sou · GPB313 · 2002-01-01 00:00:00 — En annan utredning från SUHF (SUHF 1999) visar att en majoritet av nuvarande forskarstuderande anser att större prioritet bör ges åt sådana färdigheter som muntlig och skriftlig språkfärdighet i svenska (av en population på över 5000), medan utbildningen i mycket lägre utsträckning tillgodoser sådana färdigheter (). Motsvarande siffror för förmåga att överföra kunskap till ickespecialister var (prioritet bör ges) mot (prioritet ges nu). Social kompetens och samarbetsförmåga bedömdes som viktiga av medan enbart ansåg att den prioriterades i utbildningen. Liknande frågor ställdes i samma utredning till personer som avlagt doktorsexamen och licentiatexamen . På frågan om muntlig och skriftlig språkfärdighet i svenska angav att den var viktig i deras nuvarande yrkesverksamhet, medan ansåg att den prioriterades i utbildningen. Motsvarande uppgifter beträffande förmåga att överföra kunskap till ickespecialister var 72 (viktigt i arbetslivet) gentemot 17 (prio- ritet gavs i utbildningen). Social kompetens och samarbetsförmåga ansåg vara viktiga ingredienser i yrkesverksamheten, medan uppfattade att de prioriterades i ut- bildningen. Arbetsgivare hade inte samma åsikter beträffande dessa frågor enligt enkäten. Visserligen tyckte av arbetsgivarna Mål för den grundläggande högskoleutbildningen (totalt över 700 företag) att social kompetens och samarbets- förmåga ingick bland de fem viktigaste färdigheterna som deras forskarutbildade personal borde ha, men muntlig och skriftlig språkfärdighet i svenska betonades bara av . Förmåga att överföra kunskap till ickespecialister ingick bland de fem viktigaste färdigheterna enligt av arbetsgivarna. Avancerade ämneskunskaper betraktades som väsentliga av nästan samtliga forskarstuderande (), men bara drygt hälften av arbetsgivarna (). Målen för studenternas utbildning återfinns för de enskilda utbildningarna i utbildningsplaner och kursplaner, men finns också ibland uttryckta i universitetens policydokument för hela grundutbildningen. Dessa mål innefattar också flera av de ovan nämnda färdigheterna. Ett antal lärosäten betonar att utbildningen skall ge studenterna förmåga till att formulera och lösa problem samt kommunicera skriftligt och muntligt. Några framhåller att förmågan att självständigt driva projekt skall vara ett naturligt inslag i utbildningen. bedömningar av kvalitetsarbetet vid universitet och högskolor visar att de flesta lärosäten arbetar aktivt med mål för sin verksamhet och med strategier för att uppnå målen. Dessa omfattar oftast strävanden för lärosätet som helhet, t.ex. för högskolor att bli universitet före ett visst år. Bedömningarna har sällan tagit upp hur universitet och högskolor operationaliserat de mål för studenternas lärande som står i högskolelagens §9. Verkets utvärderingar av ämnen och program går däremot in på frågan om mål och måluppfyllelse i denna mening, och några av dem tar också upp arbetslivets krav på kommunikationsförmåga. Både brittiska och amerikanska universitet har en längre tradition av att formulera mål för sin verksamhet och för vad studenterna vid lärosätet skall tillägna sig och uppnå. Exempel på universitets målformuleringar som rör studenternas utveckling är continuing opportunities for all students to develop ICT, foreign language and career management skills, embedding generic skills development in core course modules and encouragement of student community action projects, which enable students to develop and use their skills to the benefit of the local community. Mål för den grundläggande högskoleutbildningen to provide education of the highest quality coupled with a leading contribution to the advancement of knowledge, thereby developing in our students the imagination, talents, creativity and skills necessary for the varied and rapidly changing requirements of modern life. Några arbetslivsföreträdares och en forskares synpunkter Vi har i ett brev utsänt till fyra arbetsgivarorganisationer, till , samt SACO7 ställt frågan om vilka krav som ställs i arbetslivet, och som högskolestudier borde förbereda för. De svar vi fått bekräftar i stort sett ovanstående observationer. nämner att ny teknik ger nya förutsättningar för hela näringslivet. Företagen agerar alltmer i strategiska nätverk och strategiska allianser. Gränsen mellan industriföretag och tjänsteföretag suddas ut. Den samlade kompetensen inom nätverken blir därmed allt viktigare för konkurrenskraften, liksom behovet av kompetensutveckling av anställda och att hitta rätt personer med spetskompetens. Teknikkunnande breddat med marknadskunnande, humaniora och språk efterfrågas, liksom personer med kreativ förmåga, social kompetens och projektledarkompetens. ICT-kompetens förut- sätts. Liknande synpunkter framförs av som tillägger bl.a. ledarskap och kulturkompetens. Den brittiske forskaren vid har undersökt förhållandet mellan högskoleutbildning och arbetsliv i (se m.fl. 1997). I en presentation (1999) säger han följande: At root employers want interactive and personal attributes. The core interactive attributes are communication, teamwork and interpersonal skills Personal attributes are attitudes and abilities including intellect, knowledge (in some cases), willingness and ability to learn and continue learning, ability to find things out, willingness to take risks and show initiative Technological and organisational changes over 25 years have added ICT skills, teamworking, flexibility, and adaptability. 7 De organisationer som tillskrivits är , , , , , och . Svar har inkommit från , och ett . Mål för den grundläggande högskoleutbildningen problem-solving has become creative problem-solving and risk- taking has become a key attribute. One the other hand, there is much less emphasis on knowledge and far more on willingness to continue learning. Gemensamt för de olika synpunkter som redovisas ovan är krav på att den som skall arbeta i kvalificerade positioner i dagens arbetsliv utöver kunskaper och färdigheter inom specifika områden skall ha förmåga att identifiera och formulera nya problem och att själv utveckla nya kunskaper och färdigheter. Stora krav ställs också på beredskap och förmåga till förändring utifrån förändrade yttre villkor. Lika viktiga är förmågan att arbeta i nätverk, grupper och projekt, interkulturell kompetens, förmåga till muntlig och skriftlig kommunikation på svenska och engelska, förmåga att hantera informations- och kommunikationstekniska verktyg samt social kompetens och samarbetsförmåga. Högskoleutbildning är en förberedelse för kommande yrkesverksamhet och ett led i en personlig utveckling som skall kunna bidra till att bättre svara mot krav i samhälle och yrkesarbete. Vi anser därför att uppnående av ovanstående färdigheter bör ingå bland målen för högre utbildning och att de bör återspeglas i undervisning och examination och få konsekvenser för arbetssätt i utbildningarna. Hur detta görs bör beaktas i de kvalitetsbedömningar som nu genomför. Med hänvisning till ovanstående föreslår vi att kap.1, 9§ första stycket i högskolelagen ändras till följande skrivning: Mål för den grundläggande högskoleutbildningen Den grundläggande högskoleutbildningen skall, utöver kunskaper och färdigheter, ge studenterna förmåga till självständig och kritisk bedömning, förmåga att självständigt lösa problem samt förmåga att följa kunskapsutvecklingen, allt inom det område utbildningen avser. Utbildningen bör också utveck- la studenternas förmåga till in- formationsutbyte på vetenskap- lig nivå. Den grundläggande högskoleutbildningen skall, utöver kunskaper och färdigheter, ge studenterna förmåga till självständig och kritisk bedömning, förmåga att självständigt urskilja, formulera och lösa problem, förmåga att möta förändringar i arbetslivet och förmåga att följa kunskapsutvecklingen, allt inom det område utbildningen avser. Utbildningen skall också utveckla studenternas förmåga att söka och värdera kunskap på vetenskaplig nivå samt att kommunicera muntligt och skriftligt även med personer utan specialkunskaper inom området. Denna del redovisar särskilt ambitioner till följd av ytterligare utbyggnad, utvidgning och andra förändringar av den högre utbildningen. Utbyggnaden av högskolan och breddningen av gymnasieskolan medför en ökad mångfald, som får följder för undervisning och lärande vid universitet och högskolor. Även ökade möjligheter för funktionshindrade att genomgå högskoleutbildning och en fortsatt strävan efter jämställdhet inom alla utbildningar får pedagogiska konsekvenser. Bland övriga nya förutsättningar ingår i synnerhet den snabba utvecklingen av informations- och kommunikationstekniken. 4 Mångfald i högskolan 4.1Mångfald som villkor, möjlighet och utmaning Ett viktigt skäl för att utveckla och förnya pedagogiken inom den högre utbildningen är som diskuteras i kapitel 2 nödvändigheten att öka antalet och andelen högskoleutbildade i . Detta är en förutsättning för fortsatt välståndsökning. Det är också en fråga om rättvisa, att ge möjligheter till alla som vill utnyttja sin potential för högre studier. 1999 hade av en årskull påbörjat studier vid universitet eller högskola vid senast (Statistiska Meddelanden UF 20 ). Regeringens mål är , och har därför ett stort antal nya utbildningsplatser tillkommit. Utredningen i Högskolan (SOU 2000:47, sid. 31) hävdar att högskolan håller på att inta en position mitt i samhället därför att högskolestudier håller på att bli en normalitet och inte längre något som är förbehållet samhällets elitskit. ges högskolan en central roll i samhällsutvecklingen. En ökad mångfald i den högre utbildningen ger individerna större möjligheter till utveckling och är ett villkor för fortsatt samhällelig och ekonomisk utveckling. Den bidrar till bättre effektivitet och produktivitet i ekonomin genom att vi får fler välutbildade personer med olika bakgrund i arbetslivet. Detta är en nödvändighet om vi skall kunna konkurrera med andra länder som också av samma skäl bygger ut sin högre utbildning i stor skala. En ökad tillgänglighet till högre utbildning är också ett led i en demokratiseringsprocess och en förutsättning för ökad social utjämning. Den bidrar därigenom till en bättre samhällelig stabilitet. En ökad mångfald öppnar också möjligheter att utveckla den högre utbildningen. Den kan bidra till att höja kvaliteten i utbildningen genom att tillföra olika erfarenheter och därigenom bredda perspektiven. För detta krävs en förnyelse av högskolans pedagogik. Utbyggnaden och den därigenom ökade mångfalden är också en utmaning för universitet och högskolor. Den snabba kvantitativa ökningen har inneburit att antalet (men inte andelen) studenter från samhällsskikt där högre utbildning varit tämligen ovanlig redan har ökat väsentligt. Trots krav på förnyelse av pedagogiken och anpassning till alltmer heterogena behov av stöd har emellertid per capitatilldelningen minskat. Undervisningsgrupperna har blivit större och det antal studenter varje lärare skall handleda, undervisa och ge återkoppling till har ökat, särskilt på nybörjarnivå. (2000 sid. 14) beräknar att student/lärar-kvoten har ökat från 10:1 år 1989/90 till 15:1 år 1997/98. Liknande uppgifter presenteras i revisorers rapport i högskolan (revisorer 2000/01:4). Även styrutredningen (SOU 2000:82) pekar på uppgifter om minskning av antalet under- visningstimmar vid ett antal lärosäten . Det prestationsrelaterade system för resurstilldelning som infördes innebär ökade krav på produktivitet genom att anslagen till grundutbildningen nu är direkt kopplade till stu- denternas närvaro och prestationer. Med fler studenter, med alltmer heterogena studentgrupper och med ökade krav på produktivitet i högskolans utbildning blir det allt viktigare att fundera över vilka insatser som behöver göras för att skilda behov av stöd och vägledning skall kunna tillgodoses, liksom hur mångfalden av erfarenheter och kunskaper skall kunna tas till vara och utnyttjas inom utbildningarna. Det fordras sannolikt också resursförstärkningar, åtminstone inom vissa områden, i förhållande till dagens läge. Som framgår av undersökningar som diskuteras på följande sidor uppgår andelen studenter till av det totala antalet studenter. Spridning av åldersgrupper har länge funnits i den svenska högskolan, och studieplatser har fördelats mellan olika kategorier av studenter. Kravet på att bereda möjligheter till utbildning över hela livet har ökat. Detta är en konsekvens av både synen på lärande som en kontinuerlig process och arbetslivets behov av ständig utveckling. Att möta olika behov är en utmaning för universitet och högskolor, deras lärare och annan personal. Det innebär bland annat att man måste hantera till exempel krav på planering från äldre studenter med familj och arbete och stor självständighet som man skall undervisa unga studenter som ibland kan ha andra önskemål om stöd. Behoven tillgodoses bland annat genom distansutbildning, uppdragsutbildning och sommarkurser, som emellertid tycks ha en begränsad omfattning (2001). pekar på att resurstilldelningssystemet motverkar satsningar från lärosätena. Den framhåller att en utveckling av det livslånga lärandet som resurs fordrar bättre information från universitet och högskolor, även när det gäller dokumentationen av studieresultat, en viss samordning och specialisering mellan olika lärosäten, samt incitamentsstruktur och arbetsförhållanden för högskolelärarna. Diskussion om aktiviteter till stöd för det livslånga lärandet förekommer i denna utredning huvudsakligen i detta kapitel och i kapitel 7. 4.3Nyligen genomförda undersökningar om studenterna i samt åtgärder för att minska snedrekrytering genomför en större undersökning om studenterna i (StudS). Ett antal delrapporter har utgivits, varav två är av särskilt intresse för utredningen, (1998) och (1999). De utgår från en datainsamling som gjordes beträffande de studenter som var inskrivna vid universitet och högskolor 1995. Undersökningarna visar att andelen högskole- studerande i är mindre än i flera andra länder, t.ex. och . Likaså i jämförelse med många andra länder är andelen unga studenter (18 – ) få, medan många är . Ett relativt stort antal av dem (sammanlagt 21 000 kvinnor och 8 000 män) hade påbörjat sina högskolestudier , och av dessa var kvinnorna i klar majoritet. Var fjärde kvinna (35 000) och var sjätte man (17 000) hade också gjort uppehåll i sina studier under åtminstone tre terminer. Det är alltså vanligare för kvinnor än män att sträcka ut sin totala studietid . De båda rapporterna gör också en uppdelning av undersöknings- materialet på traditionella och icke-traditionella studenter. Med det senare menas att de uppfyller ett av kriterierna: har gjort minst ett långt uppehåll i studierna började studierna eller senare läser på deltid (1998, sid. 19). Med denna definition fanns 131 000 traditionella och 115 000 () icke-traditionella. Dessa senare finns vid alla typer av högskolor och utgjorde den största andelen vid vård- högskolorna. Andelen icke-traditionella studenter totalt är störst i det som (1998) kallar bakgrundsgrupp III, d.v.s. barn till arbetare8. Detta beror på en samvariation mellan denna grupp och ålder. Studenter över 25 är den grupp som har den största andelen från bakgrundsgrupp III. Detta bekräftas också i bl.a. SOU 2000:39. Av den sammanlagda populationen hör till bakgrundsgrupp I, till grupp II och till grupp III. En större andel av kvinnorna än av männen hör till grupp II eller III. Sammantaget tyder resultaten på en stor spridning bland studenterna när det gäller ålder, tidigare erfarenhet av studier och studietidens förläggning genom livet. Det livslånga lärandet är därför en realitet för många av dagens studenter, framför allt för kvinnorna. En uppföljning av denna undersökning, som redovisas i (2000d), visar att hälften av alla kvinnor och av manliga studenter är icke-traditionella. Andelen kvinnor i denna grupp har ökat . Samma rapport visar också att den största ökningen skett i åldrarna 25 – . Andelen studenter har också ökat mellan 1995 (26,) och 1999 (29,), något som också kan ses som ett tecken på att det livslånga lärandet ökat. har utbyggnaden lett till att det funnits utrymme för en ökning av antalet och andelen unga inom åldersgruppen 20 – . 8 De övriga grupperna är I: Barn till akademiker och högre tjänstemän samt II: Barn till övriga tjänstemän samt till företagare och lantbrukare. Social och etnisk mångfald Två undersökningar av social och etnisk mångfald vid universitet och högskolor har genomförts, nämligen den ovan nämnda utredningen i högskolan samt utvärdering Lärosätenas arbete med jämställdhet, studentinflytande samt social och etnisk mångfald (rapportserie 2000:8R). Den senare undersökningen innehåller dels en genomgång och analys av det aktuella arbetet vid universitet och högskolor, dels en samling med goda exempel på insatser hämtade från olika lärosäten (rapportserie 2000:9R). Andra undersökningar med bäring på dessa frågor har genomförts inom kommittén Välfärdsbokslutet. Dess betänkande Välfärd och skola (SOU 2000:39) behandlar bl.a. den sociala snedrekrytering till och i högskolan. Samtliga tre undersökningar framhåller att det är den sociala snedrekryteringen som är det stora problemet. Studenter som kommer från studievana miljöer har i stort samma förutsättningar (med undantag för språket) oavsett etnisk bakgrund. Betänkandet Mångfald i högskolan (SOU 2000:47) hävdar att personer med utländsk bakgrund inte missgynnas i rekryteringen såsom grupp. Däremot föreligger stora diskrepanser mellan olika etniska grupper: En femtedel av invånare har utländsk bakgrund och andelen studenter med utländsk bakgrund är ungefär densamma i högskolan, till och med något större. Däremot kan finnas andra skevheter, t.ex. att olika etniska grupper inom gruppen med utländsk bakgrund är underrepresenterade (SOU 2000:47, sid. 59). Att den sociala snedrekryteringen grundläggs redan i skolan framhålls av alla tre utredningarna. SOU:2000:39 visar att andelen elever som inte fullföljer gymnasieutbildning är störst inom gruppen barn till okvalificerade arbetare. Samma utredning pekar dock på att skillnaderna i övergångsfrekvens mellan olika socio- ekonomiska grupper har minskat något . Detta kan enligt utredningen ha ett samband med minskad snedrekrytering till studieförberedande gymnasieutbildning, något som också aktuell statistik (Statistiska Meddelanden UF 20 ) tyder på. Denna statistik visar också att föräldrars utbildningsnivå har en avgörande roll för barnens fortsatta studier. Ju mer välutbildade föräldrarna är desto vanligare är det att barnen fortsätter till högskoleutbildning. Det föreligger en skiktning mellan utbildningar av olika längd. Studenter på exempelvis läkarutbildningen, de konstnärliga utbild- ningarna, apotekarutbildning, juristutbildning och tandläkar- utbildning kommer i högre utsträckning från studievana hem. Förhållandet är det omvända i kortare utbildningar, såsom treåriga ingenjörsutbildningar, barn- och ungdomspedagogisk utbildning och tandhygienistutbildning (Statistiska meddelanden U 20 ). SOU 2000:39 visar att det faktiskt finns en klar tendens till minskad social snedrekrytering till högskolestudier bland dem som väljer korta och medellånga utbildningsprogram. Däremot är läget oförändrat beträffande övergång till de längsta utbildningarna (utom vad gäller direktövergången ). En inte oväsentlig uppgift är därför att öka andelen studenter från studieovan bakgrund i de längre utbildningarna. När det gäller åtgärder gör både och utvärdering en åtskillnad mellan rekrytering och förberedelse för högskolestudier och insatser för att höja kvaliteten i undervisningen genom att föra in andra och bredare perspektiv. Lösningarna är av naturliga skäl ibland olika för svenska studenter och studenter med utländsk bakgrund, men ibland av lika uppenbara orsaker desamma. behandlar kulturellt överbryggande åtgärder. Den framhåller att kulturell mångfald är en kvalitetsfråga för den högre utbildningen och att den kan utnyttjas mer och bättre i undervisning och lärande än vad som sker . pekar vidare på språkfärdighetens, i detta fall främst svenskans, avgörande betydelse för studieframgång. Också utvärdering framhåller att denna färdighet är central för att utbildning skall kunna bedrivas på hög nivå. Båda utredningarna påpekar att den utbildning som ges inom sfi (svenska för invandrare) ofta ligger på ett allmänt plan, och att invandrarakademiker därför bör erbjudas utbildning med akademisk inriktning och innehåll. Undersökningar och initiativ på lärosätena genomförde en undersökning av den egna organisationen med utgångspunkt i den sociala och etniska mångfalden. Den resulterade i tre huvudförslag. Det första är en kartläggning av den sociala och etniska bakgrunden hos studenter, forskare, lärare och övriga anställda. andra är att antar en målsättning med innebörden att lärosätet skall verka för att etnisk och social mångfald skall råda bland studerande och anställda i det arbete som bedrivs inom (skrivelse till rektor för ). För det tredje föreslås att en handläggartjänst för etnisk och social mångfald inrättas vid . Inom ramen för (Studentbarometern ) har ett antal frågor ställts som har anknytning till mångfaldsproblematiken. Det konstateras att studenter från icke-akademisk miljö påbörjar sina studier senare än andra och att de har en större erfarenhet av yrkeslivet. De uttrycker ofta en mer negativ inställning till hur träningen i kritiskt tänkande bedrivs. De uttrycker också tydligare än övriga att utbildningarna bör knytas närmare till arbetslivets krav och att de bör utgöra en bättre förberedelse för livet efter studierna. Det framhålls vidare att bristerna i förnyelsen av undervisningen skapar särskilda svårigheter för studenter utan familjeförankring i akademiska traditioner. Utbildningens uppläggning och genom- förande hämmar därigenom rekrytering från dessa grupper direkt från gymnasieskolan. Det redovisas många olika åtgärder vid lärosätena. De sträcker sig från ansträngningar för att intressera ungdomar och till och med barn för högre studier, framför allt i naturvetenskap och teknik, till stora omstruktureringar av utbildningens uppläggning. Rekryteringsåtgärder på kortare sikt genomförs genom kontakter med gymnasieskolor (skriftligt material och besök av studentambassadörer eller inbjudan till informationsdagar med busstransporter till högskolan och möjlighet för gymnasister att på delta i pryoverksamhet vid högskolan). Ofta på ideell basis görs mer långsiktiga satsningar för yngre barn, ibland i bostadsområden med särskilda problem, i form av läxhjälp, inbjudan att besöka laboratorier, teknikklubbar m.m. Ett viktigt moment är mottagande och introduktion vid lärosätet. Ansträngningar görs av både ledningar, lärare och studenter för att göra nybörjare förtrogna med universitetsvärlden, dess arbetssätt och sociala sammanhang. Tidig kontakt med nyantagna, introduktionsveckor och studentmentorer är exempel på insatser. Särskilda introduktionsutbildningar på 20 och 40 poäng förekommer vid ett antal lärosäten, både som egna initiativ och som ett resultat av statliga satsningar. De tekniska och natur- vetenskapliga basåren med olika uppläggningar tycks ha haft en gynnsam effekt på rekryteringen av personer från ickeakademiska miljöer. De som framgångsrikt avslutat ett basår har också huvudsakligen klarat sig väl i fortsatta studier. En form för behörighetsutbildning kombinerad med introduktionstermin har utvecklats inom universitets collegeår. Detta omfattar en termins utbildning som skall ge behörighet för högskolestudier, följd av en första högskoletermin, som utgör en introduktion till högre studier. Andra studieformer, deltidsstudier på campus, på distans eller olika flexibla uppläggningar, bidrar också till att högre utbildning blir mer tillgänglig. Genomströmningen är här dock ofta lägre än inom andra utbildningsformer.