sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — För tydlighetens skull har i nuvarande 2 kap. 29 § tredje stycket ordningslagen särskilt angetts att medverkans- bestämmelser är tillämpliga vid vissa överträdelser, bl.a. beträffande I förarbetena till ordningslagen anges att ansvar för medverkan till brott kan komma ifråga för den som lämnar ekonomiskt understöd eller uppsåtligen upplåter lokal till en pornografisk föreställning. När det gäller dem nödvändigt medverkande vid pornografisk föreställning, dvs. dem som uppträder i föreställningen och dem som är åskådare, framgår följande av förarbetena.25 De som aktivt deltagit i den förbjudna verksamheten genom att uppträda i föreställningen kan åtminstone i vissa fall drabbas av ansvar för medverkan till brottet. Enligt förarbetena bör dock bestämmelsen i 23 kap. 5 § BrB, om strafflindring eller ansvarsfrihet i vissa fall, inte sällan vara tillämplig. Syftet med förbudet är nämligen att motverka prostitution samt den kriminalitet och det asociala levnadssätt som miljön vid sexklubbarna främjar och vidare att markera strävandena för jämställdhet mellan könen och verklig sexuell frihet byggd på samhörighet och gemenskap. Avsikten är alltså inte enbart att skydda de uppträdande utan också att tillvarata mera allmänna intressen. När det gäller åskådare bör det enligt förarbetena bäst stämma överens med de allmänna straffrättsliga principerna att denna kategori går fri från straffansvar med hänsyn till den ringa grad vari de kan anses ha främjat brottet (23 kap. 5 § BrB). Syftet med förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning är, som framgått, både att skydda de uppträdande och att tillvarata mer allmänna intressen. Förbudet motiveras alltså av i stort sett samma skyddsintressen som koppleribestämmelsen och förbudet mot köp av sexuella tjänster (kapitel 8). Det är därför enligt kommitténs bedömning naturligt att anlägga samma synsätt när det gäller frågan om straffrättsligt ansvar för de kvinnor som nödvändigt medverkar till respektive brott. En tänkbar åtgärd är alltså att man inför en särskild medverkansbestämmelse i ordningslagen vari det klargörs att den som endast har uppträtt i föreställningen skall vara fri från ansvar för medverkan till brottet. Enbart det förhållandet att personen ifråga har uppträtt bör sålunda inte vara ansvarsbefriande, om han eller hon vid sidan av själva uppträdandet handlat på ett sådant sätt att kravet på anordnande är uppfyllt. Det finns annars en risk för att förbudet kringgås. 1981/82:187 s. 26, 71 f., 74 f. En särskild bestämmelse om förverkande av hjälpmedel kan införas I syfte att motverka att sexklubbsverksamheten fortsätter trots att huvudmännen bakom verksamheten dömts för anordnande av pornografisk föreställning eller att verksamheten återupptas i samma lokal efter brottmålsdomen kan en särskild förverkande- bestämmelse för brottet anordnande av pornografisk föreställning införas, som innebär att egendom som har använts såsom hjälpmedel vid brottet kan förklaras förverkade. Eftersom den verksamhet det här är fråga om har en rent affärsmässig inriktning bör åtgärder som innebär ekonomiska avbräck för den som utövar verksamheten vara särskilt effektiva. Det finns en förverkandebestämmelse i ordningslagen som kan drabba den som anordnar en pornografisk föreställning (2 kap. 31 §). Vad som kan förverkas är inträdesavgifter eller annan ersättning som har erlagts för att få komma in till tillställningen. Bestämmelsen har sin motsvarighet i 36 kap. 1 § BrB om förverkande av utbyte av brott enligt . En tänkbar åtgärd är alltså att utvidga möjligheterna till förverkande genom att införa en bestämmelse om förverkande av egendom som har använts såsom hjälpmedel vid brottet. En sådan bestämmelse finns i , men den medger att förverkande sker endast vid brott enligt (36 kap. 2 § BrB). Bestämmelsen har sålunda ingen generell räckvidd i det avseendet att den gäller även i fråga om brott som faller utanför . Det krävs med andra ord en speciell förverkandebestämmelse i ordningslagen för att förverkande av hjälpmedel skall kunna ske. Förverkande bör, i likhet med 36 kap. 2 § BrB, medges under förutsättning att det är påkallat till förebyggande av brott eller annars särskild skäl föreligger. Även i övrigt bör förverkandebestämmelsen anknyta till dess motsvarighet i . Den egendom som kan komma ifråga att förverka är t.ex. teknisk utrustning, såsom film-, ljud- och ljusanläggning, och annan utrustning som har använts i verksamheten. Även viss inredning som är speciellt anskaffad för sexklubben och avpassad för den verksamhet som bedrivs där bör kunna betraktas som hjälpmedel.26 26 Jfr förverkande av hjälpmedel vid brottet dobbleri (16 kap. 14 och 14 a §§ BrB), dvs. illegal spelverksamhet, m.fl. En kommentar, t.o.m. suppl. 4, s. 16:89 f. och 16:92 f. samt NJA II 1972 s. 779 f. 12.7.2Förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning kan föras över till Man kan även tänka sig att flytta över förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning till , antingen till koppleri- bestämmelsen i 6 kapitlet eller till en ny bestämmelse i 16 kapitlet. Mot en sådan lösning kan invändas att ordningslagen innehåller en sammanhållen reglering om inskränkningar i den mötesfrihet och den demonstrationsfrihet som är tillförsäkrad medborgarna i regerings- formen (2 kap. 1 § RF). Av lagens 2 kapitel framgår alltså vilka inskränkningar i dessa friheter som är motiverade av ordningsskäl vid allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Invändningen har dock inte bärighet eftersom offentliga tillställningar, t.ex. pornografisk föreställning, inte åtnjuter grundlagsskydd. Mötes- och demonstrationsfriheterna får enligt 2 kap. 14 § första stycket RF begränsas med hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot. Någon motsvarande reglering avseende offentliga tillställningar finns sålunda inte i regeringsformen. En offentlig tillställning skiljer sig från en allmän sammankomst just med avseende på syftet med evenemanget. Vid en offentlig tillställning är det inte fråga om möten eller demonstrationer där de grundlagsfästa mötes- och demonstrations- friheterna utövas, utan om arrangemang av annat slag. Det rör sig vanligtvis om tillställningar av nöjes- eller förströelsekaraktär. Förbudet kan föras över till 6 kapitlet En tänkbar lösning är alltså att förbudet mot att anordna pornografiska föreställningar förs över från ordningslagen till 6 kapitlet . I kommitténs direktiv rörande utformningen av bestämmelserna om koppleri anmärks särskilt att främjande eller ekonomiskt utnyttjande av att någon annan utför nakenposering mot ersättning enligt doktrin faller utanför det straffbara området. Som framgår av övervägandena om en ny straffbestämmelse om koppleri anser kommittén att det inte finns något påtagligt behov av att låta kriminaliseringen träffa enskild posering mot ersättning utanför sexklubbsområdet (avsnitt 8.1.4). Som där sägs bör koppleriansvaret utanför detta område också fortsättnings- vis omfatta främjande eller ekonomiskt utnyttjande endast av sådana sexuella förbindelser som innefattar sexuellt umgänge enligt gängse definition. Frågan är om det finns skäl att såsom Prostitutions- utredning föreslog utvidga koppleriansvaret till att omfatta naken- posering mot ersättning på sexklubbsområdet. En sådan straffbestäm- melse innebär dock en omotiverad dubbelkriminalisering. Som nämnts omfattar förbudet mot anordnande av pornografiska föreställning även enskild posering, om den kan anses utgöra eller vara en del av en tillställning, som anordnas på sådant sätt att allmänheten äger tillträde. Enskild posering mot ersättning, i den form som förekommer, bör alltså i regel innebära att föreställningen sammantaget är otillåten eller att poseringen i sig utgör otillåten föreställning. I det följande diskuteras därför om straffansvaret för koppleri bör utvidgas på så vis att sexklubbsbranschens huvudaktörer jämställs med den traditionella kopplaren genom att förbudet i ordningslagen flyttas över till 6 kapitlet. Sålunda skulle kunna föreskrivas att för koppleri döms också den som främjar eller ekonomiskt utnyttjar att annan poserar i pornografisk föreställning som har anordnats för allmänheten. Bestämmelsen skulle kunna kompletteras med ett sådant förtydligande, om hur enskild posering påverkar bedömningen, som har beskrivits i det föregående. Någon särskild medverkansbestämmelse vari det klargörs att den som endast har poserat skall vara fri från ansvar, bör inte vara nödvändig. Den prostituerade bör, som framgått tidigare, inte kunna straffas för medverkan till koppleri. Det bör därför vara tillräckligt att man i förarbetena till bestämmelsen klargör att bedömningen skall vara densamma beträffande den som enbart poserar i en pornografisk föreställning. Mot ett sådant förslag kan man anföra att förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning inte bör föras in i 6 kapitlet eftersom sexualbrotten i i princip betraktas som brott mot person. Uttrycket brott mot person behandlas i avsnitt 8.1.1. Kommittén har emellertid i nämnda avsnitt redovisat sin uppfattning att bestämmelsen om ansvar för koppleri bör stå kvar i 6 kapitlet trots att brottet inte i samma mån som de övriga paragraferna i kapitlet har utformats som ett brott mot person. Huvudskälet för detta är att brottet har nära anknytning till sexuallivet. Som framgår av avsnitt 8.2.1 anser kommittén att det är naturligt att anlägga samma synsätt beträffande placeringen av brottet köp av sexuella tjänster eftersom bl.a. detta brott motiveras av i stort sett samma skyddsintressen som koppleri- bestämmelsen. Syftet med förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning är, som framgått, både att skydda de uppträdande och att tillvarata mer allmänna intressen. Mot den bakgrunden kan förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning anses systematisk sett passa in under straffbestämmelsen om koppleri i 6 kapitlet . Det kan dock, även med beaktande av det nu sagda, ifrågasättas om gärningen, dvs. i allmänhet själva anordnandet av föreställningen, har en sådan utpräglad sexuell karaktär och innebär en sådan påtaglig sexuell kränkning av de kvinnor som uppträder att den bör klassificeras såsom ett sexualbrott i 6 kapitlet . Vad som å andra sidan talar för en sådan bedömning är bl.a. att det finns påtagliga likheter mellan försäljning av samlag eller annat sexuellt umgänge och försäljning av enskild sexuell posering på sexklubbarna. Från den utgångspunkten kan det anses motiverat att inte dra en absolut gräns vid beröring och icke beröring, utan se mer på omständigheterna som omgärdar tjänsten och dess utformande. Man kan också invända att en överföring av förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning till straffbestämmelsen om koppleri medför brister i systematiken mellan förbuden mot koppleri och köp av sexuella tjänster. Enligt bestämmelserna är det förbjudet att såväl främja eller utnyttja som köpa prostitutionstjänster. Om förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning förs över till koppleri- bestämmelsen innebär detta att det blir förbjudet att främja eller utnyttja också posering i pornografisk föreställning. Någon motsvarande utvidgning på köpsidan följer troligen inte med automatik. Straffbestämmelsen om koppleri är konstruerad för att tillämpas i ett trepartsförhållande, dvs. kopplaren – den prostituerade – köparen. En kund till en prostituerad gör sig därför inte skyldig till sådant främjande som avses i bestämmelsen om koppleri, ens om han är s.k. stadigvarande kund/stamkund (avsnitt 8.1.2.). Den som enbart är åskådare bör alltså falla utanför tillämpningsområdet för den nu skissade utvidgningen av koppleriansvaret. Det är troligt att åskådaren inte heller kan drabbas av ansvar för medverkan till koppleri. Av de allmänna principerna om medverkans- ansvar följer att om brottet förutsätter medverkan av annan och denne inte nämns som straffbar, får i många fall därav anses framgå att han inte skall straffas. Ett sådant fall i gällande rätt är koppleri. Medverkansansvar skall alltså inte drabba den prostituerade. Det torde vara klart att ett sådant ansvar inte heller bör kunna drabba den andre nödvändigt medverkande, dvs. den som köper sexuella tjänster av den prostituerade. Det kan också ifrågasättas om en sådan utvidgning av koppleri- ansvaret som beskrivits kan ske med bibehållande av den gällande stränga straffskalan. Om man inför en möjlighet att döma till böter för koppleri i vissa fall kan detta enligt kommitténs mening leda till en icke önskvärd syn på koppleri i allmänhet som ett mindre allvarligt brott. De som drabbas av ansvar enligt det skissade alternativet bör i huvudsak vara desamma som straffas enligt ordningslagens bestämmelser, antingen som gärningsman i strikt mening eller som medverkande. I flertalet fall kommer främjandet eller utnyttjandet bestå i att gärningsmannen anordnat föreställningen. Kriminaliseringen kommer dock även att träffa andra personer än de som kan sägas utgöra sexklubbsverksamhetens huvudaktörer. Det kan slutligen, mot den bakgrunden, ifrågasättas om en sådan utvidgning av det straffbara området är motiverat. Förbudet kan föras över till 16 kapitlet En annan tänkbar lösning är sålunda att föra in förbudet som en ny straffbestämmelse i 16 kapitlet om brott mot allmän ordning. Förbudet mot anordnade av pornografisk föreställning passar ur systematisk synvinkel väl in i 16 kapitlet , vid beaktande av bl.a. följande omständigheter. Ordningslagen och 16 kapitlet uppvisar likheter i fråga om typen av straffbelagda gärningar. Ordningslagen innehåller före- skrifter om allmän ordning och säkerhet vid bl.a. allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. I 16 kapitlet kriminaliseras bl.a. gärningar som innebär att allmän ordning störs på vissa platser eller samt andra hot mot samhällelig ordning och säkerhet. I 16 kapitlet kriminaliseras också gärningar som utgör andra brott med sexuell karaktär än de som finns i 6 kapitlet brotts- balken. Dessa brott kan betraktas som olika slag av pornografibrott. Brotten är barnpornografibrott (16 kap. 10 a §), olaga våldsskildring (16 kap. 10 b §), otillåtet förfarande med pornografisk bild (16 kap. 11 §) och förledande av ungdom (16 kap. 12 §). Uttrycket pornografi förekommer i straffbestämmelserna om barnpornografibrott och otillåtet förfarande med pornografisk bild. Innebörden av uttrycket är densamma i dessa brott och förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning. I likhet med ordningslagen utgör brotten i 16 kapitlet inte (renodlade) brott mot person. Det krävs alltså inte att brotten har riktats mot en viss person som kan identifieras och uppträda som målsägande i brottmålsrättegången. I 16 kapitlet finns en bestämmelse som kan sägas utgöra ett slags förbud mot anordnande av offentlig tillställning, i den mening begreppet offentlig tillställning har i ordningslagen, nämligen förbudet mot att anordna vissa spel eller liknande verksamhet för allmänheten, dvs. dobbleri (16 kap. 14 §). Syftet med lagstiftningen om dobbleri överensstämmer i stora drag med förbudet mot I båda fallen är avsikten att värna om såväl enskilda – deltagarna i spelet respektive de som uppträder i föreställ- ningen – som allmänna intressen. Sålunda skulle i en ny straffbestämmelse kunna föreskrivas att den döms för anordnande av pornografisk föreställning som anordnar pornografisk föreställning för allmänheten, till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen skulle kunna kompletteras med ett sådant förtydligande, om hur enskild posering påverkar bedömningen, som har beskrivits i det föregående. I syfte att motverka att lägenheter tillhandahålls för sexklubbs- verksamhet skulle en särskild bestämmelse om ansvar såsom för medverkan till brottet kunna föras in i en ny bestämmelse om ansvar för medverkan till brottet. Bestämmelsen, som lämpligen kan utformas med 16 kap. 18 § BrB som förebild, skulle kunna föreskriva att den som har upplåtit en lägenhet med nyttjanderätt och som får veta att lägenheten helt eller till väsentlig del används för anordnande av pornografisk föreställning för allmänheten men som inte gör vad som skäligen kan begäras för att upplåtelsen skall upphöra, skall, om verksamheten fortsätter eller återupptas i lägenheten, anses ha främjat denna och dömas till ansvar enligt vad som föreskrivs om medverkan i 23 kapitlet . I bestämmelsen skulle kunna anges också att den som vid anordnande av pornografisk föreställning endast har uppträtt i föreställningen skall vara fri från ansvar för medverkan till brottet. 12.7.3Ändringar i ordningslagen bör vidtas Det ter sig naturligt att vid en översyn av den straffrättsliga lagstift- ningen i syfte att införa bestämmelser som motverkar sexklubbsverk- samhetens skadeverkningar utgå från ordningslagen och det där föreskrivna förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning. I det föregående har kommittén redogjort för tänkbara ändringar i ordningslagen för att uppnå det nämnda syftet. Som där sägs bör ett förtydligande i förbudsbestämmelsen, om hur enskild posering bör påverka bedömningen av föreställningen, leda till att det absoluta flertalet av de sexklubbar som anges i enkäten bedöms som otillåtna. Ett sådant förtydligande bör vidare få som resultat att sexklubbarna fråntas möjligheten att erbjuda enskild posering mot ersättning i den form som förekommer. Om man kombinerar ett förtydligandet med en sådan straffskärpning och förverkande- bestämmelse som beskrivits bör dessa åtgärder, tillsammans med de förordade nya straffbestämmelserna om sexuell exploatering av ungdom och sexuell kränkning av barn, innebära att de skadliga effekterna av sexklubbarnas verksamhet begränsas på ett effektivt sätt. Mot den bakgrunden och då det enligt kommitténs mening inte finns skäl att anta att ett överflyttande av förbudet mot anordnande av pornografisk föreställning till skulle medföra större möjligheter att motverka sexklubbarnas verksamhet bör ändringar vidtas endast i ordningslagen. Det finns avslutningsvis anledning att erinra om att sexklubbarna inte endast är ett straffrättsligt problem. Sålunda bör inte endast straffrättsliga åtgärder vidtas utan de bör kombineras med sociala insatser. Av, den i det föregående nämnda, undersökningen om prostitutionen i som har utfört framgår att flertalet av de s.k. nyckelinformanterna inom bl.a. ställer sig positiva till sexköpslagen men att de efterlyser mer resurser för hjälp åt och behandling av både de som prostituerar sig och de som köper prostitutionstjänster.27 De nu förordade ändringarna i ordningslagen bör medföra att många av kvinnorna som är verksamma på sexklubbarna kommer att stå utan inkomster för sitt dagliga uppehälle. Det har framställts farhågor om att dessa kvinnor i sådant fall kommer att söka sig till prostitutionen. De insatser som görs på nivå i socialförvaltningens regi är här av avgörande betydelse och bör uppmärksammas. Sociala insatserna bör också riktas mot de män som köper olika former sexuella tjänster. En grundförutsättning för sexklubbarnas verksamhet är ju att det finns en efterfråga på sådana sexuella tjänster som erbjuds på sexklubbarna. I detta sammanhang kan nämnas det s.k. (Köpare Av ) i , som utgör en del av . Verksamheten ger stöd och hjälp till män som köper sexuella tjänster och har generat stor kunskap om män som köper sådana tjänster. Sociala insatser för både kvinnor på sexklubbar och i prostitutionen samt för de män som köper olika sexuella tjänster är alltså nödvändiga komplement till straffrättsliga åtgärder på området.28 27Socialstyrelsens rapport om prostitution (2000:5), s. 9 och 34. 28Jfr kommitténs överväganden om handel med människor för sexuella ändamål avsnitt 14.5.4. 13Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer 13.1Kommitténs utgångspunkter och avgränsningar Prostitutionsutredning föreslog att koppleribestämmelserna skulle utvidgas till framställning av pornografiska bilder samt sexuell posering. Förslaget tog sikte på pornografibranschens och sexklubbs- verksamhetens huvudaktörer och syftade till att jämställa dessa med den traditionelle kopplaren. Regeringen bedömde att det inte borde ske någon sådan ändring av koppleribestämmelsen. Motiveringen till detta var att konsekvenserna för tryckfriheten och yttrandefriheten inte hade belysts tillräckligt.1 Enligt direktiven skall kommittén, med anledning av detta, utreda frågan om koppleriansvaret kan utvidgas till att omfatta det angivna syftet på något annat sätt än det som föreslog. I anslutning härtill anges att det bör vara en utgångspunkt att förslagen inte skall leda till inskränkningar i de grundlagsfästa reglerna om tryckfrihet och yttrandefrihet samt att det inte är kommitténs uppgift att föreslå ett allmänt förbud mot pornografi. Kommitténs uppdrag tar sikte på frågan om en utvidgning av koppleriansvaret på något annat sätt än det som Prostitutions- utredningen föreslog. Som kommittén tolkar det skall det således röra sig om en utvidgning som syftar till att motverka främjandet eller det ekonomiska utnyttjandet av pornografi och posering. I avsnitt 8.1 har kommittén redovisat sina överväganden angående en ny straffbestämmelse om koppleri med det huvudsakliga innehåll bestämmelsen har . I kapitel 12 har kommittén diskuterat lagstiftningsåtgärder mot sexklubbsverksamhetens huvudaktörer. I detta kapitel diskuterar kommittén om koppleriansvaret kan utvidgas 1997/98:55 s. 106 f. 404 Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer till att omfatta pornografibranschens huvudaktörer. Kommitténs uppdrag i denna del är begränsat och innefattar i och för sig inte frågan om det finns skäl att utvidga straffbestämmelsen på ett sådant sätt. Kommittén har således inte särskilt utrett pornografins skadeverkningar eller i övrigt övervägt lagstiftning eller andra åtgärder mot pornografin. har för övrigt under kommitténs arbete avslagit en motion med begäran att kommittén skulle ges tilläggsdirektiv med denna inriktning.2 13.2Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. En utgångspunkt är att kommitténs förslag inte skall leda till en inskränkning av de grundlagsfästa reglerna om tryckfrihet och yttrandefrihet. En översiktlig redogörelse över reglerna lämnas här.3 De grundläggande bestämmelserna om tryckfriheten finns i 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen. Tryckfrihetens ändamål anges vara att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning (andra stycket). Genom tryckfriheten skall alltså spridningen av åsikter och informationer säkras. Tryckfriheten består i att utge skrifter (första stycket). Rätten att utge skrifter innebär frihet att i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst (andra stycket). Tryckfriheten är inte oinskränkt. Tryckfrihetsförordningen innehål- ler nämligen vissa bestämmelser om inskränkningar i tryckfriheten. Den som utövar tryckfriheten skall iaktta de bestämmelser som är meddelade i tryckfrihetsförordningen till skydd för enskilds rätt och 2Motion 1999/2000:Ju710, 1999/2000:JuU07, protokoll 1999/2000 nr 67. 3Framställningen i denna del bygger i allt väsentligt på , Tryckfrihetsrätt, 13 uppl., , , Tryckfrihetens gränser, , Principgenombrottet, , , m.fl., 1999/2000, s. 161 f, m.fl., 1999/2000 s. 191 f., samt m.fl., Yttrandefrihets- grundlagen, 2 uppl., . Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer 405 allmän säkerhet (andra stycket). Ingripanden på grund av tryckfrihetsmissbruk får ske endast i efterhand genom allmän domstol och med stöd av ansvarsbestäm- melserna i tryckfrihetsförordningen (första stycket). Yttrandefriheten enligt yttrandefrihetsgrundlagen har som ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande (1 kap. 1 § andra stycket YGL).