sou · GPB314d1 · 2002-01-01 00:00:00 — I en tänkt ny våldtäktsbestämmelse bör regleras för det första det fallet att gärningsmannen har tilltvingat sig den sexuella handlingen genom hot eller våld och för det andra det fallet att gärningsmannen har tilltvingat sig den sexuella handlingen genom att utnyttja att offret inte har förmåga att värja sig på grund av vissa närmare angivna omständigheter. För att en handling skall bedömas som våldtäkt enligt gällande rätt krävs att tvånget och den framtvingade sexuella handlingen ha varit av visst slag. Om så inte har varit fallet kan handlingen under vissa förutsättningar bedömas som sexuellt tvång (6 kap. 2 § BrB). Brottet sexuellt tvång är alltså subsidiärt i förhållande till våldtäktsbrottet. En ny bestämmelse om våldtäkt enligt kommitténs överväganden innebär en utvidgning av det straffbara området. Frågan är om det vid sådant förhållande alltjämt finns ett utrymme för en subsidiär bestämmelse motsvarande den nuvarande bestämmelsen om sexuellt tvång. Sexualbrott mot vuxna 187 6.2.1Det finns ett behov av en bestämmelse som är subsidiär i förhållande till den om våldtäkt Kommitténs bedömning: Även i en ny reglering bör det finnas en bestämmelse som är subsidiär i förhållande till bestämmelsen om våldtäkt i det fall gärningsmannen med olaga tvång tvingar en annan person till en allvarligt kränkande sexuell handling. Bestämmelsen bör omfatta de fall då gärningsmannen med olaga tvång har framtvingat en sexuell handling som är kränkande, men inte så allvarligt kränkande att ansvar för våldtäkt kan komma ifråga. Brottet bör rubriceras som sexuellt tvång. För våldtäkt döms enligt gällande rätt den som genom våld eller genom hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara tvingar någon annan till samlag eller till annat sexuellt umgänge, om handlingen med hänsyn till kränkningens art och omständigheterna i övrigt är jämförlig med påtvingat samlag (6 kap. 1 § BrB). Om tvånget eller den framtvingade sexuella handlingen inte är sådan som anges i våldtäktsparagrafen kan under vissa förutsättningar gärningen bestraffas som sexuellt tvång (6 kap. 2 § BrB). För sexuellt tvång döms nämligen den som, i annat fall än som avses i 1 §, genom olaga tvång förmår någon till sexuellt umgänge. Den förut diskuterade bestämmelsen om våldtäkt medför som framgått i avsnittet därom en utvidgning i förhållande till gällande rätt. Bestämmelsen bygger i allt väsentligt på den nu gällande bestämmelsen om våldtäkt. Straffansvarsområdet, för den som med tvång tilltvingar sig en sexuell handling utvidgas dock om uttrycket sexuellt umgänge byts mot sexuell handling och det s.k. råntvånget byts mot olaga tvång, dvs. ett tvång av samma grad som det som föreskrivs i nuvarande sexuellt tvång. Tillämpningsområdet för 6 kap. 2 § BrB är rätt begränsat. Bestämmelsen tillämpades redan före ändringen av bestämmelsen 1998 relativt sällan. BRÅ har tagit fram statistik för kommitténs räkning över lagföringar efter lagrum för åren 1992 (se avsnitt 3.1). Av den framgår att ca 20 tingsrättsdomar avser sexuellt tvång. För grovt sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § andra stycket BrB finns ca fyra lagföringar (det år då bestämmelsen om grovt brott infördes) . Antalet lagföringar för sexuellt tvång har stadigt gått ned. BRÅ har utöver denna statistik uppgett till kommittén att avsåg endast 15 lagföringar detta brott. 188 Sexualbrott mot vuxna Denna bild bekräftas i kommitténs praxisundersökning. I den ingår endast åtta domslut på sexuellt tvång. Det finns också två fall där åklagaren i stämningsansökan gjorde gällande att den tilltalade hade gjort sig skyldig till våldtäkt eller, alternativt, sexuellt tvång. Domstolarna bedömde i de fallen utan någon närmare motivering gärningarna som våldtäkt. Trots att bestämmelsen om sexuellt tvång sålunda endast i mindre utsträckning tillämpas i gällande rätt finns det, enligt kommitténs mening, ett behov av en bestämmelse som är subsidiär i förhållande till bestämmelsen om våldtäkt. Behovet gör sig gällande även med en sådan reglering av straffansvaret för våldtäkt enligt vad som har sagts. En sådan bestämmelse bör reglera de fall då gärningsmannen med olaga tvång har framtvingat en sexuell handling som är kränkande, men inte så allvarligt kränkande att ansvar för våldtäkt kan komma ifråga. Brottet bör rubriceras som sexuellt tvång och i brottsbeskrivningen bör det föreskrivas straffansvar för den som tvingar en annan person att företa eller tåla en sexuell handling. Att en gärningsman tvingar sitt offer att tåla en sexuell handling kan exempelvis bestå i att han håller fast en kvinna, för in sin hand under kvinnans kläder och därefter ett finger i hennes könsorgan. Ett annat exempel på en situation som även fortsättningsvis bör kunna omfattas av bestämmelsen om sexuellt tvång är att gärningsmannen med tvång förmår en kvinna att onanera åt honom. Omständigheterna i det enskilda fallet får avgöra om handlingen varit allvarligt kränkande eller inte. I likhet med vad som gäller beträffande sexuellt tvång behöver gärningsmannen inte själv ha utfört någon sexualhandling. Det kan alltså vara så att de som utför den sexuella handlingen är tvingade till detta. Som närmare har utvecklats i avsnitt 6.1.1 avses med sexuell handling i allt väsentligt vad som benämns som sexuellt umgänge. Även en viss utvidgning är avsedd då också handlingar som inte innefattar en fysisk varaktigt beröring bör kunna omfattas av uttrycket sexuell handling. För en sådan bedömning bör det krävas att handlingen har haft en påtaglig sexuell prägel och att den har varit ägnat att kränka offrets sexuella integritet. Andra förhållanden, såsom att den har ägt rum vid ett upprepat antal tillfällen, bör också vägas in. Om gärningsmannen genom tvång har genomfört en sexuell handling som inte uppfyller kraven på sexuellt umgänge kan han, enligt gällande rätt, inte dömas för våldtäkt eller sexuellt tvång. I vissa fall kan hans handlande däremot bedömas som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § tredje stycket BrB. En sådan gärning måste ses som ett Sexualbrott mot vuxna 189 allvarligare brott än typfallet av sexuellt ofredande och bör därför vara straffbar som sexuellt tvång enligt en ny bestämmelse. Utanför det straffbara området bör falla situationer då någon utan att använda olaga tvång otillbörligt förmår en annan person att medverka i en sexuell handling genom t.ex. övertalning eller vilseledande. Också erbjudandet av en förmån eller en belöning bör falla utanför. Att sådana handlingar som beskrivits under vissa omständigheter kan vara straffbara som sexuellt utnyttjande eller köp av sexuell tjänst återkommer kommittén till. Det kan vidare förekomma fall där mannen visserligen har varit medveten om att kvinnan inte önskade genomföra en sexuell handling, men där en sådan ändå kommit till stånd utan att mannen använt sig av tvång. Som ett exempel på en sådan situation kan följande fall anges.32 En ung kvinna besökte några besättningsmän på ett fartyg och deltog i en fest med ganska mycket alkohol. När det blev dags att bryta upp hade kvinnan ingen lust att lämna båten. Hon erbjöds att sova över på en väggfast brits i hytten hos en av besättningsmännen. När hon och besättningsmannen kommit in i hytten lade hon sig i stället i sängen, trots protester från mannen. Han lade sig bredvid henne och började göra närmanden, vilket kvinnan till en början tillät. Men hon ville inte ha samlag och sade till honom att sluta. Mannen slutade emellertid inte utan genomförde ett samlag med kvinnan, utan att använda sig av vare sig våld eller hot. Att samlag kommit till stånd förklarade kvinnan efteråt med att han var tjatig och hon orkade inte bråka. Att det inte sällan förekommer situationer där ett sexuellt umgänge kan vara frivilligt även om den ena inte direkt har samtyckt till det framgår av den i 5.1.2 nämnda undersökningen Sex i (). Av de tillfrågade kvinnorna hade drygt var fjärde kvinna vid åtminstone något tillfälle ställt upp och deltagit i sexuella aktiviteter de inte önskade utan att de för den skull varit tvingade därtill. I situationer av detta slag har enligt gällande rätt inte, ens om mannen uppfattat att kvinnan ställde sig kallsinnig eller direkt motvillig till samlag, någon straffbar handling förekommit. Enligt kommitténs uppfattning bör detta gälla även i fortsättningen när det gäller vuxna personer. 32 sexualbrottskommitté Våldtäkt och andra sexuella övergrepp (SOU 1982:61) s. 74. 190 Sexualbrott mot vuxna Kommitténs bedömning: Straffskalan bör vara fängelse i högst . Någon särskild bestämmelse med straffansvar för grovt sexuellt tvång bör inte införas. Som kommittén har redogjort för bör allvarligt kränkande sexuella handlingar bedömas som våldtäkt. Med en sådan systematik finns det enligt kommitténs mening inte något utrymme för en bestämmelse med straffansvar för grovt sexuellt tvång. I vissa fall bör dock brottets straffvärde kunna motivera en straffskala i nivå med vad som gäller beträffande grovt sexuellt tvång. Det gäller t.ex. övergrepp som har skett vid upprepade tillfällen . Det föreskrivna straffet bör alltså var fängelse i högst . 6.3Utgångspunkter för en ny bestämmelse om sexuellt utnyttjande Kommitténs bedömning: Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande bör skydda den som står i en beroendeställning till gärningsmannen, lider av en psykisk störning eller i annat fall än som omfattas av en ny våldtäktsbestämmelse inte har förmåga att värja sig. Den bör också omfatta ett ovillkorligt skydd för ungdomar mellan mot sexuella handlingar från vuxna som har ett särskilt ansvar för dem. Kommittén har utförligt redogjort för skälen för att sexuella övergrepp mot bl.a. berusade personer bör rubriceras som våldtäkt och inte som sexuellt utnyttjande. En viss del av bestämmelsen om sexuellt utnytt- jande i 6 kap. 3 § BrB bör därför brytas ut och föras till bestämmelsen om våldtäkt. I en ny bestämmelse om sexuellt utnyttjande bör inte heller uttrycken vanmakt eller hjälplöst tillstånd användas. Jämför vad som sagts i avsnitt 6.1.4. I en bestämmelse om sexuellt utnyttjande bör i övrigt regleras de situationer där någon utnyttjar en annan persons beroendeställning eller en annan persons psykiska störning. Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig i 6 kap. 4 § BrB ger ett särskilt skydd för den som inte har fyllt mot att utsättas för vissa sexuella övergrepp. I en ny reglering om sexuellt utnyttjande bör tas upp skyddet för dem som fyllt 15 men inte . Sexualbrott mot vuxna 191 bestämmelsen i nuvarande 4 § avser brott mot barn bör i enlighet med den systematik som kommittén förordar skyddet regleras i en särskild bestämmelse. Kommittén återkommer till sexualbrott mot barn i kapitel 7. Straffansvaret bör omfatta sexuella handlingar. Sådana handlingar bör motsvara i allt väsentligt vad som avses med uttrycket sexuellt umgänge. Det gäller alltså i enlighet med vad kommittén har anfört samlag, samlagsliknande handlingar eller andra handlingar som har en påtaglig sexuell prägel och som innebär en kränkning av offrets sexuella integritet. Vad som enligt kommitténs bedömning bör omfattas av uttrycket sexuella handlingar har beskrivits utförligt i avsnitt 6.1.1. Medlet för genomförandet bör alltså vara ett utnyttjande och handlingen en sexuell handling. 6.3.1Innebörden av bestämmelsen i gällande rätt Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande finns i 3 §. Brottet är som tidigare redovisats inte subsidiärt i förhållande till vare sig våldtäkt eller sexuellt tvång. Sexuellt utnyttjande har en annorlunda brotts- konstruktion och syftar till ett annat skydd än vad som är fallet med de två tidigare sexualbrotten. Bestämmelsen reglerar utnyttjanden i tre fall. Den som förmår någon annan till sexuellt umgänge genom att allvarligt missbruka hans eller hennes beroendeställning skall dömas för sexuellt utnyttjande. Detsamma gäller den som har sexuellt umgänge med någon annan genom att otillbörligt utnyttja att den personen befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller den som lider av en psykiskt störning. För straffbarhet i det första fallet är det inte tillräckligt att offret är underordnad gärningsmannen; han eller hon måste alltså stå i en beroendeställning till gärningsmannen. behöver inte vara direkt men måste innebära ett allvarligt tryck på offret. I t.ex. anställningsförhållanden, en på kriminalvårdsanstalt intagen persons förhållande till styresmannen eller en betygsättande klassföreståndares förhållande till en ung elev kan beroendeställningen vara sådan att straffansvar kan komma ifråga. I detta fall förutsätts det vidare att det är gärningsmannen som har förmått den andra personen till det sexuella umgänget. Det andra fallet kriminaliserar att någon har sexuellt umgänge med en annan person genom att otillbörligt utnyttja att han eller hon befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd. Att ha sexuellt umgänge med en redlöst berusad person eller någon som är kraftigt 192 Sexualbrott mot vuxna narkotikapåverkad och som inte kan uppfatta situationen anses normalt som sexuellt utnyttjande. Att den utnyttjade är sjuk eller sover och därför inte har förmågan att värja sig eller ens uppfatta närmandenas sexuella innebörd är också exempel på hjälplöst tillstånd. Det tredje fallet är att någon har sexuellt umgänge med en annan person genom att otillbörligt utnyttja att han eller hon lider av en psykisk störning. Det otillbörliga består i att gärningsmannen utnyttjar just det psykiska tillståndet. I förarbetena har understrukits att också psykiskt sjuka människor har rätt till ett sexualliv. Eftersom de emellertid kan ha särskilda svårigheter att värja sin personliga och sexuella integritet finns det ett behov av kriminalisering av det nu aktuella slaget. Även tillfälliga tillstånd kan vara av den arten att de måste bedömas som en psykisk störning. Utnyttjandet skall i de två sist redovisade fallen – när offret varit i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd eller när offret lider av en psykisk störning – alltså vara otillbörligt. Gärningsmannen behöver emellertid inte ha förmått offret till det sexuella umgänget för att straffbarhet skall föreligga. Ett otillbörligt utnyttjande kan föreligga även om det är offret själv som har tagit initiativ till det sexuella umgänget. Det skall dock föreligga ett orsakssamband mellan tillståndet och offrets deltagande i sexualhandlingen. Prövningen av om gärningsmannens handlande är otillbörligt skall vila på en objektiv bedömning. Gärningsmannens uppsåt behöver endast avse de faktiska omständigheterna som enligt en objektiv bedömning gör utnyttjandet otillbörligt. 6.3.2När någon i en beroendeställning utnyttjas Kommitténs bedömning: Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av den som befinner sig i en beroendeställning till gärningsmannen bör i allt väsentligt vara oförändrad i sak. För straffansvar bör det emellertid inte längre förutsättas att gärningsmannen har förmått den andra personen till den sexuella handlingen eller att det har varit frågan om ett allvarligt missbruk av dennes beroendeställning. Åtal för sexuellt utnyttjande såvitt avser det fall att någon allvarligt har missbrukat en annan persons beroendeställning är rätt sällsynta. I kommitténs praxisundersökning finns inte någon dom som gäller ett sådant sexuellt utnyttjande. Kriminaliseringen bör trots detta behållas i allt väsentligt enligt de grunder som gäller. Kommittén menar att övervägandena bakom Sexualbrott mot vuxna 193 kriminaliseringen, som redovisats i det förra avsnittet, fortfarande äger sin giltighet. Någon ändrad innebörd av vad som avses med beroendeställning enligt gällande rätt bör inte göras. Således bör även fortsättningsvis med beroendeställning avses att offret står under ett starkt tryck eller en press i förhållande till gärningsmannen.33 De omständigheter som grundar beroendeställningen kan vara yttre och tydliga, dvs. grundade på en formell ställning eller liknande. Som ett exempel på när den nuvarande bestämmelsen kan bli tillämplig har angetts det fallet att en lärare eller någon med en liknande anknytning till skolan inleder ett sexuellt förhållande med någon av sina elever vid den skola han eller hon är verksam.34 På motsvarande sätt som i gällande rätt bör arten av beroende- ställning ha betydelse för bedömningen. Vilken sorts förhållande offret och gärningsmannen hade innan det sexuella umgänget inleddes liksom vilka positioner de då innehade bör också fortsättningsvis vägas in i bedömningen om det har förelegat en beroendeställning. Vidare bör det beaktas om det föreligger en åldersskillnad mellan parterna. Att åldersskillnaden mellan parterna är stor bör inte heller i fortsättningen ensamt vara avgörande för bedömningen. Ungdomar når sin sexuella självbestämmanderätt och anses därefter i princip kapabla att själva avgöra med vem eller vilka liksom på vilket sätt de vill ha ett sexuellt samliv. Om t.ex. en 17-åring har ett för- hållande med en lärare behöver det således inte innebära att motparten har utnyttjat en beroendeställning eller att det ens har förelegat en beroendeställning. Det bör inte göras några överväganden av huruvida förhållandet är märkligt eller omoraliskt. Det får göras en helhets- bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Det finns också andra typer av beroendeställningar som i likhet med gällande ordning kan aktualiseras i sammanhanget. Kommittén återkommer i författningskommentaren till några ytterligare exempel. Av det sagda följer att den nuvarande regleringen enligt kommitténs mening i allt väsentligt bör föras vidare till ett reviderat 6 kapitlet Några smärre förändringar bör dock äga rum. För straffansvar förutsätts nu att gärningsmannen har förmått den andra personen till den sexuella handlingen. Dessutom skall det ha varit frågan om ett allvarligt missbruk av en beroende ställning. Det bör enligt kommitténs mening inte längre vara ett krav att gärningsmannen har förmått den andra personen till en sexuell handling. Straffansvar bör alltså kunna komma ifråga oavsett vem som 33Brottsbalkskommentaren s. 6:19 f. 1983/84:105 s. 25 f. 194 Sexualbrott mot vuxna tagit initiativet till det sexuella umgänget. Att genomföra en sexuell handling med en annan och därigenom utnyttja att denna person befinner sig i en beroendeställning är enligt kommittén i alla sådana situationer klandervärt och bör vara kriminaliserat. Självfallet skall det fortfarande krävas ett orsakssamband mellan beroendeställningen och offrets deltagande i sexualhandlingen för att gärningen skall vara straffbar som ett sexuellt utnyttjande. För straffansvar föreskrivs det alltså att gärnings- mannen har allvarligt missbrukat offrets beroende ställning. Avsikten har varit att sålla bort frivilliga förhållanden eller sådana som saknade otillbörliga inslag. Enligt kommitténs mening har man dock redan genom kravet på missbruk och utnyttjande avskiljt de situationer där förhållandet varit frivilligt. Om det har konstaterats att det föreligger ett utnyttjande eller ett missbruk av en annan person beroendeställning bör det därför inte därutöver undersökas huruvida utnyttjandet varit otillbörligt eller om den varit allvarligt. Bestämningen allvarligt bör därför utgå. Avsikten är dock inte någon ändring i sak. 6.3.3När någon som lider av en psykisk störning utnyttjas Kommitténs bedömning: Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av den som lider av en psykisk störning bör i allt väsentligt vara oförändrad i sak. Straffansvaret bör emellertid inte längre förutsätta att utnyttjandet varit otillbörligt. Åtal för sexuellt utnyttjande enligt den nuvarande bestämmelsen i 3 § såvitt avser det fall att någon otillbörligt har utnyttjat att den andra personen lider av en psykisk störning är också relativt sällsynta. I kommitténs praxisundersökning finns det inte heller någon dom där man dömt för ett sådant sexuellt utnyttjande. Kriminaliseringen bör trots detta behållas i allt väsentligt enligt de grunder som gäller. Kommittén menar att övervägandena bakom kriminaliseringen fortfarande har goda skäl för sig; även om de som är allvarligt psykiskt sjuka precis som andra människor har rätt till ett sexualliv har de på grund av sin sjukdom eller störning särskilda svårigheter att värja sin personliga och sexuella integritet. Därför finns det ett behov av en kriminalisering.35 35 Jfr prop. 1983/84:105 s. 26 och prop. 1991/92:35 s. 19. Sexualbrott mot vuxna 195 Bestämmelsen om sexuellt utnyttjande i denna del ändrades den 1 juli 1992.36 Då slopades kravet på att gärningsmannen skulle ha förmått den psykiskt sjuka personen att ha ett sexuellt umgänge. Den ändringen föranleddes av rättsfallet NJA 1988 s. 279. Målet handlade om en man som var åtalad för sexuellt utnyttjande. Han hade haft samlag med en psykiskt sjuk kvinna som var intagen på en psykiatrisk klinik där han tjänstgjorde som förste skötare. förklarade att uttrycket förmå med hänsyn till legalitetsprincipen inte kunde ges annan innebörd än att däri ligger ett krav på åtminstone något mått av aktivitet i form av fysisk eller psykisk påverkan. Av utredningen hade framkommit att det var kvinnans önskan att ha samlag med skötaren och att det var hon som hade tagit initiativ till dem och varit aktiv för att de skulle bli av. Vårdaren kunde därför inte anses ha förmått kvinnan till det sexuella umgänget. Vidare ersattes uttrycket är psykiskt sjuk eller psykiskt utvecklingsstörd av lider av en psykisk störning. Den ändringen var en följd av att det infördes en ny terminologi om psykiska sjukdomar i andra författningar.37 Avsikten var inte att uttrycket psykisk störning skulle få någon annan innebörd än i andra författningar. Såväl långvariga som tillfälliga tillstånd kan vara av den arten att de måste bedömas som en psykisk störning. Enligt gällande rätt förutsätts det alltså inte att gärningsmannen har förmått den psykiskt störda till ett sexuellt umgänge. Detta bör i enlighet med vad som sålunda redan gäller samt med vad sagts om utnyttjanden av den som befinner sig i en beroendeställning ovan också gälla fortsättningsvis. Ett utnyttjande bör således anses föreligga även om det är offret själv som har tagit initiativ till det sexuella umgänget. För straffansvar måste det dock föreligga ett orsakssamband mellan tillståndet och offrets deltagande i sexualhandlingen. Beträffande kommitténs skäl för att det inte har ansetts nödvändigt att behålla kravet på otillbörlighet hänvisas till förra avsnitt. 1991/92:35, bet. 1991/92:JuU7, rskr. 1991/92:159, SFS 1992:147. 1991/92:35 s. 24. 196 Sexualbrott mot vuxna 6.3.4När någon som inte har förmågan att värja sig utnyttjas Kommitténs bedömning: Den som genomför en sexuell handling med en annan person och därigenom utnyttjar att personen i ett annat fall än som bör omfattas av en ny bestämmelse om våldtäkt inte har förmåga att värja sig bör dömas enligt en ny bestämmelse om sexuellt utnyttjande. Enligt kommitténs överväganden i avsnitt 6.1.4 bör straffansvaret för våldtäkt omfatta också det fall när en gärningsman tilltvingar sig en allvarligt kränkande sexuell handling med en annan person genom att utnyttja att denna person inte har förmåga att värja sig på grund av berusning eller ett liknande tillstånd eller den hotfulla situation han eller hon befinner sig i. En ny bestämmelse om sexuellt utnyttjande bör omfatta den situationen att någon annars har utnyttjat en annan persons bristande förmåga att värja sig. En förutsättning för våldtäktsansvaret enligt den av kommittén förordade bestämmelsen är att den sexuella handlingen är allvarligt kränkande. Detta krav bör inte ställas upp i en ny bestämmelse om sexuellt utnyttjande. Redan på grund härav kan det finnas situationer där gärningsmannen utnyttjat att offret på grund av berusning inte har kunna värja sig men där förutsättningarna för våldtäktsansvar inte är uppfyllda. En sådan situation kan vara att någon t.ex. förmått en mycket berusad person att onanera åt honom utan att det har förelegat andra kränkande omständigheter.