sou · GPB310d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I följande avsnitt kommer den tidigare redovisade kunskapen om barn med homosexuella föräldrar respektive adopterade barn och de slutsatser kommittén dragit av den att kontrasteras och sammanvägas. Detta kommer att föregås av en kort sammanfattning av de tidigare redovisade forsknings- resultaten och kommitténs slutsatser utifrån dessa resultat. Kunskap om barn med homosexuella föräldrar De studier som gjorts om barn med homosexuella föräldrar – både i utlandet och i – visar att barnens könsutveckling, psyko- logiska och sociala utveckling inte skiljer sig från andra barns. Inga skillnader i föräldraskapet mellan homosexuella och heterosexuella föräldrar har heller upptäckts vad gäller deras förmåga att ge god omvårdnad och omsorg. Den bild kommittén fått av forskningen är att homosexuella personer har samma förutsättningar att utveckla gott föräldraskap som andra samt att barn i psykologiskt och socialt hänseende utvecklas väl hos homosexuella föräldrar. Men det har i vissa studier framkommit att det för en del barn med homosexuella föräldrar kan uppstå konflikter som är relate- rade till förälderns sexuella läggning. Det handlar främst om att dessa barn under de tidiga tonåren kan uppleva förälderns homo- sexuella läggning som problematisk sett i relation till kamratgrup- per och jämnåriga. I dessa sammanhang framträder en konflikt- punkt rörande å ena sidan lojalitet med föräldern och den förtro- genhet barnen har vad gäller homosexualitet, å andra sidan delak- tighet i en kamratgrupp i vilka även heterosexistiska synsätt kan komma till uttryck. Eftersom det med en homosexuell förälder finns en risk att framstå som speciell och annorlunda – vilket inte är eftersträvansvärt för en tonåring som strävar efter samhörighet och delaktighet – undanhåller eller döljer en del barn sin familjesi- tuation. Denna rädsla för att inte vara delaktig i gruppen dämpas dock ju äldre barnen blir, vilket leder till en allt större öppenhet med familjebakgrunden. Forskningen visar att barns förmåga att hantera sådana konflik- ter är beroende av hur relationen är till föräldrarna. Barn som växer upp i en kärleksfull miljö där barnet står i centrum för föräldrarnas kärlek och omsorger har goda förutsättningar att hantera kriser och konflikter av detta slag. Kunskap om adopterade barn En del utlandsfödda adoptivbarn uppvisar vissa somatiska och psy- kiska problem i samband med ankomsten och i familjen. I de flesta fall upphör problemen under omställ- ningsperioden. Efter uppvisar utlandsfödda adoptiv- barn lika god psykisk hälsa och är lika socialt anpassade som andra barn. Andelen adoptivbarn med psykiska och sociala problem är alltså inte högre än hos andra barn. Men de adopterade som har problem, har i stor utsträckning många och allvarliga sådana. Det kan vara orsaken till att de adopterade barnen i kliniska studier är ungefär dubbelt så många som kan förväntas utifrån deras andel i normalpopulationen. Det bör dock påpekas att bakom överrepre- sentationen döljs mycket små undergrupper i absoluta tal. I detta sammanhang bör också nämnas att olika studier visar att den största riskfaktorn för att utveckla symtom är hög ålder vid ankomsten. De flesta adopterade barn utvecklas således väl i psykologiskt och socialt hänseende. Kommittén har dock funnit att vissa barn har till följd av sin speciella bakgrund en psykisk sårbarhet som kan vara särskilt framträdande vid olika utvecklingsfaser, kriser eller konflikter som innebär en ökad stress. Detta kan medföra vissa specifika utvecklingsuppgifter för barnet och ge upphov till sär- skilda behov av omsorg och omvårdnad. Det handlar bl.a. om att bli kompenserad för den tidiga känslomässiga förlusten och att ges möjlighet att bygga upp en identitet som omfattar det biologiska och etniska ursprunget. En utvecklingsuppgift är att skapa en egen identitet. Adopterade barn och ungdomar måste dessutom finna ett sätt att förhålla sig till själva adoptionen och införliva detta i sin identitetsutveckling. De skall alltså hitta sig själva genom att få ihop den nuvarande självbilden med sin självuppfattning från tidi- gare perioder och med sitt biologiska och etniska arv. Hur denna process upplevs av den adopterade beror till stor del på hans eller hennes bakgrund och den psykiska sårbarhet den kan ha gett upp- hov till. Vissa barn upplever i samband med formandet av en egen identitet svårigheter relaterade till adoptionen. Detta kan ge upp- hov till en känsla av att vara annorlunda och avvikande. Forsk- ningen visar att barns förmåga att hantera sådana svårigheter i hög grad är baserade av föräldrarnas, och övriga omgivningens, förhållningssätt till barnen och till deras behov av att söka sitt ursprung. De barn som växer upp i en trygg och kärleksfull familj – där föräldrarna stödjer barnets sökande efter svar på existentiella och konkreta frågor om såväl bakgrund som själva adoptionen – har goda möjligheter att hantera dessa svårigheter. Kommittén har att ta ställning till om registrerade partner skall ges möjlighet att adoptera gemensamt. Eftersom det inte finns någon forskning om barn som har adopterats av homosexuella föräldrar har i stället närliggande forskningsområden undersökts. Således har förhållandena för barn med homosexuella föräldrar respektive adopterade barns situation och särskilda behov studerats. När forskningen från dessa två områden kontrasteras framstår det tydligt vilken stor betydelse den känslomässiga relationen mel- lan barn och föräldrar har för ett barns utveckling. Detta oavsett om det handlar om ett adopterat barn eller ett barn med homosex- uella föräldrar. Ett barn som växer upp i en kärleksfull miljö där hans eller hennes behov står i centrum för föräldrarnas omsorger, har alltså goda förutsättningar att utvecklas väl i socialt och psy- kologiskt hänseende. Homosexuella föräldrar kan – lika väl som heterosexuella föräldrar – ge barn en god fostran och i övrigt gynn- samma uppväxtvillkor. Föräldrars sexuella läggning synes inte ha någon betydelse i detta avseende. Kommittén har vid sammanvägningen av forskningen alltså inte funnit något som tyder på att homosexuella föräldrar inte skulle kunna tillgodose de särskilda behov av omsorg som den psykiska sårbarheten hos vissa adopterade barn kan ge upphov till. Men det finns två frågor som ofta lyfts fram i detta sammanhang och som förtjänar en närmare analys. Den ena är om föräldrars homosexu- ella läggning i något avseende skulle kunna komplicera identitets- utvecklingen hos ett adopterat barn. Den andra är om föräldrars homosexuella läggning skulle kunna leda till en ökad psykisk belastning för ett adopterat barn. Skulle föräldrars homosexuella läggning kunna komplicera ett adopterat barns identitetsutveckling? Ett skäl som förts fram mot att homosexuella par skall ges möjlig- het att adoptera gemensamt är att identitetsutvecklingen hos ett adopterat barn skulle kunna kompliceras av att växa upp med homosexuella föräldrar, vilket skulle kunna hota barnets psykiska hälsa och välbefinnande. Som tidigare beskrivits skall barn under adolescensen utveckla en identitet som innefattar att ta ställning till sig själv som könsmogen människa och som en unik person med en känsla av tillhörighet i sitt sociala sammanhang. Detta sker bl.a. genom att den unga individen speglar sig i sina föräldrar och i andra för dem viktiga personer för att på så sätt kunna upptäcka och införliva likheter och olikheter. Vem är jag, var ifrån kommer jag och vart är jag på väg? Dessa frågor är centrala för den unge i dennes identitetsformande. Sökandet efter svar på dessa frågor sker i ett nära samspel med tonåringens omgivning där den egna självbilden konfronteras med omgivningens bild av en. Den unge individen skall alltså bli en egen autonom person. För att kunna bli detta måste den se på sig själv i relation till andra samt urskilja dessa personers speglingar och förväntningar på honom eller henne. Detta förutsätter ett stort mått av såväl inre som yttre trygghet eftersom det alltså handlar om att våga se sig själv i relation till andra både vad gäller likheter och olikheter. Genom att också jämföra egna egenskaper och beteenden med t.ex. föräldrarnas revideras och utvecklas den egna självbilden. Denna process kräver en känsla av samhörighet och gemenskap, vilken baseras på goda och starka relationer mellan barnet och föräldrarna. Det är alltså föräldrarnas förmåga att förmedla trygghet, gemenskap och samhörighet som är avgörande för barnets möjlighet att bygga upp en stabil identitet. Föräldrars sexuella läggning tycks inte spela någon roll i detta avseende. Adopterade barn och tonåringar måste dessutom få ihop den nuvarande självbilden med sitt biologiska och etniska ursprung. De adoptivbarn som erbjuds kärleksfulla och trygga uppväxtvillkor i en familj där samhörighet och öppenhet mellan familjemedlemmar- na råder, har goda förutsättningar att hantera sin identitets- utveckling och få ihop de olika delarna så att han eller hon som vuxen blir en autonom person. Det finns inget som tyder på att homosexuella föräldrar inte skulle kunna möta barnens behov i dessa avseenden lika väl som heterosexuella föräldrar. Ökad psykisk belastning för ett adopterat barn? Ytterligare ett skäl som förts fram mot att homosexuella par skall ges en möjlighet att adoptera är att det skulle innebära en ökad psykisk påfrestning för ett adopterat barn att växa upp i en homo- Detta påstående baseras på antaganden om att det skulle kunna vara psykiskt belastande för ett barn att vara adopterat eller att ha homosexuella föräldrar. Hur förhåller sig forskningen till detta? Som tidigare redovisats har inga skillnader framkommit mellan adopterade barn och andra barn vad gäller psykisk hälsa och social anpassning. Många adoptivbarn har dock till följd av sin speciella bakgrund en psykisk sårbarhet som är särskilt påtaglig vid olika utvecklings- faser, kriser eller konflikter som innebär en ökad stress. Under dessa perioder kan de uppleva svårigheter som är relaterade till adoptionen, både vad gäller att de blivit bortadopterade och att de kan ha ett annat etniskt ursprung än andra i deras omgivning. Vidare visar forskningen om homosexuella familjer att barn utvecklas väl i psykologiskt och socialt hänseende hos homosexu- ella föräldrar, men att en del av barnen under de tidiga tonåren upplever sin familjesituation problematisk sett i relation till kam- rater. Forskningen visar alltså att det generellt sett inte är psykiskt belastande för ett barn att vara adopterat eller att ha homosexuella föräldrar. En del barn kan dock uppleva problem relaterade till adoptionen respektive föräldrarnas homosexuella läggning. För dessa barn kan sådana problem medföra en tillfällig eller mer lång- varig psykiskt belastning. En stor del av de svårigheter som adopterade barn respektive barn med homosexuella föräldrar kan uppleva handlar om en rädsla för att vara avvikande och annorlunda. Denna rädsla framträder vanligtvis under adolescensen, som är en känslig period för alla barn oavsett familjebakgrund. För många barn präglas av kulturella och sociala förväntningar från omgivningen där jämn- åriga och kamrater spelar en viktig roll. I samband med detta upp- levs kamratgruppen som allt betydelsefullare. Delaktigheten i kamratgruppen styrs av olika sociala koder och tonåringens förmåga att tyda och efterleva dessa är avgörande för hans eller hennes delaktighet. Grunden för samhörighet och gemenskap är vanligtvis likhet. Eftersom det är så viktigt för ton- åringen att få vara delaktig i en kamratgrupp kan sådant som är annorlunda och som avviker från gruppens norm upplevas som mycket besvärande. Tonåringen är alltså rädd för att gemenskapen skulle kunna riskeras om han eller hon i något avseende skulle avvika från . Den unga individen kan således komma i en konflikt mellan gruppens krav på konformitet och sin egna unika situation, bete- ende eller personliga egenskaper, såsom annan hudfärg, kropps- storlek, familjesituation eller lättare handikapp. Det är i det sam- manhanget som adopterade barn respektive barn med homosexu- ella föräldrar kan uppleva problem relaterade till familjebakgrun- den. Som framgår av forskningen finns det dock många exempel på barn som aldrig upplevt sådana problem. Anledning till detta är att ett s.k. stigmatiserande beteende eller egenskap inte kan ses separat utan måste sättas in i sitt sociala och kulturella sammanhang. Ur ett sociologiskt perspektiv är det inte egenskapen eller bete- endet i sig som är misskrediterande utan det är omgivningens nor- mer och värderingar som avgör hur en egenskap uppfattas och vär- deras. På så sätt kan en egenskap som i ett sammanhang betraktas som avvikande – och som för den berörda upplevs som stigmatise- rande – i ett annat sammanhang vara accepterad och i enlighet med den givna . Ett annorlundaskap är inte statiskt utan varierar således beroende på det sammanhang individen befinner sig i. Vilka egenskaper och beteenden det är som för tillfället upplevs som sär- skilt besvärande beror alltså på den situation som individen befin- ner sig i och den norm som han eller hon jämför sig med.22 Alla människor är unika och på så sätt olika varandra. Det finns därför en mängd faktorer som kan skapa en känsla av att på något plan vara annorlunda. Det har tidigare nämnts den betydelse som kamratgrupper har för tonåringar samt att deras delaktighet i dessa grupper är beroende av deras förmåga att tyda och efterleva grup- pens sociala koder. Tonåringen kan alltså komma i en konflikt mellan gruppens krav på likhet och sin egna unika situation, bete- ende eller personliga egenskaper. Det är heller inte ovanligt att tonåringar upplever att föräldrarna har egenskaper och beteenden som i relation till omgivningen kan upplevas som besvärande t.ex. att de är ensamstående, handikappade, invandrare, sjukskrivna eller arbetslösa. Listan på egenskaper och beteenden som kan leda till att ett barn i vissa avseenden uppfattar sin situation som avvikande eller annorlunda kan varieras i det oändliga. Den fråga som bör ställas i detta sammanhang är om inte allt som avviker från den gällande skulle kunna leda till en rädsla för att bli betraktad som annorlunda och i så fall hur skall man då ställa sig till det faktum att det är möjligt för andra minoritetsgrupper att prövas som adoptivföräldrar. 22 (1973). speciella situation – likaväl som föräldrarnas homosexualitet – medföra psykiska påfrestningar för ett adopterat barn? Eller intar föräldrars homosexuella läggning en särställning i detta avseende? Det har inte framkommit något i forskningen som skulle kunna tyda på att föräldrars homosexualitet intar en sådan särställning. Trots att barn med homosexuella föräldrar kan uppleva problem relaterade till föräldrarnas sexuella läggning har inga signifikanta skillnader framkommit mellan dem och andra barn vad gäller deras psykologiska eller sociala välbefinnande och utveckling. Dessutom visar aktuell statistik att majoriteten av befolkning, i synnerhet yngre personer, har ett fördomsfritt för- hållningssätt gentemot homosexuella. Det innebär att majoriteten inte betraktar homosexualitet som en stigmatiserande egen- skap, vilket ytterligare motsäger antagandet om att föräldrars homosexualitet skulle inta en sådan särställning. Föräldrars homosexuella läggning är alltså en egenskap bland alla andra egenskaper och beteenden som kan leda till att barn kan uppleva sig som avvikande eller annorlunda. Detta kan medföra vissa påfrestningar för ett adopterat barn som redan kan vara psykiskt belastat till följd av sin speciella bakgrund. Barn som växer upp i familjer där det finns starka positiva känslomässiga band mellan barnen och föräldrarna har dock goda förutsättningar att klara av svårigheter och problem oavsett vad dessa beror på. Det viktiga i detta sammanhang är att föräldrarna är medvetna om att barnen kan uppleva olika svårigheter. På så sätt gör föräldrarna det möjligt för barnen att hantera situationen. Det finns inget som tyder på att homosexuella föräldrar inte skulle kunna erbjuda en sådan uppväxtmiljö som adopterade barn behöver för att de skall ha möjlighet att hantera eventuella problem relaterade till familjesituationen. Hemutredning inför en adoption Kommittén har alltså inte funnit något som skulle kunna tyda på att adopterade barn inte skulle utvecklas väl i psykologiskt och socialt hänseende hos homosexuella föräldrar. Men forskningen har visat att det kan finnas anledning att uppställa vissa villkor vid prövningen av ett homosexuellt pars lämplighet som adoptivföräld- rar. Den eller de som önskar adoptera barn skall genomgå en utred- ning där socialnämnden efter en samlad bedömning tar ställning till om de kan anses lämpade att ta emot ett barn för adoption. Vid bedömningen skall en individuell prövning göras utifrån den eller de sökandes förutsättningar att erbjuda barnet gynnsamma uppväxtförhållanden. Av forskningen om barn med homosexuella föräldrar framgår att en öppen kommunikation mellan barnet och föräldrarna om familjesituationen och de konflikter som kan upp- stå till följd av den synes ha stor betydelse för hur barnets psykolo- giska och sociala livsvillkor utvecklas. När det gäller prövning av homosexuella pars lämplighet som adoptivföräldrar bör det därför krävas öppenhet om parets homo- sexuella läggning. De sökande bör också ha en medvetenhet om att barnet kan uppleva problem och svårigheter , främst , så de har en beredskap för detta och kan stödja barnet om sådana problem uppstår. Parets möjligheter att erbjuda barnet såväl kvinnliga som manliga förebilder bör även, såsom för ensamstående sökande, prövas. Efter att ha sammanvägt den samlade kunskapen som finns om barn i homosexuella familjer och adopterade barns särskilda behov kan kommittén konstatera att föräldrars sexuella lägg- ning inte synes ha någon betydelse för ett barns förutsättningar att utvecklas gynnsamt. Det viktiga är att barnen växer upp i familjer där det finns starka känslomässiga band mellan dem och föräldrarna och där barnens behov är i centrum för föräld- rarnas kärlek och omsorger. Detta gäller oavsett om barnet är adopterat eller har homosexuella föräldrar. Av detta följer att homosexuella föräldrar lika väl som heterosexuella föräldrar kan erbjuda adopterade barn den omsorg de behöver för att de skall kunna hantera den psykiska sårbarhet som de kan ha till följd av sin speciella bakgrund. Det har inte framkommit något i den samlade forskningen som ger anledning att anta att adopterade barns identitetsutveckling skulle påverkas negativt om de lever tillsammans med homo- sexuella föräldrar. Det är föräldrarnas förmåga att förmedla trygghet, gemenskap och samhörighet som är avgörande för barnets möjlighet att bygga upp en stabil identitet. Ett barns upplevelse av att vara avvikande och annorlunda varierar beroende på de kulturella och sociala sammanhang barnet befinner sig i. Vilka egenskaper och beteenden det är som för tillfället upplevs som särskilt besvärande beror på den situation den unge individen är i och den norm som han eller hon jämför sig med. Föräldrars homosexuella läggning kan vara en sådan egenskap som skulle kunna leda till att ett barn upplever sig som avvikande eller annorlunda. Detta kan medföra vissa påfrestningar för ett adopterat barn som redan kan vara psykiskt belastat till följd av sin speciella bakgrund. Men det finns inget som tyder på att homosexuella föräldrar inte skulle kunna erbjuda en sådan uppväxtmiljö som dessa barn kan behöva för att kunna hantera eventuella sådana problem. Regeringsrätten har uttalat att utländska adoptivbarn har en i psykologiskt hänseende svårare situation än andra barn och att risken för psykiska störningar hos barnet blir oacceptabelt stora om man till detta lägger den psykiska påfrestning det innebör att växa upp med homosexuella föräldrar (RÅ 1993 ref. 102). Mot bakgrund av det som är känt om adoptivbarns psykiska hälsa och förhållanden för barn som växer upp i homosexuella familjer kan kommittén konstatera att Regeringsrättens bedömning inte har skäl för sig. Mot bakgrund av vad som har framkommit i forskningen på områ- det anser kommittén att de rättsliga skillnader som finns vad gäller homosexuella respektive heterosexuella pars möjligheter att adoptera är sakligt motiverade. Kommittén föreslår därför att registrerade partner, i likhet med makar, skall ges möjlig- het att gemensamt prövas som adoptivföräldrar. Kommittén föreslår att det införs en möjlighet för en registre- rad partner att adoptera den andre partnerns barn. En gift person får adoptera den andre makens barn om villko- ren för adoption i övrigt är uppfyllda. En sådan adoption brukar kallas styvbarnsadoption eller närståendeadoption. Genom adop- tionen klipps de rättsliga banden av med den förälder som inte är gift med adoptanten. Såväl biologiska som adopterade barn kan komma i fråga för styvbarnsadoption (avsnitt 5.2). Omkring ett hundratal styvbarnsadoptioner genomförs i (avsnitt 5.7.1). De flesta barn i samkönade familjebildningar har samma faktiska och rättsliga situation som barn i styvfamiljer där de vuxna är av olika kön. Oavsett om barnet kommit till i en tidigare hetero- sexuell relation eller om barnet kommit till i den homosexuella relationen, genom t.ex. privat insemination, är som regel båda de biologiska/rättsliga föräldrarna kända. Ofta utövar båda dessa föräldrar aktivt sitt föräldraskap och en styvbarnsadoption blir då sällan aktuell. Ett krav för att en adoption skall beviljas är nämligen att en förälder, som har vårdnaden om barnet, samtycker till adoptionen. En styvbarnsadoption kan alltså inte beviljas mot en förälders vilja, om föräldern är vårdnadshavare för barnet. De flesta barn som lever i en heterosexuell styvfamilj har kom- mit till i ett tidigare heterosexuellt förhållande. Men många av de barn som lever i en homosexuell familj (särskilt de yngre barnen) har fötts i det homosexuella förhållandet. De två mammorna och/eller papporna har gemensamt skaffat barnet i syfte att till- sammans vårda och fostra det. Här finns alltså en viktig skillnad mellan den heterosexuella och den homosexuella styvfamiljen. Vissa barn i homosexuella familjebildningar har aldrig haft mer än en rättslig förälder. Så är det t.ex. om barnet adopterats av en ensamstående person eller om barnet kommit till genom samlag eller insemination, utan att faderskapet blivit fastställt. Frågan om styvbarnsadoption blir aktuell främst i de fall den andre biologiske föräldern är okänd, har avlidit eller då han eller hon inte har någon egentlig kontakt med barnet. Barnet bor i dessa fall med två vuxna som det ser som sina föräldrar, men bara en av dem är förälder i rättslig mening. Den andre föräldern kallar kom- mittén här medförälder. Om de vuxna i familjen är av olika kön och gifta med varandra kan barnet, genom styvbarnsadoption, ges det rättsliga skyddet av två föräldrar. I en familj där de vuxna är av samma kön och registrerade partner har barnet däremot ingen möjlighet att uppnå detta skydd. Frågan är om det finns sakligt motiverade skäl att behålla denna rättsliga skillnad. Det finns alltså ingen möjlighet att i en homosexuell familje- bildning rättsligt binda medföräldern till barnet. Först om den rättsliga föräldern går bort kan medföräldern adoptera barnet eller utses till särskilt förordnad vårdnadshavare för det. Även om mycket säkert talar för att barnet på detta sätt får möjlighet att stanna kvar i den familj det växt upp i är det inte självklart att så blir fallet. Detta är en otrygghet, som inte minst kan kännas för barnet. Avsaknaden av vårdnadsansvar för den förälder som inte är bio- logisk förälder innebär en rad praktiska problem. Som exempel kan nämnas att vid kontakter med skola, myndigheter och sjukvård har endast den rättsliga föräldern rätt att fatta beslut, skriva på intyg m.m. Detsamma gäller barnets ekonomiska förhållanden.