sou · GPB370d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Det innebär att man ger tillfälligt ekonomiskt bistånd till dem som är medborgare i det egna landet oavsett om de är bosatta där eller inte. Som regel ger man då inte bistånd till dem som är bosatta i landet utan att vara medborgare där. Förutom tillämpar de övriga nordiska länderna samt i stället den s.k. bosättningsprincipen, dvs. att det är bosättningen i landet som är avgörande för om bistånd ska lämnas eller inte. Den tyska inställningen är att den som flyttat utomlands måste ta ansvar för sitt beslut. Den tyska lagen om konsulära uppgifter är bara tillämplig på den som tillfälligt besöker utlandet. Lagen medger inte att staten betalar hemresan för en äldre sjuk person som är bosatt i utlandet och vill tillbaka till sitt hemland. Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands En del länder ger periodiskt understöd till medborgare som är bosatta utomlands. När bistånd lämnas tas det ofta från andra medel än de som avsatts för konsulärt bistånd och ärendena hanteras då inte av utrikesministerierna utan av andra ministerier, oftast de som svarar för frågor om social- eller arbetsmarknads- bidrag. Det gäller t.ex. som i vissa fall kan ge periodiskt understöd till danska medborgare som är fast bosatta i utlandet och som inte kan försörja sig på annat sätt. Det är som beslutar i dessa ärenden. I har ministeriet för arbetsmarknads- och sociala frågor ett omfattande biståndsprogram för de 1,5 miljoner spanjorer som är bosatta utomlands. Också kan i vissa fall ge varaktigt bistånd till finska medborgare som är bosatta utomlands. Dessa ärenden betraktas inte som konsulära fall. Man försöker få sociala myndigheter att ta ansvar för dem. I flera EU- länder förfogar utrikesministeriet över större eller mindre anslag till stöd för nödställda medborgare utomlands. Det gäller t.ex. , och . och ger bidrag till frivilliga organisationer som ägnar sig åt hjälpverksamhet åt medborgare som är bosatta utomlands. Andra länder, som t.ex. och hänvisar sina med- borgare som bosatt sig utomlands till det sociala bidragssystem som finns i det land där de bor. Inte heller , , eller lämnar något periodiskt understöd till medborgare bosatta utomlands. 12.7Vilka problem har de svenskar som bosatt sig utomlands? Problemen finns främst i de länder, där många svenskar valt att bosätta sig efter pensioneringen. Det land där flest svenskar permanent bosatt sig i är f.n. . De allra flesta klarar sig bra. Men några av dem, som flyttade ut på 60– och 70– talet är nu gamla och sjuka och lever under eländiga förhållanden. Enligt de regler som gäller inom EU har de rätt till vård på samma villkor som landets egna medborgare. I praktiken kommer de sist i kön till äldrevård eftersom det egna landets medborgare prioriteras. De som har anhöriga kvar i och själva kan få Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands ihop pengar till hemresa kan resa till och skriva sig hos någon anhörig. Som bosatta i har de rätt till äldrevård här. För dem som inte har några band alls kvar till är det svårare. Många skulle helst vilja bo kvar i men kan inte betala de summor som krävs för att bo på de privata vårdhemmen och får ingen plats i de kommunala. Representanter för svenskar som bosatt sig i menar att det vore billigare för svenska staten att subventionera åldringsvård för dem i än att tvinga dem att flytta tillbaka och ta hand om dem här. Trots i är det vanligt att utflyttade svenskar inte behärskar spanska. (Se vidare kap. 6.4) Även i bor många svenskar. Ambassaden i beräknar att ca 3 000 svenskar är bosatta i . Ambassaden har ibland mött reaktioner bland greker över att inte bättre kan bistå sina egna medborgare bosatta utomlands. I någon mån har problemet med nödställda äldre svenskar uppstått . Men framför allt kan man befara ett ökande problem . Vård av äldre är i i första hand en angelägenhet för familjen. Fler och fler svenskar bosätter sig också numera i länder utanför EU som t.ex. , där man kan leva billigt på en förtids- eller sjukpension. I bor f.n. 1 000–1 500 svenska medborgare, kanske fler, enligt uppgift från ambassaden i . Såväl i , som i andra länder i tredje världen, förekommer det att svenskar som kanske är bosatta i landet, söker upp svenska utlandsmyndigheter och begär bistånd för sjukvård eftersom man saknar egna medel och är i akut behov av vård. Dessa personer saknar ofta försäkring och har kanske också kapat alla band med anhöriga i . Svenska medborgare bosatta inom EU/EES–området Inom EU och EES–området finns ett detaljerat system för sam- ordning av ländernas regler för social trygghet. En EU-medborgare som bosätter sig i ett annat EU/EES-land har rätt att ta med sig intjänade förmåner från hemlandet och att få vård och social omsorg på samma villkor som medborgarna i det land han eller hon bosatt sig. (Se kap. 3.4) Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands I praktiken är det dock inte alltid lätt för en utlänning att få tillgång till sociala förmåner på samma villkor som medborgarna i landet. Det tar tid för centralt fattade principbeslut att tränga igenom i alla delar av länderna. En utflyttad EU-medborgare finner kanske dessutom att standarden i den offentliga vården inte är lika hög som i hemlandet eller att den på annat sätt skiljer sig från den man är van vid hemifrån. Personen kan då välja att flytta tillbaka till det land där han eller hon är medborgare och får då samma rättigheter som andra bosatta i landet. Det händer att äldre nödställda svenskar, som är bosatta i ett annat EU-land, söker bistånd från svenska utlandsmyndigheter för hemresa. Enligt företrädare för svenskar utomlands vill dock de flesta bo kvar i de länder dit de flyttat. De vill därför i stället att svenska myndigheter ska subventionera äldrevård för dem i deras nya hemland. Argumenten för detta är dels hänsyn till dem som inte vill flytta tillbaka till , dels ekonomiska, dvs. man hävdar att det blir billigare för det svenska samhället att subventionera deras vård utomlands än att de kommer hem och tas om hand i . Kommittén anser att svenska utlandsmyndigheter bör hjälpa och stödja svenska medborgare, bosatta i ett annat EU/EES-land att hävda sin rätt till vård och social service på samma villkor som landets egna medborgare. Rätten att flytta till ett annat EU/EES-land och att flytta tillbaka till sitt hemland innefattar inte rätt till bistånd till transport. Var och en måste själv bekosta sin utresa såväl som sin hemresa. Undantag från detta bör endast kunna göras under mycket speciella omständigheter. Det kan t.ex. gälla en svårt psykiskt sjuk eller dement person som inte talar landets språk. Det kan innebära att det är omöjligt att i det land, där man är bosatt, få sådan vård som kan uppfylla ändamålet med vården. Om en person i en sådan belägenhet saknar egna medel och det inte finns några andra möjligheter att finansiera återresa till hemlandet, bör bistånd till hemresa kunna ges. Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands Svenska medborgare bosatta utanför EU/EES-området Den som väljer att bosätta sig utomlands måste förutsättas ha gjort ett medvetet val, vägt fördelar och nackdelar mot varandra, bedömt risker och själv tagit de försäkringar som kan behövas. Huvud- principen är att den som bosätter sig i ett land måste acceptera de regler och lagar som gäller där. Det varaktiga ekonomiska biståndet är ett undantag från denna princip och har sina rötter i när man inte på samma sätt som kunde förutsätta att alla förmådde överblicka konsekvenserna av ett beslut att bosätta sig utomlands. De personer som får varaktigt bistånd är ättlingar till svenskar som emigrerade och de är företrädesvis bosatta i . Många är mycket gamla. Antalet personer som får bistånd minskar allt eftersom de avlider. Nya bistånd beviljas ytterst sällan. Kommittén anser att det varaktiga biståndet bör avvecklas. De personer som får varaktigt ekonomiskt bistånd bör dock kunna fortsätta att få bistånd om de inte har någon annan möjlighet att försörja sig. Biståndet har marginell betydelse. Det är bara ett begränsat antal personer som får sådant bistånd . Det kan enligt kommitténs mening inte komma ifråga att utöka kategorin till flera personer än de som får bistånd. Det skulle strida mot den princip som tillämpas i , nämligen att staten inte lämnar social- bidrag. Det är kommunerna som har ansvaret för att de personer som vistas där får den hjälp de behöver. Man kan anta att det ökande antalet turister till fjärran resmål kommer att innebära att flera svenskar väljer att bosätta sig i dessa länder. Många återkommer till samma turistmål och får viss anknytning till landet. Bosättningen är inte alltid resultatet av ett medvetet och genomtänkt beslut. Några blir bara kvar och lever illegalt i länder med svag kontroll över invandringen. Man kan ha klippt alla band till familj och vänner för att börja ett nytt liv utomlands. I många länder kan man leva gott på en vanlig svensk pension. Problemen uppstår när man blir sjuk och/eller gammal och behöver vård. har bilaterala avtal om social trygghet med många länder bl.a. , , , , , , , , och . (Se kap 3.6). Avtalen kan se mycket olika ut beroende på olikheter i ländernas socialförsäkrings- och sjukvårdssystem. Med länder som och , dit Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands många svenskar reser och allt flera bosätter sig, har inga avtal om social trygghet eller sjukvård. En svensk medborgare som är bosatt i har i princip inte någon rätt till bistånd för sjukvård, även om han eller hon blir akut sjuk. I praktiken kan det innebära mycket svåra ställningstaganden för en utlandsmyndighet. En svensk med- borgare som är bosatt utomlands riskerar kanske att dö om han eller hon inte får vård. Det förekommer att anhöriga i hör av sig till UD om sjuka svenska medborgare som är bosatta utomlands och undrar om det inte betyder någonting alls att vara svensk medborgare. Kommittén anser inte att det finns skäl att frångå bosättnings- principen som grund för rätten till bistånd. Även i fortsättningen bör rätten till tillfälligt ekonomiskt bistånd tillkomma den som är bosatt i men tillfälligt befinner sig utomlands. Beslutet att bosätta sig utomlands innebär inte bara att man väljer ett annat klimat, en annan prisnivå etc. man väljer också ett annat samhälle och man måste själv ta reda på vilka rättigheter och skyldigheter man har där. UD bör i samarbete med , föreningen i världen, m.fl. söka vägar att nå alla svenskar bosatta utomlands med information om de skyldigheter de har att själva ta ansvar för den vård de kan komma att behöva. För att nå även dem som inte är registrerade på sin ambassad kan man t.ex. bifoga information tillsammans med pensionsutbetalningar eller andra utbetalningar hemifrån. Man kan också använda sig av svenskspråkig radio, lokala svenskföreningar etc. 1.Det varaktiga ekonomiska biståndet avvecklas. En övergångs- bestämmelse införs i lagen som går ut på att de personer som får sådant bistånd ska kunna fortsätta att få det om de inte har andra möjligheter att försörja sig. 2.Ekonomiskt bistånd för resa till eller sjukvård utomlands bör även i fortsättningen i undantagsfall kunna lämnas till svenska medborgare som är bosatta utomlands. Olika kriterier bör gälla för personer, som är bosatta inom respektive utanför EU/EES-området. Det bör, liksom , ankomma på Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands () att meddela närmare föreskrifter om när bistånd ska kunna lämnas. Kommittén föreslår att följande kriterier ska gälla för bistånd till den som är bosatt utomlands och är i behov av vård: Bistånd ska kunna ges till: a)Resa till (repatriering) i synnerligen ömmande fall för den som saknar möjlighet att klara sig på egen hand i det land han eller hon är bosatt, t.ex. den som är dement eller svårt psy- kiskt sjuk och inte talar landets språk vilket gör att ändamålet med vården inte kan uppnås utomlands. b)Sjukvård utomlands, om kostnadsfri vård inte kan erhållas i vistelselandet och sjukdomen är livshotande och ingen annan hjälp går att få mot sjukdomen . Bistånd bör i sådana fall i princip inte kunna lämnas till personer som är bosatta i ett annat land inom EU/EES–om- rådet eftersom principen om lika behandling gäller i dessa fall. I båda fallen förutsätts vidare att personen själv inte kan betala hemresan eller vården och att inte heller anhöriga eller någon annan kan bistå med pengar. 3.Utlandsmyndigheterna ges i uppdrag att hjälpa och stödja svenska medborgare, bosatta i ett annat EU- eller EES-land att hävda sin rätt till vård och social service på samma villkor som landets egna medborgare. 4.UD bör i samarbete med i , föreningen i världen, m. fl. söka vägar att nå svenskar bosatta utomlands med information om de skyldig- heter de har att själva ta ansvar för den vård de kan komma att behöva. För att nå även dem som inte är registrerade på sin am- bassad kan t.ex. information bifogas tillsammans med pensionsutbetalningar eller andra utbetalningar hemifrån. Man kan också använda sig av svenskspråkig radio, lokala svenskföreningar etc. 13Bistånd till personer med dubbelt medborgarskap, flyktingar, statslösa och andra utlänningar bosatta i Det bör komma till uttryck i lagen att ekonomiskt bistånd får lämnas till en flykting eller statslös som är bosatt i . Om det finns särskilda skäl, ska bistånd få lämnas även till en annan utlänning som är bosatt i . Härmed avses t.ex. personer som har fått permanent uppehållstillstånd i på grund av nära anknytning till en svensk medborgare, flykting eller statslös som är bosatt i . Närmare bestämmelser om när bistånd får lämnas och vad det får avse bör meddelas av UD. Kommittén ska enligt direktiven överväga betydelsen av graden av anknytning till för dem som ansöker om konsulärt bistånd. I uppdraget ingår bl.a. att överväga behovet av tillfälligt stöd som utländska medborgare med permanent uppehållstillstånd i kan ha. Kommittén ska se över de normer som gäller för kon- sulärt bistånd till flyktingar och statslösa som har uppehållstillstånd i . Betydelsen av dubbelt medborgarskap ska också beaktas och vilka möjligheter till hjälp den hjälpsökande kan ha i det besökta landet. Bakgrunden är bl.a. den nya lag om svenskt medborgarskap (2001:82) som gäller from . Genom den nya lagen kan det komma att bli aktuellt med dubbelt medborgarskap i fler fall . Den omständigheten att en person har dubbelt med- borgarskap kan i vissa fall försvåra möjligheterna att ge konsulärt bistånd. Kommittén har därför fått i uppdrag att ta reda på vilka konsekvenser den nya lagen kan få för möjligheten att ge ekonomiskt eller annat bistånd till svenska medborgare i utlandet. Bistånd till personer med dubbelt medborgarskap, flyktingar, statslösa och 13.2Bistånd till flyktingar och statslösa personer 13.2.1Bestämmelser i internationella konventioner har, genom att ratificera ett flertal internationella överens- kommelser, förpliktelser gentemot vissa kategorier flyktingar och statslösa. Det gäller bl.a.: angående flyktingars rättsliga ställning , (SÖ 1954:55, 1966:27 och 1970:62 samt ett därtill anslutet protokoll (SÖ 1967:45) och –konventionen angående statslösa personers rättsliga ställning (SÖ 1965:54, 1966:28 och 1979:63). Av flyktingkonventionen framgår bl.a. att vistelselandet är skyldigt att utställa ett resedokument för en flykting inom sitt område. Motsvarande regler gäller för personer som saknar medborgarskap i något land utan att vara flyktingar (statslösa) och som omfattas av - konventionen. Resedokumentet fyller samma uppgift som ett pass, nämligen att göra det möjligt för innehavaren att resa utanför vistelselandet. Konventionerna innehåller en bestämmelse om att dokumentet inte ger innehavaren någon som helst rätt till konsulärt beskydd av de diplomatiska eller konsulära representanter som utfärdat det. Enligt bör denna regel inte vara något hinder för den stat som utställt resedokumentet att lämna kon- sulärt bistånd, om det kan ske utan hänvändelse till myndigheterna i vistelselandet. Regeln behöver inte tolkas så snävt att den helt utesluter möjligheten att efter egen bedömning lämna konsulärt skydd i officiell form eller under hand till den som innehar resedokumentet. Det betyder att konsulärt bistånd bör kunna lämnas under förutsättning att det inte möter något hinder från den andra statens sida. 13.2.2Bestämmelser lag och instruktionen för utrikesrepresentationen (IFUR) Enligt 8 § lag kan bistånd lämnas till en flykting eller en statslös person, som är bosatt i , i den utsträckning regeringen bestämmer. I 13 § förordningen (1992:247) med Bistånd till personer med dubbelt medborgarskap, flyktingar, statslösa och instruktion för utrikesrepresentationen (IFUR) sägs att flyktingar eller statslösa personer, som är bosatta i , ska vara likställda med svenska medborgare i fråga om förmåner som avses lag, om inte särskilda skäl föranleder något annat. 13.2.3Vem betraktas som flykting eller statslös? Med flykting eller statslös avses i detta sammanhang främst den som har ett resedokument enligt flyktingkonvention eller konvention om statslösa personer ( . 5.). UD undersöker alltid biståndssökandens status hos Migra- tionsverket innan beslut fattas om bistånd till den som uppger sig vara flykting eller statslös. I utlänningslagen (1989:529) finns bestämmelser om när en person ska anses som flykting eller skyddsbehövande i övrigt. En person som söker asyl i och som får sin ansökan beviljad, kan i utlänningslagens mening vara antingen flykting enligt 3 kap. 2 § eller skyddsbehövande i övrigt enligt 3 kap. 3 §. Flykting är den som befinner sig utanför det land i vilket vederbörande är medborgare på grund av att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning. Flykting är också den som är statslös och känner välgrundad fruktan för förföljelse av samma skäl. Som skyddsbehövande i övrigt betraktas en utlänning eller statslös person som hotas av dödsstraff, kroppsstraff eller annan omänsklig behandling eller bestraffning. Till samma kategori hör också den som söker skydd undan inre eller yttre väpnad konflikt eller miljökatastrof eller som fruktar för förföljelse på grund av sitt kön eller homosexualitet. Den som anses som flykting har rätt att få ett resedokument som ger möjligheter att resa utomlands. Det framgår av 3 kap. 7 § utlänningslagen och 1 kap. 10 § utlänningsförordningen (1989:54). Han eller hon kan då också söka konsulärt bistånd vid en svensk utlandsmyndighet. Bistånd till personer med dubbelt medborgarskap, flyktingar, statslösa och 13.3Vilket bistånd kan lämnas till en flykting eller statslös? Omfattningen och arten av biståndet till en person som är flykting eller statslös får enligt . 7.3. bero på omständlig- heterna i det enskilda fallet. Om det krävs att en hänvändelse sker till en lokal eller central myndighet i landet, blir de förhållanden som råder där avgörande för om det överhuvudtaget är möjligt att göra en framställning respektive om den ska göras i officiell form eller under hand. I praktiken kan det också vara så att en svensk utlandsmyndighet inte kan uppträda till förmån för en flykting i förhållande till det land där han eller hon är eller har varit medborgare eller tidigare haft sin vanliga vistelseort. Motsvarande gäller för en statslös person gentemot det tidigare hemlandet. En utlandsmyndighet bör t.ex. normalt inte uppträda till förmån för en frihetsberövad flykting i förhållande till myndigheterna i det land i vilket vederbörande är eller har varit medborgare eller tidigare haft sin vistelseort. När det gäller tillfälligt ekonomiskt bistånd eller ekonomiskt bistånd till den som blivit utsatt för brott utomlands gäller inga andra restriktioner än som kan vara motiverade av att den som ansöker om bistånd har en nära anknytning till vistelselandet. 13.4Betydelsen av nära anknytning till vistelselandet Enligt nuvarande regler får tillfälligt ekonomiskt bistånd bara lämnas om det föreligger särskilda skäl i de fall där den sökande vistas i ett land till vilket han eller hon har nära anknytning. Det framgår av 2 § i UD:s föreskrifter (UF 1990: 2 ) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Av UD:s kommentarer till bestämmelsen () framgår att med detta avses t.ex. att den sökande har nära anhöriga som är bosatta där eller att han eller hon också är eller har varit medborgare i vistelselandet. Sådana personer anses normalt ha möjligheter att på egen hand reda upp sin situation med hjälp av anhöriga eller landets myndigheter. Om utlandsmyndigheten i det enskilda fallet anser att det finns särskilda omständigheter som gör att bistånd ändå ska lämnas, bör samråd ske med UD. Bistånd till personer med dubbelt medborgarskap, flyktingar, statslösa och 13.5Bistånd till andra utlänningar bosatta i Det kan i vissa fall betraktas som oskäligt att vägra bistånd till en utländsk medborgare som är bosatt i och som inte är att anse som flykting eller statslös. Det kan t.ex. gälla en person som är nära anhörig till en svensk medborgare, flykting eller statslös och som har fått permanent uppehållstillstånd i av detta skäl. En innehavare av ett svenskt främlingspass är i allmänhet inte att betrakta som en flykting. Därför kan man enligt nuvarande praxis vid bedömningen också ta hänsyn till bl.a. sökandens familjeanknytning och mer eller mindre långa hemvisttid i . Om en utlandsmyndighet anser att det finns skäl att medge bistånd, ska den alltid inhämta yttrande från UD. Det framgår av . En utlänning kan ha rätt att vistas eller arbeta i , utan särskilt tillstånd, med stöd av ett internationellt fördrag. Det gäller t.ex. medborgare i de övriga nordiska länderna och i EU-länderna. Att en svensk utlandsmyndighet kan förmedla bistånd till en nordisk medborgare eller EU-medborgare i tredje land, om det egna landet saknar representation där, framgår av kap. 8.3.1. 13.6Den nya lagen om svenskt medborgarskap Enligt vad som framgår av förarbetena till den nya lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (prop. 1999/2000:147) gör regeringen den bedömningen att de nackdelar som kan följa av dubbelt medborgarskap är relativt begränsade. Fördelarna för enskilda att ha dubbelt medborgarskap, t.ex. de ökade möjligheter det innebär att kunna behålla kontakten med sitt ursprungsland, väger enligt regeringens mening tyngre. Det dubbla medborgarskapet kan också underlätta integrationen i det nya landet. Mot denna bakgrund kommer dubbelt medborgarskap att accepteras fullt ut enligt den nya lagen. En svensk medborgare som förvärvar medborgarskap i ett annat land förlorar inte automatiskt sitt svenska medborgarskap. Likaså får en utländsk medborgare som ansöker om svenskt med- borgarskap behålla sitt medborgarskap om lagen i det andra landet tillåter detta. Lagen innehåller också andra bestämmelser som kommer att göra det lättare att inneha dubbelt medborgarskap. Att undvika statslöshet är en viktig utgångspunkt för svensk lagstiftning och praxis på medborgarskapsområdet. Bistånd till personer med dubbelt medborgarskap, flyktingar, statslösa och utgångspunkten i flera internationella konventioner som åtagit sig att följa. Det ska därför enligt den nya lagen bli lättare för statslösa barn och ungdomar att förvärva svenskt medborgarskap. 13.7Möjligheterna att ge konsulärt bistånd till personer med dubbelt medborgarskap Möjligheterna att ge konsulärt bistånd till personer med dubbelt medborgarskap kommenteras i förarbetena till den nya lagen om svenskt medborgarskap (prop. 1999/2000:147 s. 31). Där sägs bl.a. att problemen i fråga om möjligheterna att ge konsulärt bistånd har sin grund i att en stat enligt folkrätten i princip inte har rätt att intervenera hos en annan stat för någon av sina medborgare som är medborgare också i den andra staten (jfr artikel 4 Haag- konvention för lösande av vissa konflikter mellan medborgar- skapslagar).