sou · GPB3101d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Vi stödjer förslaget om att tillsätta en utredare som skall se över jakt- och fiskerättigheterna inom renskötselområdet men vi tycker att det inte är lämpligt att kommittén redan nu gör uttalanden om vad som skall ske på jakt- och fiskerättens område efter det den tilltänkta utred- ningen är färdig. 552 Reservationer och särskilda yttranden Kapitel 7 och 9: Tillsyn och rennäringsadministration Kommittén föreslår att skall fastställa högsta renantalet och ta ansvar för tillsynen över att rennäringen tar föreskriven hänsyn till miljön och andra allmänna intressen. Trots att markägarna rimligen är ytterst ansvariga för den mark de äger blir man utan inflytande i en så viktig fråga som utvärderingen av gällande högsta renantal. Med moti- veringen att samerna skulle sakna förtroende för skogsvårdsstyrelsernas objektivitet föreslås vidare att samer anställs och ges inflytande i be- slutsprocessen. Vi avvisar dessa förslag som vi finner närmast orättfär- diga. Kapitel 10: Våra förslag i förhållande till nr 169 Direktiven bakom och är principiellt åtskilda. Trots det har kommittén fått båda uppdragen på sitt bord. Den anser nu att deras förslag inte ligger i nivå med ILO- utredarens förslag, eller riktigare uttryckt vad utredaren menade att konventionen kräver. Vi konstaterar att det är en öppen fråga om kom- mittén menar att deras förslag kan ligga till grund för en ratificering av nr 169 eller om det skulle krävas ytterligare rättig- hetsförskjutningar inom olika delar av renskötselområdet. Kapitel 11: Kostnader Kommittén har den uppfattningen att deras förslag att reglera förhål- landet mellan samebyarnas och andras markanvändning ger samhälls- ekonomiska vinster. Vi anser snarare att kostnader och motsättningar kommer att öka. Markägarna får räkna med ökade kostnader eftersom avverkningar kan komma att förbjudas eller fördröjas. Det fordras spe- ciella anpassningar i skötseln och administrationskostnaderna ökar. Man skall heller inte underskatta effekterna av den osäkerhet som upp- kommer då brukaren känner sig utsatt för successivt växande politiska krav för att tillfredsställa rennäringens behov. För skogsindustrin växer en tveksamhet om hur man i fortsättningen skall se på vissa områden inom renskötselområdet från virkesförsörjningssynpunkt. Vi påminner om att minskat skogsbruk i glesbygden leder till ökad avfolkning. I detta kapitel summerar utredningen sina kostnader. Dessa är tämligen blygsamma och rör i huvudsak utgifter för myndigheternas informa- tions- och utbildningsaktiviteter. Vi tycker inte att en statlig utredning får ta så lättvindigt på de ekonomiska frågorna i denna så ekonomiskt trängda landsända. Reservationer och särskilda yttranden 553 föreslår att samernas jakt- och fiskerätt inte skall förvaltas av samerna. Upplåtelser på samernas marker skall fortfarande skötas av staten. En ny utredning föreslås av omfattningen där både statens och samernas rätt behandlas. Kommitténs majoritet befäster därmed synen att samerna inte är kompetenta att förvalta sina egna marker inklusive jakt och fiske. Vad gäller roll att bedöma och ta beslut om renskötselfrågor är det tveksamt att rättvisa kan skapas. Skogsvårds- styrelsen är de facto tillskapad för att främja skogsproduktionen och inte att ta tillvara renskötseln intressen. Alla samer föreslås kunna bli medlemmar i den sameby varifrån personens ursprung kan härledas, vilket är ett tecken på ett erkännande av att den samiska rätten hör till det samiska folket. Vad gäller beslu- tanderätten i den nya samebyn föreslås att renröster skall kunna använ- das vid beslut om användning av byns betesområde, jakt och fiske, verksamhetsinriktning m.m. Eftersom alternativ inte är utredda är det den lämpligaste lösningen. Det är ett steg i rätt riktning utan att kull- kasta den befintliga renskötselorganisationen. Däremot uppstår både krav på och möjligheter för den nya samebyn att driva på en inre förändring där alla samer skall komma i åtnjutande av de samiska rättigheterna. I övrigt ansluter jag mig i allt väsentligt till reservationen och det särskilda yttrandet från Per m.fl. 554 Reservationer och särskilda yttranden Kommitténs synsätt om renskötselrättens innehåll strider mot Högsta Domstolens uppfattning (NJA 1981 s 1) och jag kan därför inte biträda förslagen som rör renskötselrätten. Utgångspunkten för kommittén synes vara att rätten är kollektiv utan att beskriva vad som därmed åsyftas. Begreppet kollektiv omnämns första gången i lagstiftnings- sammanhang i prop 1992/93:32 (dock endast en gång - på sid 88). Inte heller i den propositionen finns några motivuttalanden om vad som avses. Kommittén föreslår att en mindre grupp av människor (same- bymajoritet eller majoritet) får besluta om vem som har egendom, dvs. faktisk innehavare av renskötselrätt. Att rätten grundas på urminnes hävd förefaller inte ha bekymrat kommittén. Till skillnad mot vad som är föreskrivet i gällande rennäringslag föreslår kommittén att egendomen (renskötselrätten) skall tvångsför- valtas av sameby. Det torde inte finnas någon motsvarighet i svensk rätt gällande annan egendom, som kan tvångsförvaltas, utan varje egen- domsinnehavare bestämmer själv vem som ges förvaltningsansvaret. I mångt och mycket kan kommitténs förslag därför jämföras med idéer, som var härskande . Är kommitténs uppfatt- ning att samer, till skillnad från vad som gäller den övriga befolkningen i landet, skall fråntas förvaltningsansvaret över den egna egendomen? Skall, i så fall, nästa lagstiftningsåtgärd vara att skapa en lag om markägande? Skall markägarna också, via lagstiftning, tvångsvis ha speciella förvaltare av deras egendom? Skall all egendom, till inne- hållet, vara beskriven och begränsad av lag? Skall det in- föras ändringar i grundlagen (2 kap. 18 § regeringsformen) också? införa en ny rättsordning? Jag delar inte kommitténs uppfattning i den grundläggande delen, renskötselrättens innehåll, varför jag inte har funnit skäl att ta ställning till andra delar av förslaget. Jag förordar istället lagstiftningsåtgärder som tar sin utgångspunkt från förslagen i Siida-framtidens sameby, som har behandlats av Same- tinget och som med smärre justeringar åter skall underställas Same- tinget i plenum. En ny rennäringspolitik samt en översyn av stödet till rennäringen och samisk kultur, rennäringsadministrationen och rennäringslagstiftningen, m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En kommitté tillkallas med uppgift att kartlägga och redovisa de stödformer som kommer rennäringen, samerna, samisk kultur och sameskolorna till del samt göra en översyn av rennäringslagen (1971:437) och rennäringsförordningen (1993:384). läggningen och översynen skall kommittén lämna förslag till en rennäringspolitik som ger underlag för en ekologiskt, ekonomiskt och kulturellt långsiktigt bärkraftig ren- föreslå hur renskötseln bör organiseras , utreda vilka uppgifter som i fortsättningen bör vara myndighets- kap. 5.2, 5.4, 6.4 6.8, 7.3-7.5, 9 granska förhållandet mellan rennäringen och andra areella överväga behovet av statligt engagemang i rådgivningen för ren- utreda effekterna av bestämmelserna om högsta tillåtna renantal, utreda hur långa transporter av renar kan undvikas, göra en översyn av bestämmelserna om samefonden. har med anledning av revisorers förslag Stö- till rennäringen (försl. 1996/97:RR4) beslutat att förorda en översyn av stödet till rennäringen och samisk kultur, rennärings- administrationen och rennäringslagstiftningen (bet. 1996/97:JoU12, rskr. 1996/97:168). Kommittédirektiven grundar sig på revisorernas förslag och riks- dagens beslut. lämnade sitt betänkande Rennäringens ekonomi (SOU 1983:67). I betänkandet tog kommit- tén upp frågor om grundläggande mål för samhällets insatser för rennäringen samt lämnade förslag till åtgärder för att förbättra ren- näringens ekonomi. Regeringen tog ställning till vissa av kommitténs förslag budgetproposition. godkände de förslag som lades fram i propositionen (prop. 1984/85:100 bil. 11, bet. 1984/85:JoU25, rskr. 1984/85:186). lämnade sitt huvudbetänkande Samerätt och sameting (SOU 1989:41) samt slut- betänkandet Samerätt och samiskt språk (SOU 1990:91). I betänkandet Samerätt och sameting behandlades frågor om skyddet för rennäringen, inrättandet av ett samiskt folkvalt organ, ett grundlagsstadgande om samerna och behovet av en särskild same- lag. I betänkandet Samerätt och samiskt språk lade Samerättsutred- ningen fram förslag som syftar till att stärka det samiska språkets ställning och åtgärder för att ge de s.k. fiskesamerna bättre möjlig- heter att utöva sin näring. Regeringen tog ställning till betänkanden i prop. 1992/93:32 om samerna och samisk kultur m.m. I propositio- nen tog regeringen också ställning till en rapport av Lantbruksstyrel- sen om samebyarnas organisation, funktion och ekonomi. godkände med vissa smärre avvikelser förslagen i propositionen (bet. 1992/93:BoU8, rskr. 1992/93:115). Miljövårdsberedningen lämnade betänkandet Hållbar utveckling i landets fjällområden (SOU 1995:100) med förslag som bl.a. rörde rennäringen. Regeringen tog ställning till förslagen i prop. 1995/96:226 om hållbar utveckling i landets fjällområden. Bl.a. föreslogs att ett mil- jömål skulle införas i rennäringslagen (1971:437). god- kände vad regeringen förordade om rennäringen (bet. 1996/97:JoU5, rskr. 1996/97:63). Kommittén skall göra en översyn av stödet till rennäringen och samisk kultur, rennäringsadministrationen och rennäringslagstift- ningen. De förslag som lämnas av kommittén skall sammantaget rymmas inom ramen för de stöd som kommer rennäringen, samerna och samisk kultur till del. Omprioriteringar mellan verksamheter skall övervägas. Samerna har enligt 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen ett grundlagsskydd i egenskap av etnisk minoritet. har tidi- gare uttalat att samerna i är en etnisk minoritet som i egen- skap av ursprunglig befolkning i sitt eget land intar en särskild ställ- ning (prop. 1976/77:80, bet. 1976/77:KrU43, rskr. 1976/77:289). Denna grundsyn innebär att staten vid uppbyggnaden av samhällets stöd till samekulturen skall ge utrymme även för andra bedömningar än de som kan göras beträffande övriga minoritetsgrupper i det svenska samhället. Rennäringen är en viktig del av det samiska kulturarvet. Staten har ett övergripande ansvar för att rennäringen kan fortleva som en del av det arvet. Samerna som urbefolkning bör tillförsäkras större självbestämmande. I enlighet med moderna förvaltningsprin- ciper bör staten i ökad grad låta principerna om bl.a. mål- och re- sultatstyrning, avreglering och delegering omfatta rennäringen. Sta- ten bör formulera och följa upp mål för verksamheten samt ställa upp de restriktioner som krävs till skydd för miljön och för att nä- ringen skall kunna leva jämsides med andra brukare i området. exempel på detta är det införda miljömålet i 65 a § rennä- ringslagen och möjligheten enligt samma paragraf för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas till naturvårdens och kulturmiljövår- dens intressen vid renskötselns utövande. Härutöver bör staten så långt möjligt överlåta åt näringsutövarna själva att utforma verk- En effektiviserad rennäring kommer lätt i konflikt med andra mål av överordnat slag. Ett exempel på detta är att en högt mekaniserad renskötsel innebär påfrestningar på naturen och ökar risken för kon- flikter med andra brukare inom det samiska bosättningsområdet. Den innebär även ett hot mot den samiska kulturen. skäl att ha ett vidare synsätt på rennäringen än ett strikt rationali- serings- och effektiviseringstänkande. Kommittén skall mot denna bakgrund lämna förslag till en ren- näringspolitik som ger förutsättningar för en ekologiskt, ekonomiskt och kulturellt långsiktigt hållbar rennäring. Kommittén skall kartlägga och redovisa de stöd som kommer ren- näringen och samerna till del, såväl de nationella som de från EU. En översyn skall ske av möjligheterna att samordna, effektivisera och förenkla stödsystemen. En utgångspunkt skall vara att moderna förvaltningsprinciper med mål- och resultatstyrning, avreglering och delegering tillämpas i stödgivningen. Kommittén skall därvid över- väga om förordningen (1986:255) om pristillägg på renkött kan upp- hävas och om förordningen (1994:246) om ersättning för vissa mer- kostnader och förluster med anledning av kan upphävas för rennäringen. En annan utgångspunkt skall vara att bidragen till rennäringen och samerna anvisas på så få anslag som Kommittén skall överväga om ansvaret för stödgivningen kan överlåtas åt . Kommittén skall se om det är lämpligt att beslut om använd- ningen och förvaltningen av samefondens medel överlämnas till Stödet till samisk kultur Kommittén skall kartlägga och redovisa de stöd som kommer samerna och samisk kultur till del. De stöd som är aktuella är främst anslagen till , samisk kultur och sameskolorna, men även andra stöd till samisk kultur som ligger utanför statsbudgeten, såsom stöd från EU-program och från . En översyn skall ske av möjligheterna att samordna och förenkla stödsystemen. En utgångspunkt skall vara att moderna förvaltnings- principer med mål- och resultatstyrning, avreglering och delegering tillämpas i stödgivningen. Anslaget till under utgiftsområde 1 är ett ramanslag som avser både myndighetsdelen och den folkvalda delen av Same- tinget. Anslaget hör till verksamhetsområ- de. Anslaget till samisk kultur är ett ramanslag under utgiftsområde 17 med beteckningen Bidrag till allmän kulturverksamhet, utveck- ling samt internationellt kulturutbyte och samarbete. disponeras av och går företrädesvis till samiska organi- sationer, projekt och forskning. Anslaget hör till Kulturdepartemen- tets verksamhetsområde. Anslaget A 9 Sameskola är även det ett ramanslag, men som hör till verksam- hetsområde. Anslaget disponeras av Sameskolstyrelsen. Samesko- lorna skall ge samers barn en utbildning med samisk inriktning som i övrigt motsvarar utbildningen t.o.m. årskurs 6 i . Sameskolstyrelsen är ansvarig myndighet för sameskolorna. Styrel- sen tillsätts av . Sameskolstyrelsen skall också stödja en integrerad samisk undervisning i samt främja utveck- ling och produktion av läromedel för samisk undervisning. Kommittén skall se över den statliga bidragsgivningen till sameskolan med föresatsen att verksamheten skall ha bibehållen kvalitet och oförändrad medelstilldelning. är central förvaltningsmyndighet för ren- näringsfrågor. Länsstyrelserna i de tre nordligaste länen samordnar rennäringsfrågor på länsnivå, förvaltar statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen, bedriver rådgivning och administrerar byggande och underhåll av vissa tekniska anläggning- ar för renskötseln. Kommittén skall utreda vilka uppgifter som i fortsättningen bör vara myndighetsuppgifter när det gäller rennäringen. En utgångs- punkt skall vara att den statliga rennäringsadministrationen i möj- ligaste mån förenklas och att utgifterna för den minskas. Utgångs- punkten för kommitténs överväganden skall vara att de myndighets- uppgifter som avser förhållandet mellan rennäringen och andra kap. 8.3 kap. 8.2 kap. 5.2, 5.4, 6 7.3-7.5, 9 användare av marken liksom förvaltningen av statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen blir kvar hos Statens fastig- hetsverk och . Det bör övervägas om de kvarvarande regionala uppgifterna kan skötas av en av länsstyrelserna i ren- skötsellänen. När det gäller övriga myndighetsuppgifter skall kom- mittén överväga om dessa kan tas över av . Kommittén skall överväga om rådgivningen i rennäringsfrågor kan bli en uppgift som näringen själv svarar för. Bestämmelser om rennäringen finns huvudsakligen i rennärings- lagen (1971:437) och rennäringsförordningen (1993:384). Kommit- tén skall göra en förutsättningslös översyn av rennäringslagen och rennäringsförordningen. Utgångspunkten skall vara att förenkla regelsystemet i enlighet med moderna förvaltningsprinciper och att beslutanderätten så långt möjligt delegeras. Bestämmelser behövs i fråga om rennäringens rättigheter och skyldigheter för att minimera konflikterna mellan rennäringen och andra markanvändare i rens- kötselområdet. Dessutom behövs bestämmelser till skydd för miljön och andra allmänna intressen. Detaljbestämmelser därutöver skall så långt möjligt undvikas. Kommittén skall även överväga i vad mån frågor om rennäringens inre förhållanden behöver regle- ras av rennäringslagstiftningen. Förhållandet mellan rennäringen och andra areella näringar skall omfattas av översynen. Effekterna av de skärpta bestämmelserna om högsta tillåtna renantal m.m. som infördes i rennäringslagen skall också utvärderas. tog ställning till ett antal förslag i prop. 1992/93:32 om samerna och samisk kultur m.m. såvitt gäller rennäringens rättigheter och skyldigheter. Översy- nen i de delar som behandlades av kan därför ske översiktligt. En sameby är en juridisk person som enligt 9 § rennäringslagen har till ändamål att för medlemmarnas bästa ombesörja renskötseln inom samebyns betesområde. I rennäringslagen finns närmare 40 paragrafer om samebyn, dess ändamål, medlemmar, stadgar, ekono- miska förhållanden, styrelse och stämma. Av hänsyn till andra mar- kanvändare krävs även i fortsättningen att antalet renar inom ett om- råde inte är högre än vad myndigheterna fastställt. Det är emellertid inte givet att renskötseln inom ett område behöver organiseras i samma form som . En sameby får inte bedriva annan ekonomisk verksamhet än ren- kap. 4.4.3, 7.3 kap. 6 kap. 7.3 Med vissa undantag är enligt 11 och 12 §§ rennäringslagen endast den som deltar i renskötseln medlem i en sameby. näringspolitiska och sysselsättningspolitiska skäl talar för att det nuvarande förbudet mot att bedriva annan verksamhet än renskötsel En utvidgning av verksamhetsområdet kan ge förbättrade förutsättningar för att samerna skall kunna överleva som ett folk med egen näring och kultur samt eget språk. Detta skall dock ske med beaktande av att subventioner inte snedvrider de lokala konkur- Kommittén skall mot denna bakgrund överväga hur renskötseln Utgångspunkten skall vara att samerna ges möjlighet att i större utsträckning än bestämma organisa- tionsform för rennäringen och organisationens verksamhetsområde. I rennäringslagen finns ett tiotal paragrafer om renmärken. ren som förs på bete skall vara märkt i öronen med renmärke som registrerat för renens ägare. om det längre finns anledning att alls reglera frågor om renmärken i att frågan om renmärken bör vara en myndighetsuppgift skall kommittén överväga om hand- läggningen kan skötas av . I Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1996:105) om transport av levande djur finns bestämmelser om bl.a. transport av renar. ligt 6 § förordningen (1980:803) om regionalpolitiskt transportstöd kan bidrag lämnas bl.a. för transport av levande renar. Kommittén skall utreda hur långa transporter av renar kan undvikas. Ett alternativ som därvid skall övervägas är att inte lämna bidrag för transport av levande renar. Kommittén bör uppmärksamma vad man i och gjort eller planerar att göra för samerna som ursprungsbefolkning. För utredningsarbetet gäller regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om redovisning av regionalpoli- tiska konsekvenser (dir. 1992:50), om prövning av offentliga åta- ganden (dir. 1994:23), om redovisning av jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) och om det brottsförebyggande arbetet (1996:49). Kommittén skall hålla berörda centrala arbetstagarorganisationer informerade om sitt arbete och ge dem tillfälle att framföra syn- punkter. Kommittén skall vidare samråda med berörda myndigheter och intresseorganisationer. Kommittén skall redovisa sitt uppdrag senast vid utgången av . Rennäringslagen (1971:437) och motsvarande bestämmelser i förslaget Om en bestämmelse i förslaget skiljer sig i sak från en bestämmelse i rennäringslagen har det markerats i tabellen med motsvaras av. Saknas den anmärkningen innebär det att förslagets bestämmelse är i sak oför- ändrad även om ordalydelsen kan ha ändrats av redaktionella skäl. När förslagets bestämmelse hänvisar till bestämmelser i lagen om ekono- miska föreningar har de aktuella bestämmelserna i den lagen anmärkts inom parentes. Rennäringslagen (1971:437) 1 kap. 1 § första stycket lagen om motsvaras av 1 kap. 1 § andra stycket lagen om renskötselrätt. 1 kap. 1 § tredje stycket andra me- ningen lagen om renskötselrätt 1 kap. 3 § lagen om renskötselrätt motsvaras av 2 kap. 3 § lagen om 2 kap. 4 § lagen om renskötselrätt motsvaras av 1 kap. 1 § tredje stycket första meningen lagen om § andra och tredje stycket 1 kap. 4 § första och andra stycket motsvaras av 2 kap. 2 § första stycket lagen om renskötselrätt motsvaras av 2 kap. 1 § lagen om 1 kap. 4 § tredje stycket lagen om Rennäringslagen (1971:437) 9 § första stycket motsvaras av 6 kap. 1 § första stycket lagen om renskötselrätt 9 § andra stycket 9 § tredje stycket 6 kap. 2 § andra stycket lagen om motsvarar 6 kap. 14 § första stycket motsvaras av 6 kap. 15 § första stycket lagen om renskötselrätt 1 kap. 2 § och 5 § första stycket la- 17 § lag om bedrivande av rennä- § tredje och fjärde stycket 18 § lagen om bedrivande av ren- 1 kap. 2 § och 7 § lagen om ren- 1 kap. 2 § och 8 § första och andra styckena lagen om renskötselrätt 1 kap. 8 § tredje stycket lagen om 1 kap. 8 § fjärde stycket lagen om 1 kap. 2 och 9 §§ lagen om ren- 1 kap. 2 och 10 §§ lagen om ren- 1 kap. 2 och 6 §§ lagen om ren- 1 kap. 11 § första och andra stycket 18 § lagen om bedrivande av ren- Rennäringslagen (1971:437) 1 kap. 2 och 12 §§ lagen om ren- 1 kap. 2 och 13 §§ lagen om ren- 4 kap. 1 § lagen om renskötselrätt 4 kap. 2 § lagen om renskötselrätt 4 kap. 3 § första stycket lagen om stycket lagen om renskötselrätt 4 kap. 4 § lagen om renskötselrätt motsvaras av 3 kap. 2 § lagen om 3 kap. 3 § lagen om renskötselrätt 5 kap. 1 § lagen om renskötselrätt motsvaras av 5 kap. 2 § lagen om 5 kap. 3 § lagen om renskötselrätt motsvaras av 5 kap. 4 § första och andra stycket lagen om renskötsel- första stycket lagen om renskötsel- motsvaras av 6 kap. 12 § lagen om första stycket, dels av 6 kap. 30 § första stycket lagen om renskötsel- motsvaras av 6 kap. 30 § tredje stycket lagen om renskötselrätt (15 kap. 4 § FL) Rennäringslagen (1971:437) motsvaras av 6 kap. 13 § andra stycket lagen om renskötselrätt motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 1 § första motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 6 § FL) motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 11 och 12 §§ motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 1 § första och andra stycket och 4 § FL) motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 2 § andra motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 15 § FL) motsvaras av 6 kap. 21 § lagen om motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 8 § andra stycket och 9 § andra stycket FL) motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 10 § FL) motsvaras av 6 kap. 20 § lagen om renskötselrätt (6 kap. 11 § andra stycket och 15 § FL) Rennäringslagen (1971:437) gen (1999:1078) gäller motsvaras delvis av 6 kap. 23 § la- gen om renskötselrätt (8 kap. 11 § motsvaras av 6 kap. 23 § lagen om renskötselrätt (8 kap. 1 § första stycket och 10 § FL) motsvaras av 6 kap. 23 § lagen om renskötselrätt (8 kap. 13 § FL) motsvaras av 6 kap. 23 § lagen om renskötselrätt (8 kap. 13 § första 6 kap. 22 § första stycket lagen om motsvaras av 6 kap. 22 § andra stycket lagen om renskötselrätt (7 kap. 3 § FL) § 1 och 2 motsvaras av 6 kap. 22 § tredje stycket lagen om renskötselrätt motsvaras av 6 kap. 22 § andra stycket lagen om renskötselrätt (7 kap. 2 § FL) 6 kap. 22 § fjärde stycket lagen om motsvaras av 6 kap. 22 § andra stycket lagen om renskötselrätt (7 kap. 13-15 §§ FL) motsvaras av 6 kap. 22 § andra stycket lagen om renskötselrätt (7 kap. 10 § första stycket FL) motsvaras av 6 kap. 22 § andra stycket lagen om renskötselrätt (7