sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Regeln innebär att preskriptionstiden inte börjar löpa förrän någon av de angivna myndigheterna påträffar eller får kännedom om upptagningen. Vissa problem med JK:s presumtionsregel påtalades vid remissbe- handlingen av hans framställning. En nackdel med JK:s presumtionsregel är att den riskerar att få retro- aktiv effekt så att även brott som de facto är preskriberade kommer att omfattas av bestämmelsen. För att undvika en sådan effekt krävs en över- gångsbestämmelse som undantar vissa äldre upptagningar från regelns tillämpningsområde. Upptagningar som måste undantas är i vart fall såda- na som getts ut innan YGL trädde i kraft, dvs. före , eftersom det inte gällde någon skyldighet att förse SOU 2001:28 Preskriptionstiderna... 309 tekniska upptagningar med ursprungsuppgifter. Övergångsbestämmelsen måste alltså hänföra sig till tiden för faktiskt utlämnande till spridning av dessa äldre upptagningar. Ett gränsdragningsproblem kommer därmed att uppstå som riskerar att göra regeln mindre effektiv genom att de miss- tänkta kan påstå att upptagningen är utlämnad för så länge sedan att den inte omfattas av den nya regeln. Detta problem bör dock inte överdrivas eftersom den nya regleringen kan träda i kraft först 2002 då dessa upptagningar är mer än . Andra upptagningar som måste undantas är sådana med enbart text och/eller stillbilder som fördes in under YGL:s tillämpningsområde först eftersom det inte heller för dessa gällde någon skyldig- het att ange ursprungsuppgifter . Beträffande dessa upptag- ningar kommer då ett gränsdragningsproblem att uppstå. Problemet kan dock antas minska . angav i sitt remissvar bl.a. att presumtions- regeln torde innebära att spridarna allt oftare kan ställas till svars för inne- hållet i filmer m.m. vilkas framställning de inte har med att skaffa eller känner till. Detta är riktigt så till vida att presumtionsregeln skulle inne- bära att spridarna inte med samma framgång som tidigare skulle kunna hävda att preskription inträtt. Regeln innebär dock inte någon annan änd- ring av förutsättningarna för spridarens ansvar för yttrandefrihetsbrott. ställde i sitt remissyttrande bl.a. frågan hur stor eller liten avvikelsen från kraven i 3 kap. 13 § YGL skall vara för att presumtionsregeln skall träda in och ytterligare sökande efter ursprungs- uppgifter upphöra. Detta problem kan troligen till största delen lösas ge- nom uttalanden i förarbeten till en eventuell presumtionsregel. En viktigare och gemensam begränsning i nyttan med pliktexemplars- regeln och JK:s presumtionsregel, liksom hos andra regler som fastställer utgångspunkten för preskriptionstiden på något annat sätt än enligt gällan- de huvudregel för tekniska upptagningar, dvs. från någon annan tidpunkt än när upptagningen faktiskt lämnades ut för spridning, beror på att 35 kap. 1 § BrB är tillämplig också på YGL:s område. Som angetts i av- snitt 8.2.4 innebär gällande rätt enligt me- ning att BrB:s bestämmelse i 35 kap. 1 § om åtalspreskription gäller på YGL:s område som yttersta gräns för preskriptionstiden för yttrandefri- hetsbrott och att BrB:s preskriptionstid därvid skall räknas från det att upptagningen först lämnades ut för spridning, eftersom det är denna gär- ning som åtalet för yttrandefrihetsbrott gäller. När BrB:s preskriptionstid gått till ända har alltså preskription inträtt för ett yttrandefrihetsbrott i ett videogram även om pliktexemplar inte lämnats och preskriptionstid enligt pliktexemplarsregeln således inte ens börjat löpa. Resultatet skulle bli detsamma om JK:s presumtionsregel skulle gälla. När BrB:s preskriptionstid gått ut skulle alltså preskription ha inträtt även om ursprungsuppgifter inte satts ut på upptagningen och denna inte påträf- fats av berörda myndigheter och således preskriptionstid enligt presum- tionsregeln inte börjat löpa. Man skulle kunna tänka sig att man i YGL föreskrev att 35 kap. 1 § BrB inte gäller för tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter. Detta skulle innebära att preskriptionstiderna enligt pliktexemplarsregeln eller en eventuell presumtionsregel enligt JK:s förslag skulle kunna bli i princip eviga om pliktexemplar inte lämnades respektive ursprungsuppgifter inte sattes ut och upptagningen inte påträffades av berörda myndigheter. Plik- texemplarsregeln och presumtionsregeln skulle i sådant fall bli effektivare i det att de skulle ge möjlighet till fler lagföringar. Enligt kommitténs mening kan man emellertid inte acceptera en regel som innebär att preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i ett medium som skyddas av YGL blir längre än vad som gäller för motsvarande brott i ett medium som inte faller under grundlagens skydd utan endast regleras av BrB. En sådan ordning skulle te sig märklig med tanke på YGL:s funk- tion som skyddslagstiftning för massmedier. Den kan också ses som stridande mot principen om dubbel straffbarhet, dvs. kravet på att straff skall kunna utkrävas enligt både grundlagen och allmän lag. Slutsatsen blir att man vid sökandet efter en lösning på problemet med preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter måste acceptera att preskriptionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB gäller som yttersta gräns för preskriptionstiderna för yttrandefri- hetsbrott och att denna yttersta tidsgräns räknas från det att upptagningen först faktiskt lämnades ut för spridning. Detta innebär att varianter av pliktexemplarsregeln, presumtionsregeln eller någon annan regel som fastställer utgångspunkten för preskriptionsti- den på något annat sätt än från det att upptagningen faktiskt lämnades ut för spridning endast kan tillämpas inom de i 35 kap. 1 § BrB angivna pre- skriptionstiderna. De omfattar alltså inte fall där spridning påstås ha skett för så länge sedan att preskriptionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB gått ut. Grundproblemet för JK – att han möts av oriktiga påståenden, som inte kan vederläggas, om utgivning för så länge sedan att preskription inträtt – löses alltså inte med de angivna reglerna. Man kan tänka sig andra åtgärder mot problemet att fastställa utgångs- punkten för preskriptionstiden för tekniska upptagningar utan ursprungs- uppgifter än JK:s presumtionsregel. i framförde i sitt remissyttrande över JK:s framställning att man borde överväga om inte en stencilregel med förebild i 1 kap. 5 § TF borde införas i YGL (se avsnitt 8.5.2). Myndigheten anförde också att den delade JK:s synpunkt att det kan ifrågasättas om upptagningar som helt saknar s.k. ursprungsuppgifter och på vilka YGL:s ansvarssystem och skyddsregler vilar, skall få spridas på samma sätt och under samma skydd som upptagningar med föreskrivna uppgifter. En stencilregel liknande den som enligt 1 kap. 5 § TF gäller för skrifter som mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tek- niskt förfarande och enligt vilken utsättande av vissa ursprungsuppgifter på upptagningen skulle vara en förutsättning för att upptagningen över huvud taget skulle falla under YGL:s tillämpningsområde diskuterades av som en av flera tänkbara lösningar på problemet med s.k. skräddarsydda videogram (SOU 1997:49 s. 222–236). En sådan regel före- slogs också av som ett sätt att lyfta ut barnpor- nografiska filmer från YGL:s tillämpningsområde (SOU 1997:29 s. 227– 239). I lagstiftningsärendet avvisades emellertid stencilregeln både som lösning på problemet med skräddarsydda videogram och som åtgärd mot barnpornografin (prop. 1997/98:43 s. 69 ff. och s. 117 ff.). Regeringen angav att, som även funnit, flera invänd- ningar kunde göras mot stencilregeln som lösning på problemet med skräddarsydda videogram (a. prop. s. 117). Som en grundläggande invänd- ning angavs att regeln innebar ett avsteg från det krav på långsiktighet och stabilitet i grundlagsskyddet som är en viktig beståndsdel i det konstitutio- nella systemet. Regeringen anförde att avsikten inte var att inskränka det grundlagsskydd som filmer och videogram erhöll genom YGL, utan att återställa rättsläget sedan YGL i rättstillämpningen fått ett vidare tillämp- ningsområde än lagstiftaren avsett och som var önskvärt. Att införa en stencilregel i YGL i syfte att inskränka grundlagens tillämpningsområde, så att filmer och andra tekniska upptagningar omfattas av grundlagsskydd- et endast om vissa formalia är uppfyllda och oavsett innehållet, angavs vara att ta ett olyckligt steg tillbaka när det gäller grundlagsskyddets om- fattning. Vidare anfördes att stencilregeln dessutom, med tanke på förslag- et om ett enhetligt grundlagsskydd för olika former av tekniska upptag- ningar, skulle behöva gälla såväl ljudupptagningar som de nya mediefor- mer som enligt förslaget skulle omfattas av YGL. Det angavs att dessa nya medieformer kunde förväntas få väl så stor betydelse från yttrande- frihetssynpunkt som filmer, videogram och ljudupptagningar eftersom de kan komma att överta en stor del av den roll som tryckta skrifter har som förmedlare av information och åsikter. När det gäller nya viktiga me- dieformer skulle stencilregeln enligt regeringen innebära att grundlags- skyddet blev svagare än motiverat. Mot bakgrund av det anförda ansåg regeringen att en stencilregel inte borde införas. Mot bakgrund av att tanken på en stencilregel kan sägas sålunda ha avförts vid ändringar i YGL och med hänsyn till att Medie- grundlagsutredningens direktiv inte kan anses innefatta att frågan nu skall tas upp på nytt bör en lösning enligt den modellen inte övervägas vidare här. En annan tänkbar åtgärd mot det här diskuterade problemet är att upp- häva den speciellt korta preskriptionstiden enligt YGL:s huvudregel för tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter och i stället låta enbart preskriptionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB gälla för sådana upptagningar. Detta sätt att angripa de problem JK pekat på inriktas inte direkt på svårigheten att fastställa tidpunkten för utlämnande till spridning. Det bör ändå kunna bidra till att göra det i viss mån lättare för JK att motbevisa påståenden om att preskription har inträtt eftersom nya tekniska upptag- ningar med olika egenskaper och prestanda blir tillgängliga i hög takt. Tanken är att JK med ledning av den tekniska upptagningens egenskaper och prestanda kan utröna när en sådan upptagning getts ut. Ju längre pre- skriptionstiden är desto större möjligheter torde JK ha att motbevisa in- vändningar om preskription. En svårighet är dock att det inte är den faktiska utgivningstidpunkten som blir möjlig att fastställa utan vad som kan fastställas med ledning av upptagningens tekniska egenskaper, t.ex. lagringskapacitet, är när upptag- ningar med sådana egenskaper först blev tillgängliga på marknaden och därmed också när de tidigast kan ha getts ut. Om gärningsmännen använ- der upptagningar av ett slag som funnits på marknaden länge, t.ex. video- gram eller ljudband, kvarstår troligen en del av svårigheten att fastställa tidpunkten för utlämnande till spridning. Det måste också noteras att BrB:s preskriptionstid redan gäller enligt 7 kap. 1 § andra stycket sista meningen YGL för olaga våldsskildring i tekniska upptagningar men att detta inte hindrat att problem uppstått, se avsnitt 8.4.2. TF innehåller i 7 kap. 4 och 5 §§ en fullständig uppräkning av vilka gärningar som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt vanlig lag. Gärningarna enligt 7 kap. 4 § TF är högför- räderi, krigsanstiftan, spioneri, obehörig befattning med hemlig uppgift, vårdslöshet med hemlig uppgift, uppror, landsförräderi eller landssvek, landsskadlig vårdslöshet, ryktesspridning till fara för rikets säkerhet, upp- vigling, hets mot folkgrupp, olaga våldsskildring, förtal, förolämpning och, i den utsträckning som anges, försök, förberedelse och stämpling till sådana brott. I 5 kap. 1 § första stycket YGL sägs att de gärningar som anges som tryckfrihetsbrott i 7 kap. 4 och 5 §§ TF skall anses som yttran- defrihetsbrott om de begås i ett radioprogram eller en teknisk upptagning och är straffbara enligt lag. Preskriptionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB för hets mot folkgrupp som inte är ringa och olaga våldsskildring är . Preskriptionstiden enligt samma lagrum är för högförräderi, för spioneri som inte är grovt, för uppvigling som ej är ringa liksom för förtal som ej är grovt och förolämpning. Dessa preskriptionstider skulle alltså gälla för yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar utan föreskrivna ursprungs- uppgifter om den ovan diskuterade lösningen skulle användas. tionstiderna skulle alltså väsentligt förlängas. (Det kan här påpekas att Kommittén om straffansvar för organiserad brottslighet m.m. föreslagit bl.a. att det beträffande hets mot folkgrupp skall införas en särskild straff- skala för grova brott, SOU 2000:88, s. 23 f.) Med hänsyn till detta och till vad som ovan sagts om att den tekniska utvecklingen gör att nya tekniska upptagningar med nya egenskaper och prestanda blir tillgängliga i hög takt anser kommittén att ett införande av preskriptionstider enligt 35 kap. 1 § BrB för tekniska upptagningar utan föreskrivna ursprungsuppgifter bör kunna till en del minska problemet med att fastställa utgångspunkten för preskriptionstiden för sådana upp- tagningar. Det skulle då också underlätta för JK i de fall när en ettårig utredningstid kan vara för kort på grund av att ursprungsuppgifter saknas. Frågan är då vilken av de båda möjliga åtgärderna mot det här diskuterade problemet som bör väljas; en presumtionsregel efter förebild av JK:s för- slag eller en regel om att preskriptionstid enligt 35 kap. 1 § BrB gäller för tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter. (Den senare regeln kallas i fortsättningen en utvidgad brottsbalksregel.) Till en början kan konstateras att JK:s regel skulle få tillämpas samti- digt med BrB:s preskriptionsbestämmelse. Detta beror på att gällande rätt, som nämnts, innebär att bestämmelsen i 35 kap. 1 § BrB om åtalspreskrip- tion gäller på YGL:s område och att tiden därvid skall räknas från det att upptagningen först faktiskt lämnades ut för spridning. BrB:s bestämmelse sätter alltså en yttersta gräns för hur lång preskriptionstiden kan bli enligt en eventuell presumtionsregel. Presumtionsregeln saknar alltså betydelse i fall där utlämnande för spridning får anses ha skett för så länge sedan att preskriptionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB gått ut och regeln kan endast tillämpas på fall där spridning påstås ha skett . Dessa fall omfattas naturligtvis också av en regel om att BrB:s tid gäller för upptag- ningar utan ursprungsuppgifter. Reglerna skall alltså tillämpas på samma typfall. En annan sak är att om en presumtionsregel införs för upptagningar utan ursprungsuppgifter och huvudregeln om en ettårig preskriptionstid för tekniska upptagningar därjämte alltjämt gäller det är möjligt att de miss- tänkta inte kommer att påstå spridning för så länge sedan att preskrip- tionstiden enligt 35 kap. 1 § BrB har gått ut utan endast för så länge sedan att den ettåriga preskriptionstiden enligt huvudregeln gått ut. Skälet härtill skulle vara att det i ett sådant fall inte lika klart framgår av lagtexten att brottsbalkstiden utgör den yttersta gränsen för preskriptionstiden som om en uttrycklig regel ges om att brottsbalkstiderna gäller för upptagningar utan ursprungsuppgifter. Detta är emellertid naturligtvis inte ett argument för presumtionsregeln eftersom det skulle bygga på en oklarhet om inne- hållet i gällande rätt. En utvidgad brottsbalksregel är i detta avseende att föredra. Som framgått ovan måste presumtionsregeln förses med övergångsbe- stämmelser om att upptagningar som lämnats ut för spridning före YGL:s ikraftträdande och upptagningar med enbart text och/eller stillbilder som lämnats ut för spridning före det att sådana upp- tagningar fördes in under YGL:s tillämpningsområde inte omfattas av presumtionsregeln. Beträffande upptagningar av detta slag kan alltså presumtionsregeln bli utan effekt eftersom den faktiska sprid- ningstidpunkten måste fastställas och det är tänkbart att de misstänkta på- står att spridning skett före de aktuella tidpunkterna. Problemet kan emel- lertid antas minska . En utvidgad brottsbalksregel innebär att preskriptionstiden för tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter blir den som gäller enligt de all- männa bestämmelserna i 35 kap. 1 § BrB. Man måste undvika att brott som redan preskriberats enligt YGL:s nu gällande preskriptionsregler kommer att omfattas av den nya regeln. Detta kan ske genom att man vid ikraftträdandet föreskriver att regeln endast äger tillämpning på upptag- ningar utan föreskrivna ursprungsuppgifter som lämnats ut för spridning efter (eller i vart fall mindre än före) regelns ikraftträdande. För så- dana upptagningar har ju preskription inte inträtt när en eventuell utvidgad brottsbalksregel träder i kraft. Övergångsbestämmelsen kommer att inne- bära en minskning i regelns effektivitet men problemet kan antas avta . (Angående tillåtligheten av förlängning av löpande preskriptionstid se dom i målet CoYme m.fl. mot Bel- gien.) Sammanfattningsvis kan alltså konstateras att presumtionsregeln och en utvidgad brottsbalksregel blir tillämpliga i samma typfall och att brotts- balksregeln tydligare klargör innehållet i gällande rätt. Dessutom innebär brottsbalksregeln en minskning av JK:s problem i de fall då en ettårig ut- redningstid är för kort på grund av att ursprungsuppgifter saknas. Slutsatsen av vad som anförts ovan blir enligt Mediegrundlagsutred- ningens mening att en utvidgad brottsbalksregel bör väljas av här diskute- rade alternativ. Utredningen föreslår alltså att det av JK och DO upptagna problemet åtgärdas genom att det i YGL föreskrivs att de preskriptionsti- der som gäller enligt 35 kap. 1 § BrB gäller för yttrandefrihetsbrott i tek- niska upptagningar som saknar någon av de i 3 kap. 13 § YGL föreskrivna uppgifterna. Det bör dock inte fördöljas att även den nu förordade lös- ningen inte avhjälper alla de svårigheter som JK och DO påtalat. I vilken utsträckning lagföringen i praktiken blir mera effektiv är omöjligt att be- döma med någon grad av säkerhet. Med denna lösning saknar såväl den nu gällande pliktexemplarsregeln i 7 kap. 1 § andra stycket tredje meningen YGL som den nu gällande sär- skilda brottsbalksregeln för olaga våldsskildring i 7 kap. 1 § andra stycket fjärde meningen YGL självständig betydelse såvitt avser tid för väckande av allmänt åtal. De kan därför upphävas. Regleringen blir då enklare och mera överskådlig vilket är en fördel. Här bör uppmärksammas att den nu gällande bestämmelsen i 7 kap. 1 § andra stycket fjärde meningen YGL om olaga våldsskildring i tekniska upptagningar inte endast innebär att BrB:s preskriptionstid gäller för väck- ande av allmänt åtal utan också att BrB:s regler om preskription av förver- kandetalan blir tillämpliga (prop. 1990/91:64 s. 129). Konfiskation kan i enlighet härmed beslutas på talan som delgetts från brottet även om åtal inte kan väckas därför att någon ansvarig är i livet (36 kap. 14 § BrB). Om en utvidgad brottsbalksregel formuleras så att BrB:s preskriptions- tider gäller för väckande av talan i fråga om yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar som saknar någon av de i 3 kap. 13 § föreskrivna uppgifter- na, uppnår man att 36 kap. 14 § BrB alltjämt gäller för olaga våldsskild- ring i tekniska upptagningar utan ursprungsuppgifter. våldsskildring i tekniska upptagningar med ursprungsuppgifter skulle dock falla utanför. Om man önskar behålla nu gällande ordning beträffande preskription av talan om förverkande av olaga våldsskildringar i tekniska upptagningar, krävs en uttrycklig regel av innebörd att vad som är föreskrivet i lag gäller ifråga om förverkande av olaga våldsskildring i tekniska upptagningar. Det kan emellertid ifrågasättas om en sådan regel behövs eftersom de upptag- ningar som regeln främst torde ta sikte på är just sådana som sprids vid sidan av mera etablerade distributionskanaler och som ofta lär sakna före- skrivna ursprungsuppgifter. anser därför att det praktiska behovet av att ha kvar regeln är så litet att den bör kunna utgå helt. För enskilt åtal för yttrandefrihetsbrott gäller enligt 7 kap. 1 § första stycket YGL jämfört med 9 kap. 4 § TF vad som är stadgat i lag. Det är alltså redan enligt gällande rätt BrB:s preskriptionstider som gäller för enskilt åtal. Den här förordade brottsbalksregeln föranleder därför ingen ändring beträffande enskilt åtal för brott i tekniska upptagningar utan ur- sprungsuppgifter. Den nu förordade regeln bör gälla för tekniska upptagningar som sak- nar någon av de i 3 kap. 13 § YGL föreskrivna ursprungsuppgifterna. Hur stor avvikelse från vad som stadgas där som skall krävas för att den före- slagna regeln skall vara tillämplig behandlas i specialmotiveringen. gällande huvudregel om preskription av yttrandefrihetsbrott i tek- niska upptagningar innebär att en ettårig preskriptionstid gäller för alla yttrandefrihetbrott. Som framgått i avsnitt 8.3.4 är det viktiga skäl som ligger till grund för denna ordning. Den här förordade utvidgade brotts- balksregeln skulle däremot innebära att preskriptionstiderna för yttrande- frihetsbrott i tekniska upptagningar som saknar ursprungsuppgifter vä- sentligt förlängs och att, till skillnad mot , olika preskriptionstider skulle gälla för brotten. anser att det är angeläget att man utformar den nya regeln så att den tid som JK har på sig att utreda brottet och väcka åtal från det att han fick kännedom om brottet inte onö- digtvis förlängs i förhållande till vad som gäller. bör beaktas att det framkommit att en ettårig preskriptionstid ibland är för kort när föreskrivna ursprungsuppgifter saknas och det är svårare att spåra ansvari- ga personer än annars. Den utvidgade brottsbalksregeln bör därför enligt kommitténs mening förses med en begränsning som innebär att allmänt åtal inom brotts- balkstiden inte får väckas senare än inom från det att JK fick kännedom om upptagningen. Med en sådan konstruktion uppnår man att den tid inom vilken tillåtligheten av ett yttrande skall avgöras inte blir längre än vad som är strängt nödvändigt. Eftersom ibland är en för kort utredningstid bör tiden vara längre än så. En tid av , vilket mot- svarar den kortaste preskriptionstiden enligt BrB, kan enligt kommitténs mening anses utgöra en rimlig avvägning mellan de motstående intressen som gör sig gällande. Det betyder att kommer att gälla för alla tryck- och yttrandefrihetsbrott i tekniska upptagningar utan ursprungsupp- gifter. Inte heller beträffande TF:s och YGL:s preskriptionstider i övrigt görs skillnad på olika brott. En sådan begränsning kan visserligen sägas innebära en viss osäkerhet för t.ex en spridare eftersom han inte, utan att kontakta JK, kan veta huru- vida JK fått kännedom om upptagningen och därmed inte heller huruvida tvåårsfristen gått ut så att han straffritt kan sprida upptagningen. Osäker- heten gäller emellertid endast huruvida den tvåårsfrist som faller inom preskriptionstiden har gått ut. Den utvidgade brottsbalksregeln innebär ju att preskriptionstidens yttersta gräns framgår på samma sätt som enligt nu gällande huvudregel för tekniska upptagningar. Spridaren kan alltså i samma mån som enligt nu gällande huvudregel avgöra om preskriptionsti- den helt har löpt ut. Det kan anmärkas att en motsvarande osäkerhet kan finnas beträffande frågan om t.ex. ett videogram har lämnats som pliktexemplar till Statens ljud- och bildarkiv. En liknande osäkerhet kan föreligga för spridaren också angående tidpunkten för när en teknisk upp- tagning först lämnats ut för spridning och preskriptionstiden enligt gällan- de huvudregel börjat löpa. Den osäkerhet som kan gälla i frågan om två- årsfristen har gått ut får därför enligt kommitténs mening accepteras. Utöver den här föreslagna regeln kan ytterligare åtgärder ha betydelse för problemen med att fastställa när preskriptionstiden för yttrandefrihets- brott i tekniska upptagningar börjat löpa.