sou · GPB313 · 2002-01-01 00:00:00 — Det skall tilläggas att denna nydanande forskning liksom mycken annan forskning om universitet och högskolor initierades och finansierades genom ett innovativt program inom och dess efterföljare UHÄ och därefter inom ett självständigt råd . Någon motsvarighet till denna finansieringsform har inte funnits . Det är säkert en viktig anledning till att den högskolepedagogiska forskningen haft en blygsam omfattning. framhåller också ram- faktormodell som betydelsefull för en förståelse för utfallet av utbildningsinsatser på alla nivåer. Den tycks dock ha använts i begränsad utsträckning för att förklara resultat av förändringar i ramarna för undervisningen i den högre utbildningen. En genomgång av titlar på doktorsavhandlingar i pedagogik och utbildningsvetenskap vid universiteten i , , , , och visar att den fenomenografiska forskningen är omfattande. Flest doktorsavhandlingar med denna inriktning har producerats i . Till detta kan läggas ett tiotal avhandlingar inom ämnesdidaktik inom olika områden från naturvetenskap till historia. Bowden & (1998) argumenterar för en forsk- ningsinriktning som går ut på studium av kunskapsbildning inom olika ämnen. Den kräver dels kunskaper inom ämnet, dels insikter Stöd för högskolepedagogisk förnyelse i kunskapsbildning, som i forskningen skall appliceras på ämnes- området. Exempel på avhandlingar av detta slag finns redan vid . Vid andra universitet finns också ett flertal exempel på forskning grundad på fenomenografisk metod och med ämnesdidaktisk inriktning. Det mesta av det senare förefaller ske inom ramen för naturvetenskaplig och teknisk utbildning. Vid univer- sitet är lärande inom matematikämnet föremål för studium. Det skall också framhållas att en av de forskarskolor som inrättades till följd av regeringens forskningsproposition 2000 har didaktisk inriktning. Det gäller didaktik med teknisk och naturvetenskaplig inriktning. En del forskning vid flera universitet rör utvärdering av (högre) utbildning. Detta gäller framför allt och . har också en inriktning mot utbildnings- och kultursociologi med en utgångspunkt i teorier om det kulturella kapitalet. Ett område som också blivit föremål för forskning i är tillträde till högre utbildning, regionalt och nationellt. Forskning om lärande och undervisning inom olika utbildnings- program, har i ganska stor utsträckning rört vårdut- bildningar (läkarutbildningar, sjuksköterskeutbildningar, sjuk- gymnastutbildningar). Inte minst har ett antal avhandlingar skrivits om sjuksköterskeutbildningar från olika synpunkter. Det är ofta fråga om studium av genomförande och effekter av problembaserat lärande (). Andra teman är handledning i kliniskt arbete och perspektivförändringar . Distributionsformer är också ämnet för några avhandlingar, och då framför allt effekter av distansutbildningar (och ). En omfattande genomgång av svensk och internationell litteratur om distansutbildning gjordes inom ramen för Distans- utbildningskommitténs arbete och redovisas i SOU 1998:83. Den berör såväl utbildningssystem i olika länder som undervisning och studiesituation. Regeringen gav 1997 i uppdrag att fördela medel för forskningsanknytning av lärarutbildningar. anslogs för totalt 20 forskningsprojekt om utveckling och förändring av strukturen på utbildningar, innehåll och arbetsformer i utbildningar, barns och ungdomars villkor i skola och samhälle samt pedagogisk praxis i lärarutbildningar. När det gäller språkinlärning på högskolenivå finns en väletablerad forskningsgren, som i framför allt utvecklats i franska i och . Denna forskning bygger främst på Stöd för högskolepedagogisk förnyelse lingvistisk teori och har tillämpning på språkpedagogik och språk- inlärning från nybörjarnivå till avancerad nivå. Internationell forskning om den högre utbildningens pedagogik bedrivs, förutom i och de skandinaviska länderna, framför allt i , och och i viss mån i . Inriktningarna liknar dem som gäller i , och inte minst har den fenomenografiska ansatsen fått ett stort genomslag i och . Ett ytterligare område som förefaller beforskas alltmer är sambandet och samspelet mellan högre utbildning och arbetsliv i perspektivet av det livslånga lärandet. Sammanfattningsvis förefaller den mesta forskningen i om högskolepedagogik och didaktik fortfarande ha sin utgångs- punkt i studier om inlärning i anda. Andra teman förekommer dock parallellt, t.ex. utvärdering, olika utbildnings- former och distributionsformer samt tillträde till högre studier. En relativt stor del av forskningen är inriktad på vårdutbildningar och lärarutbildningar samt på ICT i den högre utbildningen. Förutom vissa särskilda insatser rörande framför allt lärarut- bildning tycks det inte finnas speciella statliga satsningar på forskning om högskolan och högskolepedagogik. Någon mot- svarighet till de medel som fanns på UKÄ, UHÄ och Rådet för studier om högskolan har inte funnits . bildades däremot genom initiativ från ett antal akademier och forskningsfinansierande stiftelser i en förening som har till ändamål att studera utbildning, forskning och innovationsprocesser i ett jämförande internationellt perspektiv och att stimulera debatten inom dessa områden. Det sker genom av utbildning och forskning, (on Education and Research). 1992 publicerades en utvärdering över den forskning om högskolan som gjorts under gångna 20 åren (1992). Någon samlad överblick över den forskning och det utvecklings- arbete beträffande högre utbildning som förekommer nationellt och internationellt finns knappast idag30 . Universitetens och vissa högskolors pedagogiska utvecklingsenheter har en överblick som sprids vidare framför allt genom de kurser som de ger. Det är emellertid vår uppfattning att spridningen är alltför begränsad, och att det på nationell nivå behöver utvecklas en systematisk form för kunskapsinsamling och att denna kunskap måste göras tillgänglig 30 En utmärkt resonerande sammanfattning av aktuell vuxenpedagogisk inklusive högskolepedagogisk forskning finns i SOU1997:120 Stöd för högskolepedagogisk förnyelse för lärare vid universitet och högskolor. Här spelar Rådet för högskoleutbildning en central roll. Det förekommer ett växande och på åtskilliga lärosäten omfattande pedagogiskt utvecklingsarbete. Satsning på detta ses som en väsentlig strategisk fråga. Det förefaller också som om de nya hög- skolorna avsätter medel i större utsträckning än tidigare och organisationer har skapats eller planeras på flera universitet och högskolor. Det är både den enskilde lärarens, institutionernas och lärosätenas ledningars ansvar att inom ramen för lärosätets samlade verksamhet ta initiativ till utveckling. Varje lärosäte måste avsätta tillräckliga resurser för utveckling av utbildningen. Detta är en absolut nödvändighet om universitet och högskolor skall kunna leva upp till de förväntningar som ställs och är en viktig del av det samlade kvalitetsarbetet. Det är varje lärosätes ansvar att själv finna lämpliga former för stöd till pedagogisk försöksverksamhet och kompetensutveckling för lärare. Det är angeläget att personer som har nyckelroller för detta stöd själva arbetar med forskning och/eller utveckling rörande högskolepedagogik eller ämnesdidaktik på högskolenivå. De pedagogiska konsulterna är en mycket god resurs där de finns och kan på olika sätt bidra till den fortsatta utvecklingen. Även om alla lärosäten inte kan anställa en pedagogisk konsult på heltid är det rimligt att det finns en ansvarig för pedagogiska frågor på lärosätesnivå som kan driva frågorna om undervisning och lärande. Olika lärosäten måste med utgångspunkt i inriktning, storlek, enhetlighet etc. bygga upp den verksamhet som passar dess egna behov. I flera fall kan samverkan mellan närliggande högskolor vara en framkomlig väg; en möjlighet för en liten högskola är att repliera på ett universitet med utbyggd högskolepedagogisk verksamhet. Stöd för högskolepedagogisk förnyelse Diskussionen i betänkandet (och direktiven) handlade huvudsakligen om storlek, resurser, organisation och ledning. Vi instämmer i bedömning att institutionen är central för verksamheten vid universitet och högskolor. Institutionerna har ett särskilt ansvar för den pedagogiska utvecklingen och för sin personals kompetens- utveckling. Det gäller samtliga anställda, lärare såväl som teknisk- administrativ personal. Institutionernas ledningar bör tillsammans med den anställde utarbeta en karriärplan som regelbundet följs upp. Det är av speciell vikt att institutionen gör välplanerade insatser vid nyanställning för att underlätta introduktionen till det dagliga arbetet. Detta kan ske genom att utse en som den nyanställde kan ha kontinuerlig kontakt med för att få råd och hjälp. Det är utomordentligt väsentligt att det råder ett sådant klimat på institutionen att den pedagogiska kreativiteten släpps fram, att projekt stöds och att diskussioner om undervisning och lärande lika väl som om forskning förs öppet och kontinuerligt. Institu- tionsledningens inställning och agerande är här grundläggande. En av ledamöterna i som besvarat utredningens enkät uttrycker det på följande sätt: Institutionerna borde åläggas att ägna sig åt pedagogisk utveckling, vilket inte ens behöver innebära några ingrepp i budgeten. Det borde alltid pågå en pedagogisk dialog vid varje institution, varvid ifrågasättande av det invanda och öppenhet för nytänkande uppmuntrades. Alla anställda har skyldighet att delta i de planerings- och utvärderingsmöten prefekt eller studierektor kallar till och alla forskare deltar naturligen i forskningsseminarier. Kanske borde det vara lika självklart att alla deltog i ett regelbundet pedagogiskt institutionsseminarium. Pedagogisk försöksverksamhet borde pågå kontinuerligt hos varje lärare och i varje kurs. För att övervinna rädslan för misslyckanden och destruktiv kritik behövs det ett skyddsnät som kan ges av samarbete och kanske också av projektstatus. Den institution som är lycklig nog att ha en pedagogiskt intresserad studierektor eller prefekt eller 31 finns föreskrifter om att det skall finnas institutioner vid lärorsätena. På den del lärosäten är därför organisationen uppbyggd av arbetsenheter med andra beteckningar. Termen institution används här som en beteckning även för sådana arbetsenheter Stöd för högskolepedagogisk förnyelse utbildningsledare eller fakultet eller , har automatiskt ett sådant skyddsnät. Nätverk mellan lärare på olika universitet och högskolor är viktiga för att diskussionen om undervisning och lärande skall kunna föras vidare. De två huvudsakliga nätverk som existerar i är Levande Pedagogers Sällskap etablerat och stött av Rådet för högskoleutbildning samt SWEDNET som drivs med medlems- avgifter. Medlemskapet i Levande Pedagogers Sällskap är begränsat till cirka 200, huvudsakligen lärare som erhållit pedagogiska belöningar. Det är önskvärt att även SWEDNET kan ges stöd för att bli en livskraftig del av den pedagogiska debatten. Det är viktigt också för att svenska universitets- och högskolelärare skall kunna upprätthålla kontakter även utanför gränser genom det internationella nätverk som SWEDNET är knutet till. Högskolepedagogisk forskning och utveckling och spridning av forskningsresultat Högskolepedagogisk forskning i genomförs framför allt inom ramen för de pedagogiska institutionerna och de utbildningsvetenskapliga fakulteterna (motsv.) och utgörs huvud- sakligen av doktorsavhandlingar. Enstaka projekt med en sådan inriktning stöds också av bl.a. . Den aktiva nationella samordningen för att initiera forskning inom detta fält har närmast upphört. Med vissa undantag finns ingen samlad bild av detta forskningsområde och knappast heller av det pedagogiska utvecklingsarbete som förekommer på universitet och högskolor. inom det nybildade har till uppgift att stödja forskning rörande skola, lärarutbildning och annan pedagogisk yrkesverksamhet. Det är vår uppfattning att utbildningsvetenskaplig forskning också måste omfatta forskning om utbildning vid universitet och högskolor i stort. Vi anser det därför naturligt att kommittén ger stöd till högskolepedagogisk forskning. Sådan forskning är en uppgift inte bara för utbildningsvetenskapliga institutioner utan för institu- tioner vid alla fakulteter. Stöd för högskolepedagogisk förnyelse Information om forskning och utvecklingsarbete inom detta område är en uppgift för Rådet för högskoleutbildning. Rådet har inte haft resurser för detta. Man kan därför ifrågasätta om den i stället bör utföras av någon annan instans, t.ex. den Utbildnings- vetenskapliga kommittén. Vi anser emellertid att Rådet även fortsättningsvis bör anförtros ett aktivt ansvar att vara ett nationellt forum för uppgifter om aktuellt forsknings- och utveck- lingsarbete, uppgifter om föreningar, organisationer och nätverk som ägnar sig åt sådan verksamhet, om tidskrifter inom högskolepedagogik samt allmän och ämnesinriktad högskole- didaktik. de lärosäten som inte har en organisation för att stödja projekt- verksamhet och driva utbildning inom det högskolepedagogiska området bör skapa organisatoriska förutsättningar för sådan verksamhet, de personer som anställs inom en sådan organisation bör ha erfarenhet av egen forskning eller eget utvecklingsarbete inom det högskolepedagogiska eller –didaktiska området, de lärosäten som inte har möjlighet att skapa egna organisatoriska lösningar bör utse minst en person som under rektor ansvarar för högskolepedagogisk utveckling och dessa lärosäten bör inleda eller fortsätta samverkan med lärosäten som har resurser för pedagogisk utveckling. institutionernas (motsv.) ansvar för pedagogisk utveckling och utbildning av personalen bör betonas och följas upp i universitetens och högskolornas samlade kvalitetsarbete. möjligheter bör ges för lärare och andra inom och högskolor att ägna viss del av sitt arbete åt att delta i arbetet med nationella och internationella högskolepedagogiska nätverk. Stöd för högskolepedagogisk förnyelse Högskolepedagogisk forskning och spridning av forsknings- resultat den inom bör ges i uppdrag att stödja forskningsprojekt också rörande lärande och undervisning vid universitet och högskolor generellt och rådet för högskoleutbildning bör ges i uppdrag att utveckla sin uppgift att svara för information om högskolepedagogisk forskning och utveckling och därvid göra regelbundna översikter över aktuell forskning och utveckling och publicera dessa. 9 Rådet för högskoleutbildning En av huvudpunkterna i utredningens direktiv rör Rådet för högskoleutbildning. Vi har därför ägnat ett ganska omfattande arbete åt att gå igenom information om Rådet, diskutera med Rådets tjänstemän och intressenter och åt att beskriva verksam- heten och uppfattningar om den. Högskolans grundutbildningsråd bildades inom dåvarande Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) efter förslag av . Bakgrunden var statusskillnaden mellan insatser inom undervisning inom grundutbildningen å ena sidan och forskningen å den andra. Denna skillnad hade, såsom beskrivs i kapitel 2, utvecklats gradvis och accentuerades genom forskningsutredning, som fick till resultat att all professorstjänstgöring inklusive undervisning kom att räknas in i forskningsanslaget. Det medförde att många professorer begränsade sin undervisning till forskarutbildningen, och att praktiskt taget all undervisning inom grundutbildningen genomfördes av universitetslektorer, universitetsadjunkter, forskarstuderande eller timanställda lärare. Dessa lärares arbetsbörda gjorde att de hade mycket begränsad tid till forskning och kvalificerat pedagogiskt utvecklingsarbete. slutsats var att det var nödvändigt att höja grundutbildningens status genom att göra den synlig. Utredningens förslag till lösning var att det skulle skapas möjligheter att söka anslag för pedagogisk utveckling enligt samma principer och på samma villkor som för forskning. anslog sålunda för Högskolans grundutbild- ningsråds första verksamhetsår 1990/91 och aviserade ytterligare för följande budgetår. Rådet för högre utbildning Rådet skapade en modell i vilken enskilda lärare sökte medel för kvalificerade projekt och på så vis kunde bidra till institutionens budget om han/hon var framgångsrik. Förslagen skulle bedömas av likar (peers) på samma sätt som ansökningar om forskningsanslag, och bland de tre bedömarna skulle ingå en internationell bedömare. Rådet beslöt vid sitt första möte att ansökningsförfarandet skulle ske i två steg. Först inlämnas en skissansökan på cirka tre sidor som skulle uttrycka projektets grundläggande tankar. De som var speciellt intressanta skulle sedan uppmanas att inkomma med en fullständig ansökan. Kriterierna för urval av projekt kan beskrivas på följande sätt (, 2000, sid. 109): en tydlig, realistisk och avgränsad förnyelseidé med en pedagogisk grundtanke klar inriktning på studenternas lärande redovisning av vad som har gjorts inom området tidigare samt viss internationell orientering. Dock finns inget krav på att problem- området inte undersökts tidigare inget stöd för traditionell kursutveckling inget stöd för pedagogisk forskning. Den första omgången attraherade ett mycket stort antal ansökningar och Rådet fick av denna anledning sin budget nästan fördubblad av följande budgetår. Detta gav möjlighet att också (i likhet med forskningsråden) ge ett planeringsanslag för att utveckla lovande projektidéer. Den här beskrivna modellen för behandling av ansökningar har behållits genom de gångna tio åren. Trots att Rådet från början bestämde sig för att inte prioritera olika områden utkristalliserade sig vissa inriktningar snabbt. Majoriteten var ICT-projekt, men stora grupper rörde också problembaserat lärande, examination och jämställdhet i teknisk- naturvetenskapliga ämnen. Mindre grupperingar utgörs av samverkan mellan lärosäten, fallstudiemetodik, matematik, uppsatsskrivande, antagning och distansutbildning. Sammanlagt uppgick antalet skissansökningar till 1706, och av dessa erbjöds 365 att komma in med en fullständig ansökan. Fram hade 166 projekt erhållit anslag för totalt (2000c). Det område som lockat flest ansökningar och fått flest anslag är således informations- och kommunikationsteknik. av de beviljade projekten gäller detta fält. Rådet för högre utbildning Rådet har vidare tilldelats och själv utvecklat ytterligare ett antal åtaganden: För det första har man givits flera regeringsuppdrag. De har rört internationalisering, integrering av miljöaspekter i grundutbild- ningen, rekrytering av kvinnor till naturvetenskapliga och tekniska utbildningar samt informations- och kommunikationsteknik i lärarutbildningen. I fråga om dessa har projekten utformats tillsammans med universitets- och högskoleledningarna för att kunna få genomslag inom lärosätena som helhet. För det andra har Rådet självt initierat verksamhet inom områden där ett antal ansökningar av liknande slag inkommit. Ett av dem rör matematik med inriktning på nybörjare och dessas mottagande på institutionerna. En arbetsgrupp för de många projekt som rör datorstöd i läkar- och tandläkarutbildning samt veterinärmedicinsk utbildning (MedCAL) bildades och är fortfarande verksam. Ett numera upplöst nätverk för datorbaserat lärande har spridit information om nationella och internationella utvecklingar inom detta område och knutit samman svenska lärare vid olika lärosäten med varandra och även öppnat internationella kontakter. Dessa kontakter har gällt framför allt , där stora resurser har satsats på datorstöd (se kapitel 7). Ett nationellt centrum för utveckling av casemetodik i inrättades för en treårsperiod 1992. Rådets finansiering upphörde , men verksamheten fortsätter internt inom . Vidare påbörjades ett särskilt program för ICT i moderna språk (LingCAL) 1995. Rådet har för det tredje varit aktivt i skapandet av ett par olika nätverk, det mest välkända sannolikt Levande pedagogers sällskap. Det består i huvudsak av lärare som erhållit pris för pedagogisk verksamhet på sina lärosäten. Sällskapet har dels bistått Rådet vid bedömning av projektansökningar, dels genom sin nationella, regionala eller lokala organisation kunnat bidra till den pedagogiska debatten. Ett fjärde område, vilket ålades Rådet av regeringen, är lärarutbytesprogrammet som påbörjades och avslutades för att 1999 övertas av av högre utbildning och forskning (STINT). Detta program inkluderade en planeringsperiod med ömsesidiga besök mellan lärare från det svenska utbytesuniversitetet och det utländska lärosätet. Denna följdes av en språkkurs i tillämpligt språk, huvudsakligen engelska, men även tyska, franska, spanska Rådet för högre utbildning Den tredje fasen innebar att en svensk lärare undervisade vid en utländsk institution under ett minimum av . Den avslutande aktiviteten var ett seminarium på diskutera erfarenheterna och framför allt skillnaderna i uppläggning och metod mellan den svenska utbildningen och den utländska. Rådet har slutligen en viktig uppgift att samla och sprida information om innovativa utvecklingsaktiviteter rörande grundutbildning och forskarutbildning i och utomlands, samt om forskning rörande högskolepedagogiska frågor. För dessa ändamål har Rådet genomfört ett antal områdesöversikter. Rådet har nio ledamöter, varav tre studenter. Alla utses av universitetskanslern. Rådet har en huvudsekreterare och ett sekretariat, som ingår bland personal. När Högskolans grundutbildningsråd började sin verksamhet 1990 var det som en försöksverksamhet inom UHÄ med en budget på samt ytterligare 0,5 utlovade för följande budgetår. i samband med nedläggningen av UHÄ gjordes Rådet till en egen myndighet och dess anslag mer än fördubblades till . Med ytterligare regeringsuppdrag utökades Rådets budget med 1993/94, bl.a. för att utveckla interna- tionalisering (lärarutbytet) och miljöaspekterna (1995, sid. 87) och uppgick nu alltså totalt till . /96 förändrades åter strukturen för de statliga myndigheterna inom högskoleområdet. Bl.a. bildades ett nytt statligt verk, . integrerades i detta, och Rådet för studier om högskolan, som hade delat kansliresurser med , lades ner. Redan följande år, i samband med anslagssparande inom , reducerades Rådets budget till ca , en kraftig nedskärning, som givetvis också innebar en inskränkning av själva verksamheten. har finansiering och verksamhet legat på ungefär samma nivå. En förstärkning på har tillkommit i budgetpropositionen för projekt rörande forskar- utbildning. Rådet för högre utbildning 9.3Bedömningar av Rådets verksamhet Under sin existens har Rådets verksamhet i dess helhet granskats 1992 och 1995. En ytterligare utvärdering pågår och genomförs av , vicerektor för utbildning och kvalitet vid , , . På uppdrag av gjordes en utvärdering av (1992). 1995 gjorde Rådets huvudsekreterare och förste ordförande en egen, huvudsakligen historisk, genomgång av verksamheten men avslutade med några reflektioner över de slutsatser de själva dragit av sitt arbete (1995). Dessutom ingår en översyn av Rådets verksamhet i revisorers granskning av (revisorer 1999/2000:3). Synpunkter framförs också i (red.) (2000). Härutöver har några större särskilda satsningar utvärderats genom Rådets egen försorg, nämligen regeringsuppdraget om rekrytering av kvinnor till utbildningar i naturvetenskap och teknik samt satsningarna på casemetod, datorstödd språkinlärning samt Rådets totala insatser rörande ICT-projekt (Bleiklie 1996, 1998, Liddell 1999; 2000). Rådets verksamhet som helhet De ovan nämnda granskarna av Rådets verksamhet är eniga om att genomför en viktig och ambitiöst upplagd verksamhet. , (2000) beräknar att fram hade mellan 5 000 och 6 000 lärare varit direkt eller indirekt involverade i projektansökningar. (2000 c) framhåller att många lärare med pedagogiskt engagemang har fått möjlighet att utveckla sina idéer. Alla lärosäten var representerade bland ansökningarna, även om det finns en stark slagsida mot universiteten.