sou · GPB345d1 · 2002-01-01 00:00:00 — För att fokusera på individuell platsförmedling och företagskontakter genomfördes en ny inre arbetsorganisation, PLOG (platsförmedlingens organisation). Platsförmedlingsfunktionen renodlades och perso- nalen specialiserades i två arbetsgrupper, platsförmedlare och arbetsvägledare. Specialiseringen till platsförmedlare fick redan från början en bred anslutning. Platsförmedlarna fick ökade möjligheter till företagskontakter och ett tydligare eget ansvar för att ta och genomföra uppdrag. Vägledningsresurserna samordnades genom att yrkesvägledning, arbetsvård och utredningskapaciteten kring arbetsmarknadsutbild- ningar samlades i en ny gemensam funktion, arbetsvägledning. För- slaget om en gemensam roll som arbetsvägledare fick ett mer blandat mottagande. Främst kom reaktionen mot att en och samma person skulle spänna över så vida fält som både yrkesvägledning och arbetsvård tillsammans. Slutförslaget som också genomfördes innebar en sammanhållen stor vägledningsgrupp. hävdades framgångsrikt arbetslinjen inom arbetsmarknadspolitiken. Gruppaktiviteter fick ett brett genomslag inom arbetsförmedlingens vägledning och direktservicen började utvecklas. AMS satsade tidigt på avancerad ADB-teknik som hjälp- verktyg och personalen specialiserades på platsförmedling och Teknikutvecklingens starka frammarsch med datorstödda informationssystem fick också effekter på vägled- ningen. Den förändringen kom dock och i en lång- sammare takt än inom platsförmedlingen. av svensk vägledning fanns ett samarbete mellan de tre myndigheter som ansvarade för de olika formerna av vägledning, dvs. (), (), och (UKÄ, senare UHÄ). De tre myndigheterna tog gemensamt ansvar för policyfrågor och stimulerade utvecklingen inom vägled- ningsområdet. På fanns en särskild enhet som bevakade väg- ledningsområdet. Formerna för samverkan varierade från tid till annan. fanns t.ex. arbetsgruppen Översyo. Den avlöstes av yrkesvägledningsnämn- den som tog över vissa frågor av långsiktig karaktär. Den bevakade vägledningsfrågorna ur ett nationellt perspektiv och stod också för internationella kontakter, främst inom . På regional nivå fanns länsskolnämnderna (LSN) och länsarbets- nämnderna (). Även här fanns särskilda handläggare inom vägledningsområdet med uppgift att bevaka och stärka verksam- heten ute i länet. Gemensamt planerade och genomförde de ett antal årliga fortbildningskonferenser för länets samtliga vägledare. 1.4.1Tongivande vägledningsteorier i under 1900- talet Den första yrkesvalsteorien formulerades . Dess upphovsman var amerikanen , som företrädde den differentiella psykologin. Denna teoritradition var starkt präglad av den positivistiska vetenskapssynen och byggde på uppfattningen om objektiv och mätbar rationalitet. Vägledarens uppgift var att via test diagnostisera och styra snarare än att vägleda. Arbetskraften skulle anpassas till arbetslivets krav. Industrins växande rekryteringsbehov, jakten på begåvnings- reserven, en förlängd utbildningstid, var alla faktorer som direkt eller indirekt påverkade väglednings teori och praktik . Även kom de tongivande impul- serna huvudsakligen från den psykologiska forskningen i . Den inriktning som fick ett stort inflytande på studie- och yrkesvägledningens teori och metod var den psykodynamiska teoribildningen. Från att ha betraktat yrkesvalet som en engångsföreteelse defini- erade man det nu som en kontinuerlig process. Begreppet karriär, som definitionsmässigt omfattar än yrkesval, infördes parallellt med begreppet yrkesval. Det nya sättet att se på yrkes- valet var starkt påverkat av utvecklingspsykologins syn på människan som ständigt i utveckling, en process som börjar i barn- domen och pågår livet ut. Psykologiska teorier som förklarade yrkesvalet manifesterades nu i en mängd yrkesvals- och karriär- utvecklingsteorier som var ämnade att hjälpa vägledaren att bli bättre i sin profession. Den sökandes självreflektion sattes i centrum och användandet av test och yrkesråd blev otidsenliga med denna syn på yrkesvalet.20 Den amerikanske psykoterapeuten klientcentrerade terapi var den dominerande inom svensk vägledning. beto- nade samtalet som vägledarens viktigaste hjälpmedel. Det var genom samtalet som klienten skulle lära känna sig själv. Han före- språkade en lyssnande och icke-styrande vägledare. Grundtanken var att terapeuten skulle visa inlevelse, värme och äkthet, liksom en villkorslös uppskattning mot klienten. fick den sociologiska teoribildningen ett dominerande inflytande över studie- och yrkesvägledningens teori och metod. Fokus riktades mot samhällsstrukturernas avgörande betydelse för individens studie- och yrkesval. Vägledningens upp- gift blev att medvetandegöra, kompensera och aktivera de ung- domar och vuxna vars resurser var begränsade. Ungdomsvägled- ningen blev en del av skolans verksamhet. Vägledning som en del i den pedagogiska verksamheten, definierades som en kontinuerlig process där kunskaper om yrken, utbildningar och arbetsliv succes- 20 , 1998. sivt skulle bibringas eleverna i skolans undervisning och arbetslivs- kontakter. En framträdande tendens i vägledningens utveckling under 1980- talet var en fortgående pedagogisering där vägledningens uppgifter låg i undervisningen. Teknologiska förändringar och en ekonomisk nedgång med en stor arbetslöshet, inte minst bland ungdomar präglade förhållandena . I detta läge ökade kraven på skolan om en tydligare arbetslivsanknytning och en starkare arbetsmarknadsanpassning. Det goda yrkesvalet blev identiskt med det val som ger arbete. Det fanns en oro för ungdomens arbets- moral. De traditionella vägledningsuppgifterna kom i allt högre grad att anta formen av undervisning, en förmedling av bestämda kunskaper, värderingar och attityder. I denna process började arbete och arbetsliv utkristalliseras som ett kunskapsområde i utbildningen. Begreppet arbete fick en vidgad innebörd genom att inkludera många slag av mänsklig verksamhet. 1.4.2Svensk forskning om vägledning Forskning om vägledning hade skett i ringa omfattning i . Kunskapen om syons innehåll var begränsad. syoenhet finansierade ett flertal forskningsprojekt om vägledning . De största var vid pedagogiska institutionen i och vid i . Dessa granskade syofunktionen när verksamheten stegvis utvidgades och etable- rades. De hade båda ett samhällsperspektiv och berörde i huvudsak verksamheten ur ett avnämarperspektiv. En av de tongivande forskarna, , kon- staterade att normativa utgångspunkter, förankring i psykologi samt ensidiga forskningsmetoder och därmed brist på nytänkande forskning var utmärkande drag kring vägledning under 1980-talet.21 Hennes egen forskning utgick från en teori att vägledningen bidrog till att legitimera en mängd myter såsom alla elevers lika möjligheter till utbildning och yrke, frivillighet och frihet i valet liksom myten om valet som ett rationellt underbyggt beslut. I belades också att av vägledar- nas tid användes till vägledningssamtal22, något som senare 21Lovén, 2000. 22Jonsson, 1978. bekräftades i från . Här fann man att de enskilda vägledningssamtalen inte översteg av vägledarnas arbetstid.23 Resten av arbetstiden ägnades åt administrativa uppgifter. De avhandlingar som presenterades var av beskrivande natur, t.ex. om Yrkesvalsfrågan 1984, välja studie- och yrkesväg, några empiriska stu- dier med tonvikt på högstadieelevers valsituation 1985 samt om Skola och Arbete, 1989. 1.4.3Några utvecklingsarbeten inom svensk vägledning Ett antal utvecklingsarbeten och undersökningar initierades, främst av syoenheten vid . Den nya syoorganisationen utvärderades och redovisades i Sammanfattande erfarenheter 1979. Andra utvärderingar och servicematerial från SÖ med syftet att uppmuntra och stödja det lokala utvecklings- arbetet av syofunktionen var bl.a. en sammanställning av gällande förordningstexter samlade i Syomålen (S 88:17), en uppföljning av vägledartjänsterna i Statligt reglerade tjänster för syofunktionärer (R 88:26), samt Datorstödd eller datorstyrd vägledning? (R 88:39). Övriga aktuella SÖ-projekt var studien av skolans arbetslivs- kontakter i samtliga skolformer, försöksverksamheten med ämnes- anknuten praktik i gymnasieskolan, utveckling av komvux-syo samt en studie av den personliga studie- och yrkesvägledningen med tonvikt på skeendet i samtalen, Vägledning i mikroperspektiv. En liknande studie utfördes inom , Arbetsvägledning i närbild. 23 , 1978. I kapitlet redovisar jag nuläget () för studie- och yrkes- vägledningen som utgångspunkt för mitt utredningsarbete. Utifrån dagens diskussioner om ett livslångt lärande har jag valt att tolka mitt uppdrag i en vidare bemärkelse. Jag ansluter mig till den definition som ges i Det livslånga och livsvida lärandet. Begreppet lärande har här tre olika situationsbundna former: formellt, icke formellt och informellt lärande. Med formellt lärande avses organiserad utbildning inom ramen för det offentliga utbildningsväsendet. Detta innefattar barn- omsorg, ungdomsskola, högskola och vuxenutbildning. Det icke formella lärandet är utbildning organiserad vid sidan om det offentliga utbildningsväsendet. Här återfinns huvuddelen av folkbildningen, den särskilt anordnade arbetsmarknadsutbild- ningen, personalutbildning och annan kompetensutveckling. Informellt lärande präglas av att det inte har någon tydlig utbild- ningssituation. Lärandet sker i vardagen, på arbetsplatsen, i före- ningslivet, i familjen etc. Med denna definition har jag valt att tolka vägledning i ett vidare begrepp än det snävare skolperspektivet. Jag ser behovet av vägled- ning som en viktig och återkommande faktor under individens olika utbildnings- och arbetslivsfaser. har det offentliga skolväsendet, folkhögskolan, universitet och högskolor samt landets arbetsförmedlingar en skyldighet att erbjuda studie- och yrkesvägledning. Gällande lagar, föreskrifter och förordningar utestänger dock en rad enskilda individer och grupper som inte kan räkna sig som elever eller studerande i de uppräknade utbildningsformerna eller som arbetssökande vid en arbetsförmedling. Det finns ett snabbt ökande antal individer som ägnar sig åt kompetensutveckling. Dessa står oftast utan en reglerad rätt till vägledning i offentlig regi. Gällande styrdokument för vägledningen Skollag (1985:1100) 2 kap 6 § För att få anställas utan tidsbegränsning för studie- och yrkes- orientering i det offentliga skolväsendet skall den sökande ha en utbildning avsedd för sådan verksamhet. Den som inte uppfyller dessa krav får anställas för studie- och yrkesorientering för högst i sänder. Studie- och yrkesvägledaren, eller den personal som fullgör motsvarande uppgifter, skall infor- mera och vägleda eleverna inför den fortsatta utbildningen och yrkesinriktningen och därvid särskilt uppmärksamma möjlig- heterna för elever med funktionshinder och vara till stöd för den övriga personalens studie- och yrkesorienterande insatser. Rektorn har ett särskilt ansvar för att samverkan med skolor och arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får konkreta erfarenheter av betydelse för deras val av fortsatt utbildning och yrkesinriktning, den studie- och yrkesorienterande verksamheten organiseras så att eleverna får vägledning inför de olika val som skolan erbjuder och inför fortsatt utbildning. Personalen skall, efter en av rektor gjord arbetsfördelning: bidra med underlag för elevernas val av utbildning och yrke, informera och vägleda eleverna inför deras val av kurser, fortsatt utbildning och yrkesverksamhet och därvid motverka sådana begränsningar i valet som grundar sig på kön och på social eller kulturell bakgrund, i informationen och vägledningen utnyttja de kunskaper som finns hos eleverna, hos skolans personal och i samhället utanför skolan, i undervisningen utnyttja kunskaper och erfarenheter från arbets- och samhällsliv som eleverna har eller skaffar sig under utbildning- ens gång, utveckla kontakter med universitet och högskolor samt med hand- ledare och andra inom arbetslivet som kan bidra till att målen för undervisningen nås, i utbildningen utnyttja kontakter med det omgivande samhället och dess arbets-, förenings- och kulturliv och bidra till att presumtiva elever får information om skolans utbildningar. Rektorn har ett särskilt ansvar för att undervisning, elevvård och syoverksamhet utformas så att elever som behöver särskilt stöd och hjälp får detta, den studie- och yrkesorienterande verksamheten organiseras så att eleverna får vägledning inför de olika val som skolan erbjuder och inför val av fortsatt utbildning och yrke, Rektorn har när det gäller gymnasiesärskolan dessutom ett ansvar för att varje elev ges stöd vid arbetsplatsförlagd utbildning och senare vid utslussning till arbetslivet. FN:s konvention om barnets rättigheter, Artikel 28 Konventionsstaterna erkänner barnets rätt till utbildning och i syfte att gradvis förverkliga denna rätt och på grundval av lika möj- ligheter skall de särskilt, .. göra studierådgivning och yrkesorientering tillgänglig och åtkomlig för alla barn. och en bit in togs ett flertal centrala beslut av betydelse för dagens vägledning i skolväsendet. beslut om ett decentraliserat skolsystem1 innebar bl.a. att , , länsskolnämn- derna och fortbildningsnämnderna avvecklades. Likaså upphörde den med statliga medel, regionalt anordnade fortbildningen för skolans vägledare. Syftet med den förändrade styrningen var att finna lösningar som ligger närmare verksamheten. I nuvarande läroplaner anges målen och de viktigaste förutsättningarna för verksamheten. Där- emot beskrivs inte vilka verktyg som skall användas för att nå målen. Detta överlämnas till de ansvariga i kommunerna och på de 1 Regeringsproposition 1990/91:18. enskilda skolorna att utveckla. De uttolkningar och handlings- direktiv som tidigare uttrycktes genom nationellt och centralt givna regler är nu en uppgift för den pedagogiska verksamheten och dess företrädare att själva ansvara för. Den målstyrda verksam- heten kräver goda instrument på alla nivåer för kontinuerlig upp- följning och utvärdering för att likvärdig kvalitet i verksamheten skall kunna garanteras. Förutom skollagen finns tre läroplaner för en målstyrd skola. Den första, Lpf 94, läroplan för de frivilliga skolformerna, omfattar gymnasieskolan, gymnasiesärskolan, den kommunala vuxenutbildningen, statens skolor för vuxna och vuxenutbild- ningen för utvecklingsstörda. Den andra Lpo 94, läroplan för det obligatoriska skolväsendet, omfattar även förskoleklassen och fritidshemmet. Den tredje läroplanen, Lpfö 98, omfattar förskolan och barnomsorgen . Dessa tre läroplaner skapar en struktur för utbildningssystemet utifrån en gemensam syn på kunskap, utveckling och lärande. Olika områden anpassas till elevernas ålder och skolform. Avsikten är att de skall länka i varandra. Innehållet i läroplanerna betonar de grundläggande värdena. All verksamhet i skolan skall vila på demokratins grund. Alla som verkar inom de olika skolformerna skall främja aktningen för varje människas egenvärde. Människolivets okränkbarhet, individens fri- het och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet mellan könen samt solidaritet med svaga och utsatta är värden som skall hållas levande. Läroplanerna betonar helheten. Målen för området studie- och yrkesvägledning är underordnade detta helhetstänkande. De finns formulerade i dokumentens olika avsnitt. Från val- och vägledningssynpunkt är betoningen på lärande, inflytande, individens frihet samt jämställdhet mellan könen det väsentliga. Medinflytandet handlar företrädesvis om makt och ansvar över den egna situationen. Idén om medinflytande bygger på två viktiga principer avseende eleven, nämligen självtillit och själv- förtroende samt kunskap och ansvar. Bland läroplanernas mål ingår t.ex. begreppet det fria valet, ett val där individen fritt kan fatta sina beslut om framtidsinriktning och där individen på ett personligt plan skall ha likvärdiga möjlig- heter att lyckas. Jämställdhet definieras i läroplanerna som en pedagogisk fråga och ett tvärvetenskapligt kunskapsområde. Flickors och pojkars olika villkor och förutsättningar skall beaktas i undervisningen. Som värdegrund skall jämställdhet vara synlig i undervisningen och i skolans planering, verksamhet och organisation. Jämställdhet i skolan innebär att flickor och pojkar ges likvärdiga villkor och förutsättningar att upptäcka, pröva och utveckla sin fulla potential som människa. Detta förutsätter kunskaper om likheter och olikheter mellan könen och könstillhörighetens bety- delse för arbetet i skolan. Dessa skillnader tar sig delvis olika uttryck beroende på den enskilde individens bakgrund, såväl den sociala som den etniska. Skolan skall aktivt och medvetet främja kvinnors och mäns lika rätt och möjligheter. Det sätt på vilket flickor och pojkar bemöts och bedöms i skolan, och de krav som ställs på dem, bidrar till att forma deras uppfattningar om vad som är kvinnligt och manligt. Skolan har ett ansvar för att motverka traditionella könsmönster. Den skall därför ge utrymme för eleverna att pröva och utveckla sin förmåga och sina intressen oberoende av könstillhörighet. (Lpo 94 och Lpf 94) Definitionen av jämställdhet som en pedagogisk fråga ger uttryck för att de könsskillnader som kommer till uttryck och befästs i skolan är socialt konstruerade. Dessa skillnader formas i de sam- manhang som individerna befinner sig i. Skillnader i flickors och pojkars sätt att tänka, värdera och agera kan hänföras till deras olika erfarenheter. Dessa socialt konstruerade kön, till skillnad från de biologiska, benämns genus. i ett pedagogiskt perspektiv tar fasta på hur relationerna mellan flickor och pojkar ser ut och vilka konsekvenser dessa har för den skolmiljö de vistas i. Det handlar om hur individer av olika kön förhåller sig till varandra och om de vuxnas överförande av värderingar och bärande demokratiska idéer. Jämställdhetsarbetet inom skolan har i hög grad koncen- trerats på att nå en kvantitativt jämn könsfördelning i undervis- ningsgrupper, vid val av kurser och utbildningar konstaterar i rapporten en brist eller tillgång? visade sig jämställdhet inom skolan näst intill liktydigt med flickor och teknik. Ansvaret för att öka flickornas teknik- intresse och ändra deras studie- och yrkesval lades i huvudsak på skolans studie- och yrkesvägledare. Organiseringen av och inne- hållet i undervisningen har sällan eller aldrig fokuserats, enligt rap- porten. I en annan rapport, Utvärdering av lokala jämställdhetsprojekt inom , även den , konstaterar att flera skolor har som mål att påverka könsbundna ämnes- val, oftast inom NO- och teknikämnen. Målen formuleras till exempel som att stimulera icke könsbundna ämnesval, viljan att bryta stereotypa könsrollsmönster eller att man eftersträvar en jämnare könsfördelning på olika program. Sådana målformuleringar framstår som självklara och givna, och utgångspunkten tycks vara att flickor väljer fel. Värdet av en jämnare könsfördelning problematiseras inte. Förståelse finns för att mansdominansen bör brytas inom NO och teknik, men nöd- vändigheten att bryta kvinnodominansen inom andra ämnen fram- står inte som något problem. Några studier av vägledarnas roll eller specifika uppdrag till denna yrkeskategori inom ramen för skolornas jämställdhetsarbete har inte gjorts. Den ansvariga myndigheten på nationell nivå för studie- och yrkes- vägledningen är . Dess huvuduppdrag är uppfölj- ning, utvärdering, utveckling och kvalitetsarbete, tillsyn, forskning samt kvalitetsgranskning. roll i reformarbetet är att följa upp och utvärdera verksamheten för att skapa underlag för diskussioner och dialog med olika berörda. har inte haft någon särskild enhet för bevakning av studie- och yrkesvägledningsfrågor. antogs dock ett handlingsprogram för skola och arbetsliv som inbegriper en bevakning av vägledningsfrågorna. har i en utvärdering av studie- och yrkesorientering i årskurs 92 pekat på lärarnas bristande delaktighet i skolans ansvar för elevernas studie- och yrkesvalsprocess. I utbildningsinspektörernas rapporter framhålls att studie- och yrkesvägledningsfunktionen har stor betydelse för att helheten skall bli synlig för de lärande och för att övergångar mellan olika steg i utbildningsväsendet skall berikas av väsentlig information. 2 nr 126. Utvärdering av 1995 - UG 95. Studie- och yrkesorientering. Ett intensifierat förbättringsarbete på bred basis av verksamheten efterlyses. har initierat till projektarbete och med specialriktade medel om för kompetensutveckling bidragit till ett stärkande av studie- och yrkesvägledningen. På vuxenutbildningsområdet har påpekat att kom- munerna har ett ansvar för att reella, individuella studieplaner upp- rättas för alla studerande. har även i sin Plan för utvecklingen inom vuxenutbildningen angivit att utveckling avseende individuella studieplaner ingår som ett prioriterat område i verkets fortsatta arbete för att utveckla vuxenutbildningen. Stat och kommun har ett övergripande ansvar för att tillhandahålla en infrastruktur för livslångt lärande, som tillgodoser människors behov av nya kunskaper och personlig utveckling. Genom skol- reformen 1990/91 kommunaliserades skolan. Därmed övergick ansvaret för utbildningarna och arbetsgivaransvaret till kommu- nerna. Skolpolitiker, skolchefer, skolledare, lärare och vägledare ställdes inför nya uppgifter som på olika sätt gick utöver gamla kompetens- gränser och som ställde större krav på samverkan. Viktiga verktyg i detta förändringsarbete blev målstyrning, uppföljning och utvärde- ring. Förutom att utforma en strategi har den kommunala styrelsen skyldighet att göra det möjligt att förverkliga målen för studie- och yrkesvägledningen. De få studier som har gjorts kring studie- och yrkesvägledningen inom skolväsendet visar att verksamhetens innehåll till stora delar bestämts av den lokala sko- lans behov och förutsättningar och inte av några övergripande mål. har olika läroplaner och andra styr- dokument framhållit att studie- och yrkesorienteringen är ett ansvar för alla i det offentliga skolväsendet. Tillgängliga studier och forskningsapporter har dock visat att denna styrning inte har fått något större genomslag i den pedagogiska verksamheten. Den kommunala skolorganisationen har, enligt inspektörer, på många håll inte moderniserats i takt med att upp- draget har förändrats. Beslutsvägar och delegering inom kommu- nen kan i vissa avseenden fortfarande spegla en tidigare centralstyrd organisation. Skall mål- och ansvarighetsstyrning fungera måste utvärdering bli en angelägen uppgift för skolor och kommuner. I uppföljningar som har genomfört i landets skolor påvisas stora brister i rutinerna för hur utvärderingar skall utformas. I uppföljningsstudier gjorda av och konstateras att omfattningen av och kvaliteten i vägled- ningen inom varierar över landet. Den samverkan som sker i vissa kommuner i denna utbildningsform mellan väg- ledare i skolväsendet och AMS finner jag intressant. Ur Lpf 94. Som pedagogisk ledare för skolan och som chef för lärarna och övrig personal i skolan har rektorn det övergripande ansvaret för att verksamheten som helhet inriktas på att nå de riksgiltiga målen. Rektorn ansvarar för att lokal arbetsplan upprättas samt för att skolans resultat följs upp och utvärderas i förhållande till de riks- giltiga målen, målen i skolplanen och den lokala arbetsplanen. Rektorn har ansvar för skolans resultat och har därvid, inom givna ramar, ett särskilt ansvar för att N undervisning, elevvårds- och syoverksamhet utformas så att elever som behöver särskilt stöd och hjälp får detta, N eleverna får information inför studiernas början, får en väl utformad introduktion i studierna och ämnet/kursen och får stöd att formulera mål för sina studier, N varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen, N lärare och annan personal får möjligheter till den kompetens- utveckling som krävs för att de professionellt skall kunna utföra sina uppgifter,