sou · GPB355d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Detta gäller alltså även när vi på statistisk väg likställt dessa grupper med avseende på kön, ålder, samhällsklass, ortstyp, tid i bostaden och familjetyp. Som vi nämnde ovan är det troligt att det är variationen i bostadsområdets sociala sammansättning och omflyttning m.m. som ligger bakom sambandet. Det är visserligen inte möjligt att direkt jämföra otryggheten bland vuxna och barn på basis av våra analyser, dels för att vi har olika indikatorer, dels för att vi har viktat svaren från de vuxna med antalet barn. Med Tabell 5:3 (för föräldrar) i minne förefaller det ändå rimligt att tro att barnens otrygghet är jämnare fördelad än föräldrarnas. Effekterna är långt mycket svagare, även om mönstret – med kvinnor, (barn till) utrikesfödda och boende i allmännyttan som otryggast – är detsamma. Det starka könsmönstret som man finner bland vuxna och även bland äldre ungdomar (Estrada och 2001) finner vi inte i Tabell 5:4 (inte ens när vi special- studerar 15-18-åringarna). Kanske är det så att kvinnors större otrygghet/rädsla relativt män är något som växer med åldern och som blir speciellt tydligt bland föräldrar? Att vara trygg i sin närmiljö är ett tecken på en hög levnadsnivå. Otrygghet är en funktion av föreställningen om vad som kan hända en, vilken kan baseras på självupplevda händelser i bostadsområdet eller på olika indirekta utsagor om faror (inklusive de som sprids via massmedia och ryktesvägen). Närmast skall vi studera både upplevelse av otrygghet och utsatthet för faktiska händelser, och avsluta med att analysera om det finns någon relation mellan dem. Deltagarna i Barn-LNU tillfrågades om det hänt att de i sitt bostadsområde inte vågat gå ut; att någon Boende, närmiljö och trygghet hotat dem så att de blivit rädda; att någon slagit eller sparkat dem; att någon jagat, stängt in eller hållit fast dem; eller att någon stulit eller med flit haft sönder något för dem. I Tabell 5:5 ser vi att uppger att det hänt att de inte vågat gå ut i bostadsområdet. Utomhus i området har blivit hotade, slagna eller jagade, och har blivit bestulna . I svaren på frågorna om utsatthet för hot, slag eller att ha blivit jagad är den enda signi- fikanta skillnaden den mellan könen. Pojkar är mer utsatta för att bli hotade, slagna och jagade än flickor. Fler pojkar än flickor blir också utsatta för stöld. Här finns också en skillnad i åldrar: 13 15- åringar är den mest utsatta gruppen. Boende, närmiljö och trygghet Andel barn, 10 , som varit utsatta för olika hän- delser i området där de bor, . Viktade, avrundade procent. (N=1 304) hotat, slagit/ in/hållit fast 10-12 (ref.) Pojkar (ref.) 3*** 6*** Båda föräldrarna (ref.) Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre Hela livet (ref.) Kortare än 5 år Lägenhet, hyr av privat Lägenhet, hyr av Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån, ** = 5 %-nivån, * = 10 %-nivån Boende, närmiljö och trygghet Även i en multivariat analys med jag har inte vågat gå ut som beroende variabel återfinns bara en svag signifikant skillnad, den med avseende på boendeform (resultaten visas ej). Enligt och (1979) är frågan om man inte vågar gå ut betingad av ålder, åtminstone bland de yngre. Bland förstaklassarna i deras studie svarade nära hälften att det hände att de inte vågade gå ut, och en knapp fjärdedel av andraklassarna. Rädslan avtar dock mer eller mindre med åldern, och bland åttonde- och nionde- klassarna svarade bara knappa att de ibland inte vågade gå ut. Detta resultat överensstämmer någorlunda med våra resultat (i åldern 13 15 har ibland inte vågat gå ut). I våra data finns dock inget linjärt samband med ålder. Vad gäller någon har hotat, slagit/sparkat eller jagat/stängt in/hållit fast mig återfinns en signifikant skillnad mellan könen. Flickor löper ungefär hälften så stor risk som pojkar att utsättas för något. I en studie med niondeklassare utförd av BRÅ (Ring ) konstaterades att drygt en av tio hade råkat ut för allvarligt hot någonstans, och för grövre våld. Medan det inte fanns någon skillnad mellan könen med avseende på utsatthet för hot, råkade pojkar ut för våld i högre grad än flickor. Detta stämmer överens med våra resultat, där skillnaden mellan könen är signi- fikant vad gäller utsatthet för slag och att ha blivit jagad, men inte för att ha blivit hotad. Utsatthet för stöld är vanligare förekom- mande i åldersgruppen 13 15 jämfört med övriga åldersgrupper. Även när det gäller stöld är pojkar mer utsatta än flickor. Vad kan vi då konstatera utifrån de presenterade resul- taten? Frågan om huruvida det hänt att man inte vågat gå ut genererar i princip inga skillnader mellan kategorier. I svaren om den upplevda otryggheten uppstår däremot tydliga, signifikanta skillnader mellan åldersgrupper (där de yngre är minst trygga) mellan könen (där flickor är mer otrygga) och mellan boendeformer (där boende i allmännyttan är de klart mest otrygga). Frågan om händelser i bostadsområdet – om man blivit hotad, slagen eller jagad – visar endast på skillnader mellan könen (där pojkar är mer utsatta), medan utsatthet för stöld också skiljer sig mellan åldrar. En slutsats är att de båda uppsättningarna frågor om bostadsområdet – huruvida man känner sig trygg respektive huruvida man råkat ut för vissa händelser – inte är relaterade till bakgrundsfaktorer på samma sätt. Den kanske intressantaste olikheten gäller boendeformens bety- delse – vilket vi alltså för frågor om trygghet tolkar som en indika- Boende, närmiljö och trygghet tor på typ av bostadsområde. En tolkning av denna olikhet är att utsattheten för reella händelser inte behöver hänga samman med upplevelsen av trygghet.15 Det finns dock en viss grad av samvaria- tion. Bland dem som är otrygga någonstans i närmiljön är det som råkat ut för att ha blivit hotad, slagen eller jagad. Procentsatsen är något lägre för dem som känner sig trygga över- allt: . Av dem som upplever otrygghet någonstans är det som blivit bestulna, jämfört av dem som är trygga överallt. Dessa samband är dock mycket svaga och i stort sett tycks otrygghet och utsatthet vara okorrelerade. Det är värt att poängtera att majoriteten av de barn som upplever otrygg- het någonstans inte har råkat ut för någon av de ovanstående händelserna, inklusive att ha varit rädd för att gå ut. Precis som (1998) visar är alltså inte upplevelsen av otrygghet nöd- vändigtvis förknippad med otäcka självupplevda händelser. Känslan av otrygghet kan komma från händelser som någon man känner varit utsatt för eller vara sammankopplad med fenomen som inte behöver utgöra reella hot. 5.4.4Jämförelse mellan barns och föräldrars upplevelser Finns det någon koppling mellan barns upplevda otrygghet och de problem som deras föräldrar angivit finns i bostadsområdet? Tabell 5:6 visar sambandet mellan de problem som föräldern har uppgivit och barns otrygghet. De två tydligaste resultaten (som också är signifikanta) innebär att där föräldrarna angett att det finns vanda- lism och brottslighet, respektive att de är rädda för att gå ut , är av barnen otrygga någonstans (i bostadsområdet eller på skolvägen). Detta är en märkbart större andel än genomsnittet (), varför det finns en viss sam- stämmighet i svaren mellan föräldrar och barn. Men det är värt att poängtera att det bland föräldrar som inte angivit några problem i bostadsområdet är av barnen som är otrygga någon- stans. Dessa typer av problem, rapporterade av en förälder, är så- ledes inte speciellt goda prediktorer för barns upplevelse av otrygg- het. Det finns tydligen andra fenomen som barnen uppfattar som 15 Det är förstås möjligt att de som upplever sig otrygga beter sig försiktigt (går t.ex. inte ut och undviker platser där risken för att bli utsatt för något är relativt stor) och att de därför sällan blir utsatta för olika händelser. Detta verkar inte orimligt när det gäller äldre kvinnor, men frågan är om barn och ungdomar kan variera sitt beteende i så hög grad att ett sådant mönster uppkommer. Boende, närmiljö och trygghet problem, men inte de vuxna (åtminstone inte i lika hög grad), och som bidrar till att de inte känner sig trygga.16 Här tydliggörs vikten av att fråga både barn och föräldrar om deras levnadsvillkor. Andel barn som upplever otrygghet någonstans upp- delat på om föräldern upplever olika problem i bostadsmiljön eller ej. Viktade, avrundade procent. (N=1 304) Barn otryggt någonstans ( i bostads- området, på väg till eller på väg från skolan) problem (ref.) Brist på kollektiva färdmedel Rädd att gå ut Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: ** = statistiskt signifikant på 5 %-nivån, * = 10 %-nivån Den vänstra kolumnen för raden totalt baseras på barn till föräldrar som upp- givit minst ett problem. Barns boende har förändrats påtagligt . Trångboddheten har minskat i takt med att allt fler bor i egna hus. Utrustningsstandarden har ökat till sådana nivåer att nästan inga barn bor i omoderna bostäder längre. Det är troligt att bl.a. en stark ekonomisk tillväxt och en aktiv bostadspolitik drivit fram denna utveckling. De största förbättringarna skedde dock – sedan har utvecklingen inte gått mycket framåt. Boendet är en väsentlig del av familjens levnadsnivå och många satsar en stor del av sin inkomst och förmögenhet för att bo bra. Just den ekonomiska sidan av boendet ligger säkert bakom de stora variationer mellan samhällsklasser och familjetyper som vi finner. 16 Man kan förstås också anta att vuxna anser att det finns fler, eller andra, problem än just de som tas upp i de specifika frågorna. I anslutning till de frågor som studeras här ställdes en öppen fråga om respondenten uppfattade några andra problem i området. Vid dags dato är dock inte svaren till denna fråga kodade. Boende, närmiljö och trygghet Medan vart tionde barn (0 ) från högre tjänstemannahem är trångbott , gäller detta vart tredje barn från arbetarhem och av barn till ensamföräldrarna. Dessa siffror gäller dock med en definition på bostadsutrymme som gör alla hushåll trångbodda där barn inte har möjlighet till ett eget rum (där föräldrarna skall ha ett rum och familjen ett gemensamt rum, förutom kök). Om vi istället skulle ha använt en definition som verkade rimlig skulle bara några procent vara trångbodda även i de mest utsatta kategorierna. Det kan vara värt att notera att levnadsnivåundersökningens data tyder på en viss för- sämring av bostadsutrymmet , speciellt påtaglig för barn till ensamstående. Denna har skett parallellt med att boendet i eget hus har minskat något. Våra studier av Barn-LNU visar att en trygg näromgivning inte är alla förunnade. Exempelvis finns det skillnader i upplevd trygg- het mellan barn som bor i villa och lägenhet och vi finner starkt stöd för hypotesen att boendeform har ett samband med barns upplevelse av otrygghet (liksom föräldrarnas). Vart tredje barn som bor i allmännyttan, däribland många med utrikesfödda föräldrar, upplever otrygghet i närområdet. Möjliga tolkningar till detta resul- tat är att otrygghet är förknippad med en stor omflyttning i området och därmed låg förankring, och/eller med den sociala sammansättningen av de boende i området. Dessa faktorer är för- modligen mer tongivande än den fysiska miljön som sådan, vilken dock säkert inte är obetydlig för upplevelsen av trygghet. Hur bostadsområden är planerade, gårdar utformade, belysningen an- ordnad och åt vilket håll portar och fönster vetter kan också på- verka känslan av trygghet. Graden av otrygghet är mycket svagt kopplad till barnens utsatt- het för faktiska händelser (som att bli jagad, slagen eller bestulen). Detta kan tolkas som att trygghet och otrygghet främst handlar om en känsla; eller att indirekt information om faror i omgivningen är viktig (t.ex. vad kompisar råkat ut för eller hört talas om). Det är också möjligt att det finns andra typer av händelser eller förhållan- den, som vi inte frågat barnen om, som leder till otrygghet. En dimension som förtjänar djupare studier är hur otrygghet i skolan och i bostadsområdet hänger samman. En analys där föräldrarnas rapporterade problem i anslutning till bostadsområdet jämfördes med barnens egna utsagor om otrygg- het, visade en viss överensstämmelse – t.ex. är betydligt fler barn otrygga i de fall då deras föräldrar säger att de är rädda att gå ut om Boende, närmiljö och trygghet Men många barns upplevelse av otrygghet är orelaterad till vad föräldrarna uppger. Detta demonstrerar vikten av att basera en bedömning av barns och ungdomars levnadsnivå på frågor som är ställda direkt till dem. Trygghet i närmiljön utgör en viktig dimension i människors liv och för deras välmående. Detta gäller naturligtvis både barn och vuxna. En stor majoritet av 10 18-åringarna lever inte bara i en modern och rymlig bostad utan också i en trygg miljö, men våra resultat stöder farhågan att svaga grupper med begränsade val- möjligheter när det gäller boendeform och upplåtelseform har ett koncentrat av problem. Vi har i våra analyser inte kunnat gå djupare in i frågan om boendesegregationen, men det är en viktig uppgift för fortsatt forskning att studera hur denna är relaterad till en problemansamling för vissa grupper av barn – exempelvis dem med utrikesfödda föräldrar och i enföräldershushåll. 6Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Barns vardagliga arbetsmiljö är skolmiljön. Barn tillbringar mycket tid i skolan och vilket gör den till en högst betydelsefull miljö. För barn utgör skolan och skolklassen ett sammanhang med möjligheter till lärande, krav, framgångar och misslyckanden. Skolklassen är också en grupp som är bestående och i vilken barn har sina dagliga erfarenheter av social interaktion, vänskap och, i vissa fall, utanförskap. I detta kapitel skall vi närmare studera några aspekter av skolan som arbetsmiljö. Hur är arbetsmiljön i fysisk och psykosocial bemärkel- se? Tycker eleverna att arbetstakten passar dem och får man hjälp vid behov? Hur omfattande är vänrelationerna i skolan och hur vanligt är utanförskap? Vi avslutar kapitlet med ett avsnitt som behandlar denna den kanske mest centrala aspekten av barns väl- befinnande i skolan, nämligen utsatthet för kränkande handlingar, det som brukar kallas mobbning. 6.2Klassrummets fysiska och läromässiga miljö En majoritet av eleverna i skolan tycker att skolmiljön generellt sett är bra och denna andel tycks inte ha förändrats (1997). När det gäller förekomsten av olika typer av problem verkar de fysiska skolmiljöerna ha två dominerande sådana, nämligen buller, huvudsakligen orsakat av eleverna själva, och dålig luft (delvis orsakad av byggnadsmaterial som är allergiframkallande). I en undersökning av Barnombuds- mannen (BO 1998) säger ungefär var femte grundskoleelev att de inte kan äta lunch utan att känna sig stressade. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning nande och skolresultat torde miljön i klassrummet vara speciellt viktig. Vi har frågat om det brukar vara lugnt i klassrummet på lektionerna. Men klassrummet är ju inte bara en allmän miljö, utan också en miljö för lärande. I vår definition av barns levnadsnivå i Kapitel 1 framhöll vi att möjligheterna till god kvalitet i undervisningen och ett lärande på barnens villkor – i deras egen takt – är en central aspekt av skolbarns vardag. Kvaliteten på undervisningen är natur- ligtvis i det närmaste omöjlig att mäta i en undersökning av vår typ. Vi har frågat eleverna om de tycker att de får den hjälp de behöver av lärarna i skolan, vilket ger en indikation på kvalitet. Vidare har vi frågat om de får gå fram i den takt de själva vill. Detta är en viktig aspekt av barnens arbetsmiljö – att de inte blir lämnade efter eller frustreras av att de inte får gå tillräckligt fort fram – som också är grundläggande för den individualiserade undervisning som grund- skolan bygger på (se SOU 1948:27). Farhågor för en gemensam undervisning inom den sammanhållna klassens ram restes ganska tidigt efter införande . Kritiken har här skjutit in sig på det problematiska i att undervisa individer som går fram i olika takt (1967). I Tabell 6:1 visar vi andelarna som har något av dessa problem i skolmiljön bland 10 18-åringar. Generellt sett tycks bråkiga eller stökiga lektioner vara det allra värsta problemet – nära hälften svarar nej, inte så ofta eller nej, aldrig på frågan om det brukar vara lugnt i klassrummet. Situationen är lite värre för barn till ensamstående och för arbetarbarn. Detta kan hänga ihop med skillnader i social utsatthet mellan skolor som kan ha sin grund i t.ex. boendesegregeringen. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Andelen barn, 10 , som säger att det inte brukar vara lugnt i klassrummet på lektionerna; som vill gå fram fortare respektive långsammare i sitt skolarbete; som ej upp- lever att de får hjälp av lärare när de behöver; respektive som varken får gå fram i sin egen takt eller får hjälp av lärare. Viktade, avrundade procent. (N=1 304) 3-6 (ref.) 25*** 16*** Pojkar (ref.) 23*** 21*** 10*** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1%-nivån; ** = 5%-nivån; * = 10%-nivån. Enligt siffrorna vi får fram om takten i skolarbetet och hjälpen skolbarnen får av sina lärare är farhågorna om den svenska skolan överdrivna. Åtta av tio skolbarn i åldrarna 10 18 tycker att de får gå fram i den takt de vill och nio av tio upplever att de får hjälp av en lärare vid behov. Kombinationen av problem – att inte få gå fram i sin egen takt och inte få hjälp – erfar av eleverna. Det finns inte särskilt stora skillnader bland barnen när det gäller de skolproblem som studeras i Tabell 6:1. Uppenbart är dock att skolarbetet blir svårare i högre stadier: i gymnasiet är det så många som var fjärde som vill gå långsammare fram och tycker inte att han eller hon får tillräcklig hjälp av lärare. Barn med olika social bakgrund skiljer sig inte alls när det gäller önskan att gå Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning snabbare fram, och bland dem som vill gå långsammare fram finns det endast små skillnader. Den grupp som har de största problemen är barn som bor med en ensamstående förälder, och här är skillnaderna stora (dessa resultat kvarstår även vid multivariat analys där bl.a. ålder hålls . Se även Kapitel 7). Närmare var fjärde i den kategorin vill gå långsammare fram och var femte upp- lever att lärarna inte är till hjälp. Var tionde har båda problemen. Dessa andelar är i stort sett dubbelt så höga som för de andra grupperna med två vuxna i hushållet. 6.3Vänner i skolan och kamratstatus Skolan är inte bara en fysisk och en lärandemiljö. För barn är den inte minst en social miljö. Den är en officiell arena där ens iden- titet och popularitet skapas och blir av betydelse. Inom skolklasser bildas en informell struktur av sociala relationer och en aspekt av denna struktur är status, det vill säga individens ställning bland klasskamraterna i ett visst avseende, till exempel som någon man uppskattar, tycker om eller respekterar. Kamratstatus refererar allt- så till en rangordning av positioner där individens position är den som hennes klasskamrater tilldelar henne (se t.ex. 1953; Stütz 1985). Den hierarkiska dimensionen är en realitet för elever i det dagliga livet. Det har visats att barn och ungdomar beskriver strukturen inom sin kamratgrupp som hierarkisk och att de kan identifiera kamrater i termer av status och popularitet (se och 1997). En annan viktig aspekt av klassrummets sociala liv är om någon elev blir utanför. Det är en indikation på att den sociala grupp som skolklassen utgör inte fungerar tillfredsställande. Detta är inte bara ett problem för den som drabbas utan också en möjlig hotbild för dem som – för tillfället – inte är drabbade. Skolklassens sociala liv är förstås långt ifrån uttömt med detta: förutom mobbning, som behandlas särskilt i nästa avsnitt, är en viktig social relation den med lärarna. Denna relation är inte bara viktig för elevens sociala villkor, utan troligen också väsentlig för lärandet. I Tabell 6:2 visar vi andelen av eleverna i vår studie som uppfattar sig som bland de mest populära i klassen, samt dem som antingen uppfattar sig som mindre populär än de flesta eller bland de Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning minst populära.1 Tabellen visar vidare andelen som inte har någon nära vän i skolklassen. Därefter följer andelen som uppger att det finns någon eller några i klassen som är utanför och som ingen vill vara med.2 Slutligen visas andelen som svarar att någon lärare behandlar honom/henne illa eller orättvist minst en gång . Skolans sociala miljö. Andelen barn, 10 , som upp- lever att de är bland de mest populära respektive mindre populära än de flesta i klassen; som inte har någon nära vän i klassen; som säger att det finns någon i klassen som är utanför; samt som upp- lever att någon lärare behandlar dem illa eller orättvist. Viktade, avrundade procent. (N=1 304) 3-6 (ref.) 20*** Pojkar (ref.) 19*** Tj.man, medel/lägre Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån; ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån. 1Det mått på status som används här är självskattat, dvs. barnet har själv angivit hur populär han/hon är i skolklassen. Statusen är alltså den självupplevda vilket inte behöver vara det- samma som vad de andra eleverna i klassen anser. 2Där bör det nämnas att svarar vet inte på denna fråga, vilket kan tyda på att det åtminstone inte är någon tydlig eller systematisk uteslutning av någon elev. Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning Det finns en viss skevhet i svaren på frågan om popularitet – medan anser sig tillhöra de mest populära är det bara nio pro- cent som säger sig vara mindre populära än de flesta. I gymnasiet är det dock färre som anser sig vara bland de mest populära (13 pro- cent). Populariteten, som den upplevs av barnen själva, är jämnt fördelad över de grupper vi studerar. Samma gäller dock inte frågan om man har någon nära vän i skolklassen: det är som saknar en sådan, men den andelen är fördubblad bland gymna- sieelever, kanske för att många håller fast vid sina inarbetade vän- kontakter från högstadietiden (eller för att en del just börjat på gymnasiet och inte hunnit skaffa vänner bland nya klasskamrater). Mer oroväckande är den höga andel barn till ensamstående som uppger att de inte har någon nära vän i klassen – en förklaring kan vara att barnen ofta flyttar efter skilsmässan (1997). Var tredje elev mellan 10 uppger att någon i klassen är utanför och det är sannolikt en underskattning eftersom vi räknat dem som svarat vet ej till de problemfria. Detta tycks vara en hög siffra, men en som verkar rimlig i relation till de resultat om utsatthet som visas i nästa avsnitt. Ungefär en av tio elever uppger att de blir illa eller orättvist behandlade av en lärare en gång eller oftare (svarar ). Att någon är utanför i skolklassen verkar vara ett förhållande som oftare rapporteras av flickor. Att gå i en skolklass där något barn är utanför respektive att uppleva sig illa eller orättvist behandlad av en lärare verkar vara vanligare för högstadieelever än i årskurserna tre till sex. I övrigt finns ingen större variation mellan de kategorier vi studerar. Förekomsten av kränkande behandling, eller mobbning, har alltmer kommit att ses som ett stort problem i skolan. Det är inte bara problemets omfattning som har uppmärksammats, utan också dess ibland förödande konsekvenser för de utsatta med t.ex. havererad skolgång, psykisk och fysisk ohälsa. I redovisning av barns samtal till Barnens Hjälptelefon var mobbning det van- ligaste enskilda problemområdet. av samtalen gällde mobbning (2000). menar med hänvisning till de sista årens statistik att mobbning ser ut att vara SOU 2001:55 Vardagen i skolan: arbetsmiljö, vänner och mobbning ett av de allvarligaste problemen i barns och ungdomars liv (BO 2001). Enligt Olweus (1991) undersökningar i i mitten av 1980- talet var av eleverna utsatta för mobbning.