sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — men i övrigt handlar såsom köpare enligt den gjorda beskrivningen av uttrycket prostitution. Man kan även invända att sexköpslagen är tämligen ny. Det är inte lämpligt att göra några drastiska förändringar i förbudets omfattning förrän en ordentlig utvärdering av lagen har skett, bl.a. utifrån domstolspraxis. Man kan därutöver hävda att resonemanget om ett behov av lagstiftning på området bygger på en felaktig beskrivning av gällande rätt, eftersom det inte i rättspraxis är klarlagt att det finns ett krav på att köparen skall delta i handlingen på något sätt som är ägnat att tillfredsställa hans sexuella drift. Även om rättsläget kan tyckas osäkert kan man, enligt kommitténs mening, på goda skäl anta att den som åt någon annan – och inte åt sig – arrangerar en kontakt med en säljare av sexuella tjänster och erlägger betalningen kan falla utanför det kriminaliserade området för förbudet mot köp av sexuella tjänster. Och att så är fallet även beträffande den som nyttjar den sexuella tjänsten och låter annan betala den. Det faller sig naturligt att lagstiftaren i samband med en allmän översyn av sexualbrotten förtydligar de oklarheter som framkommit vid de utvärderingar som har gjorts om tillämpningen av lagen. Kommittén gör sammanfattningsvis bedömningen att även den som låter skaffa sig en sexuell tjänst bör omfattas av förbudet. Det bör alltså framgå av lagtexten att även den som nyttjar den sexuella tjänsten men låter någon annan betala skall anses som gärningsman. Den person som åt någon annan arrangerar en kontakt med en säljare av sexuella tjänster och betalar tjänsten, skapar möjlighet eller underlättar för den andra personen att begå en brottslig gärning, dvs. överträdelse av förbudet mot köp av prostitutionstjänst. Ansvar för anstiftan eller medhjälp till brottet, enligt 23 kap. 4 § BrB bör kunna komma ifråga. Eftersom såväl koppleribrottet som förbudet mot köp av sexuella tjänster är avsedda att tillämpas på prostitutionskontakter, bör den beskrivna utvidgningen få som resultat att de nämnda straffbestämmel- sernas tillämpningsområden utvidgas i motsvarande mån. Den som åt någon annan arrangerar en kontakt med en säljare av sexuella tjänster och betalar tjänsten, bör kunna bli ansvarig för koppleri om hans främjande avser annans prostitutionsverksamhet. Den närmare gränsdragningen mellan ansvar för medverkan till överträdelse av förbudet till köp av sexuella tjänster och ansvar för koppleri för den som handlar på det beskrivna sättet, får utvecklas i rättspraxis. Koppleri och prostitution 317 Uttrycket tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning bör bytas ut Kommitténs bedömning: Uttrycket tillfällig sexuell förbindelse mot ersättning bör ersättas med prostitution. Förbudet mot köp av sexuella tjänster bör alltså avse den som skaffar eller låter skaffa sig en sexuell tjänst under förhållanden som utgör prostitution. Ändringen är betingad av språkliga skäl och är alltså inte avsedd att medföra någon saklig skillnad. Koppleriparagrafen, sexköpslagen och paragrafen om förförelse av ungdom är, som framgått, avsedda att tillämpas mot prostitution. I lagtexterna beskrivs prostitution som tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning, mot ersättning skaffar sig tillfällig sexuell förbindelse, respektive genom att utlova eller ge ersättning skaffar eller söker skaffa sig tillfälligt sexuellt umgänge. Kommittén anser, som framgår av avsnittet om koppleriparagrafen (avsnitt 8.1.6) att uttrycket tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning i paragrafen bör ersättas med uttrycket prostitution. Koppleriansvaret kommer därmed att omfatta främjande eller utnyttjande av att annan prostituerar sig vid ett flertal tillfällen. De skäl som ligger bakom kommitténs ställningstagande talar för att samma språkliga förändring görs även beträffande förbudet mot köp av sexuella tjänster. Förbudet mot köp av sexuella tjänster bör alltså avse den som skaffar eller låter skaffa sig en sexuell tjänst under förhållanden som utgör prostitution. Om bestämmelserna om koppleri och köp av sexuella tjänster formuleras i enlighet med övervägandena får, som nämnts, övervägas om följdändringar bör göras i bestämmelserna om förverkande av nyttjanderätten när den används för prostitution i jordabalken (12 kap. 42 § första stycket 9) och bostadsrättslagen (1991: 614) (7 kap. 18 § 8). 9 Övriga bestämmelser i 6 kapitlet I detta kapitel redovisas kommitténs överväganden beträffande övriga bestämmelser i 6 kapitlet. Det är bestämmelser som reglerar vilka krav som bör ställas på gärningsmannens insikt om barnets eller tonåringens ålder och när försök, förberedelse och stämpling till brott samt underlåtenhet att avslöja brott bör vara straffbara. Slutligen redogörs för övervägandena om för vilka brott det bör finnas en regel om särskild åtalsbegränsning. I allt väsentligt bör den gällande regleringen behållas. Kommittén redogör därför något för den nuvarande ordningen i respektive avsnitt. 9.1Det bör även i fortsättningen räcka med oaktsamhet om offrets ålder Kommitténs bedömning: Det bör även i fortsättningen vara tillräckligt att gärningsmannen hade skälig anledning att anta att barnet eller tonåringen inte uppnått den åldern som föreskrivs för straffansvar i de enskilda bestämmelserna. Det subjektiva rekvisitet bör alltså i vissa avseenden vara oaktsamhet. Normalt krävs det uppsåt i subjektivt avseende för att någon skall kunna fällas till ansvar enligt de materiella bestämmelserna i 6 kapitlet. Enligt den nuvarande bestämmelsen i 11 § skall emellertid också den dömas som inte insåg men som hade skälig anledning att anta att den andra personen inte uppnått en viss ålder. De aktuella paragraferna som föreskriver ansvar för gärningar som någon begår mot en annan person under en viss ålder finns i 4 och 7 §§ (15 respektive ) samt i 10 § (). Bestämmelsen i 11 § innebär att det inte finns något krav på full insikt eller fullt uppsåt vid dessa brott enligt det nuvarande 6 kapitlet såvitt avser barnets eller tonåringens ålder. Det är i stället tillräckligt med oaktsamhet. Den valda formuleringen har ansetts innebära att det 320 Övriga bestämmelser i 6 kapitlet för straffansvar ställs krav på en tämligen hög grad av oaktsamhet. Bestämmelsen skall tillämpas med stor försiktighet.1 Till ansvar skall inte dömas om barnet har en kroppsutveckling som är naturlig för den som klart passerat åldersgränsen och omständlig- heterna i övrigt inte ger gärningsmannen anledning att vara på sin vakt. Det är alltså i gränsfallen som han inte skall kunna undgå ansvar genom att hänvisa till att han inte haft säker kännedom om barnets verkliga ålder. Det nuvarande undantaget från kravet på subjektivt uppsåt såvitt avser offrets ålder bör enligt kommitténs mening föras vidare. En bestämmelse som motsvarar den i 11 § bör därför föras in ett nytt 6 kapitel. 9.2Försök och annan medverkan till brott Kommitténs bedömning: Någon utvidgning av de brott som är straffbara på försöksstadiet bör inte göras. Däremot bör det göras en viss utvidgning av straffansvaret för brott som kriminaliseras som förberedelse och stämpling. Detsamma gäller underlåtenhet att avslöja sexualbrott. De brott som enligt den nuvarande 12 § första meningen är kriminaliserade på försöksstadiet är vissa allvarliga brott i kapitlet. Sålunda skall domstolen vid försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig, grovt sexuellt utnyttjan- de av underårig, koppleri och grovt koppleri döma till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kapitlet . För att en handling skall vara straffbar som försöksbrott krävs det att gärningsmannen har påbörjat utförandet av brottet samt att det antingen har förelegat fara för brottets fullbordan eller att sådan fara har varit utesluten endast på grund av tillfälliga omständigheter (23 kap. 1 § BrB). Domstolen skall dessutom döma till ansvar enligt vad som föreskrivs i 23 kapitlet för förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri samt för underlåtenhet att avslöja sådant brott i enlighet med 12 § andra meningen. 1 NJA II 1962 s 191 f. Jfr prop. 1983/84:105 s. 60. Övriga bestämmelser i 6 kapitlet 321 Ett exempel på en handling som kan tänkas utgöra förberedelse eller stämpling till brott utan att gärningsmannen uppnått försökspunkten är att några män tillsammans planlägger en gruppvåldtäkt, utser ett offer, lyckas få offret till en från gärningsmännens synpunkt lämplig plats men blir avbrutna innan något övergrepp har inletts. Ett annat exempel på sådan en handling är att någon eller några personer anskaffar lokaler för bordellverksamhet och försöker knyta lämpliga kontakter med presumtiva kunder men där planerna på bordellverksamhet av någon oförutsedd anledning inte realiseras.2 Kommittén menar att motsvarande allvarliga brott även fortsättningsvis bör vara kriminaliserade på försöksstadiet. Sålunda bör enligt vad som föreskrivs i 23 kapitlet dömas för försök till våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, grovt sexuellt utnyttjande, sexuell exploatering av ungdom enligt 5 § första stycket första meningen, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn samt koppleri, grovt koppleri och köp av sexuella tjänster. Detsamma bör gälla ifråga om förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn och grovt koppleri. Att brottet grovt sexuellt utnyttjande bör vara kriminaliserat på förberedelsestadiet liksom vid stämpling till sådant brott är en följd av att brottet enligt kommitténs mening bör förenas med en strängare straffskala än motsvarande brott i den gällande lagstiftningen. Dessutom omfattar den nya bestämmelsen om grovt sexuellt utnyttjande också vissa gärningar som i gällande rätt kriminaliseras som grovt sexuellt utnyttjande av underårig. Förberedelse och stämpling till det brottet är kriminaliserade. Bestämmelsen om ansvar för underlåtenhet att avslöja vissa grova sexualbrott infördes . Det straffrättsliga ansvaret träffar dem som underlåter att avslöja våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande av underårig och grovt koppleri. Ansvar för underlåtenhet att avslöja brott kan komma i fråga när någon underlåter att anmäla eller på annat sätt avslöja ett brott som är å färde (enligt 23 kap. 6 § BrB). En ytterligare förutsättning är att sådant ansvar föreskrivs för det särskilda brottet. En sådan bestämmelse finns alltså i 12 § avseende vissa grova sexualbrott. När underlåtenhet att avslöja de aktuella sexualbrotten kriminali- serades uppmärksammades att det kan förekomma att det är en nära anhörig till både förövaren och ett barn som utsätts för övergrepp som kan straffas för underlåtenhet.3 Det utgjorde emellertid inget skäl mot 1983/84:105 s. 60 f. 1997/98:55 s. 94 f. 322 Övriga bestämmelser i 6 kapitlet att införa bestämmelsen. Vid övergrepp mot barn i hemmet skall dock den ansvarsbegränsning som 23 kap. 6 § BrB uppställer beaktas; en förutsättning för ansvar är att en person kan vidta en sådan åtgärd utan fara för honom eller henne själv eller de närmaste. Det finns sålunda inte någon skyldighet att anmäla eller på annat sätt avslöja ett brott om exempelvis åtgärden skulle avslöja att anmälaren eller någon honom eller henne närstående gjort sig skyldig till brott. Kommittén har övervägt att utforma ansvaret annorlunda för underlåtenhet att avslöja ett brott. Frågan har varit om det bör kunna läggas ett större ansvar på den som är närvarande vid ett sexualbrott men som inte ingriper för att förhindra det. Det kommittén har haft som utgångspunkt för sina diskussioner är främst s.k. gruppvåldtäkter där det kan förekomma att några förvisso är närvarande som inte alls deltar i själva övergreppet, men som inte heller gör något för att hjälpa offret. Frågan om en utvidgning av det straffbara området för underlåtenhet att avslöja brott eller att bistå en nödställd bör dock avgöras i ett större sammanhang. betänkande Straffansvarets gränser (SOU 1996:185), som innehåller vissa förslag i denna riktning, bereds fortfarande i . Mot denna bakgrund har kommittén inte gjort några ytterligare överväganden.4 Kommittén anser alltså att en bestämmelse motsvarande den nuvarande i 12 § andra meningen bör föras vidare, men att den av samma skäl som anförts beträffande förberedelse och stämpling bör omfatta också underlåtenhet att avslöja grovt sexuellt utnyttjande. Kommittén anser sålunda att det bör vara kriminaliserat i enlighet med 23 kapitlet att underlåta att avslöja våldtäkt, grov våldtäkt, grovt sexuellt utnyttjande, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn och grovt koppleri. 9.3En bestämmelse om särskild åtalsbegränsning behövs för vissa brott Kommitténs bedömning: Det bör också fortsättningsvis finnas en möjlighet för åklagaren att inte väcka åtal. Detta bör gälla när det är frågan om s.k. ungdomsförseelser. Som kommittén har pekat på i de särskilda avsnitt som rör sexualbrott mot barn respektive mot ungdomar finns det fall som med hänsyn till omständigheterna inte kan anses straffvärda. 4 Jfr 1998/99:JuU22 s. 16. Övriga bestämmelser i 6 kapitlet 323 förälskade tonåringar har samlag eller genomför andra sexuella handlingar med varandra även om den ena parten inte har nått åldern för den sexuella självbestämmanderätten, dvs. inte har fyllt . Om det är frågan om frivilliga handlingar och den sexuella handlingen inte kan anses allvarligt kränkande kommer i ett sådant fall den äldre tonåringen kunna anses ha gjorts sig skyldig till ett sexuellt övergrepp mot barn, enligt den nya bestämmelsen i 7 §. Också en tonåring som förmår t.ex. sin 16-åriga flickvän att posera för sig kan ådra sig straffansvar för ett sexualbrott, närmast sexuell exploatering av ungdom, enligt den nya bestämmelsen i 5 §. Dessa konsekvenser av regleringen är ingen nyhet. har det därför funnits en regel om särskild åtalsbegränsning i 6 kap. 13 § BrB5 Alla brott enligt 6 kapitlet ligger under allmänt åtal, dvs. de förs av en allmän åklagare. För vissa brott gäller dock sålunda enligt 13 § en särskild åtalsbegränsning. Bestämmelsen inskränker åklagarens rätt och plikt att åtala. Bedömningen av om åtal är påkallat ur allmän synpunkt får ske med hänsyn såväl till brottets art och straffets syfte som till omständlig- heterna när brottets begicks. Även sociala hänsyn, exempelvis till målsäganden, bör tas.6 Bestämmelsen är begränsad till fall när det är frågan om sexuella handlingar mellan två tonåringar som skiljer sig obetydligt i ålder och utveckling. I dessa fall, som ofta utgör pubertetsförseelser, kan straffrättsligt ingripande vara opåkallat eller t.o.m. skadligt. Som exempel på fall där åtal kan vara påkallat ur allmän synpunkt har nämnts i förarbetena att en 17-årig pojke använder en 14-årig flicka som modell för framställning av pornografisk bild utan att använda sig av tvång men i fullt medvetande om att hon hyser motvilja mot handlingarna.7 Kommittén menar att en motsvarande bestämmelse bör finnas också i ett reviderat 6 kapitel. Den nuvarande bedömningsgrunderna för när en sådan bestämmelse bör tillämpas bör gälla också i fortsättningen. Som anmärkts i anslutning till avsnitt 7.1.3 bör en sådan bestämmelse inte vara tillämplig vid misstanke om våldtäkt mot barn. 5Jfr NJA II 1962 s. 195. En kommentar t.o.m. suppl. 4, s. 1983/84:105 s. 61. 10Sexuella handlingar mellan närstående I nuvarande 6 kap. 6 § BrB finns bestämmelserna om straffansvar för sexuellt umgänge med avkomling och med syskon. Kommittén har inte något särskilt uppdrag enligt sina direktiv när det gäller den paragrafen. Kommittén gör således i detta avsnitt en allmän översyn av paragrafen, av såväl dess materiella innehåll som systematik, lagteknik och språk. 10.1.1En bestämmelse som sexuellt umgänge med avkomling och med syskon bör föras vidare i en ny reglering Kommitténs bedömning: Vad som framkommit under utredningens arbete har inte gett tillräcklig anledning att föreslå någon ändring i sak av bestämmelserna. Innebörden av den nuvarande bestämmelsen Bestämmelsen om straffansvar för sexuellt umgänge med avkomling respektive med syskon finns alltså i nuvarande 6 kap. 6 § BrB första respektive andra stycket. Paragrafen är inte indelad i några svårhetsgrader, men brotten har olika straffskalor. Sålunda sägs att den som i annat fall än som kriminaliserats genom de tidigare bestämmelserna i 6 kapitlet har samlag med sitt eget barn eller dess avkomling skall dömas för sexuellt umgänge med avkomling till fängelse i högst . Den som, likaledes på annat sätt än som 326 Sexuella handlingar mellan närstående sagts i kapitlet, har samlag med sitt helsyskon skall dömas för sexuellt umgänge med syskon till fängelse högst . De bestämmelser som tas upp i 6 kap. 1–4 §§ BrB förutsätter för straffansvar att gärningsmannen har gjort bruk av ett tvång eller ett utnyttjande eller att gärningen annars har varit otillbörlig. Kriminalise- ringen som kommer till uttryck i 6 § förutsätter dock endast att det har förekommit vissa sexuella handlingar mellan nära anförvanter. Skälen för dagens kriminalisering av s.k. vuxenincest är arvsgenetiska och etiska.1 När det gäller de arvsgenetiska skälen är det således risken för att avkomlingar i sådana förbindelser som de aktuella kan bli skadade. Ett slags skydd för de ofödda kan således åberopas till stöd för kriminaliseringen. Vidare är kriminaliseringen ett uttryck för samhällets ogillande av sexuella förbindelser mellan nära anförvanter även om det sker frivilligt mellan vuxna och fullt rättskapabla personer. Det har befarats att det kan undergräva en allmänt omfattad tabuföreställning om förbudet mot incest för vuxna slopas. Det skulle i sin tur kunna medföra att antalet incestuösa förbindelser även med unga personer ökar. När det gäller unga personer och skyddet för avkomlingar har sagts särskilt att de även sedan de fyllt ofta står i ett starkt beroendeförhållande till sina föräldrar. Bestämmelsen om sexuellt umgänge med avkomling, som kan sägas ta vid där bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig i nuvarande 4 § upphör, skyddar således vuxna barn från att dras in i eller bli involverade i sexuella förbindelser med föräldrar och andra släktingar i rakt uppstigande led. Tillämpningsområdet för paragrafen är begränsat i några avseenden. Trots benämningen på brottet är samlag den enda sexuella handling som är kriminaliserad. Som har förklarats i andra sammanhang kan samlag i mening förekomma endast mellan personer av olika kön. Således är det endast vissa heterosexuella handlingar som är kriminaliserade genom 6 §. Tillämpningsområdet omfattar vidare endast biologiska släktskap. Samlag i adoptiv- eller styvbarnsförhållanden kan alltså inte straffas enligt denna paragraf.2 När det är frågan om sexuellt umgänge med avkomling är det vidare endast den äldres handlingar som är straffbara. Avkomlingens handlingar är alltså straffria. 1983/84:105 s. 33 f. 2Lena , En kommentar, t.o.m. suppl. 4, s. 6:31, jfr 4 kap. 8 § . Sexuella handlingar mellan närstående 327 Slutligen är det enligt vad som sagts endast straffbart för helsyskon att ha samlag med varandra. Bestämmelsen gäller alltså inte för halvsyskon. Till bestämmelsen har fogats en regel om ansvarsfrihet. Den innebär en viss utvidgning av den allmänna bestämmelsen om bl.a. ansvarsfrihet i 23 kap. 5 § BrB. Enligt bestämmelsen i 23 kapitlet kan en person som har förmåtts att medverka till brott genom tvång, svek eller missbruk av hans ungdom, oförstånd eller beroendeställning eller som har medverkat endast i mindre mån få strafflindring; i ringa fall skall inte dömas till ansvar. I 6 kap. 6 § sägs i stället att den som genom olaga tvång eller på annat otillbörligt sätt har förmåtts till brottet skall vara fri från ansvar. Regeln har ansetts ha liten praktisk betydelse vid brottet sexuellt umgänge med avkomling men något större vid brottet sexuellt umgänge med syskon. För straffbarhet krävs uppsåt beträffande de objektiva förutsätt- ningarna. Om släktskapet är okänt för de inblandade kan alltså bestämmelserna inte bli tillämpliga. Kriminaliseringen är motiverad av främst genetiska skäl Det kan göras gällande att frivilliga samlag mellan vuxna skall vara straffria oavsett mellan vilka vuxna de har förekommit. Det är svårt att motivera straffbestämmelserna sexuellt umgänge med avkomling eller med syskon utifrån skyddet för den sexuella självbestämmanderätten eller den sexuella integriteten. Det skulle vidare kunna argumenteras för att det är tillräckligt att tilltvingat sexuellt umgänge eller sexuellt utnyttjande mellan nära vuxna familjemedlemmar kan straffas enligt de andra bestämmelserna i 6 kapitlet. Det kan vidare ifrågasättas om bestämmelserna har någon praktisk funktion. De väcks relativt få åtal för sexuellt umgänge med avkomling respektive med syskon. Det finns bara ett fall av sexuellt umgänge med avkomling i praxisundersökningen och endast sex lagföringar för det brottet i hela landet . Inga lagföringar det året avsåg sexuellt umgänge med syskon. varierade antalet lagföringar kraftigt för sexuellt umgänge med avkomling; från inga alls till 17 stycken . Lagföringar för sexuellt umgänge med syskon varierade mellan noll och 4 . Kommittén anser emellertid att bestämmelserna bör föras vidare i en ny reglering. Skälen härför är desamma som åberopas till stöd för den nuvarande kriminaliseringen och som kommittén har redogjort för. Även om bestämmelserna således tillämpas relativt sällan har det inte framkommit att det finns några brister i utformningen som 328 Sexuella handlingar mellan närstående medför svårigheter att tillämpa dem. Inte heller har i kommitténs direktiv gjorts några särskilda iakttagelser som ger anledning att särskilt ifrågasätta dem. Kommittén har uppdragit åt docenten i klinisk genetik vid /i att yttra sig om de arvsgenetiska riskerna med sexuella förbindelser mellan nära anförvanter. Yttrandet fogas till betänkandet som bilaga 4. Av yttrande framgår att det finns en riskökning för ett föräldrapar som är första graden släktingar, dvs. är helsyskon eller som själva är föräldrar-barn, för att få ett skadat barn på uppskatt- ningsvis . Med risk för skadat barn avses också risk för att barnet dör. Det är således en dokumenterad avsevärd riskökning för avkomlingar till de här beskrivna nära släktingarna. Kommittén menar därför att de arvsgenetiska skälen är tillräckliga för straffbuden. Kriminaliseringen medför emellertid också en förstärkning av den allmänt rådande uppfattningen att det är skadligt och förkastligt med sexuella handlingar mellan närstående. Den allmänna djupt omfattade tabuföreställningen om incest bör respekteras. Således finns också ett visst etiskt sammanhang för kriminaliseringen. Bestämmelserna bör mot bakgrund av det anförda föras vidare i en ny reglering. Det finns ingen anledning att göra någon ändring i deras tillämplighet. De etiska skälen för bestämmelserna har inte sådan styrka att de bör utvidgas till att omfatta exempelvis homosexuella förbindelser inom familjen. Också de nuvarande straffskalorna bör behållas. 10.1.2Bestämmelsen passar bättre i 7 kapitlet Kommitténs bedömning: Bestämmelserna förutsätter för straff- ansvar inget sexuellt angrepp på den enskilda personen. De grundas främst på arvsgenetiska och i någon mån på etiska ställnings- taganden. Bestämmelserna hör därför inte hemma i 6 kapitlet. Kriminaliseringens övergripande syfte i 6 kapitlet är att öka skyddet för den sexuella självbestämmanderätten och den sexuella integriteten. Kapitlet innehåller därför bestämmelser som skall skydda den enskilde mot sexuella övergrepp, utnyttjanden och andra kränkningar. Sexuella handlingar mellan närstående 329 Incestförbudet som diskuteras är emellertid tillämpligt endast när det är frivilliga sexuella förbindelser mellan vissa nära anförvanter.