sou · GPB330 · 2002-01-01 00:00:00 — I detta direktiv fastställs åtgärder som skall följas av medlemsstaterna och av organisationer som ombesörjer inspektion, besiktning och certifiering av fartyg, för uppfyllande av de internationella konventio- nerna om säkerheten till sjöss och förhindrande av havsförorening, som friheten att tillhandahålla tjänster främjas. Processen omfattar utarbetandet och genomförandet av säkerhetskrav för skrov, maskineri samt el- och kontrollinstallationer på fartyg som omfattas av de internationella konventionerna. och rådets direktiv om tillnärmning av medlems- staternas lagar och andra författningar i fråga om fritidsbåtar, det s.k. fritidsbåtdirektivet5 Av fritidsbåtsdirektivets ingress framgår att de lagar och andra författningar som finns i EU:s medlemsstater angående säkerhetskraven på fritidsbåtar skiljer sig åt både till omfattning och till innehåll samt att sådana skillnader kan skapa såväl handelshinder som ojämlika konkurrensvillkor på den inre marknaden. Det enda sättet att undanröja dessa hinder är, enligt direktivet, en harmonisering av medlemsstater- nas regler på området. I fritidsbåtsdirektivet fastställs endast de väsentliga krav som är nödvändiga för fritidsbåtars fria rörlighet. De väsentliga kraven skall, enligt direktiven, baseras på harmoniserade europeiska standarder, antagna av Europeiska organisationen för standardisering () eller av Europeiska organisationen för standardisering inom elområdet (Cenelec) på uppmaning av kommissionen. Direktivet innehåller även bestämmelser om miljöskydd, genom att det ställs krav på fritidsbåtens konstruktion i den del denna har direkt effekt på miljön. De fritidsbåtar och den utrustning till dessa som omfattas av direktivet och som uppfyller de väsentliga kraven skall CE- märkas (artikel 10.1).6 4Rådets direktiv /57/EG av . 5Europaparlamentets och rådets direktiv /25/EG av . 6Genom lagen (1992:1534) om CE-märkning meddelas närmare bestämmelser om den märkning (CE-märkning) som skall ske av vissa produkter enligt de rättsakter 122 En internationell utblick Fritidsbåtsdirektivet innehåller inte några bestämmelser som är avsedda att begränsa fritidsbåtars användning efter det att de har tagits i bruk. Inte heller påverkar direktivet medlemsstaternas rätt att fastställa de krav som de anser vara nödvändiga rörande framförande i vissa vatten i syfte att skydda miljön och vattenvägarnas uppbyggnad eller för att trygga säkerheten på vattenvägarna. Lagen (1992:1534) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar Denna lag innebar att man i svensk rätt genomförde Europaparlamen- tets och rådets direktiv /25/EG av . I lagen föreskrivs bl.a. att alla fartyg som har en skrovlängd på och högst och är avsedda att användas för sport- och fritidsändamål, samt utrustning till denna, skall uppfylla vissa väsentliga krav beträffande säkerhet och miljö. För att släppas ut på marknaden skall fritidsbåtarna vara CE-märkta som ett bevis på att de uppfyller de föreskrivna säkerhets- och miljökraven. I lagen meddelas också bestämmelser om tillsyn över lagens efterlevnad. som har utformats i enlighet med resolution av om en ny metod för teknisk harmonisering och standarder. 7 Se 5 § förordningen (1996:53) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar samt kungörelse med föreskrifter om säkerhets-, miljö- och marknadsföringskrav m.m. för fritidsbåtar, SJÖFS 1996:14. Några statistiska uppgifter 123 7 Några statistiska uppgifter I det följande lämnas några statistiska uppgifter när det gäller antal fartyg, fartygsolyckor samt brott mot 20 kap. 4 och 5 §§ sjölagen (1994:1009). I förs ett skeppsregister över svenska skepp samt ett båtregister över vissa båtar som bedriver yrkesmässig sjöfart [1 kap. 2 § andra stycket sjölagen (1994:1009)]. Antalet svenskregistrerade fartyg uppgick till drygt 5 500. Av dessa var nära hälften fiskefartyg, drygt 1 300 passagerarfartyg, drygt 100 tankfartyg, knappt 200 torrlastfartyg samt återstoden övriga fartyg. Som ovan redogjorts för finns det ett skeppsregister samt ett båtregister. Detta innebär att det för övriga båtar inte finns något officiellt register. En hel del båtägare väljer dock att frivilligt registrera sin båt med hänsyn till försäkringsbestämmelser o.dyl. administrerar ett frivilligt fritidsbåtregister. Registret tillkom på initiativ av bl.a. försäkringsbolagen när det officiella båtregistret upphörde. () omfattar stöldskyddsföreningens register drygt 220 000 båtar, varav 167 000 med ägaruppgifter. Registret används främst vid identifiering av stulna båtar samt vid aktiva sjöräddningsinsatser. 1 meddelanden nr 2 2000. 124 Några statistiska uppgifter Fritidsbåtbeståndet i uppskattas till 1,3 miljoner båtar. Av nedanstående tabell framgår hur detta antal fördelar sig på olika typer av fritidsbåtar. Uppgifterna baserar sig på offentlig statistik från och samt intern statistik från Sweboat, som är båtbranschens riksförbund.2 Öppen båt utan motor, jolle, roddbåt Öppen båt med motor under 10 hk redovisar i sina meddelanden statistik och kommentarer avseende till verket rapporterade olyckor med svenska handels- och fiskefartyg samt fartyg som nyttjas till ändamål som har anknytning till handelssjöfarten.3 Statistiken omfattar främst händelser enligt 6 kap. 14 § sjölagen (1994:1009), för vilka befälhavaren har rapporterings- skyldighet till . rapporterades sammanlagt 145 fartygsolyckor. Av dessa utgjordes 54 av grundstötning. Övriga fartygsolyckor berodde på kollision mellan fartyg, kollision med annat föremål, läckage/kantring/väderskada, lastförskjutning, brand eller explosion, maskinhaveri, utsläpp eller annat. 2Se broschyren Båtbranschstatistik 1990-1998 utgiven av Sweboat – . 3Sjöfartsverkets meddelanden nr 2 2000. Några statistiska uppgifter 125 Fartygsolyckornas fördelning efter typ av händelse och fartygsart framgår av nedanstående uppställning. Läckage/kantring/ Brand och/eller *) Ny händelsetyp Anm: Med övriga fartyg avses bogser- och bärgningsfartyg, isbrytare, pråmar m.fl. Fördelningen av de 145 fartygsolyckorna efter farvattenstyp framgår av följande två tabeller. (Av statistiken framgår inte om det i något fall funnits alkohol/berusning med i bilden.) En uppdelning har gjorts mellan svenskt territorialvatten och utländskt farvatten. 126 Några statistiska uppgifter Kanal, flod, bojad Kanal,flod,bojad led Kanal,flod,bojad. Några statistiska uppgifter 127 totala insatser 1999 fördelade på orsaker Genom att studera totala insatser för fritidsbåtar kan man få en uppfattning om antalet olyckor till sjöss där fritidsbåtar varit inblandade.5 Inte heller av denna statistik framgår emellertid om det funnits någon alkohol/berusning med i bilden. gjorde drygt 1 000 insatser . Av dessa gällde 832 fritidsbåtar. Av nedanstående diagram kan man utläsa totala insatser fördelade på objekt. Totala insatser 1999fördelade på objekt Av diagrammet på nästa sida kan man utläsa totala insatser 1999 fördelade på orsaker. 4Uppgifterna i detta avsnitt är hämtade från Sjöräddning – insatser 1999. 5De olyckor med fritidsbåtar som inte rapporterats finns naturligtvis inte med i statistiken. 128 Några statistiska uppgifter ProcentTotala insatser för fritidsbåtar 1999 fördelade på orsaker Några statistiska uppgifter 129 7.2.2Olyckor med dödlig utgång Enligt statistik som förs av inträffade 28 olyckor med dödlig utgång . Denna siffra är den lägsta . Flertalet av dödsolyckorna inträffade maj- september. I fyra av fallen fanns – såvitt man kunnat utröna – alkohol inblandat. I flertalet av olycksfallen hade den omkomne inte använt flytväst. 19 av de omkomna var i . När det gäller platsen för dödsolyckorna skedde åtta av dessa i skärgård, tre på eller , femton på övriga insjöar samt två på en älv/å. Inte någon av dödsolyckorna inträffade i hamn eller på kanal. Enligt statistik från drunknade 25 personer från båt och sex personer i samband med sportdykning . Av de som drunknade från båt var fem alkoholpåverkade, femton saknade flytväst och sju sysslade med fiske då olyckan inträffade. Av de som drunknade från båt var 22 personer . 130 Några statistiska uppgifter 7.3Brott mot 20 kap. 4 och 5 §§ sjölagen (1994:1009) Av nedanstående tabell framgår hur många som lagförts och dömts för brottet sjöfylleri . Av tabellen kan utläsas att antalet lagföringar kraftigt minskat . lagfördes sammanlagt 59 personer för sjöfylleri. De olika aktörerna 131 8 De olika aktörerna Klassificeringssällskapen är organisationer, ofta i stiftelseform, som kontrollerar fartyg, säkerhet och kvalitet mot såväl egna som nationella myndigheters regler. Ursprungligen var det främst försäkringsgivarna som behövde fristående och kompetenta organisationer som kunde bedöma ett fartygs sjövärdighet och därigenom medverka till att sätta ett pris på riskerna i den kommersiella verksamheten. Fartygsägarna behövde också teknisk vägledning för att försäkra sig om att fartygen var sjövärdiga. Klassificeringssällskapen har utvecklat egna regler för fartygs design, konstruktion och underhåll. De dominerande klassificeringssällskapen agerar också på sjöfarts- administrationers vägnar, i certifierings- och tillsynsverksamheten. Liksom försäkringsgivarna styrs klassificeringssällskapen av kommersiella krafter, vilket kan medföra skillnader i kompetens och kvalitet i det arbete de utför. Det finns ett femtiotal klassificeringssällskap i världen. De största driver omfattande internationell verksamhet, medan de övriga i huvudsak är nationella. De fem allmänt erkända sällskapen är American (), (), Det (), Germanischer (GL) och 's (LR). Dessa sällskap är accepterade av samtliga sjöfartsnationer. 1 SOU 1996:182 s. 56 samt 203 ff. 132 De olika aktörerna Såväl fartyget som dess last kan bli föremål för försäkring. En grundläggande försäkring för redaren är kaskoförsäkringen som täcker bl.a. totalförlust av fartyget samt fartygsskador. Kaskoförsäk- ringen kompletteras med en särskild ansvarsförsäkring, som tar sikte på redarens ansvar mot tredje man när denna ansvarighet inte är täckt genom kaskoförsäkringen. Lastägarna brukar normalt teckna en transportförsäkring för sitt gods, s.k. varuförsäkring. För fritidsbåtar finns ingen obligatorisk ansvarsförsäkring. Försäk- ringsbolagens regler för indelning av premieklasser för olika objekt skiljer sig mellan bolagen. Båtbranschen har ett eget försäkringsbolag, . Hos detta bolag finns drygt 50 000 båtar försäkrade. Mindre båtar, t.ex. en eka med utombordsmotor 8-15 hk och med ett värde av 10 000 till kan ingå som tillägg i en hem- eller fritidshusförsäkring. Detsamma gäller vindsurfingbrädor och mindre segelbåtar. När det gäller övriga båtar kategoriseras dessa på olika sätt hos de olika bolagen men i de flesta fall efter någon eller några av kriterierna toppfart, hästkrafter, båtens längd samt båtens värde. Sjöpolisen utgör en specialfunktion inom vissa polismyndigheter. finns sjöpolisenheter vid åtta polismyndigheter och sjöpolisgrupper stationerade på elva platser i landet: , nord (), Syd (), , , , , , , och . Sjöpolisenheten i , som ligger i , är samlokaliserad med , region ost. 2 SOU 1996:182 s. 55. De olika aktörerna 133 Sjöpolisen utför sjöövervakning i syfte att höja sjösäkerheten samt att få ned antalet stölder av och ur båtar. Hållandet av sjöpolisgrupper motiveras till stor del av skärgårdsbefolkningens behov av ordningsmakt och av fritidsbåtstrafiken. Verksamheten leds operativt av respektive polismyndighet. Organisatoriskt tillhör sjöpolisenheten i t.ex. länstrafikavdelningen och sjöpolisenheten vid i länsordningspolisen. Utredningar av sjörelaterade brott, även brott mot föroreningslagstift- ningen, bedrivs vid några av sjöpolisenheterna, bl.a. i och . Vid samtliga sjöpolisposteringar finns en eller flera båtar för sjöpolisverksamheten; förfogar Sjöpolisen över sammanlagt 14 polisbåtar. Ett begränsat antal polismän tjänstgör vid sjöpolisgrupperna och antalet varierar mellan olika områden. Flest anställda har Sjöpolisen i . För att få tjänstgöra som sjöpolis måste man ha avlagt skepparexamen eller motsvarande samt genomgått en kurs på för blivande sjöpoliser. Vissa sjöpoliser har även genomgått en kurs för personal som utreder sjörelaterad brottslighet. Sjöpolisverksamheten är på de flesta orter säsongsbetonad och verksamheten till sjöss är företrädesvis inriktad på de kustnära områdena. Av avgörande betydelse för möjligheterna att ingripa vid utsläpp till sjöss är därför verksamhet. 8.3.3Sjöpolisens inställning till dagens situation till sjöss Hur uppfattar Sjöpolisen dagens situation till sjöss? De som på grund av berusning råkar ut för en olycka eller en allvarlig incident är troligen de enda fall av sjöfylleri som upptäcks av Sjöpolisen. Upptäcktsrisken anses vara obefintlig så länge inte en båtförare gör ett grovt misstag eller överträder gällande bestämmelser om t.ex. fart eller lanternföring. Om det inte föreligger någon misstanke härom får båten inte kontrolleras. Sjöpolisen anser sig inte ha någon klar bild av hur utbrett det är att någon framför båt i berusat tillstånd. Deras antagande att det är vanligt bygger på att i av de allvarliga sjöolyckorna samt andra 134 De olika aktörerna incidenter som rapporteras till polismyndigheten har båtföraren varit berusad. I de fall som rapporterats av Sjöpolisen har alkohol- koncentrationen i så gott som samtliga fall överstigit . Situationen till sjöss ter sig enligt Sjöpolisen mycket olika geografiskt sett. I de mest båttäta områdena inom , området vid , och ut mot , är förekomsten av snabba större motorbåtar tillsammans med segelbåtar och mindre motorbåtar stor. Alla dessa farkoster skall samsas på ibland begränsade vattenområden. Sjöpolisen anser att båtlivet märkbart har förändrats. En allt större kategori båtägare använder båten enbart eller till största delen som fortskaffningsmedel och i andra hand till friluftsliv. Antalet krogar med sjöanknytning har märkbart utökats. Sjöpolisen har, i anslutning till en del av dessa krogar, framför allt i områden där klagomål på fartöverträdelser kommit till Sjöpolisens kännedom, iscensatt fartkontroller. Vid dessa kontroller har de som överträtt gällande hastighetsbestämmelser eller där båten haft något fel kontrollerats och i förekommande fall rapporterats. Dessa kontroller har gett vid handen att en stor del av förarna har förtärt alkohol. Dock har ingen varit så berusad att man enbart på de iakttagelser som gjorts av själva framförandet kunnat styrka ett sjöfylleribrott. Vilka brister anser Sjöpolisen att det finns med nuvarande lagstiftning? Sjöpolisen anser att följande brister föreligger i den nuvarande lagstiftningen: 1.Båtbeståndet går i princip inte att kontrollera i . Kontrollen av ägandeskapet finns hos försäkringsbolagen. 2.Det existerar ingen obligatorisk ansvarsförsäkring liknande den som förekommer för motorfordon. 3.Det finns inga behörighetskrav. Vem som helst och oavsett ålder har i princip rätt att framföra en farkost, (dock ej skepp), som inte har några begränsningar när det gäller fart och som dessutom har möjlighet att transportera upp till tolv passagerare. 4.Det finns ingen lagstadgad rätt för polismyndighet eller någon annan att göra rutinmässiga kontroller av fartygen.3 3 har dock rätt att kontrollera yrkesmässiga fartyg. Fartyg under 20 brutto ton har man inte någon tillsyn över. Skepp och yrkesmässiga fartyg måste besiktigas och ha tillsynsbok. har delegation när det gäller dessa De olika aktörerna 135 5.Den lagstiftning som finns om sjöfylleri är retroaktiv på det sättet att den endast tillämpas när en incident eller i värsta fall olycka redan har inträffat. Lagens preventiva effekter på alkohol/framförande av fartyg är i princip obefintliga. Sjöpolisens egna förslag till förbättringar För att man skall få ett genomslag på en skärpning av promillegränsen för sjöfylleri, anser Sjöpolisen att det krävs en upptäcktsrisk som är kalkylerbar och för att uppnå denna erfordras ett paket av åtgärder. I paketet bör ingå att fartygen skall kunna identifieras och att någon form av registrering bör komma till stånd. För att kunna identifiera föraren av båten erfordras vidare någon form av behörighetskrav beträffande föraren. Sjöpolisen anser också att fartygets ägare borde åläggas att teckna en ansvarsförsäkring motsvarande den trafikförsäkring som finns för motorfordon. Slutligen anser Sjöpolisen att både polis och kustbevakning borde få rätt att ta rutinmässiga alkoholutandningsprov till sjöss. är en civil myndighet under Försvarsdepartementet, som har till uppgift att bl.a. utföra sjöövervakning och annan kontroll- och tillsynsverksamhet. svarar för miljö- räddningstjänsten till sjöss och medverkar i sjöräddningstjänsten. verksamhet bygger till stor del på samverkan med sådana huvudansvariga myndigheter som saknar eller har otill- räckliga resurser för att verka till sjöss. Verksamheten styrs övergri- pande genom av regeringen utfärdade regleringsbrev och ge- nom storleken av de anslag som beviljas myndigheten i statsbudgeten. Myndigheten är organiserad i en central ledning, fyra regioner (V, S, O och N) samt 26 stationer. Detsamma gäller fritidsmotorskepp, dvs. en privatbåt som är minst 12 gånger . 136 De olika aktörerna verksamhet bygger på hög närvaro till sjöss såväl med fartyg som med flygplan. förfogar över ett stort antal fartyg utformade för att möta de krav som verksamheten ställer. har tillgång till 2 utsjöbevakningsfartyg (för uppgifter i de yttre delarna av territorialhavet och den ekonomiska zonen), cirka 30 patrullfartyg (för uppgifter främst inom Sveriges sjöterritorium), 12 miljöskyddsfartyg (fartygen används även i övervakningsverksamhet), 3 svävare, 25 racerbåtar (för kustnära verksamhet), ett 40-tal arbetsbåtar (båtar för bekämpning av olja på stränder m.m.) samt 3 flygplan.4 Generellt kan sägas att varje region förfogar över patrullfartyg, miljöskyddsfartyg, racerbåtar och arbetsbåtar. Fartygen är inte bundna till regionerna utan kan tas i bruk där de bäst behövs för tillfället. Flygplanen är en rikstäckande resurs. har cirka 600 anställda, varav drygt 450 tjänstgör i den lokala organisationen och övriga i central eller regional ledningsorganisation. Kustbevakningstjänstemän genomgår grundutbildning som ger nautisk och teknisk kompetens, tull- och polisbefogenheter till sjöss samt befogenhet som fartygsinspektör i vissa fall. Varje tjänsteman har därutöver utbildning inom miljö- och sjöräddningstjänst. 8.4.2Kustbevakningens medverkan vid polisiär övervakning polisiära befogenheter regleras i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning. Syftet med lagen är att göra det möjligt för en kustbevakningstjänsteman att göra snabba ingripanden i de fall polis inte är tillgänglig. I förarbetena understryks att ingripanden som avses i lagen i första hand ankommer på polisen och att avsikten inte varit att rubba på denna ordning (se prop. 1981/82:114 s. 19). lag gäller när bedriver övervakning till havs och i kustvattnen samt i och för att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller bl.a. bevarande av den miljön och annan naturvård samt trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken. Lagen är vid övervakning i nu angivna avseenden tillämplig även inom ekonomiska zon. 4 SOU 1998:158 s. 207. De olika aktörerna 137 har enligt lagen ett självständigt ansvar att ingripa om anledning förekommer att brott har förövats mot sådana föreskrifter som räknas upp.5 ingripanden omfattar i stort sett sådana uppgifter som inledningsvis kan ske vid brottsutredning. Således har tjänsteman vid samma befogenheter som tillkommer polisman att 1.hålla förhör och vidtaga annan åtgärd med stöd av 23 kap. 3 § tredje stycket , 2.ta med någon till förhör med stöd av 23 kap. 8 § , 3.gripa någon med stöd av 24 kap. 7 § första stycket , 4.företa husrannsakan med stöd av 28 kap. 5 § , om åtgärden har till syfte att eftersöka den som skall gripas eller att verkställa beslag. Enligt 3 § i lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning har kustbevakningstjänsteman också samma befogenheter som polisman enligt 13 § polislagen (1984:387) att avvisa, avlägsna eller omhänderta den som genom sitt uppträdande i trafiken till sjöss stör ordningen eller utgör omedelbar fara för denna eller när det behövs för att avvärja brott mot bl.a. sådana föreskrifter som avser trafik och säkerhetsanordningar för sjötrafiken. För att polisiära befogenheter enligt ovan skall kunna utövas på ett ändamålsenligt sätt har kustbevakningstjänsteman enligt 4 § i lagen befogenhet att stoppa och visitera fartyg eller införa det till svensk hamn. En förutsättning härför är dock att sådan åtgärd uppenbart behövs för att befogenheterna skall kunna utövas. Lagen innehåller också en allmän föreskrift om kustbevakningstjänstemans befogenhet att använda våld för att verkställa tjänsteåtgärd (se 8 §). Befogenheterna enligt 5 och 6 §§ lagen (1982:395) om Kustbevak- ningens medverkan vid polisiär övervakning får endast utövas av kustbevakningstjänstemän som innehar viss befattning och utbildning och endast i omedelbar anslutning till den gärning som föranleder åtgärden. Samtliga åtgärder skall skyndsamt anmälas till polismyndig- het och därmed övertas den fortsatta handläggningen av ärendet av polisen (se prop. 1981/82:114 s. 23). Enligt 7 § i lagen kan dock 5 1 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning. 138 De olika aktörerna undersökningsledaren anlita biträde av samt uppdra åt kustbevakningstjänsteman att vidta förundersökningsåtgärder, om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. Med begreppet att befogenheterna endast får utövas i omedelbar anslutning till gärningen torde åsyftas att endast har rätt att ingripa på färsk gärning i de fall då det inte är praktiskt möjligt och naturligt att polisen agerar. Ett ingripande anses, med hänsyn till de speciella förhållanden som råder till sjöss, likaså ske i omedelbar anslutning till gärningen när ingripandet sker av ett kustbevakningsfartyg eller annan enhet som anländer till platsen, om ett brott först upptäckts och det misstänkta objektet identifierats, t.ex. genom flygspaning. Även senare ingripanden kan självklart ske, men då endast på uppdrag av förundersökningsledare.6 6 SOU 1998:158 s. 210. Olika vattenområden – en indelning 139 9 Olika vattenområden – en indelning Sveriges sjöterritorium omfattar inre vatten och territorialhavet. Det begränsas mot det fria havet eller annan stats territorium av territorialgränsen. Vilket som är Sveriges sjöterritorium framgår av lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium. Bilden på sidan 141 utvisar vilka områden som utgör Sveriges sjöterritorium respektive ekonomiska zon (se mera härom i avsnitt 9.2). En stats inre vatten utgörs av de vattenområden som ligger innanför de s.k. baslinjerna, vilka bestäms genom ett detaljerat regelsystem för hur gränser skall dras i vattenområdet närmast kusten. Till inre vatten räknas, enligt 2 § lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium, insjöar, vattendrag, kanaler, vid kusterna belägna hamnar, bukter och vikar samt vattenområden innanför och mellan öar, och skär och intill räta linjer som regeringen bestämmer. I mellan fyr och Kullen räknas dock endast hamnar till inre vatten. Varje stat har enligt havsrättskonvention1 rätt till ett territorialhav med en bredd av eller räknat från respektive baslinje. Enligt 3 § lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium räknas till territorialhav det som angivits i föregående stycke med vissa undantag (se 3 § andra stycket samma lag). 1 United Nations Convention on the of the Sea signed at , , . 140 Olika vattenområden – en indelning Enligt havsrättskonventionen har kuststater rätt till en till territorialhavet angränsande zon eller tilläggszon på som längst från den s.k. baslinjen. Inom den angränsande zonen kan kuststaten utöva kontrollrätt för att hindra och bestraffa överträdelser av lagar och författningar rörande tullar, skatter, invandring eller hälsoskydd inom dess territorium eller territorialhav.