sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Dessa är tillförsäkrade en sakkunskap inom rennäringen, eftersom där skall ingå rennäringsutöva- re. Vi har i avsnitt 6.6 närmare utvecklat våra förslag när det gäller upplåtelsefrågor. Eftersom vi föreslår att inte längre skall vara sektorsmyndighet för rennäringen kan verket inte längre vara den myn- dighet som utfärdar föreskrifter för småviltsjakten och fisket. Sådana föreskrifter får i stället meddelas av regeringen efter samråd med läns- styrelserna och . Vi föreslår att frågor i skogsvårdsstyrelserna som berör rennäringen blir kvar där och att samerna får inflytande i beslutsprocessen. Samma principiella resonemang om behovet av kunskap om rennäring och rätt till delaktighet i beslutsprocessen som ovan diskuteras när det gäller länsstyrelserna kan föras, när det gäller beslut om sådana åtgär- der i skogen som försvårar rennäringen. Det ligger i sakens natur att de hänsynsregler för rennäringen som finns, kräver sådan kunskap om rennäring som endast rennäringsutövare besitter, liksom det krävs sådan skoglig kunskap som skogsägare besitter när ställning skall tas till dessa ibland svåra avvägningar. Det är regeringen som utser leda- möter i skogsvårdsstyrelserna. De samråd som förekommer mellan samer och skogsägare har stor tilltro hos skogsbruket, medan samerna är mer tveksamma till om samrådet har någon betydelse för att bevaka deras rättigheter. Enligt vår mening är det angeläget att beslutssystemet är sådant att samerna har tilltro till det. När de tre berörda skogsvårdsstyrelserna har att utöva tillsyn över att markägarna iakttar den hänsyn till rennäringen som är föreskrivet är det angeläget att dessa har god kunskap inte bara om skogsbruket utan också om rennäringen. För att samerna skall ha förtroende för objektivitet är det betydelsefullt att de har infly- tande i beslutsprocessen. Det kunde därför finnas skäl att lämna över ärenden som berör ren- näringen till länsstyrelserna med sin vana att göra avvägningar mellan Den statliga rennäringsadministrationen 421 Ett annat sätt att tillförsäkra att avvägningen mellan renskötselrätten och äganderätten får trovärdighet, kunde vara att lägga beslutet på ett medlingsinstitut med en representant för vardera parten samt en av båda parter utsedd lagfaren ordförande. Vi har emellertid stannat för att beslutet skall ligga kvar på skogs- vårdsstyrelsen, eftersom de beslut man tar ofta är det sista skedet i en process som dess tjänstemän lett. Det skulle då bli mycket tungrott att flytta över det slutliga beslutet till någon annan. Men vi anser att vissa garantier för ett samiskt inflytande är nödvändiga. I skogsvårdsstyrelsernas beredning av ärenden finns på många håll anställda med speciell miljöinriktad utbildning för att kunna upp- fylla målet att bedriva ett skogsbruk som uppfyller både produktions- och miljömålet. Vi tror att det är angeläget att de tre nordligaste skogs- vårdsstyrelserna anställer samer med erfarenhet från rennäringen vid handläggning av ärenden av berört slag. 9.5.6Återstående myndighetsuppgifter bör inte läggas på en av länsstyrelserna Vår bedömning är att länsstyrelserna i , och alltjämt skall ha ansvaret för kvarvarande frågor kring markförvaltning inom renskötselområdet inom sina respektive områden. Av direktiven framgår att vi skall överväga om alla länsstyrelsers ren- näringsfrågor kan föras till en länsstyrelse. Vi har övervägt detta, men tror inte att det är lämpligt att föra samman alla regionala uppgifter till en länsstyrelse. Vi bedömer att förhållandena är alltför olika i de tre länen och att det geografiska området alltför stort, för att de skall bli en kvalitativt godtagbar rationalisering. Det finns också en risk att i de länsstyrelser som inte skulle få ansvar för t.ex. upplåtelsefrågor, skulle kompetens saknas i allmänna frågor där rennäringens intressen bör beaktas. Det är också tveksamt om beslut i sådana frågor skulle fattas av en länsstyrelse avseende förhållanden i ett annat län, eftersom beslu- ten kan påverka andra förhållanden än rennäringen. Hanteringen av rennäringen utgör också en del av länsstyrelsernas ansvar i miljöfrågor och i näringsfrågor. En annan aspekt är att uppgifter med anknytning till förvaltningen av mark ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen är en omfattande del av arbetet på alla tre länsstyrelserna. I denna del innebär våra för- 422 Den statliga rennäringsadministrationen slag inte någon förändring. Länsstyrelsernas arbete med dessa frågor har stor betydelse för rennäringen. Regeringen har i prop. 2001/02:7 Regional samverkan och statlig länsförvaltning bl.a. behandlat vissa frågor om länsstyrelsernas roll, uppgifter och organisation. Regeringen föreslår att länsstyrelsernas roll skall stärkas när det gäller tillsyn, uppföljning och utvärdering. Vidare föreslår regeringen att styrelse skall utses av regeringen för att markera att regeringen har det fulla politiska ansvaret för verksamhet. 9.5.7Samisk delaktighet i övrigt Med utgångspunkt i uppfattningen att samer bör tillförsäkras infly- tande i statliga beslut som berör rennäringen som allmänt intresse, föreslår vi att regeringen överväger möjligheten att utse en samisk ledamot i statliga beslutsorgan såsom styrelsen för Statens fastig- hetsverk, , , m.fl. Vårt förslag om en bredare delaktighet för samerna i beslutsprocessen i anser vi skulle vara av stort värde. I våra diskussioner i kom- mittén och med företrädare för samerna kan vi konstatera att beslut i principiella frågor om t.ex. markförvaltning, markutnyttjande och naturvård ibland tas utan att rennäringen som riksintresse eller allmänt intresse beaktas. Detta sker inte därför att avsikten varit att bortse från intresset för rennäring utan ofta därför att beslutsfattaren helt enkelt inte tänker på att rennäringen har speciella behov. Även om besluten skulle bli desamma även med samiskt inflytande innebär systemet, som vi tidigare anfört, att det finns stor risk att samerna inte har tilltro till den svenska beslutsapparaten när de inte har fått göra sin röst hörd. I modernt miljöarbete fästs allt större vikt vid ursprungsfolks traditionella kunskap. Ett samiskt för- hållningssätt till naturen kan således tillföra värdefulla kunskaper i en beslutssituation. Vidare har de folkrättsliga insatserna i förhållande till ursprungsfolk stärkts. Synsättet har övergått från assimileringssträvanden till att värdesätta ursprungsfolkens kultu- rella särart med bl.a. ett ökat inflytande som viktigt instrument för politiken. Våra förslag i förhållande till nr 169 423 10Våra förslag i förhållande till ILO- konvention nr 169 Regeringen har genom beslut överlämnat vissa delar av utredningen 1999:25, Samerna ett ursprungsfolk i , till för vidare bearbetning och förslag (nedan kallad ). De delar av utredningen som över- lämnats till oss avser ett stärkt skydd mot inskränkningar i renskötsel- rätten samt ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar, dock ej avseende och torv. 10.1Ett stärkt skydd mot inskränkningar i renskötselrätten I bedömdes att skyddet mot inskränkningar i ren- skötselrätten måste stärkas så att åtgärder, som innebär mer än ringa olägenheter för renskötseln eller samernas rätt till jakt och fiske inte tillåts. För att skyddet mot inskränkningar i samernas rättigheter skall bli effektivt bedömde utredaren, att samerna måste ges rätt att yttra sig över åtgärder innan dessa vidtas. Inom mark som samerna traditionellt innehar ansåg utredaren att samerna, om de begär det, skall ha rätt att få planerade åtgärder prövade av en opartisk instans. Vi har föreslagit att förhållandet mellan renskötselrätten och ägan- derätten skall regleras genom en generell och ömsesidig hänsynsregel mellan dem som utövar renskötselrätt och dem som har äganderätt eller andra rättigheter till fast egendom inom renskötselområdet. Syftet med detta förslag är att åstadkomma en ömsesidig hänsyn och ett lika starkt skydd för samtliga som brukar marken med stöd av olika rättigheter. Innehållet i renskötselrätten ändras inte genom våra förslag. Däremot klargörs att samtliga som brukar marken inom renskötselområdet med stöd av olika rättigheter – äganderätt, renskötselrätt, arrende m.m.– har samma rätt till hänsyn och respekt för de rättigheter de har till marken. Våra förslag för att åstadkomma ömsesidig hänsyn mellan same- byarna och andra markanvändare utgår från att samråd och lokal sam- verkan skall uppmuntras och stödjas. När det gäller förhållandet mellan 424 Våra förslag i förhållande till nr 169 samebyarnas renskötsel och skogsbruket har vi förslagit att samebyarna skall ha rätt till samråd innan planerade avverkningar vidtas, om dessa kan påverka tillgången på renbete i större omfattning eller negativt på- verka platser som är särskilt viktiga för renskötseln. Om samråden inte leder till överenskommelser har vi föreslagit att en prövning av avverk- ningarna skall ske av . På kronomark ovanför odlingsgränsen och renbetesfjällen föreslår vi att det tydligare skall markeras att marken i första hand är avsedd för samebyarnas bruk för renskötsel och annan samisk markanvändning med stöd av renskötselrätten. Nyttjanderätter skall inte upplåtas om de försämrar förutsättningarna för att bedriva samisk markanvändning med stöd av renskötselrätten. Våra förslag har en annan inriktning än den utredaren anvisade i . De syftar till ömsesidig hänsyn mellan samebyar och andra markanvändare och utökade samråd i förhållande till skogsbruket samt stöd för lokal samverkan. Vi bedömer att våra förslag, genom ett ökat ömsesidigt hänsynsta- gande kommer att leda till att renskötselrätten får ett lika starkt skydd mot inskränkningar som andra liknande bruksrätter till mark har. Genom en utökad rätt till samråd med skogsbruket och stöd för löpande lokal samverkan bedömer vi också, att samebyarna kommer att ha möj- lighet att ge synpunkter på planerad markanvändning som kan kon- kurrera med samebyarnas användning av marken för renskötsel, jakt och fiske. När det gäller kronomarken ovanför odlingsgränsen och på ren- betesfjällen syftar våra förslag till att förtydliga att marken där i första hand är avsedd för samebyarnas bruk. Vi föreslår däremot inte att åtgärder som innebär mer än ringa olägenhet för renskötseln eller samernas rätt till jakt och fiske skall förbjudas. Inte heller föreslår vi någon rätt för samebyarna att yttra sig innan sådan åtgärder vidtas eller rätt till överprövning av alla planerade åtgärder som kan medföra inskränkningar i renskötselrätten inom mark som samerna traditionellt innehar. 10.2Ursprungsfolkens rätt till naturtillgångar När det gäller samernas rätt till naturtillgångar, med undantag av mine- ral och torv, angavs i att skall ha rätt att yttra sig innan områden av riksintresse för rennäringen fastställs och rätt att yttra sig innan exploatering av mark och vatten tillåts inom sådana områden. Våra förslag i förhållande till nr 169 425 Utredaren bedömde att mark som samerna traditionellt innehar är av så stor betydelse för samerna och deras kultur och historia att den i mil- jöbalken borde skyddas som riksintressant med hänsyn till dess bety- delse för samisk kultur. borde enligt utredaren alltid ha rätt att yttra sig över planerade exploateringar inom denna mark. Våra förslag innebär att skall vara skyldig att inhämta yttrande från i ärenden som rör markanvändning inom ren- skötselområdet. På det sättet kommer få rätt att yttra sig över planerade exploateringar av mark inom renskötselområdet. Vi har inte föreslagit något särskilt skydd i , mot explo- atering av mark som samerna traditionellt innehar. Ett skäl till detta är att det inte är klarlagt var den mark som samerna traditionellt innehar finns. I angavs att det i vart fall rör sig om mark inom renskötselområdets året-runt-marker som in varit i statlig ägo. En av uppgifterna för den som rege- ringen aviserat skall tillsättas, är att fastställa var sådan mark finns. För en viss del av den mark, som kan antas vara mark som samerna traditionellt innehar – nämligen kronomark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen – har vi dock föreslagit att det tydligare skall anges att denna mark i första hand är avsedd för renskötsel och annan samisk markanvändning med stöd av renskötselrätten. Genom att förtydliga att de delegationer som finns i länsstyrelserna, och där samebyarna är rep- resenterade, skall besluta eller bereda ärenden som rör förvaltningen av denna mark, har samebyarna möjlighet att delta i förvaltningen av marken. Våra förslag omfattar förändringar i såväl lagstiftning främst rennärings- lagen som förändringar inom administrationen. Våra förslag avseende lagstiftningen innebär i sin helhet en enklare och tydligare lagstiftning. Våra förslag avseende administration innebär att administrativa upp- gifter flyttas från respektive länsstyrelserna till . Sammanfattningsvis innebär våra förslag i de flesta fall omfördel- ningar av tillgängliga medel. I några fall innebär förslagen att ytter- ligare resurser bör avsättas genom ökade anslag över statsbudgeten. Vi föreslår en rad tillfälliga insatser som syftar till att underlätta införan- det av ny lagstiftning främst inom samebyarna och öka samverkan och minimera konflikterna mellan rennäringen och andra markanvändare. De tillfälliga insatserna beräknas kosta . Vidare föreslår vi åtgärder som innebär att ersättningar i några fall betalas till rennäringen respektive skogsbruket. Dessa åtgär- der samt viss ökad administration inom skogsvårdsorganisationen bedöms kosta . Medlen bör tas genom omfördel- ningar inom ramen för utgiftsområde 23; Jord och skogsbruk, fiske med anslutande näringar. I avsnitt 5.4 föreslår vi att vid beslut om fastställande av gränser mellan samebyar skall sammanträde hållas. Vi bedömer dock att tidsåtgången i sin helhet minskar för dessa ärenden varför förslaget inte innebär någon ökad kostnad. Vidare föreslår vi att det införs ett förfarande för att efter en konkurs bilda en ny sameby. Vår bedömning är att det kom- mer att bli en mycket ovanlig typ av ärenden. Vårt förslag innebär att de flesta ärenden som rör samebyn inte längre skall vara en ange- lägenhet för myndigheterna. Mot den bakgrunden bedömer vi att våra förslag inte kommer att innebära ökade kostnader. I kapitel 6 föreslår vi en rad åtgärder som syftar till att underlätta sambruket av marken vilket bör ge samhällsekonomiska vinster. erna kan t.ex. yttra sig i att de direkta konflikterna mellan rennäring, jordbruk och skogsbruk minskar och genom att en visad hänsyn innebär att respektive näring kan bedrivas mera långsiktigt och därmed mera effektivt. För att uppnå detta innebär våra förslag dock ökade kostnader inom några områden. I avsnitt 6.4 föreslår vi att samråd skall hållas mellan samebyar och skogsägare om större avverkningar som berör vinterbetet och om avverk- ningar som berör särskilt känsliga områden för renskötseln i hela ren- skötselområdet. Om överenskommelse inte kan träffas föreslår vi att under vissa förutsättningar skall kunna begränsa eller stoppa avverkningar med efterföljande skogsvårdsåtgärder. Om ett sådant beslut av leder till att markägarens mark- användning avsevärt försvåras, skall staten betala ersättning till mark- ägaren enligt samma ersättningsregler som gäller för skogsbrukets hän- syn till naturvården enligt 19 § Skogsvårdslagen. Vi förutsätter att man i de flesta fall kommer överens i samråd varför behovet av ersättningar bör bli begränsat. Kostnaderna för staten är svåra att bedöma då omstän- digheterna i varje fall bör bedömas för sig. Vissa åtgärder samman- faller troligen också med åtgärder inom naturvårdens område. Vi uppskattar att bör avsättas för ändamålet genom ökade anslag över statsbudgeten. Den ökade samrådsrätten skulle också kunna leda till att personal från skogsvårdsstyrelserna i ökad utsträckning kallas att närvara vid samråd. Även om tillsynen ingår i Skogsvårdsstyrelsernas uppgifter, menar vi att de tre nordligaste skogsvårdsstyrelserna bör till- föras ökade resurser motsvarande 1,5 tjänst eller . I avsnitt 6.5 föreslår vi att medel skall kunna avsättas för instängs- ling av . Förslaget innebär att bör avsättas genom ökade anslag över statsbudgeten. I avsnitt 6.6. föreslår vi att samebyarna skall kompenseras för avgifts- fria jakt, och fiskeupplåtelser. sker cirka 50 upplåtelser och ersättningsbeloppet kan uppskattas till . Dessa medel bör tas genom ökade anslag över statsbudgeten. I avsnitt 6.7 föreslår vi att skogssamebyarna skall erhålla samma ersättning för nyttjanderättsupplåtelser inom sina året-runt-marker som fjällsamebyarna har på sina året-runt-marker enligt 34 § rennärings- lagen. har med hjälp av uppskattat intäkterna från jakt och fiskeupplåtelser till . Från den avgift som jägare och fiskare betalar inom fjällsamebyarnas året-runt-mark får högst en tredjedel användas till administration. Vi antar att också AssiDomän använder en viss andel av avgifterna för administration. nader för att ersätta skogssamebyarna kan därför beräknas till . Dessa medel bör tas genom ökade anslag över statsbudgeten. I avsnitt 7.3 föreslår vi att högsta renantal som miljöövervaknings- instrument skall kompletteras med andra sätt att mäta betesutnyttjandet t.ex. fältrutor och mätområden. Redan nu förekommer dock arbete inom detta område, som insatserna för att bevaka det högsta renantalet kan begränsas. Vi anser därför inte att förslaget kommer att leda till ökade kostnader. 11.2Information, utbildning och samverkan I betänkandet föreslår vi tre olika satsningar som har till syfte att under- lätta införandet av ny lagstiftning inom samebyarna och medverka till ökad samverkan mellan samebyarna och andra markanvändare. För att minska kostnaderna bör insatserna i så stor utsträckning som möjligt samordnas t.ex. genom att samma utbildningsmaterial kan användas till olika grupper trots att olika myndigheter är ansvariga för de olika sats- ningarna. I avsnitt 5.6 föreslår vi en informations- och utbildningsinsats i sam- band med införandet av ny förenklad lagstiftning. Insatsen innebär framtagning av informations- och utbildningsmaterial, seminarier, kur- ser och utvecklingsprojekt och riktar sig främst till samebyarna men också till olika myndigheter. Insatsen bör särskilt behandla vad den nya lagstiftningen innebär för samebyn t.ex. regelverket runt stadgar. Kost- naderna för den del av satsningen som riktar sig till rennäringen kan uppdelade på en beräknas uppgå till . De insatser som riktar sig till rennäringen bör till hälften kunna finan- sieras inom ramen för anslaget Främjande av rennäringen och till hälften bör medel avsättas genom ökade anslag över statsbudgeten. De insatser som riktar sig till olika myndigheter kan beräknas kosta och bör kunna finansieras inom ramen för den kompetens- utveckling som kontinuerligt sker inom de berörda organisationerna. I avsnitt 6.5 föreslår vi utbildning i , Statens jordbruks- verks och regi om förhållandena mellan rennäring, jordbruk och skogsbruk och de nya regler som skall gälla för ömsesidig hänsyn mellan markägare och innehavare av renskötselrätt. Skogs- styrelsen bedriver redan nu viss sådan utbildning. Utbildningsinsatser- na skall riktas till såväl markägare och renskötare och tjänstemän på myndigheter eller bolag som förvaltar statlig mark som till tjänstemän på länsstyrelserna, skogsvårdsstyrelserna, kommunerna m.fl. som arbe- tar med frågor som rör markanvändning, skogsbruk och jordbruk inom renskötselområdet. För att satsningen skall kunna genomföras bedömer vi att ytterligare bör avsättas för ändamålet genom ökade anslag över statsbudgeten. I avsnitt 6.5 föreslår vi vidare att det anslås särskilda medel som stöd till lokal samverkan och till medling och konfliktlösning mellan samebyar, markägare och andra markanvändare. Kostnaderna för dessa insatser kan beräknas till . Kostnaderna bör tas genom ökade anslag över stats- budgeten. De medel som rör förhållandet mellan rennäringen och skogsbruket respektive jordbruket bör administreras av i samråd med och . De förändringar vi föreslår i betänkandet innebär sammantaget att admi- nistrationen förenklas och att myndigheternas arbetsuppgifter såväl på central som på regional nivå minskar. De förändringar vi föreslår i kapitel 8 och i kapitel 9 innebär att får ökade arbetsuppgif- ter medan arbetsuppgifterna i motsvarande grad minskar inom och inom länsstyrelserna. är en liten myndighet och våra förslag innebär att antalet årspersoner vid fördubblas. Det bör leda till ökade kostnader för t.ex. ekonomiadministration, juridisk kompetens etc. Vi menar dock att de vinster som kan göras på grund av den förenklade administrationen bör användas för dessa kostnader. De administrativa förändringar vi före- slår innebär således ingen förändring av den totala kostnaden för rennä- ringsadministrationen utan endast en omfördelning av kostnader mellan olika myndigheter. Inom arbetar mellan fem och sex årspersoner med de arbetsuppgifter som vi föreslår skall flyttas till . En årsperson arbetar med utbetalningar av prisstöd; en årsperson arbetar med miljöstöd riktat till rennäringen; tre till fyra årspersoner arbetar med anslaget Främjande av rennäringen i sin helhet, frågor med anledningen av rennäringslagen, beslut om bygdeavgifter samt övriga frågor som ryms inom sektorsansvaret. Vi föreslår därför att medel motsvarande sex tjänster inklusive kringkostnader flyttas från till . Det innebär att bör överföras från Statens jordbruksverks anslag till anslag. Inom länsstyrelserna arbetar cirka fyra årspersoner med de arbets- uppgifter som vi föreslår skall flyttas till . Det innefattar t.ex. renmärkesregistret och beredning av ärenden rörande bygde- avgifter samt viss miljöövervakning. Våra förslag innebär att sammantaget bör överföras från anslag som disponeras av länsstyrelserna i Norrbottens-, och läns till anslag.