall vara muntligt. Därefter anges att skriftliga vittnesberättelser inte får åberopas. Detta för- bud tar sikte på vittnesattester och då i situationer då vittnet faktiskt inställt sig i rättssalen.17 I bestämmelsens andra stycke anges att vad ett vittne berättat tidigare inför rätta eller polismyndighet får läggas fram endast när vittnets berättelse avviker från vad han eller hon berättat tidigare eller när vittnet förklarar sig inte kunna eller vilja yttra sig. Denna regel innebär i princip ett förbud mot att – förutom i de angivna situationerna – utnyttja vad ett vittne sagt vid tidigare förhör. Undantagsbestämmelserna utnyttjas framförallt i brottmål. I dessa hör det snarare till regeln än till undantaget att såväl försvarare som åklagare med olika grad av precision följer vad den som hörs har berättat och som framgår av förundersökningsproto- kollet och att vid avvikelse det som sagts läses upp. Utredningen anser att en spontan muntlighet även i fortsätt- ningen bör vara ledstjärnan vid förhören under huvudförhand- lingen. Någon ändring föreslås därför inte i sak när det gäller 36 kap. 16 § andra stycket RB . Mot bakgrund av vad som sagts om videodokumentation kan emellertid följande påpekas. När det i paragrafen talas om före- bringas behöver detta inte nödvändigtvis ske genom uppläsning av ett förundersökningsprotokoll eller uppläsning av en dom. 17 Förbudet i 35 kap. 14 § RB avser i vilken mån ett muntligt förhör helt kan ersättas med en skriftlig berättelse i allmänhet, alltså inte bara vittnesattester utan även förhör hållna hos polis och åklagarmyndighet. även ske genom uppspelning av ljud eller videoband, om förhöret är dokumenterat på det sättet. Om man spelade upp förhöret från en videoupptagning – när en sådan gjorts – skulle många av de vanligt förekommande diskussio- nerna om vad någon har sagt eller inte har sagt vid polisförhöret kunna undvikas. Även den inte ovanliga diskussionen angående omständig- heterna vid förhöret skulle kunna begränsas om förhöret var inspelat på video och videobandet spelades upp. Det är inte så ovanligt att det invänds att den hörde var så berusad att det kan ha påverkat förhöret. Har det gått från händelse till huvudförhandling kan det naturligtvis vara en grannlaga uppgift att reda ut hur det verkligen förhållit sig. Finns en videoinspelning kan den fungera väl som grund för hjälpfakta vid bedömningen av förhöret. Det finns emellertid också skäl som manar till försiktighet när det gäller att bedöma en videouppspelning. Även om inspelningen visserligen i allmänhet visar mer av förhörssituationen än ett för- undersökningsprotokoll, kan uppspelningen ge en skev bild av för- höret. Ett vittne kan vid ett polisförhör påverkas medvetet eller omedvetet att lämna en berättelse som pekar åt ett visst håll. Detta kan vara svårt att upptäcka vid en videouppspelning. Vid valet mellan de olika möjligheterna att återge vad t.ex. ett vittne berättat, måste emellertid uppspelningen av video- inspelningen oftast anses vara det alternativ som bäst tillgodoser rättens möjlighet att göra en riktig bevisvärdering. Det sagda omfattar endast situationen när den hörde inte berättar i enlighet med vad han eller hon tidigare gjort eller inte kan eller vill berätta. Utredningen menar emellertid att det bör övervägas om inte även i andra situationer ett tidigare hållet förhör skulle kunna användas i samband med det nya t.ex. genom att det nya förhöret inleds med att det gamla läses eller spelas upp. De nuvarande reglerna i 36 kap. 16 § RB tillåter inte detta. Skall någon som har hörts höras på nytt inför rätten måste han eller hon berätta om hela händelsen en gång till trots att det egentligen kanske bara krävs några kompletterande frågor i förhållande till det tidigare förhöret. Omförhör innebär alltid – oavsett om det första förhöret hålls inför rätten eller inför åklagare eller polismyndighet – en risk för att den hördes minnesbilder blandas ihop med vad han eller hon berättat. Felkällorna riskerar således att bli fler ju fler för- hör som den hörde utsätts för. Det kan också sägas att ett förhör i allmänhet bättre belyser händelsen i fråga ju närmare denna som förhöret hålls tidsmässigt. Omförhör innebär också i allmänhet besvär och kostnader för såväl den hörde som parterna och dom- stolen. Härtill kommer att ett förhör ofta kan vara mycket plåg- samt, särkilt för brottsoffer. En förutsättning för att ett äldre förhör skall kunna användas är att det har hållits under betryggande former. Det finns därför anledning att skilja mellan olika typer av förhör. Förhör som hållits inför rätten har i allmänhet en så hög kvalitet att det finns skäl att särbehandla dem. Med förhör inför rätten avses främst de som har tagits upp enligt reglerna för bevisupptag- ning utom huvudförhandling men även t.ex. de förhör som hållits vid en huvudförhandling i en lägre instans. Förhören inför rätten är kringgärdade av ett antal regler i RB som syftar till att skapa goda förutsättningar för att riktiga uppgifter lämnas, bl.a. genom att minska risken att den hörde utsätts för yttre tryck. Ett exempel är att vittnen och eventuellt även parter vid förhören inför rätten uttalar sig under straffansvar. Vid förhören är regelmässigt parterna företrädda och har därmed möjlighet att ställa frågor. Förhör inför rätten dokumenteras genom ljudinspelning men en del tyder på att de kommer att spelas in på video.