sou · GPB348d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Männens förtroende var aningen lägre än kvinnornas vid inträdet i politiken men råder det omvända förhållandet. I ser det något sämre ut. Visserligen är det lite fler som fått ökat än minskat förtroende för politiker, men den genomsnittliga graden av förtroende för alla nya landstings- politiker har varken blivit bättre eller sämre. Förtroendet har minskat i , och . Precis som i kommunerna har erfarenheternas positiva effekt på politiker- förtroendet ett negativt samband med högre utbildning. Här ska vi också komma ihåg att många landstingspolitiker påbörjat sin politiska karriär i kommunerna och därför har längre erfarenhet än de nya kommunpolitikerna – något som knappast gör tolkningen mer positiv. Hur har förtroendet för lokalpolitiker förändrats sedan man blev förtroendevald? Födda 1955–1969 Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Kommentar: Tabellen bygger på frågorna Hur stort var och är ditt förtroende för lokalpolitiker i allmänhet innan du blev förtroendevald? Svaren angavs på en skala från 6 mycket stort till 1 inget förtroende. I tabellen anges hur många som har gett uttryck för ett ökat, minskat eller oförändrat förtroende. Vad skulle du helst vilja syssla med om ungefär ? Den frågan tål att tänkas på och det var just vad de nya förtroendevalda fick göra. Utan krav på realism fick de ange vilken slags politisk karriär de önskar sig. Huvudintrycket av deras svar är att den politiske karriäristen är en sällsynt figur i dagens lokalpolitik. Självfallet spelar åldern in. De äldre har inga stora planer, utan det är bland de yngsta förtroendevalda som de mest ambitiösa framtidsplanerna finns. Av alla nya förtroendevalda i både kommuner och landsting var det dock bara var femte som eventuellt kunde tänka sig en karriär på riks- eller Europanivå. Moderater och vänsterpartister är de som främst önskar politiska karriärer, och utlandsfödda politiker mer än svenskfödda. De nya förtroendevaldas politiska karriärambitioner Vad skulle du helst vilja ha som uppdrag om ungefär tio å r? KF/LF, KF/LF, Födda 1955–1969 Födda 1945–1954 Födda 1933–1944 Öv re medelkl. Födda i Sv erige Kommentar: De svarande fick tolv svarsalternativ som i tabellen grupperats i fyra kategorier. Slutat = slutat inom politiken. KF/LF, nämnd = fritidspolitiker i en nämnd, fritidspolitiker i en landstingskommunal nämnd, ledamot av kommunfullmäktige, ledamot av . Kommunkarriär = ordfö- rande i en nämnd, ordförande i en landstingskommunal nämnd, kommunalråd, landstingsråd. Rikskarriär = riksdagsledamot, statsråd i rege- ringen, ledamot i . Vissa av de svarande angav flera alternativ, i genomsnitt 1,3 svar per person, men tabellen bygger siffrorna för det högsta önskeuppdrag de nya politikerna angivit. I tabellen anges hur många procent inom respektive kategori som angivit något alternativ inom de fyra grupperade svarsalternativen som sitt högsta önskeuppdrag. Att göra karriär, det vill säga att bli nämndordförande eller kommunal-/landstingsråd, är något som av de nya kommunpolitikerna kan tänka sig, men här drar de som är presidieledamöter upp medelvärdet. Bland de ordinarie ledamöterna och ersättarna är hälften så många lockade av mer ledande funktioner i kommun och landsting. I landstingen är det betydligt fler nya politiker som tror att de har slutat , något som delvis förklaras av att medelåldern i denna grupp är högre. Karriäristerna är ändå ungefär lika många som i kommunerna. Att regionpolitiken inte står högt i kurs bland de nya kommun- politikerna bekräftas åter när vi bland de nya kommunpolitiker som inte har några landstingskommunala uppdrag finner att det bara är någon enstaka procent som angivit att de skulle vilja ha ett sådant, vilket kan jämföras med att var sjunde kommun- politiker drömmer om en riksdagsplats. 5.4Hur kan politikens villkor bli bättre? Om man menar att det demokratiska systemet bör omprövas för att möta krav från nya generationer av potentiella lokalpolitiker måste man lyssna till de nya förtroendevaldas kritik. Det är inte konstigt om de som blivit kvar i politiken har en större acceptans för den nuvarande ordningen. De misslynta har kunnat lämna efter hand och de nöjda stannar. Även om de mer erfarnas åsikter säker- ligen är välgrundade, och bygger på långvarig praktik, måste nykomlingarnas recension av rådande förhållanden anses väga tungt. Som framhölls i rapportens första avsnitt är den viktigaste anledningen att studera nya förtroendevalda, och därmed också att ta deras idéer på allvar, att denna grupp är det närmaste vi kommer framtidens politiker. Vad skulle göra att kommunpolitikerna trivdes bättre? I vilken grad skulle följande förändringar göra att du trivdes bättre som förtroendevald? En mer livaktig ideolo- Om jag fick mer Födda 1955–69 Födda 1955–69 Födda 1933–44 Födda 1933–44 Födda 1945–54 Om jag fick bättre Om kommun och lands- Mer pengar från sta- ting fick bättre ekonomi ten till landsting och Födda 1955–69 Födda 1933–44 Kommentar: De svarande fick ta ställning till de olika reformförslagen på en skala 6 helt avgörande till 1 inte alls. I tabellen anges procentandelen av respektive kategori av de nya kommunpolitikerna som svarat 6, 5 eller 4, det vill säga som håller förändringen som mer viktig än oviktig. I tabellen redovisas ett medelvärde för alla svarande och för kategorier av politiker vars egenskaper har en tydligt samband med inställningen i frågan. För alla förslag redovisas inställningen hos dem som tänker och inte tänker fortsätta som förtroendevalda nästa mandatperiod samt, när olikhet föreligger, skillnaderna mellan könen. I enkäten fick de nya förtroendevalda ta ställning till i vilken grad ett antal förändringsförslag skulle gör att de trivdes bättre i politi- ken. De första två alternativen anknöt till en av de viktigaste skilje- linjerna i dagens svenska demokratidebatt och löd en mer livaktig ideologisk debatt respektive mer samförstånd och mindre ideologiska trätor. De båda alternativen försågs medvetet med värdeladdade ord (livaktig respektive trätor) för att inte vara mer neutrala än övriga förslag (bättre tidsplanering, trevligare atmosfär etc.). Ytterst förenklat handlar motsättningen om att delvis kommu- nitärt influerade deltagardemokrater kritiserar den svenska liberal- demokratiska modellen för att vara för fokuserad på partistrider och konflikt för konfliktens skull. I stället vill man lyfta fram det pragmatiska samtalet där både politiker och medborgare deltar – utan ideologiska skygglappar. En hög grad av samsyn, konsensus, är både möjlig och önskvärd i samhället (2000). Försvarare av rådande system pekar gärna på farorna med deltagar- demokratin och att svaga gruppers intressen, som ibland kräver ett mer högljutt försvar än samförståndsandan medger. Samför- ståndslösningar sker ofta på någons bekostnad (1998). Den ideologiska debatten mellan tydliga alternativ är nödvändig i en representativ demokrati. Förändringar som skulle göra att de nya förtroendevalda trivdes bättre Mer livaktig ideologisk debatt Mer samförstånd och mindre ideologiska trätor Om jag fick mer meningsfyllda arbetsuppgifter En trevligare social atmosfär Bättre tidsplanering för möte mm Möjlighet till barnomsorg under möten Om kommun och landsting fick bättre ekonomi Om kommun och landsting fick färre uppgifter Mer pengar från staten till landsting och kommuner Kommentar: Figuren bygger på tabell 33 och motsvarande siffror för de nya landstingspolitikerna. En tidigare kommunpolitikerstudie i mindre skala, som Demokra- tiutredningen tog fasta på, har kommit fram till att lokalpolitiker skulle vilja ha mer blocköverskridande sakdiskussioner utan pre- stigefylld konfrontation (red. 1999, SOU 2000:1). De nya förtroendevalda ser problem med både brist på debatt och samförstånd, men det råder inget tvivel om att det som de allra flesta nya politiker i kommuner och landsting önskar sig är en mer livaktig ideologisk debatt. Eftersom de båda första alternativen var positivt formulerade utesluter de inte automatiskt varandra. I själva verket råder inget som helst samband mellan hur man svarat på den ena och andra frågan. Var fjärde ny kommunpolitiker anser att båda förslagen kan vara viktiga, röstar för mer debatt men inte mer samförstånd, håller på mer samförstånd men inte mer debatt. I alla rikspartier utom är de som efterfrågar ideologisk debatt fler än de som önskar mer samförstånd. Intres- sant i sammanhanget är att kvinnor, invandrare och ungdomar är de som mest efterlyser debatt. Högre utbildning har också ett positivt samband med debattlusta. Man skulle kunna tro att de som är ordförande i nämnder, och därmed leder den politiska vardagsdialogen, också skulle ha en större längtan efter mer samförstånd, men så är det inte alls. Och ser man till vad de som funderar på att sluta i kommunpolitiken tycker så är de något mindre bekymrade över avsaknaden på debatt och mer oroade över bristen på samförstånd, än de som ämnar försöka stanna som förtroendevalda. Men man får inte luras av siffrorna, för även bland dem som inte vill fortsätta i politiken är frånvaron av debatt det som de är mest missnöjda med i politiken. Vid sidan av de demokratiska problemen, som både den upp- levda bristen på debatt och samförstånd indikerar, är de svårigheter och den begränsade handlingskraft som följer av kommunernas ansträngda ekonomiska läge det som de nya förtroendevalda helst vill åtgärda. av de svarande i kommunerna anser att det är väsentligt för att de ska trivas i politiken att kommunernas ekonomi blir bättre. Moderater var de partiföreträdare som instämde i minst grad i att ekonomin hade betydelse fler hur de trivdes som politiker, men det var ändå så många som av partiets politiker som tyckte att ekonomin var viktig. Att man vill att kommunens ekonomi ska stärkas betyder inte att man är enig om hur. De nya politikerna fick ta ställning till två förslag: ökade intäkter i form av pengar från staten eller minskade utgifter genom att kommunernas och landstingens uppgifter mins- kas. I tabell 33 ser vi att det inte är någon tvekan om vilken av dessa båda vägar som de nya förtroendevalda föredrar. så många vill ha ökade statsbidrag jämfört med dem som vill reducera kommunernas ansvarsområde. Det finns naturligtvis en vänster- högeraspekt i valet av alternativ, något som visar sig i hur partiernas företrädare ställer sig i frågan. Men de ökade bidragen når fler anhängare i alla partier utom i , där nedskärningsalternativet får lika många sympatisörer (). Särskilt kvinnor och äldre verkar tycka att kommunens ekono- miska handlingskraft är viktig för deras trevnad i politiken, oavsett om man anser att bidrag eller neddragning är lösningen. Om man är kommunanställd har man förmodligen ett extra incitament att stödja tanken på ökade statsbidrag. De nya förtroendevalda fick även ta ställning till ett antal förslag om förändringar av politikens villkor som hade direkt relevans för deras personliga situation. Av dessa var önskan om mer menings- fulla uppgifter den klart viktigaste. Varannan av de svarande kom- munpolitikerna angav att detta var angeläget för att de skulle trivas bättre som förtroendevalda . Den starkaste önskan om ett mer meningsfullt arbete kommer från de utlandsfödda och de yngsta politikerna. Ersättare är något mer missnöjda på denna punkt än andra, men skillnaden är inte så stor. Fyra av tio nya politiker uttalar ett önskemål om en trevligare social atmosfär. Även här är de utlandsfödda den grupp som främst framhåller frågan. Kvinnor och förtroendevalda som är föräldrar betonar också denna punkt. Miljöpartister och socialdemokrater är de partiföreträdare som tycker den sociala atmosfären är viktigast, medan företrädare för de lokala partierna och SPI prioriterar den saken i betydligt lägre grad. På det rent praktiska planet efterlyser många nya förtroende- valda en bättre tidsplanering av möten med mera. De som har ord- förandeuppdrag, är och har barn är extra angelägna i denna fråga. Företrädare för moderater och socialde- mokrater är de som tycker tidsplaneringen är viktigast. De ekonomiska villkoren hör inte till de viktigaste. Vi har redan kunnat konstatera att ungefär var fjärde ny kommunpolitiker går med ekonomisk förlust på grund av sitt förtroendeuppdrag. Av dessa är det som angivit att just ökad ekonomisk ersätt- ning är avgörande för deras framtida trivsel i politiken. Det är bland de politiker som förvärvsarbetar som önskan om mer pengar är något större, men också bland de arbetslösa. Pensionärer är betydligt mindre pekuniärt intresserade. Ersättningen är viktigare bland män, ungdomar och politiker med ordförandeuppdrag. är det parti som har flest företrädare som hoppas på högre arvoden, i och är man minst mån om den saken. För den som har barn kan det ibland vara svårt att kombinera förtroendeuppdraget med omvårdnaden av barnen. forsk- ning har visat att förekomsten av kollektiv barnomsorg rent all- mänt har betydelse för kvinnorepresentationen i kommunpolitiken (). Var fjärde förälder anser att en möjlighet till barnomsorg under politiska möten skulle få dem att trivas bättre som förtroendevalda . Delar vi upp svaren på kön finner vi att behovet av barnomsorgsservice är betydligt större hos de kvinnliga föräldrarna () jämfört med de manliga (). Vi ska nu återvända till de frågor som ställdes i rapportens inled- ning och summera och reflektera kring de svar som nåtts. 6.1Vilka är de nya förtroendevalda och vem representerar de? Vilka egenskaper politiker har, och vilka sociala grupper de tillhör, är intressant av åtminstone två skäl. Om man menar att social representativitet är värdefullt för demokratin är följaktligen frågan om de valda speglar befolkningen central när det demokratiska systemet ska värderas. Men även för den som inte är övertygad anhängare av denna idé är frågan om politikernas tillhörighet rele- vant, eftersom svaret belyser de strukturella hinder och genvägar som möter stora grupper av medborgare i den politiska rekryte- ringsprocessen. Kvinnor, invandrare, ungdomar och medborgare i de lägre sam- hällsklasserna är underrepresenterade i politiken, även bland nya förtroendevalda. I de stora trenderna ser vi att andelen av de tre förstnämnda grupperna ökar i valda församlingar. Men kvinno- representationen allmänt verkar ha stagnerat vid det senaste valet och invandrarnas underrepresentation har inte förbättras särskilt mycket eftersom invandringen under gjort att de utlandsföddas andel av den valbara befolkningen också har ökat. Medelåldern bland kommunpolitikerna har knappast föränd- rats, möjligen stigit, . Klassrepresentation är svårare att mäta men inget tyder på att den håller på att förbättras, snarare tvärtom. Men om vi ser de nya politikernas sammansättning i för- hållande till övriga politiker som ett tecken på vart trenderna går, finns anledning till viss begränsad optimism. Förändringarna är små men går i rätt riktning. Nykomlingarna i kommunerna har högre andel kvinnor än övriga politiker, och i landstingen närmar man sig . Andelen utlandsfödda bland de nya kryper allt närmre andelen av befolkningen. Troligen har även den senaste kullen kommunpolitiker bidragit till att sänka medelåldern. Dessvärre är bilden inte entydig. Kvinnorna är fler bland de nya men de ersätter också i hög grad andra kvinnor som slutat. Fort- sätter utvecklingen att kvinnor lämnar sina uppdrag snabbare än män, och enkätsvaren tyder på det, så krävs ett ännu högre intag av nya kvinnor ens för att bibehålla nuvarande kvinnorepresentation. Samma sak gäller även de yngre förtroendevalda. Inte nog med att många överväger att sluta, de som stannar kvar tenderar också att förlora sin ungdom . Och det är inte säkert att man får det bästa representations- måttet genom att enbart räkna huvuden. Väljer man att undersöka vilken andel de aktuella grupperna står för av det faktiska arbetet i kommunpolitiken förstärks underrepresentationen ytterligare, åtminstone bland kvinnor, ungdomar och företrädare från arbetar- klassen. Andel av nya förtroendevalda Andel av arbetstimmar i kommunen (ej partiarbete) Andel av dem som tycker deras Andel av dem som tagit initiativ Andel av de nya som tagit mer Kommentar: Siffrorna anger procentandelar av kvinnor, invandrare (utlandsfödda), ungdomar (födda eller därefter) och företrädare från arbetarklassen (subjektiv identifikation) bland de nya kommunpolitikerna. Svaren från de utlandsfödda politikerna, både i tabell 34 och i andra frågor som redovisas i rapporten, andas mer optimism och självförtroende än de från kvinnor och ungdomar. Men vissa invandrares intåg i politiken ska kontrasteras mot andras tilltagande utanförskap. Stora och växande grupper av svenskar med utländsk bakgrund står helt utanför den traditionella offentliga demokratin. Etnicitet har blivit nära förbundet med klass och den lågutbildade arbetarklassen är fortfarande kraftigt underrepresenterad i kommuner och landsting. Den sociala representationen tillmäts inte lika hög vikt som åsiktsrepresentationen av de nya förtroendevalda, men det är ändå en mycket stor del, , av de nya som anger att de särskilt representerar en grupp eller ett intresse i samhället. Kommundels- och åldersgruppsrepresentanten är de vanligast förekommande. Kön, klass och etnicitet kommer en bit efter. Åsikterna att det skulle vara lättare för män än för kvinnor att skaffa sig politiskt inflytande, och att fler kvinnor i politiken skulle bidra till ett bättre samhälle, omfattas fortfarande av en majoritet av de nya politikerna, men andelen som tycker så har minskat märkbart . 6.2Vad kan sägas om de nya förtroendevaldas rekrytering? Att partiernas egenskap som kanal till förtroendeuppdragen är problematisk är inget nytt. För att bli förtroendevald räcker det i praktiken inte med att bli medlem i ett parti, man måste ofta kvali- ficera sig i partiorganisationen först. Att de personer som till slut hamnar på förtroendeposter också i allmänhet är lojala partianhängare är därför inte förvånande. Även om de nya politi- kerna verkar vilja betona enskilda personers betydelse starkare, är det få som kan tänka sig en politisk karriär utan partimedlemskap. Dilemmat med partiernas avgörande roll i rekryteringsprocessen framstår extra tydligt i relation till den drastiskt fallande kurva som andelen medborgare med partimedlemskap utgör. Ungefär hälften av de svenska ungdomarna anger när de tillfrågas att de är intresse- rade av politik (1998) men bara knappt 4 pro- cent av dagens 20–44 åringar är partimedlemmar och knappt var fjärde av dessa ser sig som aktiva medlemmar (Välfärdsbulletinen nr 1 2000). Det är inte undra på att det finns så få ungdomar i politiken. Utöver partimedlemskapet, som förmodligen är den viktigaste - flaskhalsen i rekryteringstratten, har vi också belyst ett ofta mindre uppmärksammat hinder: bristen på individuella initiativ. Bilden av en målmedveten aspirant till förtroendeuppdrag, som går in i ett parti, aktivt kvalificerar sig för kommande uppdrag och sedan beredvilligt ställer upp som kandidat är endast delvis sann. I själva verket är den allra viktigaste förklaringen till att de nya förtroendevalda har de uppdrag som de har att andra har förmått dem till det. Rekryteringstratten är så trång att man måste hjälpa till och dra kandidaterna igenom den sista biten. Vilka är det då som partierna drar hårdast i? Att döma av de nya politikernas egna utsagor är det klart viktigaste kriteriet att kandi- daterna har rätt politiska uppfattningar. I andra hand tar man hän- syn till de kunskaper och erfarenheter som aspiranterna har. Utbildning verkar här väga något tyngre än yrkeserfarenheter. tar man på utbildningsstatistiken är det också tydligt att politiker är betydligt mer välutbildade än befolkningen som helhet och att skillnaderna växer. Bland de nya politikerna är man nu uppe i högskoleutbildade. Den välvilliga tolkningen av detta är att vi får allt mer kvalificerade politiker, vilket förhoppningsvis kommer att vara gynnsamt för utfallet av det politiska arbetet. Å andra sidan kan man fråga sig vad det innebär för demokratin om det börjar bli ett krav att en fritidspolitiker måste ha universitets- examen. Risken för ökad social selektion är uppenbar. Även om vi har konstaterat förbättringar i den sociala represen- tativiteten får det inte skymma de problem som kvarstår. Men av svaren att döma är det knappast vid själva rekryteringstillfället som den riktigt stora utsållningen av exempelvis kvinnor, ungdomar och invandrare sker. Strukturella förhållanden i samhället är betydligt viktigare. Kvinnliga medborgare uppvisar exempelvis sämre politiskt självförtroende och är mindre villiga att ta på sig förtroendeuppdrag (2001). Självfallet har man i kommunerna och landstingen uppmärksammat problemen med den bristande sociala representativiteten och för att förbättra situationen rekryterar man aktivt från vissa grupper. Egenskaper som kan vara till nytta är, i fallande ordning: ungdom, kvinnligt kön, utländsk härkomst, rätt bostadsort och arbetarklass. Men det betyder inte att alla behandlas jämlikt i rekryterings- processen. Kvalificeringströskeln är betydligt högre för vissa grup- per. För ungdomar och invandrare är det till exempel speciellt vik- tigt att ha meriterat sig genom arbete i partiet. För såväl kvinnor, invandrare och ungdomar gäller att de har högre utbildning än övriga politiker. Bland de förutsättningar som de potentiella förtroendevalda del- vis själva kan påverka är kontakter i politiken förmodligen den viktigaste. För dem som har vänner i politiken är deras rekommendationer exempelvis viktigare vid nomineringsprocessen än könsfaktorn är för kvinnor eller invandrarskapet för utlandsfödda. Mer än hälften av de nya kommunpolitikerna har någon i sin närmaste bekantskapskrets som är förtroendevald i samma kommun de själva, var tredje en familjemedlem. Men självfallet drivs också de nya förtroendevalda av egna ambi- tioner. På det politiska planet dominerar viljan att förverkliga sina ideologiska mål klart över missnöje och sakfrågeengagemang. Missnöje och enskilda frågor, liksom även samhällsplikt, är något som främst sporrar de äldre nykomlingarna, medan ungdomar, kvinnor och invandrare i högre grad drivs av ideologisk övertygelse. Lika viktig för de nya politikerna som ideologisk motivation är viljan att lära sig mer om hur politiken och samhället fungerar. Folkbildningen är en positiv bieffekt av demokratin, och på ett högre plan är den förståelse som den livaktiga demokratin skapar för medmänniskors behov och samhällets funktion, ofta ett nog så eftersträvansvärt värde som det rättrådiga beslutsfattandet. De som är delaktiga i demokratiska processer får i bästa fall uppleva ett ökat politiskt självförtroende och ges möjlighet att växa som människor. Ytterst få ser uppdraget som ett led i den egna karriären, eller som ett sätt att i största allmänhet skaffa sig inflytande i samhället (utöver vad som krävs för att uppnå de politiska målen). De som ändå anger denna typ av skäl för att bli politiker tillhör inte sällan marginaliserade grupper i samhället såsom ungdomar, lågutbildade och arbetslösa. Att det främst är dessa som ser förtroendeupp- draget som en väg till status och inflytande för egen del kan even- tuellt bero på att just dessa grupper känner en större allmän makt- löshet och vill försöka använda politiken som ett instrument att ge sig själv en större betydelse. Även om vi inte vill se egoism och makthunger som legitima motiv för politiskt engagemang förlorar ingen på om vi aktivt arbetar för att kommun- och landstings- politiken kan frambringa förtroendevalda med ökad självtillit, kun- skap om samhället och förståelse för andra. 6.3Hur har man upplevt villkoren som förtroendevald? Ungefär hälften av de nya politikerna tycker att uppdraget blivit svårare att klara av än vad de förväntat sig. Kvinnor och ungdomar är mest negativt överraskade.