sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — De samråd som hålls mellan större skogsägare och samebyar inom ramen för FSC skall, om annat inte överenskommits mellan skogsäga- ren och samebyn, utformas på samma sätt som samråden enligt 20 § skogsvårdslagen (Svensk FSC-standard för certifiering av skogsbruk s. 10). De samråd som hålls mellan skogsägare och samebyar har utvärde- rats . Den senaste utvärderingen gäller för samråd som hölls . Utvärderingen har gjorts på initiativ av Samråds- gruppen skogsbruk-rennäring som arbetar på uppdrag av Skogsstyrel- sen. Av den senaste utvärderingen framgår att samråden i första hand avser slutavverkning med efterföljande markberedning. Mer sällan samråder man om röjning och gallring av skog. Samebyarna önskar samråd om röjning och gallring medan skogsbruket i allmänhet tycker detta är onödigt. I allmänhet ändras endast ett litet antal objekt under samråden. Av samebyarna har uppfattningen att samråden med skogsbru- ket har någon, liten eller ingen betydelse för rennäringen, medan anser att samråden har ganska stor betydelse för rennäringen. Av företrädarna för skogsbruket har uppfattningen att sam- råden med samebyarna har stor, ganska stor eller någon betydelse för skogsbruket, medan anser att samråden har liten eller ingen betydelse. Samebyarna önskar enligt utvärderingen ett större inflytande i sam- råden med en ökad möjlighet att påverka planerade skogsbruksåtgärder. Många samebyar upplever samråden mer som informationsmöten från skogsbrukets sida än som en reell möjlighet att påverka skogsbru- ket. Företrädare för skogsbruket tycker däremot att samråden i huvud- sak fungerar bra. Många önskar dock bättre information om samebyar- nas behov av mark för renskötsel. 240 Förhållandet mellan samebyarnas och... Våra kontakter med företrädare för samebyar och skogsägare bekräf- tar i stort sett utvärderingens resultat. Företrädare för de flesta same- byar anser att samråden inte lett till den hänsyn till behovet av mark för renskötsel som behövs. Främst gäller detta hänsynen till behovet av tillgång på vinterbete. Det finns dock enskilda samebyar som är nöjda med de samråd som hålls och anser att de i många avseenden lett till ökad hänsyn till renskötseln. Man nämner bl.a. skonsammare markbe- handling som gör att skador på lavbetet i samband med avverkning har minskat och avverkningsmetoder som innebär att träd sparas så att snön inte packas så hårt på hyggena och betet därmed är lättare att komma åt. Företrädare för skogsbruket anser i huvudsak att samråden fungerar bra. De anser att samråden lett till ökad kunskap och ökad hänsyn till rennäringens behov. Som exempel på detta nämns ofta att avverkningar förskjuts i tiden för att tillgodose önskemål från samebyarna. Man försöker också planera avverkningarna så att de inte förläggs i för nära anslutning till varandra och därmed skapar onödiga svårigheter för ren- skötseln. Andra exempel som ofta nämns är att hänglavbärande träd sparas i samband med avverkningar för att underlätta spridning till uppväxande träd samt att trädskärmar sparas för att underlätta flyttning och samling av renar. 6.4.4Våra överväganden och förslag Målet för våra överväganden och förslag är att åstadkomma ett så gott sambruk av marken som möjligt mellan samebyarnas renskötsel och markägarnas skogsbruk. Inom ramen för ett sådant sambruk skall förut- sättningar finnas för att en naturbetesbaserad renskötsel uthålligt skall kunna bedrivas inom hela renskötselområdet. Det finns goda möjligheter att uppnå detta mål med det miljöanpas- sade skogsbruk som bedrivs och de samrådsformer som redan finns och är under utveckling mellan samebyar och skogsägare. Utöver detta behöver dock vissa ytterligare åtgärder vidtas. Det gäller framför allt en utökad möjlighet till samråd för samebyarna, ett tydligare skydd för vinterbetet och en möjlighet att få större avverk- ningar prövade av skogsvårdsmyndigheterna om man inte kan komma överens. Vi vill också i våra förslag eftersträva att samordna hänsynen till natur- och kulturmiljövården med hänsynen till rennäringen. I många avseenden sammanfaller intresset av att skydda natur- och kulturmiljö- vården med samebyarnas behov av skydd för mark för att kunna bedri- va naturbetesbaserad renskötsel. En samordning av tillämpningen av Förhållandet mellan samebyarnas och... regler som finns om hänsyn till natur- och kulturmiljövården med de regler som finns om hänsyn till rennäringen kommer därför att leda till ett bättre skydd för mark som är viktig för samebyarnas renskötsel. Det skulle också vara till fördel för skogsbruket om de regler som finns om hänsyn till natur- och kulturmiljövården, när detta är möjligt, samord- nas med hänsynen till rennäringen, så att olika åtgärder som vidtas ut- förs på ett sådant sätt att båda hänsynen tillgodoses . I de föl- jande avsnitten, 6.4.5 – 6.4.10, redogör vi för våra förslag. 6.4.5Samråd i hela renskötselområdet Bestämmelsen om samråd ändras så att den omfattar hela rensköt- selområdet. Protokoll skall föras vid samråden och lämnas in till skogsvårdsmyndigheten. En viktig förutsättning för att samråd skall vara meningsfulla och för att uppnå ett gott sambruk av marken mellan skogsbruket och rennä- ringen är att båda parter har tillgång till information om varandras verksamhet och behov. I de kontakter vi har haft med skogsbruket har det framförts önske- mål om mer och tydligare information om var de områden finns som är viktiga för samebyarnas renskötsel, exempelvis information om viktiga vinterbetesområden. Genom ökad och mer exakt information om var viktiga områden för renskötseln är belägna skulle samråden kunna bli mer effektiva, anser företrädare för skogsbruket. Man har också påpe- kat att information om var områden som är viktiga för rennäringen finns, skulle kunna leda till att hänsyn till sådana områden bättre kan planeras in i förväg i skogsbolagens planer för skogsbruket i sådana områden. Det material som gjorts tillgängligt genom Svensk-norska renbetes- kommissionens arbete gör att information, bl.a. om var mycket gott vinterbete finns, kan användas som underlag för de samråd som hålls mellan samebyarna och skogsbruket. Det kan också användas i lokal samverkan med mindre skogsägare och i eventuella avtal med dessa om markanvändning. I bilaga 5 finns översiktliga kartor som visar var mycket gott vinterbete finns inom olika markägares mark inom ren- skötselområdet. Annan information som finns eller håller på att färdigställas är så som vi angett i avsnitt 6.2.2., information om samebyarnas årstidsbeten 242 Förhållandet mellan samebyarnas och... m.m. på samebyarnas markanvändningskartor och kartläggningen av rennäringens riksintresseområden. En mer detaljerad information om samebyarnas behov av mark för renskötsel prövas inom ett projekt . Projektet som drivs av i med som huvud- man, innebär en noggrann kartläggning av mark som är viktig för ren- skötsel, bl.a. vinterbetesmark och så kallade nyckelområden i två samebyar. Syftet är både att åstadkomma ett bättre underlag för plane- ring av utnyttjandet av betesresurserna för samebyarna själva och ett bättre underlag för samebyarnas samråd med företrädare för konkurre- rande markanvändning, som exempelvis skogsbruket. Vi delar uppfattningen att det för att åstadkomma bättre samråd mellan rennäringen och skogsbruket, är angeläget med så noggrann in- formation som möjligt om vilka områden som är viktiga för samebyar- nas renskötsel. Det är därför viktigt att den databas som tagits fram av Svensk-norska renbeteskommissionen och som vi föreslår att Same- tinget skall ha ansvaret för, hålls uppdaterad så att den exempelvis kan användas i samråd mellan rennäringen och skogsbruket. Det är också angeläget att projektet följs upp för att se om de kan användas även i andra samebyar för att få fram bättre underlag för sam- råd med exempelvis skogsbruket. Från samebyarnas sida har man framfört önskemål om att få infor- mation om planerade skogsbruksåtgärder så i förväg som möj- ligt. Ju mer information samebyarna har om vilka skogsbruksåtgärder som planeras under den kommande fem- till tioårsperioden inom same- byn desto lättare är det för samebyn att få en överblick över den påver- kan skogsbruket som helhet kommer att ha på samebyns betestillgång . Med en sådan överblick blir det lättare att bedöma hur en planerad enskild skogsbruksåtgärd kommer att på- verka samebyns vinterbete och komma överens om hur den negativa påverkan av en skogsbruksåtgärd kan minimeras. Sådan information kan också utnyttjas av samebyarna så att de kan utnyttja de områden som skall avverkas mer intensivt för bete före avverkningen. På det sättet kan det bortfall av tillgängligt lavbete som en avverkning innebär minskas (Jfr; Modellstudie av potentialen för renbete anpassat till kommande slutavverkning, , SLU, ). Detta kräver dock att samebyarna har tidig infor- mation om planerade avverkningar. Förhållandet mellan samebyarnas och... Samråd i hela renskötselområdet Även om samråd hålls mellan många skogsbolag och samebyar i hela renskötselområdet är det många skogsägare som inte samråder på fri- villig grund med samebyarna inom vinterbetesområdet innan man ge- nomför avverkningar och efterföljande skogsbruksåtgärder som kan skada mark som är viktig för vinterbetet eller renskötseln i övrigt. Detta är enligt vår uppfattning olyckligt. Utan samråd saknas möj- ligheter för samebyar och skogsägare att samverka om markanvänd- ningen. Samebyn får inte tillfälle att lämna information om en planerad avverkning med efterföljande skogsbruksåtgärder påverkar mark som är viktig för samebyns renskötsel eller vad som kan göras för att ta hän- syn till vinterbetet och renskötseln i övrigt i samband med avverkning- en. Om samebyarna fick möjlighet till samråd innan avverkningar också inom vinterbetesmarkerna skulle de ha möjlighet att påverka större av- verkningar som berör viktigt vinterbete eller områden som i övrigt är särskilt viktiga för renskötseln såsom kalvningsplatser, flyttvägar och mark kring arbetshagar. Samråd mellan samebyn och skogsägare inom vinterbetesområdet kan också vara ett sätt att åstadkomma att hänsyns- regeln i 31 § skogsvårdslagen blir mer känd och använd även inom vinterbetesområdet. Som vi redogjort för ovan har hänsynsregeln inte fått fullt genomslag, varken hos samebyarna eller skogsägare. Vi föreslår därför att bestämmelsen om samråd i 20 § skogsvårdsla- gen ändras till att omfatta hela renskötselområdet. bör liksom nu genom föreskrifter närmare ange vilka avverkningar som skall föregås av att samebyn bereds möjlighet till samråd. Syftet med sådana föreskrifter är att begränsa samråden till större avverkningar i områden som är viktiga för samebyarnas tillgång till renbete och avverkningar som berör områden som är särskilt viktiga för renskötseln (exempelvis kalvningsland, flyttleder, samlingsplatser och renskötselanläggningar). När det gäller avverkningar som berör områden som är viktiga för samebyarnas tillgång till renbete kommer det främst att röra sig om områden med lavbete eftersom lavbete är det bete som huvudsakligen finns i skogen. Lavbetet är också det renbete som påverkas mest av skogsbruket eftersom det återväxer långsamt efter en avverkning. Vi vill understryka att vårt förslag gäller en möjlighet till samråd, inte att samråd under alla omständigheter måste ha föregått en avverk- ning. Det är tillräckligt att en skogsägare i samband med avverknings- anmälan kan visa att berörd sameby beretts tillfälle till samråd, eller att man kan visa att man kommit överens med samebyn om att samråd inte skall ske. 244 Förhållandet mellan samebyarnas och... Det skulle varken vara rimligt för skogsägaren eller samebyn med en ordning där man hade en plikt att hålla samrådsmöten inför alla stör- re avverkningar. Det skulle vara allt för tidskrävande, framför allt för samebyn. Dessutom har inte samebyn anledning att samråda om alla större avverkningar inom vinterbeteområdet eftersom vissa avverk- ningar inte berör viktiga betesområden eller andra områden som är sär- skilt viktiga för renskötseln. Med det förslag vi lämnar kan samebyn avgöra om en avverkning kommer att beröra mark som är viktig för samebyns renskötsel. Om så är fallet har man rätt att påkalla samråd med skogsägaren rörande den avverkningen. För att samråden skall leda till ett gott samarbete mellan samebyarna och skogsbruket och till den hänsyn som behövs för renskötselns behov av mark är uppföljningen av samråden viktig. Enligt de allmänna råd som finns för samråd enligt skogsvårdslagen bör protokoll föras vid samråden. Av dessa bör framgå vilka områden och åtgärder som berörts vid samrådet, vad som överenskommits och vilka skiljaktiga uppfattningar som kvarstår. En uppföljning av samråden skulle bli mer effektiv om det fanns en skyldighet för skogsägare att inge protokoll från samråd i samband med avverkningsanmälan. skulle på det sättet enklare kunna bilda sig en uppfattning om de eventuella skiljaktiga meningar som finns mellan samebyar och skogsägare när det gäller former för avverkning och eventuell markbehandling. Därmed skulle myndighetens tillsyn av att de hänsyn som föreskrivs i 31 § skogsvårdslagen kunna underlättas och bli mer effektiv. Vi anser därför att bör utforma föreskrifter om att protokoll från samråd skall ges in i samband med avverkningsanmälan och föreskrifter om att protokollen skall innehålla uppgifter om vad som överenskommits och vilka skiljaktiga uppfattningar som kvarstår efter samrådet. För att samråd skall upplevas som meningsfulla för såväl rennäring- en som skogsbruket är det av stor betydelse att de överenskommelser som träffas i samband med samråd hålls. Det förekommer att överenskommelser som träffats vid samråd inte följs. Det kan exempelvis röra sig om att lavmarker markbereds trots att man kommit överens om att detta inte skall ske eller att avverkning äger rum än den man kommit överens om. Förhållandet mellan samebyarnas och... förekommer också att samebyar ändrar överenskomna tidpunkter eller platser för lastbilstransporter och avlastning av renar i skogen. Orsakerna till att överenskommelser inte hålls varierar. Tidsför- skjutningar för när olika åtgärder genomförs kan bero på ändrade förut- sättningar eller ändrad planering i såväl skogsbruket som renskötseln. Att avverkning och markbehandling sker på annat sätt än det man kommit överens om kan bero på missförstånd mellan skogsägaren och den entreprenör som utför avverkningen. Avvikelser i förhållande till det man kommit överens om vid samråd skapar irritation i samarbetet och kan leda till ökad misstro mellan parterna. Det kan också leda till ekonomiska konsekvenser för ena parten. Om exempelvis stora områden med marklav markbereds trots att man kommit överens om att detta inte skall ske, innebär detta att samebyns tillgång till bete minskar . För att samarbetet skall fungera så bra som möjligt är det angeläget att den part som inte kan följa en överenskommelse tar kontakt med motparten och informerar om detta. Om skada redan har inträffat, har den som lider skada rätt till ersättning från den som varit vårdslös och därigenom brustit i hänsyn enligt den regel vi föreslår i 3 kap. 2 § lag om renskötselrätt. För att understryka vikten av att överenskommelser som träffats i samband med samråd hålls, anser vi också att det är angeläget att skogsvårdsmyndigheten använder de befogenheter myndigheten har för att följa upp överenskommelserna. Det kan ske genom att skogsvårds- styrelserna använder de överenskommelser som träffats om hänsyn till rennäringen som underlag för de villkor för avverkning som myndig- heten skall utfärda i samband med att tillstånd ges till avverkning inom området för svårföryngrad skog och skyddsskog. Innehållet i överens- kommelser kan också användas som underlag för förelägganden och förbud i myndighetens tillsyn av att bestämmelsen om hänsyn till ren- näringen i 31 § skogsvårdslagen följs. 246 Förhållandet mellan samebyarnas och... 6.4.6Tydligare skydd för samebyarnas vinterbetesmark Den generella regeln i skogsvårdslagen om hänsyn för rennäringens intressen preciseras så att samebyarnas vinterbete får ett tydligare skydd. Tillräcklig tillgång till vinterbetesmark är som vi tidigare angett av av- görande betydelse för att samebyarna långsiktigt skall kunna bedriva en naturbetesbaserad renskötsel. Olika faktorer påverkar tillgången till vinterbete inom en sameby. Det egna utnyttjandet av betesresursen, skogsbrukets markanvändning och klimatpåverkan är några exempel. För att den påverkan som orsakas av skogsbruket skall bli så liten som möjligt bör samebyarnas behov av hänsyn till vinterbetesmarken tydligare än lyftas fram i den generella hänsynsbestämmelsen i 31 § skogsvårdslagen. Det kan ske genom att hänsynsbestämmelsen preciseras så att det anges att hänsyn skall visas vid skötseln av skog så att det eftersträvas att tillgången till marklavbete och trädlavbete i varje sameby väsentligen kan bibehållas. En målsättning för skogsbruket bör vara att hänsyn skall tas till vinterbetet så att inte mer än en mindre del av den totala lavförekoms- ten i renskötselområdet är oanvändbart som vinterbete till följd av skogsbrukets påverkan. Genom att tydligare lyfta fram hänsynen för vinterbetet i bestäm- melsen kan skogsbrukets hänsyn till renskötseln i ökad grad koncentre- ras till de skogsområden där det finns tillgång på marklav och trädlav samt till områden i anslutning till kalvningsland, flyttleder, samlings- platser och arbetshagar. Totalt finns marklav lämplig för renbete inom av skogsmarken inom renskötselområdet. Tillgången på trädlav som kan användas som renbete är störst inom områden med gammal skog, främst barrskog som är mer än . Barrskog äldre än finns inom av skogsmarken inom renskötselområ- det. Av denna finns i reservat och nationalparker. Tillgången på lavbete minskar i samband med avverkningar men återväxer sedan. Marklav skadas av skogsmaskiner och markberedning. Trädlaven försvinner i den omfattning träd med lav avverkas. Det tar normalt för marklaven att återväxa efter en avverkning. För trädlaven tar det betydligt . Träden får normalt inte hänglav som kan användas som renbete förrän de är ca . Förhållandet mellan samebyarnas och... planteras marken med främmande trädslag som exempelvis contortatall minskar eller uteblir återväxten av såväl marklav som trädlav. För att samebyarnas totala tillgång på marklav och trädlav som kan användas som vinterbete väsentligen skall kunna bibehållas, är det vik- tigt att avverkningar i sådana områden planeras noga. Bäst är om same- byn får reda på planerade avverkningar på lavmark i så god tid att laven kan utnyttjas och betas ned innan avverkning genomförs. Om avverk- ning av trädlavskog görs på vårvintern kan trädlaven betas av renarna, innan virket forslas bort. Inom större sammanhängande lavbetesområden är det viktigt att begränsa avverkningarnas storlek så att endast mindre områden inom betestrakten blir oanvändbara som bete. som marklaven är borta eller otillgänglig inom ett mindre område kan betet ändå ut- nyttjas i den skog som lämnats kvar. När laven och skogen växt till på hygget, så att bete finns tillgängligt på nytt, kan den skog som tidigare lämnats kvar avverkas. När det gäller trädlav är det viktigt att lämna tillräckligt många träd för att laven skall kunna sprida sig till den skog som växer upp på ett hygge. Även andra åtgärder kan vidtas för att lavbetet skall skadas i så liten omfattning som möjligt i samband med avverkning. För marklavbetet rör det sig både om att använda skonsamma avverkningsmetoder och en skonsam markberedning. Exempel på sådana metoder kan vara att satsa på självföryngring med hjälp av fröträd i stället för markbehandling och plantering. Lämnas tillräckligt antal träd på lavmark kan man ock- så motverka packning av snö på hyggena som gör det svårt för re- narna att komma åt marklaven. Avverkning på lavmarker då marken är frusen innebär att skador från skogsmaskinerna på lavtäcket minskar. Måste markbe- handling användas finns numera moderna metoder för detta som inne- bär mindre skador på lavtäcket. För trädlavbetet rör det sig bl.a. om att sträva efter att inte avverka hänglavsskog så att den totala tillgången på hänglavsbärande skog i en sameby minskar i för stor omfattning. Det viktigaste trädlavbetet finns i vårbetestrakterna. Lika stora hänsyn behöver inte visas rennäringen inom hela rensköt- selområdet. Kraven på den hänsyn som skall visas i skogsbruket bör variera med hänsyn till hur viktigt området är för samebyarna som ren- bete. Ju större förekomsten av marklav eller trädlav är inom ett område ju större hänsyn bör krävas från skogsbruket. En målsättning för skogsbruket bör vara att visa hänsyn till marklavbetet så att aldrig av marklavbetet inom det område som berörs av en avverkning bortfaller på grund av skogsbru- 248 Förhållandet mellan samebyarnas och... Detta innebär att ju lavrikare mark som berörs av en avverkning ju skonsammare bör markberedningen vara. Såväl skonsam markbehandling och självföryngring som överhåll- ning av skog hör till åtgärder som också anges som önskvärda med hänsyn till naturvården och kulturmiljövården. Genom att sträva efter att samordna dessa hänsyn på ett sådant sätt att hänsyn till naturvården och kulturmiljövården förläggs till områden med marklav och trädlav kan ökad hänsyn till mark- och trädlavsområden uppnås relativt enkelt. Enligt vår bedömning behöver en ökad hänsyn till samebyarnas till- gång till marklavbete inte innebära stora ingrepp i skogsbruket. avverkas lavmark i relativt liten omfattning och en liten del av lavmarken markbereds. Statistik från Riksskogstaxeringen för år 1994- 1998 visar att av skogsmarken med lavvegetation (lavrik typ och lavtyp) slutavverkades , medan gallrades av den slutavverkade arealen skog på lavmark, markbereddes . Som en jämförelse kan nämnas att av den totala skogs- marken avverkades (slutavverkning och gallring) i norra land och i södra (se vidare bilaga 4). Studier som gjorts visar att hänsyn från skogsbrukets sida inom om- råden som bedömt som kärnområden för sameby- arnas vinterbete ger stor effekt för samebyarnas tillgång på marklavbete. Hänsyn såsom begränsning av föryngringsytor och skonsam markbe- redning på mark av lavtyp, lavrik typ och torra ristyper ger stora effekter på tillgången till tillgängligt lavbete (Rennäringsanpassat skogsbruk, , ). Andra studier visar att renbetestillgången kan hållas i det närmaste om skogsbruket bedrivs med skonsammare markbe- redning och den överhållning av skog som sker förläggs till lavmark (Hänsyn till renskötsel vid långsiktig virkesproduktion, och Avverkningsmöjligheter och skogens utveckling på lång sikt inom kommun, ). Det finns fler exempel än de som vi nämnt på vad som kan göras för att eftersträva att samebyarnas tillgång till vinterbete skyddas i sam- band med skogsbruk. Det bör bli en uppgift för och skogsvårdsstyrelserna att i samarbete med och samebyarna ta fram förslag till olika åtgärder som kan vidtas för att skydda till- gången till lavbete i samband med olika skogsbruksåtgärder. Informa- tion om hur skogen kan brukas med minsta möjliga skada på marklav och trädlav kan sedan spridas vidare till skogsägarna genom de utbild- ningsinsatser vi föreslår och de initiativ till lokal samverkan mellan samebyarna och skogsägare som vi anser skall stödjas (se avsnitt 6.5). Förhållandet mellan samebyarnas och... Skyddet av områden för samling, flyttning och rastning av renar bör vara kvar i den generella hänsynsregeln i 31 § skogsvårdslagen. Det rör sig bl.a. om att undvika hinder av olika slag längst flyttleder, se till att det finns tillgång till mindre rastbeten och bete kring samlingsplatser och kalvningsplatser samt att lämna skog kring fasta renskötselanlägg- ningar. Utan tillgång till den mark och det bete som behövs för att renarna skall kunna samlas, vila och flyttas mellan olika betesområden mister också betesområdena i betydelse.