sou · GPB348d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Resultatet blir en webbanpassning av den befintliga verksamheten och att tekniken i sig blir kommu- nernas lösning på demokratins problem. En allmän modernisering föranleder emellertid inte med automatik demokratisering. Den lösa kopplingen mellan politikernas attityder och kommun- ernas IT-aktiviteter kan möjligen delvis förklaras med dessa faktorer, det vill säga att kommunerna ännu inte formulerat en tydlig policy för hur tekniken ska användas, att politikerna själva inte har ett fungerande IT-stöd och att utveckling på detta område således drivs mer av tjänstemän än politiker. Det finns emellertid även externa faktorer som har betydelse, bland annat hur staten agerar. Även om kommunerna förutsätts välja sina egna informa- tions- och kommunikationslösningar utifrån lokala förutsättningar och behov, så spelar staten en viktig roll (Ilshammar & 2001). En informationsförsörjning som svarar mot de nya möjlig- heterna och kraven måste stödjas av en väl utvecklad infrastruktur. Det handlar då dels om en teknisk infrastruktur, dels om en legal. De kommuner som vill använda IT för olika tjänster är beroende av teknikens räckvidd och kvalitet. Eftersom telekommunikations- utbyggnaden är ojämnt fördelad ges vissa kommuner bättre för- utsättningar att experimentera med digitala demokratilösningar än andra. Näten må vara interaktiva , men bandbredden begränsar hur mycket information som kan laddas ner och på vilket sätt informationen kan presenteras. En begränsad kapacitet i detta avseende gör det svårt att utnyttja teknikens fulla potential. Det blir till exempel svårt att presentera information i multimedie- format eller genomföra videokonferenser, om man inte har tillgång till en snabb uppkoppling. Likaså är medborgarnas möjligheter att ta delta i det nya offentliga rummets informationsutbyten och samtal beroende av en fungerande teknisk infrastruktur. Skillnaden mellan vanlig modemuppkoppling och bredband kommer inte minst till uttryck i kostnaden för att vara uppkopplad. Via lagstiftning sätter staten också ramarna för vad som får publiceras i nya elektroniska medier, som till exempel Internet, och på vilka villkor detta kan ske. Rådande lagstiftning kan vägleda teknologisk förändring genom analogier mellan gammal och ny teknik, men den kan också släpa efter den teknologiska utveck- lingen och utgöra hinder för att den nya tekniken används på ett önskvärt sätt. I många kommuner försöker man ha en pragmatisk hållning till lagstiftningen och kör på till dess att Datainspektionen uttryckligen säger ifrån. Trots detta anser av kom- munernas KS-ordföranden att lagstiftningen kring offentlighet och yttrandefrihet i offentliga medier väsentligt försvårar kommunens arbete med att publicera politiska dokument på Internet. Ett indirekt hinder utgörs dessutom av en oklarhet och osäkerhet kring regelverken om Internet och e-post. Diskrepansen mellan vad politikerna säger sig vilja göra och faktiskt gör lämnar ett flertal intressanta frågor för framtida forskning: Vilka är de mekanismer som översätter teknologiska förändringar till politiska förändringar? Hur förhåller sig media och förändringar av media till olika demokratimodeller? Hur påverkar Internet den politiska kulturen och praktiken? För att svara på dessa frågor är det nödvändigt att mer på djupet undersöka varför tekniken översätts, på vilket sätt den översätts och av vem. Framför allt synes det viktigt att länka idéerna om hur tekniken kan användas till den institutionella praktiken. Politiska innovationer blockeras inte sällan av rådande institutioner, vilka är orienterade mot, och strukturerade efter, en annan politisk kontext. Det finns en tidsmässig eftersläpning mellan den framväxande offentligheten som söker omorganisera institutioner och den nuvarande som söker kontinuitet. Denna spänning mellan stabilitet och förändring gör informationsteknikens betydelse för demokratin till en öppen fråga. , (1999) Congress Spends $ 1 Billion on Computers. Barber, (1984) Strong Democracy. Bellamy, , (1999) Wiring-up the Deck-Chairs? I , , , , (red.) Parliament in the of the Internet. Bimber, (1998) The Internet and Political Transformation: Populism, Community and Accelerated Pluralism. Polity XXXI (1): 133–160. Budge, (1996) of Direct Democracy. , (1997) Deliberation and Democratic Legitimacy. I , A & Petit, P (red.) The Good Polity. Normative Analysis of the State. , (1999) The Web of Politics. The Internet´s Impact on the . : university Press. , , (1998) U.K. Political Parties and the Internet. Politics as Usual in the new media? /Politics, Summer98, Vol. 3 issue 3. Downs, G.W. & Mohr, L.B. (1976) Conceptual Issues in the Study of Innovation. Administrative Science Quarterly, 21, 700– 714. Gidlund, , (1999) Demokratins trotjänare. SOU 1999:130, : . Hague, Loader, (1999) Digital Democracy: Discourse and Decisionmaking in the Information . , (1996) Att följa trenden – aktiva och passiva kommuner. : Nerenius &Santérus förlag. , (1999) Representativ demokrati. Ilshammar, , (2001, kommande) Över kablarna, under lagarna: den lokala IT-politikens handlings- utrymme. I , (red.) Den motsägelsefulla staden – vardagsliv och regimer. 2000, nr 16, Snigelfart när demokratin ska ut på nätet. Magarey, (1999) The Internet and Australian Parliamentary Democracy. I , , , , (red.) Parliament in the of the Internet. Noveck, (2000) Paradoxical partners: electronic communication and electronic democracy. Democratization, Spring, Vol. 7, No. 1, sid. 18–35. , Pippa (1999) Critical Citizens. Global Support for Democratic Governance. , Pippa (2000a) Democratic Divide? Paper presented at the annual meeting in . , Pippa (2000b) A Virtuous Circle. Rövik, (1998) Moderne organisasjoner. SCB (2001) IT i hem och företag. En statistisk beskrivning. , (1986) Pionjärer, efterföljare och avvaktare. : Kommunfakta förlag. Solop, (2000) Digital Democracy Comes of in : Participation and Politics in the First Binding Internet Election. Presented at the national conference, . SOU 2000:1, En uthållig demokrati. (1999) Utveckling av IT-stöd för för- troendevalda, slutrapport. Skrivelse LS 9909-0488. (2000) Slutrapport om försöket med digital informationsförsörjning till förtroendevalda. Tambini, (1998) Rights to Connectivity: . I Tsagarousianou, , , , (red.) Cyberdemocracy – Technology, Cities and . /: Routledge. , , (1999) Parliaments on the Web: Learning through Innovation. I , , , & van de Donk, (red.) Parliament in the of the Internet. Vision 01-02-04, Politikerna vill ha e-val 2006. Zittel, (1999) The Internet and U.S. Representatives: Choices in a Environment. Paper presented at the International Conference on Parliaments in the Information in , 1999. Zittel, (2001) Electronic Democracy and Electronic Parliaments. A Comparison between the , the Swedish Rikdsagen, and the German Bundestag. Uppsats presenterad vid ECPR Joint Sessions of Workshops, , April 6–11 2001. , (1999) Digital demokrati? Idéer och strategier i lokal IT-politik. I IT i demokratins tjänst, SOU 1999:117. Alpqvist, , ledamot i kommunfullmäktige (s) och ledamot i produktionsstyrelsen, , , , , ledamot i kommunfullmäktige och ledamot i produk- tionsstyrelsen, , , Björkvall, , informationschef i kommun, telefon- intervju, , , administrativ chef i kommun, telefonintervju, , , ledamot i kommunfullmäktige och ledamot i omsorgsnämnden, , , , , kommunalråd(c) i , 2001- 01-30, , Helleday, , informationschef i kommun, telefonintervju, , , ordf. i Operativa IT-gruppen samt ansvarig utgivare för hemsidan, , , , , informationschef i kommun, telefonintervju, , , kommunalråd(m) och vice. ordf. i kommun- styrelsen i , , , , , informationschef i , 2001- 01-29, , , , informationschef i kommun, telefon- intervju, , , informationschef i , telefon- intervju, , , kommunstyrelsens ordförande(s) i kom- mun, , , Nilima, , IT-samordnare i kommun, telefon- intervju, , Per, administrativ sekreterare i kommun, telefonintervju, , , informationschef i kommun, telefon- intervju, Sainz, , informationschef i , telefonintervju, Sannerbjörk, , IT-strateg i kommun, telefon- intervju, Sellbom, , sekreterare i kommun, telefonintervju, Skagerberg, , informationsdirektör i kommun, telefon- intervju, , , ledamot i kommunstyrelsen(s) och ordf. i barn- och ungdomsnämnden, , , , , informationschef i kommun, telefon- intervju, , , sekreterare i kommun, telefonintervju, Tivelius, , informationschef i kommun, telefon- intervju, , , administrativ chef i kommun, telefonintervju, Wideström, , informationschef i kommun, telefonintervju, , , IT-strateg i kommun, telefonintervju, Delaktighet för personer med funktionshinder i det kommunalpolitiska arbetet Vi har självklart inför detta arbete tagit del av Kommundemokrati- kommitténs direktiv liksom den promemoria som utarbetades inom dess sekretariat om uppdraget att studera funktionshindrade medborgares situation i den kommunala demokratin. Av detta material framgår det tydligt att kommittén koncentrerat kartlägg- ningen till de svårigheter som finns för funktionshindrade att delta som förtroendevalda och som engagerade medborgare i den kom- munala demokratin. Man har också framhållit att fokus ska ligga på fysiska och praktiska hinder. Det har också varit utgångspunkten för vårt arbete. Eftersom det tidigare inte gjorts något mera omfattande arbete kring personer med funktionshinder i politiken i allmänhet och kring kommunalpolitiken i synnerhet, säger det sig själv att man svårligen kan närma sig ett sådant ämne utifrån ett vetenskapligt perspektiv med mindre än att man har ett multidisciplinärt per- spektiv. Vi verkar vid HAREC, och reha- biliteringsforskning, vilket är en centrumbildning, som drivs gemensamt av , , och i . Sålunda finns alla fakulteter och ämnesområden representerade vid vårt centra genom de aktiva handikappforskarna inom skilda fakultets- områden som exempelvis samhällsvetenskap, medicin, teknik eller humaniora. Denna mångvetenskapliga kompetens har delvis varit en förutsättning för oss att få den nödvändiga feedbacken på olika problem som vi ställts inför i arbetet. Vi måste betona att föreliggande forskningsuppdrag har varit av kort karaktär. Det måste bedömas med denna utgångspunkt. hoppas att det också bara ska bli inledningen till olika studier med anknytning till de politiska och demokratiska förutsättningarna för personer med funktionshinder och hur man ska kunna bli fullt del- aktig på detta område, inte minst på det kommunala planet. Kun- skapsluckan på detta område är väldigt stor. Gapet mellan ideal och realiteter är minst lika omfattande. I arbetet med denna undersökning har vi haft tillfälle att kom- municera våra forskningsproblem i sammanhang, där vi har fått mycket värdefulla synpunkter och idéer. Detta var fallet med den konferens som representanter från , De Handikappades Riksför- bund, SDR, och , , arrangerade i den 20–. Här fick jag möjlighet att samtala med ett trettiotal personer med funktionshinder som på olika sätt hade politiska uppdrag i kom- munerna runt omkring i landet. Jag har också deltagit i ett semina- rium som arrangerade den 22 feb- ruari 2001, där flera ledande representanter för handikapporganisa- tioner och olika myndigheter diskuterade kommunaldemokrati- frågorna för personer med funktionshinder, bland annat med utgångspunkt från ett tidigt utkast av denna rapport. Vidare har jag haft tillfälle att träffa leda- möter och sekretariat, där området för mitt arbete diskuterades. Vid samtliga dessa sammankomster har jag fått värdefulla bidrag som i olika avseenden berikat den här rapporten. Under arbetets gång är det framför allt några personer som jag särskilt vill framföra mitt tack till. Det gäller , som är den person inom sekretariat som jag haft regelbunden kontakt med och som på skilda sätt stöttat oss i vårt arbete. Det gäller fil. mag. , som i viktiga avseenden bistått mig i arbetet med rapporten, inte minst i samband med intervjuarbetet. Arkitekt har med sina rika erfarenheter i arbetet med att öka tillgängligheten till och inom byggnader givit mig många värdefulla synpunkter. Slutligen har jag också haft möjligheter att diskutera en del av arbetet med HAREC:s ordförande, , som med sin roll som vägröjare för funktionshindrade in i politiken delgett mig många värdefulla reflektioner och erfarenheter. Självklart står jag också i stor tacksamhetsskuld till de som medverkat som inter- vjupersoner. Ett hjärtligt stort tack till er alla. Eventuella tillkorta- kommanden och brister i rapporten måste jag helt och hållet själv ta på mig. Dessvärre känner man sig som forskare inom ett sådant här brett jungfrulikt ämne som otillräcklig, inte minst när tiden är knapp. I Regeringsformens första paragraf konstateras att All offentlig makt i utgår från folket. Den svenska folkstyrel- sen bygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. Den förverkligas genom representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. Den svenska representativa demokratin bygger således på att folket deltar på olika sätt för att de ska kunna påverka den politik som förs. Det är med andra ord viktigt att medborgarna deltar i det politiska livet för att vi ska ha en demokrati värd namnet. Detta gäller förstås också den kommunala demokratin som i Regeringsformen grundläggande bestämmelser lyfts fram som en hörnsten inom folkstyret. Ur samhällets perspektiv skulle ett lågt deltagande i politiken vara ett problem, eftersom underrepresentation innebär att själva demokratin, grundvalen för det svenska samhället, i praktiken inte fungerar som den är ämnad att göra. En representativ demokrati bygger ytterst på den enskilde individens deltagande. Alla med- lemmar har rätt att påverka samhället, till exempel genom att ta del i allmänna val, medverka i partier, organisationer eller manifestationer. Den liberala demokratin förutsätter dock inte alla samhällsmed- lemmars aktiva engagemang i den politiska beslutsprocessen. Där- emot anses det vara alarmerande för den politiska demokratins hälsa om vissa kategorier systematiskt utesluts från allt politiskt inflytande. Detta skulle vara problematiskt, inte bara för den eller de grupper av samhällsmedlemmar som därmed har sämre möjlig- heter att få sina behov och intressen tillgodosedda i den politiska beslutsprocessen, utan även för hela det politiska systemet. Dels undergräver det trovärdigheten för demokratin, och dels kan det innebära att vissa grupper av medborgarna väljer andra kanaler än den politiska demokratin för att ge sig till känna (, 1995; SOU 1996:162). Politiskt deltagande kan sägas vara en del av definitionen av demokrati. En av grundstenarna i ett demokratiskt system är såle- des att ge dess invånare möjligheter för ett politiskt deltagande, det vill säga att medborgarna ska ha möjligheten att rösta, organisera sig och att de ska kunna uttala sig offentligt utan risk för repressalier. Möjligheten att kunna rösta i periodiskt återkommande val ses som ett minimum för att ett land ska kunna kallas demokratiskt. De flesta hävdar dock att det bör finnas ytterligare möjligheter för att delta för att demokrati ska anses föreligga (, 1993; Milbrath & Goel, 1977). Politiskt deltagande kan med andra ord uppfattas som ett försök att påverka samhället. De viktigaste formerna av politiskt delta- gande som återkommer i litteraturen är följande: ·Rösta i lokala eller nationella val. ·Delta i valkampanjer. ·Vara aktiv medlem i ett politiskt parti eller annan politisk organisation. ·Delta i politiska demonstrationer, strejker med politiska förbehåll. ·Delta i olika former av civil olydnad. ·Vara medlem i olika politiskt valda organ. Det skulle inom ramen för vår undersökning vara mycket intres- sant att belysa i varje fall samtliga dessa punkter. I en mera omfat- tande studie skulle det till exempel vara viktigt att analysera valdel- tagandet i de kommunala valen bland personer med funktionshin- der, inte minst med hänsyn till graden och arten av olika handi- kapp. Det skulle också vara av mycket stort intresse att beskriva och analysera förutsättningarna för personer med funktionshinder att engagera sig i lokala politiska arbetet genom både medlemskap i partierna och aktivt deltagande i deras kontinuerliga arbete. Man borde vidare försöka beskriva vilken grad personer med funktions- hinder deltar i olika politiska manifestationer eller på andra sätt engagerar sig i olika lokala intressefrågor. Självklart skulle det vara särskilt viktigt att i det här sammanhanget studera relationerna mellan engagemang i olika handikappförbund och olika politiska yttringar. Det är till exempel inte så vanligt med civil olydnad som opinionsyttring i , vilket det är på många andra håll i värl- den, också bland personer med funktionshinder. Att vi i vår fram- ställning i första hand kommit att koncentrera oss kring den sista av punkterna ovan, medlemskap i olika politiska organ, beror i för- sta hand på de avgränsningar som vi tvingats göra i vårt arbete. Man kan uppfatta politiskt deltagande på två sätt ur ett demo- kratiskt perspektiv. Det första utgår från en normativ idé om jäm- likhet i individernas självbestämmande – att alla bör få rätt att delta, komma till tals och ges samma möjligheter att påverka. Bakom jämlikhetsidén finns en föreställning om att människors olika intressen med skilda politiska preferenser behöver representeras om rättvisa ska råda vid beslutsfattandet och om besluten ska erhålla legitimitet. Denna jämlikhets- och frihetsidé handlar dock inte bara om att var och en ska kunna komma till tals utan även att denna rättighet ska vara lika för alla. Den andra grundläggande idén är utilitaristisk till sin natur och grundas på att människan handlar för att maximera sina lustar och att hon själv bäst känner sina behov. Den betonar nyttan av alla individers deltagande och motiverar därmed den allmänna rösträt- ten, exempelvis i kritik och kontroll av makthavarna men även i utvecklandet av allsidiga lösningsförslag på problem och konflikter. Utifrån detta perspektiv hävdas att ett högt politiskt deltagande leder till en kvalitativt bättre och mer effektiv demokrati (Tjörvason, 1993). En annan viktig poäng är att förekomsten av öppna kanaler för offentligt deltagande ökar benägenheten hos medborgarna att frivilligt följa lagar och föreskrifter. Om människor har haft någon möjlighet att påverka, är det troligt att de uppfattar besluten som legitima även om de är missnöjda. Ett ökat deltagande kan också öka känslan av att medborgarna kan påverka politiken, vilket bör leda till en positiv spiral som gör att de engagerar sig inom andra områden också. Ett högt politiskt deltagande minskar även känslor av alienation och bidrar till värden av rättvisa och demokrati vilket förbättrar kvalitén på demokratin (, 1993; Milbrath & Goel, 1977). Ett högt politiskt deltagande är sålunda önskvärt ur många olika perspektiv. Tyvärr råder en viss diskrepans mellan hur det bör vara och hur det verkligen är. För att individer ska kunna delta i politi- ken krävs att individerna har vissa politiska resurser. Många olika undersökningar har visat ett samband mellan grad av utbildning, inkomst och social status och tendensen att rösta och gå med i olika politiska grupper. När man talar om politiskt deltagande är det därför viktigt att skilja mellan formella och reella förutsättningar för att delta. Tjörvason (1993) menar att det finns två slags förutsättningar för att delta. För det första finns det formella förutsättningar i form av demokratiska institutioner såsom riksdag, regering, rättsväsen och offentlighet samt konstitutionella eller formella rättigheter, till exempel rätt till inflytande, tryckfrihet och offentlighet. Dessa för- utsättningar omfattar den politiska jämlikheten. De är lika för alla i formell mening och är därför av betydelse för förverkligandet av ett demokratiskt deltagande. De är nödvändiga men ej tillräckliga, menar . För det andra krävs det också reella förutsättningar för indivi- derna att förverkliga de formella rättigheterna. De reella förutsätt- ningarna kan ses som resurser i form av tid, pengar, positioner, prestige och utbildning. Dessa politiska värden uppfattar Tjörvason som politiska resurser och delar upp dem i materiella, intellektuella, sociala och motivationella resurser. Dessa har att göra med det kunskapsunderlag och de kompetenser som individen förutsätts ha i ett demokratiskt deltagande. Dessa kunskaper och kompetenser för demokratiskt deltagande utvecklas och förmedlas via utbildningsanstalter och i andra sfärer av deltagande under hela individens liv. Alltså kan graden av förverkligandet av demokrati inte bara mätas i vissa formella rättigheter, utan man måste också ta hänsyn till de reella möjligheter som finns för medborgarna att förvärva dessa kunskaper och kompetenser. Den sociala fördelningen av dessa förutsättningar påverkar därmed inte bara individernas möjligheter att utöva sin inflytanderätt utan även deltagandets kvalitet och dess resultat i form av politiska preferenser (Tjörvason, 1993). De reella förutsättningarna för personer med funktionshinder att delta i den politiska processen hänger samman med tillgängligheten till bland annat lokaler, information och transporter. Det är i första hand dessa konkreta tillgänglighets- aspekter som vi kommer att belysa i föreliggande studie. Vi utgår därför i första hand från möjligheterna att verka som förtroendeman. För att nå dit krävs emellertid ett politiskt engagemang och att man i detta blir respekterad bland sina partikamrater och av dem nominerad för olika poster. Varför man i de politiska partierna inte strävat efter att i högre grad än lyfta fram kandidater med funktionshinder till olika poster är naturligtvis en av de viktigaste strategiska frågorna och som borde vara föremål för en studie i sig. 1.2Omfattning av personer med funktionshinder Hur stor del av befolkning som utgörs av personer med funktionshinder saknas det adekvata samlade data kring. Detta beror delvis på att funktionshinderbegreppet i sig är oklart för den enskilde, men också på att funktionshinder inte särskilt ofta används som parameter vid studiet av olika populationer. För det mesta är andelen personer med funktionshinder betydligt under- skattat. , , erhöll i uppdrag av regeringen att initiera en undersökning gällande de funktionshindrades situa- tion på arbetsmarknaden . Med finansi- ellt stöd från , och i samarbete med SCB och , genomfördes denna med utgångspunkt från den pilotstudie som tidigare gjorts (SCB, 1997). Undersökningen utformades som en tilläggsunder- sökning till SCB:s ordinarie arbetskraftsundersökningar () , och begränsades till sex frågor som ställdes efter avslutad AKU-intervju. Undersök- ningens resultat visar i korthet att var sjätte individ (17,) hade något funktionshinder. Skillnaderna mellan könen är den- samma som i normalbefolkningen. De vanligaste funktionshindren var rörelsehinder och astma/allergi. Mer än var tredje funktionshindrad var rörelsehind- rad (37,) och knappt var femte hade angett att de hade astmatiska eller allergiska problem (18,). Tre av fem funktionshindrade (61,) bedömde att deras arbetsförmåga var nedsatt. Av resultatet framgår också att detta gäller för en större andel kvinnor än för män. Två tredjedelar av de funktionshindrade säger att de inte hade behov av hjälpmedel, stödpersoner eller anpassad arbetsplats för att kunna utföra sitt arbete. Av undersökningen framgår vidare att av dem som har något funktionshinder återfanns i arbetskraften, vilket ska jämföras med att för dem som ej hade något funk- tionshinder. Bland dem som hade arbete var det vanligare med del- tidsarbete i totalbefolkningen än bland de funktionshindrade. Andelen som hade fast anställning var ungefär lika bland de funk- tionshindrade som i befolkningen totalt, det vill säga runt 85 pro- cent. Både bland funktionshindrade och i totalbefolkningen var ungefär var tionde sysselsatt som egen företagare.