sou · GPB353d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Denna tonvikt på strukturomvandling är tydligast i den äldre litte- raturen, t.ex. i diskussionen om övergången mellan industrisam- hället och det post-industriella samhället. En parallell i den nyare litteraturen är resonemangen om globalisering, där ett viktigt mo- ment utgörs av förflyttningen av okvalificerade jobb från etablerade industriländer i väst till industrialiserade länder i andra delar av världen, och framväxten av nya, kvalificerade arbeten i väst. En annan sentida parallell är datoriseringens inverkan på jobb- strukturen, i den mån den ger upphov till att vissa yrkeskategorier försvinner genom automatisering medan andra, nya yrkeskategorier tillkommer. I den nyare forskningslitteraturen som analyserar konsekven- serna av såväl informationsteknikens spridning som av nya, holis- tiska organisationsprinciper, tenderar dock tonvikten att ligga på omvandlingen av de befintliga jobben. Att exempelvis datorn blir ett redskap i arbetet för allt fler personer innebär normalt inte att de byter yrke eller bransch, utan snarare att deras befintliga arbete förändras till karaktären i större eller mindre omfattning och att arbetsorganisationen runt dem också kan komma att omvandlas. Inte heller innebär en förändring i riktning mot plattare organisa- tioner, dvs. att antalet chefsnivåer på en arbetsplats minskar, att personalen byter yrke eller bransch. Bortsett från att vissa chefs- positioner elimineras kommer de flesta anställda att vara kvar i sina vanliga arbeten efter en sådan omorganisation, om än med mer eller mindre förändrade auktoritetsrelationer till arbetskamrater och chefer. Vidare handlar teserna om en ökad intensitet i arbetet och en minskad anställningsstabilitet knappast alls om en omvandling av strukturell art. Här ligger tonvikten helt klart på en förändring inom ramen för befintliga arbeten. Därmed övergår vi till den empiriska analysen. I kapitlets sista avsnitt återkommer vi till en diskussion av tänkbara orsaksförlopp bakom den utveckling som vi nu skall redogöra för. Har jobben blivit bättre? En första bild av jobbstrukturens förändringar –2000 ges i Tabell 1, där förändringar av samhällsklassernas relativa storlek redovisas.3 Det är ett tydligt (och till huvuddelen tidigare känt) mönster som framträder i tabellen. Andelen högre tjänstemän och tjänstemän på mellannivå, dvs. de klasskategorier vars jobb kännetecknas av relativt höga kvalifikationskrav, ökar påtagligt medan andelen tjänstemän på lägre nivå minskar något. Andelen okvalificerade arbetare minskar trendmäs- sigt och tydligt , i accelere- rande takt. Andelen kvalificerade arbetare uppvisar en mycket svagt sjunkande trend . En strukturell förändring har således skett, vars huvudsakliga innebörd är att den totala kvalifi- kationsnivån hos arbetskraften har stigit väsentligt under . anställda 1968 till 2000. 3 För samtliga analyser i detta kapitel gäller att den studerade populationen omfattar anställda personer med en arbetstid på minst . Vid konstruktion av klassvariabeln används SEI-koder (se , och 1981). I samtliga tabeller har företagare och bönder uteslutits. Detta beror på att kvalifikationsdebatten handlar om de anställdas villkor. Det bör noteras att individens klassposition är direkt avhängig arbetets kvalifikationsnivå, eftersom de utbildningskrav som normalt ställs på jobbinnehavaren används som ett väsentligt kriterium vid bestämningen av klasspositioner. För arbetarbefattningar gäller att de yrken där det normalt krävs minst tvåårig utbildning utöver placeras i kategorin kvalificerade arbetare. I högre tjänstemannabefattningar krävs det minst sexårig utbildning utöver och i tjänstemannabefattningar på mellannivå mer än tre men mindre än utbildning. Har jobben blivit bättre? Denna trend mot en gradvis numerär ökning av de samhällsklasser vars arbeten kännetecknas av relativt höga kvalifikationskrav åter- finns både inom privat och offentlig sektor samt såväl inom till- verkning som service. En separat analys av klasstrukturens föränd- ringar för män och kvinnor tyder vidare på att den ökning av ande- len högre tjänstemän som kunnat noteras i huvud- sak gäller enbart kvinnliga anställda. För manliga anställda ökar andelen med kvalificerade tjänstemannabefattningar endast margi- nellt under den senaste undersökningsperioden (dessa resultat redovisas ej i tabellform). Detta är naturligtvis av stort intresse och kan ges olika tolkningar. En ökning av andelen kvinnor i kvalifice- rade befattningar kan bero på att allt fler kvinnor träder in i tradi- manliga yrken med höga kvalifikationskrav. En annan möj- lighet är att kvinnligt dominerade yrken med höga kvalifikations- krav har expanderat i jämförelse med andra yrken. Ökningen av andelen kvinnor i kvalificerade positioner är större i den privata än i den offentliga sektorn, vilket indikerar att den första tolkningen kan vara mer relevant. Bland offentligt anställda är en viktig orsak till uppgraderingen att antalet biträdespositioner minskat markant inom vården, vilket har lett till en påtaglig ökning av andelen (men inte antalet) kvalificerade positioner i denna sektor. En grundlig analys av sambandet mellan kön och klasstrukturens uppgradering är angelägen, men ligger utanför ramen för detta kapitel. Vi åter- kommer dock kortfattat till frågan i den avslutande diskussionen. För att närmare studera hur utvecklingen mot högre kvalifika- tionsnivåer på en aggregerad nivå inverkar på individuella yrkes- karriärer, har ett antal rörlighetsanalyser genomförts. I dessa analy- ser undersöker vi om den ovan redovisade trenden beror på att de individer som träder ut på arbetsmarknaden i allt större utsträck- ning hamnat i kvalificerade yrken eller om det snarare är så att de redan etablerade har rört sig uppåt i klasstrukturen. I analyserna, presenterade i Tabell 2, studerar vi klasstabiliteten respektive klass- rörligheten mellan 1968–1974, 1974–1981, 1981–1991 samt 1991–2000. Vi utnyttjar här med andra ord levnadsnivå- undersökningarnas panelansats, dvs. att samma individer tillfrågats vid flera undersökningstillfällen. I analysen ingår de respondenter som vid två successiva intervjutillfällen varit anställda. I modell 1, 3 och 5 studeras betydelsen av undersökningsperiod för sanno- likheten att stanna kvar i samma klasskategori, respektive röra sig uppåt eller neråt i klasstrukturen. Utöver variabler som anger vilken undersökningsperiod som studeras används även individens Har jobben blivit bättre? ursprungsklass, arbetslivserfarenhet, utbildning och kön (modellerna 2, 4 och 6). Samtliga dessa variabler mäts vid under- sökningsperiodens början. I den första modellen i Tabell 2 studerar vi graden av stabilitet i klasstrukturen, utan att ta hänsyn till andra faktorer som kan påverka sannolikheten för klassbyten. Graden av stabilitet mäts av en dikotom variabel som antar värde ett om en individ behåller sin ursprungliga klassposition mellan två undersökningstillfällen och värde noll annars. Som framgår av modell 1 förändras inte klasstabiliteten i någon nämnvärd grad . Oddskvoten för att stanna inom samma klasskategori mellan två på varandra följande undersökningstidpunkter skiljer sig inte signifi- kant från referenskategorin (perioden –1974) . Under den sista undersökningsperioden minskar där- emot klasstabiliteten påtagligt och sannolikheten att stanna kvar inom samma klasskategori är av den ursprungliga sannolikheten för perioden –1974. I den andra modellen används även individens kön samt utbild- ningstidens längd, arbetslivserfarenhet och klassposition vid perio- dens början som prediktorer. Därmed konstanthåller vi för föränd- ringar av arbetskraftens sammansättning avseende dessa faktorer som är relevanta för sannolikheten att byta klass. Periodeffekterna förändras något men huvudslutsatsen blir densamma, dvs. att sannolikheten att stanna i samma klasskategori i stort sett är oför- ändrad för att sedan minska . Andra resultat av intresse är att högre tjänstemän byter klass mer sällan än andra anställda samt att kvinnor tenderar att stanna i samma kate- gori i större utsträckning än män. I modell 3 analyserar vi den uppåtgående klassrörligheten. Rör- ligheten mäts i det här fallet av en variabel som får värde ett om individen byter klassposition till en högre klass mellan undersök- ningsåren.4 Alla andra individer, oavsett om de stannar kvar i samma klassposition eller rör sig neråt i klasstrukturen, tilldelas värdet noll. Resultaten som framkommer i denna modell tyder på 4 Det bör påpekas att analyserna i modellerna 3–6 utgår ifrån att de studerade klasspositionerna kan rangordnas på en hierarkisk skala. Detta antagande är dock inte helt oproblematiskt. Lägre tjänstemän och kvalificerade arbetare låter sig nämligen inte rangordnas på en skala efter sådana dimensioner som arbetets kvalifikationsgrad eller lön. Detta problem hanteras i analysen genom att rörlighet mellan dessa två kategorier behandlas som lateral, dvs. individer som rör sig mellan dessa två klasspositioner betraktas som stabila i termer av klassrörlighet. Har jobben blivit bättre? att den uppåtriktade klassrörligheten gradvis har blivit vanligare . När hänsyn tagits till individens kön, arbetslivserfarenhet, utbildningsnivå och klassposition förändras emellertid denna bild påtagligt. Resultaten i modell 4 tyder inte längre på någon ökning av den uppåtriktade klassmobiliteten under de studerade åren. I stället visar koefficienterna för de olika under- sökningsperioderna att uppåtriktade klassbyten var något vanligare jämfört med senare perioder (men skillnaden är statistiskt signifikant endast gentemot perioden –1981). Att den bild som förmedlas av modell 3 skiljer sig avsevärt från bilden i modell 4 beror främst på att arbetskraftens utbildningsnivå har stigit under de studerade åren (vilket inte framgår av tabellen). Utbildning har en stark positiv effekt på sannolikheten att byta klass uppåt, och våra resultat tyder på att den stigande utbildnings- nivån bland anställda är en huvudorsak bakom ökningen av den uppåtriktade rörligheten. När hänsyn har tagits till effekterna av utbildningsexpansionen blir därför omfatt- ningen av uppåtriktad klassrörlighet i det närmaste oförändrad över tiden. I de två sista modellerna (5 och 6) studeras den nedåtgående klassrörligheten. Personer som har rört sig nedåt i klasstrukturen mellan de studerade åren får värde ett på den undersökta variabeln och övriga värde noll. Som framgår av modell 5 minskar sannolik- heten att byta klass nedåt , jämfört med perioden innan, för att sedan öka . Återigen, när hänsyn har tagits till individens kön, utbildning, klassposition och arbetslivs- erfarenhet förändras bilden avsevärt. Sannolikheten för nedåtrik- tade klassbyten är högre –1981 jämfört med perioden –1974. Den nedåtgående rörligheten minskar därefter för att sedan kraftigt öka . Har jobben blivit bättre? Individuell klassrörlighet mellan undersökningstillfällen –1974, 1974–1981, 1981–1991 samt 1991–2000. Logistisk regression, oddskvoter, referenskategori = 1,00 0,82* 1,28* 1,22* 0,65* 0,82* 0,72* 1,33* 1,56* 1,23* 0,74* 1,05* 0,97* 0,95* 1,00* Kön (kvinna=1) 1,86* 0,45* 1,21* 2,06* 0,20* 0,31* 0,73* 0,56* 0,08* 0,17* 0,15* Not: * = signifikant avvikelse från referenskategorin (signifikansnivå ). Den kanske mest intressanta slutsatsen från analyserna presente- rade i Tabell 2 är att individers klassrörlighet har ökat påtagligt . Denna ökning beror framför allt på att den nedåt- gående klassrörligheten har ökat markant jämfört med perioden innan. Resultaten från en tilläggsanalys (som inte redovisas i tabellform) tyder också på att individuella resurser i form av hög utbildning var ett betydligt starkare skydd mot nedåt- gående klassrörlighet vid undersökningsperiodens början än vid dess slut (1991–2000). Den ökade sannolikheten att byta klass uppåt sammanhänger nästan helt med arbetskraftens stigande Har jobben blivit bättre? När hänsyn har tagits till utbildningsexpansionen har omfattningen av den uppåtriktade klassrörligheten varit i det närmaste över tiden. En möjlig förklaring till att nedåtriktade klassbyten har blivit vanligare är att risken att drabbas av arbetslöshet var mycket större . I en analys (som inte redovisas i tabellform) har vi studerat betydelsen av arbetslöshets- erfarenhet för klassrörligheten . Resultatet av analysen tyder på att arbetslöshet visserligen påtagligt förhöjer individens sannolikhet att röra sig nedåt i klasstrukturen, men att periodeffekterna bara minskar något när arbetslöshetsrisken beaktas i modellen. Huvudresultatet från Tabell 2, att nedåtriktade klassbyten har ökat påtagligt –talet jämfört med tidigare perioder, kvarstår alltså.5 Även om det i den omfattande litteraturen om kvalifikationsnivåns förändringar knappast föreligger någon enighet om hur kvalifika- tionsbegreppet bör definieras, är det vanligt att urskilja två dimen- sioner: arbetets svårighetsgrad och autonomi (utrymme för egna beslut). Ett arbete som kännetecknas av en relativt hög svårighets- grad och av att innehavaren har stor autonomi vid utförandet av sina arbetsuppgifter är således kvalificerat. Det omvända gäller för relativt enkla jobb där innehavaren saknar kontroll över arbetet. I analyserna i det här avsnittet koncentrerar vi oss inledningsvis på den första av kvalifikationsbegreppets två dimensioner, arbetets svårighetsgrad. Den andra aspekten av kvalifikation, autonomi, behandlas mer ingående längre fram i texten. Som redan nämnts kan man tänka sig olika förklaringar till att kvalifikationsnivån hos arbetskraften förändras. För det första kan graden av kvalifikation i de befintliga jobben förändras. För det andra kan en strukturell omvandling av ekonomin leda till att vissa jobbtyper, som hör till vissa samhällsklasser eller branscher, ökar i 5 En annan form av rörlighet som inte berörts i våra analyser är utträde från arbets- marknaden. Givet de sjunkande sysselsättningsnivåerna är det rimligt att förvänta sig att relativt många individer som varit anställda 1991 befinner sig utanför arbetskraften . Om utträdet ur arbetsmarknaden definieras som nedåtriktad mobilitet kommer en ökning av utträden att förstärka vår slutsats gällande den nedåtriktade rörlig- hetens omfattning . Har jobben blivit bättre? omfattning på bekostnad av andra utan att arbetsinnehållet i själva jobben förändras. För det tredje kan båda förändringarna inträffa . Undersökningsperioden i nedanstående analyser är i huvudsak 1974 till 2000. För vissa analyser kan emellertid perioden utsträckas bakåt till att även omfatta undersökningstillfället . Syftet är dels att fastställa om det har inträffat någon förändring av kvalifikationsnivån, dels att kunna förklara vad den eventuella för- ändringen beror på. De mått på arbetets svårighetsgrad som används i fortsättningen är uppbyggda av ett antal olika variabler. Den första av dessa är ett ofta använt mått, nämligen de normala utbildningskraven (enligt intervjupersonen själv) till det jobb individen har. Det är naturligt- vis rimligt att anta att arbeten som kräver längre utbildning i genomsnitt är svårare att utföra än arbeten som kräver kortare utbildning eller ingen utbildning alls utöver grundskola eller mot- svarande. är det uppenbart att utbildningskraven inte bara avspeglar innehållet i arbetet, utan även i viss mån andra saker som i princip är oberoende av arbetsinnehållet. I synnerhet torde egenskaper hos utbildningssystemet inverka på omfattningen av de utbildningskrav som ställs i arbetslivet. Till jobb som fordrar yrkesinriktad gymnasieutbildning t.ex. kan kraven uttryckta i antal utbildningsår variera över tiden beroende på längden av dessa utbildningar som den fastställs genom politiska beslut. Dessa poli- tiska beslut bygger självfallet delvis på föreställningar om hur arbetslivet förändras, men överensstämmelsen mellan utbildnings- reformernas innehåll och arbetslivets behov är långtifrån fullkom- lig. Vidare kan utbildningskraven variera beroende på hur svårt det är för arbetsgivarna att rekrytera arbetskraft. Allt annat lika kan kraven antas bli högre ju fler sökande till en viss typ av arbete som arbetsgivarna kan räkna med, dvs. utbildningskraven tenderar att bli högre när arbetslösheten är hög och vice versa. På grund av dessa problem med utbildningskrav som mått på arbetets kvalifikationsgrad är det viktigt att komplettera analysen med andra typer av indikatorer, samtliga baserade på intervjusvar från de anställda själva. Den första av dessa alternativa indikatorer är en kombination av två enkla dikotomier som visar om ett visst arbete är enformigt eller omväxlande respektive om det innebär psykisk ansträngning eller ej. Tanken är att dessa variabler tillsam- mans återspeglar arbetets svårighetsgrad (1984). Det är rim- ligt att anta att ett arbete som är enformigt saknar något bredare eller djupare intellektuellt innehåll. Jobbet blir rutinmässigt och ger Har jobben blivit bättre? knappast något utrymme för inlärning av nya saker eller aktivering av existerande kunskap. Ett omväxlande men psykiskt ej påfres- tande jobb antas ha ett större kvalifikationsinnehåll. Det mest kva- lificerade arbetet är dock både omväxlande och psykiskt ansträng- ande. Antagandet är att kvalificerade arbetsuppgifter fordrar en viss ansträngning och aktivering av en intellektuell potential.6 I Tabell 3 redovisas jobbstrukturen bland anställda i enligt detta kvalifikationsmått, samt förändringar . Variation och psykisk ansträngning i arbetet bland anställda 1968–2000. Som framgår av tabellen har andelen arbeten som är både omväx- lande och fordrar psykisk ansträngning stigit , medan andelen arbeten som varken är enformiga eller krävande har minskat. Arbeten med den lägsta kvalifikationsnivån har däremot varit i stort sett konstanta till andelen. Resultaten i tabellen tyder således på att det har inträffat en viss, i stort sett kontinuerlig uppgradering av arbetsinnehållet för anställda . Detta är i överensstämmelse med den bild som framträdde via förändringen av klassernas relativa storlek. Förändringen framstår dock som ganska liten i jämförelse med utvecklingen tidigare . I Tabell 4 (se kolumnerna längst till vänster) redovisas föränd- ringar i de utbildningskrav som normalt ställs på jobbinnehavaren. 6 Det mest kvalificerade jobbet, enligt ovanstående definition, behöver inte vara liktydigt med det mest trivsamma. Det finns säkert många människor som, åtminstone på kort sikt, föredrar omväxlande arbeten som inte ställer några större krav på innehavaren. För en vidare diskussion av individers preferenser vad gäller arbetets mentala karakteristika, se t.ex. Elster (1986). Har jobben blivit bättre? Undersökningsperioden omfattar eftersom jämförbara uppgifter om utbildningskraven saknas . För alla anställda i genomsnitt har utbildningskraven stigit något , så att nivån för är signifikant (dvs. med sannolikhet) högre än vid alla tidigare undersökningsår. Till viss del sammanhänger denna utveckling med att de klasser som omfattar yrken med höga kvalifikationskrav har vuxit i storlek medan andelen anställda i klasser med enklare arbetsuppgifter har minskat. Även arbetsmarknadens bransch- struktur omvandlas kontinuerligt, dvs. vissa branscher expanderar medan andra går tillbaka. Eftersom kvalifikationskraven skiljer sig åt inte bara mellan klasser utan även mellan branscher bör man, som vi framhöll i kapitlets inledning, ta hänsyn till denna struktur- omvandling vid bedömningar av kvalifikationskravens utveckling över tiden. I raden under totalsiffrorna för utbildningskravens för- ändring visas hur utvecklingen ser ut när vi konstanthåller klass- och branschstrukturen mellan undersökningsåren. Talen , 1981 och 1991 är de genomsnittliga utbildningskrav som skulle ha ställts under dessa år om klassernas och branschernas storlek hade varit identisk med deras storlek . visar sig utbildningskraven vara signifikant högre än , men en stor del av skillnaden mellan åren förklaras alltså av en förändrad klass- och branschsammansättning på arbetsmarknaden. Det är notabelt att utbildningskraven knappast förändrades alls medan en tydlig ökning skedde . Vi skall strax återkomma till frågan huruvida denna ökning avspeglar fak- tiska förändringar av arbetets kvalifikationsinnehåll eller ej. Låt oss först notera att utvecklingen i viss mån skiljer sig åt mellan olika klasser (vi har här konstanthållit för förändringar av branschsam- mansättningen inom respektive klass). Utbild- ningskraven för högre tjänstemän har inte förändrats alls; i genom- snitt efter krävs vid samtliga fyra tidpunkter (uppgår genomsnittskraven till något , men detta är ingen signifikant skillnad gentemot ). Tjänstemän på mellannivå och kvalificerade arbetare uppvisar en trend som är identisk med den som gäller alla anställda sammantagna, dvs. i stort sett konstanta utbildningskrav och därefter en markerad nivåhöjning. För lägre tjänstemän och okvalificerade arbetare, dvs. klasserna med de minst kvalificerade jobben, inträf- fade en höjning av kraven och denna utveckling fortsatte . Har jobben blivit bättre? urskiljer är det knappt hälften som uppvisar en signifikant höjning av de genomsnittliga utbildningskraven (givet förändringar av klassammansättningen inom respektive bransch) , bl.a. tillverkningsindustrin och vård- och omsorgssektorn. Som vi nämnde är utbildningskrav som mått på arbetets kvalifikationsinnehåll problematiskt, eftersom det i viss mån kan antas avspegla faktorer som har med annat än arbetets karaktär att göra. När utvecklingen i stället indikeras av måttet på omväxling och psykisk ansträngning i arbetet framträder en på viktiga punkter annorlunda bild (se de fyra kolumnerna under rubriken och psykisk ansträngning i Tabell 4). Konstanthållet för strukturell omvandling efter klass och bransch har kvalifikationsnivån, enligt detta mått, faktiskt sjunkit något efter att ha varit i stort sett helt stabil . Förändringen tycks vara ungefär lika stor i samtliga klasser och branscher (men med något undantag är det bara den sammantagna förändringen som är signifikant). Dessa resultat tyder på att de signifikant höjda utbildningskraven beror på förändringar i utbildningssystemet eller på andra externa faktorer snarare än på någon märkbar förändring av arbetets innehåll. Det är t.ex. troligt att den förlängning av större delen av den yrkesinriktade gymnasieutbildningen från två till som genomfördes spelar en viktig roll här. Kvalifikationsnivåns förändringar 1974–2000, totalt (samtliga anställda) samt efter klass och bransch Variation och psykisk ansträngning (år efter grundskola ) (skala 0-2) beslut (skala 0-100) 1,8* 2,1* 2,4* 1,15* 1,19* 2,5* 2,6* 2,7* 1,29* 1,29* 66,0* 23,5* 81,3* 3,5* 3,5* 3,6* 1,61* 1,4* 1,5* 1,9* 1,9* 1,9* 1,9* 0,2* 0,2* 0,5* 0,90* 2,3* 2,4* 2,4* 1,7* 1,8* 1,9* 1,11* 2,4* 1,20* 1,2* 1,1* Handel, hotell, restaurang 1,23* 1,21* 1,22* 65,5* 1,3* Bank, finans, försäkring 2,8* 3,3* 3,5* 1,47* 17,8* 3,2* 3,4* Vård, omsorg, utbildning 3,2* 3,0* 3,4* 71,7* 1,6* Not: * = signifikant avvikelse från motsvarande värde (signifikansnivå ). Storleksförändringar av branscher konstanthållna inom klasser och storleksförändringar av klasser konstanthållna inom branscher. Not ** = Konstanthållet för storleksförändringar av klasser och branscher. Negativ stress i olika yrkesklasser inom vård och omsorg, utbildning, samt handel, hotell och restaurang 1991 och 2000. Har jobben blivit bättre? Självfallet är dock det enkla måttet på omväxling och psykisk ansträngning, som bygger enbart på två frågor som kan besvaras med ja eller nej av intervjupersonerna, en trubbig indikator. Därför bör analysen kompletteras med mer detaljerad information, vilket vi kan göra för perioden . I den tredje delen av beskrivningen i Tabell 4 visas hur inskolningstiden till arbetet har utvecklats . Denna indikator anger hur det tar (efter nyanställning) att lära sig utföra arbetsuppgifterna någorlunda väl.