sou · GPB3103d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I ordet otillbörligt otillbörligt finns också ett inslag av något moraliskt förkastligt, vilket inte behöver vara fallet med ett olämp- ligt beteende. I debatten har det framförts kritik mot att dom- stolarna är för släpphänta mot störande och olämpligt uppträdande. Förslaget syftar till att återskapa den känsla för ordning som rådde i domstolarna när RB infördes. Att en domare är resolut mot ordningsstörningar skapar lugn och ro vid sammanträdena. En domare som inte ingriper i dessa situationer riskerar att samman- 1 I prop. 2000/01:32 behandlas bl.a. frågan i vilken mån straffen bör skärpas för den som stör ordningen i en rättssal. Regeringen framhåller där vikten av att ordningen upprätthålls vid domstolsförhandlingar och det ansvar som vilar på ordföranden att så sker, se s. 59 f. Genom förslaget får ordföranden möjlighet att ut- visa var och en som uppträder olämpligt. Som exempel på ett otillbörligt beteende har nämnts att någon är berusad eller högljudd eller på något annat påtagligt sätt stör ordningen.2 Som exempel på ett olämpligt men kanske inte direkt otillbörligt beteende kan nämnas personer som skapar irritation genom att viska högt till varandra utan att påtagligt störa ordning- en. Att någon går in och ut i rättssalen kan vara enerverande utan att för den sakens skull vara vare sig påtagligt störande eller otillbörligt. Det kan också vara fråga om att någon bryter mot en föreskrift som ordföranden meddelat utan att den person det gäller för den skull direkt stör förhandlingen, t.ex. genom att, trots för- bud härom, ta med sig en bandspelare in i rättssalen.3 Däremot bör, i linje med vad JO uttalat, inte någons speciella sätt att klä sig kunna innebära att han eller hon stör ordningen om inte klädseln är av sådant slag att den skulle kunna medföra ansvar för förargelseväckande beteende eller hets mot folkgrupp.4 I andra stycket första meningen ersätts förhör på fonetisk väg med en upptagning eller överföring av ljud under ett förhör. Änd- ringen är dels att se som en språklig modernisering, dels som ett klargörande av att regeln omfattar både upptagning och överföring av ljud. Med upptagning menas här situationer då ljudet genom inspelning på band eller på annat sätt tas till vara så att det kan återges . Med överföring avses alla former av direktsändning, t.ex. genom radio eller genom att ljudet sänds från rättssalen till en annan plats där åhörare vistas.5 2JO :s ämbetsberättelse 1998/99 s. 57. I beslutet framhåller JO bl.a. skillnaden mellan tillämpningen av 5 kap. 9 § och 36 kap. 18 § . Om t.ex. medlemmar i en avser att åhöra en förhandling och deras mundering kan antas verka skrämmande på vittnen eller målsägande kan, enligt JO, inte medlemmarna utvisas med stöd av 5 kap. 9 §. Enligt JO ger inte den sistnämnda paragrafen stöd för att vid en domstolsförhandling visa ut eller förbjuda en åhörare att komma in i rättssalen endast på den grunden att han eller hon tillhör en viss förening eller annan sammanslutning, även om denna skulle förknippas med värderingar som står i strid med vad som är gängse i samhället. Det är således inte en ordningsfråga enligt 5 kap. 9 §. Däremot skulle rätten (inte ordföranden), med stöd av 36 kap. 18 § , kunna visa ut samliga åhörare som har anknytning till en under t.ex. ett vittnesförhör, om dessas närvaro kan påverka förhörspersonens förmåga att lämna sin utsaga.. 3Se , Offentlighet och sekretess i rättegång s. 238 f. 5Lagändringen skall ses mot bakgrund av det i viss mån oklara rättsläge som gäller i frågan. I den proposition som föregick bestämmelsen uttalades bl.a. följande: Det kan diskuteras om förbudsmöjligheten bör utsträckas att gälla även direktsändningar i radio eller TV. Med hänsyn till den ringa praktiska betydelse en sådan möjlighet skulle få anser jag övervägande skäl tala för att sådana sändningar bör falla utanför regleringen. Av samma skäl bör också andra direktöverföringar till allmänheten lämnas åsido i detta sammanhang (prop. 1979/80:87 s. 9). Frågan ställdes emellertid på sin spets i samband med rättegången om Andra stycket andra meningen behandlas närmare i kapitel i kapitel 3 och särskilt i avsnitt 3.4.1.6. Förbudet mot fotografering ersätts av ett förbud mot upptagning eller överföring av bild i andra fall än när det är tillåtet i lag. Förbudet avser således både fotografering och annan upptagning eller överföring av bild såsom video. Ordet video används inte i lagtexten (se kommentaren till nästa paragraf och avsnitt 3.4.5). Med att en bild tas upp avses här att inspelning sker på videoband eller liknande med följd att upptagningen senare kan användas. Med överföring avses – såsom vad gäller ljud – olika former av direktsändning, t.ex. en TV- sändning. Förbudet är liksom tidigare kopplat till rättssalen. Till skillnad mot vad som gäller för ljud skall upptagning eller överföring av bild i rättssalen enligt huvudregeln inte vara tillåtet. Det skall få ske endast om det är tillåtet i lag. Den lagregel som främst är av intresse är 5 kap. 10 § som gör det möjligt för rätten att låta parter och andra delta i ett sammanträde genom ljud- och bildöverföring. Vidare föreslås i 5 kap. 11 § att åhörare och vissa andra som inte får plats i själva rättssalen skall kunna följa ett sammanträde genom ljud- och bildöverföring i en lokal som iordningsställts för det ändamålet. Enligt förslaget i 36 kap. 18 § skall vidare den part som inte får vistas i rättssalen under ett förhör få möjlighet att ta del av förhöret genom ljud- och bildöverföring, om sådan utrustning finns. Det kan i detta sammanhang nämnas att det i den remitterade promemorian om hovrätts- processen har föreslagits att förhör i bevissyfte i regel skall spelas in på video.6 Förbudet avser upptagning eller överföring i rättssalen. Genom prepositionen i markeras att någon skillnad inte är tänkt i för- hållande till det nuvarande fotograferingsförbudet.7 5 kap. 10 § Om inte annat är föreskrivet i lag, skall vid sammanträden enligt denna balk, parter och andra som skall delta i sammanträdet infinna sig i rättssalen mordet på statsminister . Sedan tingsrätten med stöd av bestämmelsen förbjudit även direktsändning under förhör uttalade JO att det fanns skäl att tolka bestämmelsen så att den omfattade såväl upptagningar på band som direkt överföring av ljud, se JO:s ämbets- berättelse 1992/93 s. 33. har behandlat frågan utförligt och även föreslagit att en uppdelning görs mellan upptagning och överföring, se , Offentlighet och sekretess i rättegång s. 250–293. 6Ds 2001:36, se förslaget till ny lydelse av 6 kap. 6 § . 7Som framgått av den allmänna motiveringen omfattar förbudet även det fall att någon står i en korridor utanför rättssalen och fotograferar eller filmar in i rättssalen, se JO:s ämbets- berättelse 2001/02 s. 46. eller där sammanträdet annars hålls. Rätten får dock låta en part eller annan delta i ett sammanträde genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring, om det inte är olämpligt med hänsyn till ändamålet med sammanträdet och övriga omständigheter. Vid bedömningen skall, utöver parternas uppfattning i frågan, särskilt beaktas de kostnader eller olägenheter som annars skulle uppkomma och om någon känner stark rädsla för att vara närvarande. En part har, med de begränsningar som följer av 11 §, alltid rätt att själv infinna sig där sammanträdet hålls. Vid häktningsförhandling eller huvudförhandling i tingsrätt får åklagare, målsägande som för enskilt åtal, misstänkta och offentliga försvarare inte delta endast genom ljudöverföring. Paragrafen som är ny behandlas i kapitel 3. Paragrafen ersätter 42 kap. 10 § och 20 § tredje stycket, 43 kap. 8 § fjärde stycket, 45 kap. 13 § tredje stycket, 46 kap. 7 § andra stycket, 47 kap. 10 §, 50 kap. 10 § fjärde stycket, 51 kap. 10 § fjärde stycket och 52 kap. 11 § andra stycket. Paragrafen ersätter också lagen (1999:613) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång och medför att vissa regler i ärendelagen utgår eller juste- ras. Indirekt har paragrafen betydelse för processuella föreskrifter utanför RB som hänvisar till . Paragrafen reglerar under vilka förutsättningar rätten får låta part eller annan som skall delta i ett sammanträde närvara vid detta genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring i stället för att vara fysiskt närvarande i rättssalen. Ljudöverföring motsvarar tele- fon enligt gällande lagstiftning och ljud- och bildöverföring motsvarar videokonferens enligt försökslagstiftningen. Den nya terminologin kommer emellertid att täcka även andra sätt att över- föra ljud och bild än dem som är kända. Reglerna har i systematiskt hänseende placerats i det kapitel som reglerar offent- lighet och ordning. Paragrafen gäller genom sin placering i samtliga instanser. Huvudregeln uttrycks i första stycket. Vid sammanträden enligt RB skall parter och andra som skall delta i sammanträdet infinna sig i rättssalen eller där sammanträdet annars hålls. Deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring skall ses som undantag. Paragrafen omfattar alla sorters tänkbara sammanträden vid domstolen, såväl under ett måls förberedelse som i samband med avgörandet. De som kan få delta genom ljudöverföring eller ljud- och bild- överföring är för det första parter. Detta är en nyhet när det gäller deltagande genom ljudöverföring vid andra huvudförhandlingar än sådana som hålls i förenklad form. För det andra omfattar para- grafen andra som skall delta i sammanträdet. Det gäller inte bara sådana som skall höras i bevissyfte utan t.ex. även ombud, försvara- re, målsägandebiträden och vårdnadshavare. Förutsättningarna för att någon skall kunna få delta i ett sam- manträde genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring har angetts i en huvudregel som kompletteras av bestämmelser om vad rätten särskilt skall beakta vid prövningen. Deltagande genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring får enligt huvudregeln tillåtas, om det inte är olämpligt med hänsyn till ändamålet med sammanträdet och övriga omständigheter. Detta villkor överensstämmer i stort med det som redan gäller såväl vad beträffar deltagande per telefon som deltagande genom videokonferens enligt försökslagstiftningen. Som ett exempel på övriga omständigheter kan nämnas deltagande genom ljud- och bildöverföring i mer spektakulära mål där det finns risk för att någon vidareförmedlar den bild som visas på monitorn till media. Som framgått bör förbudet mot upptagning eller överföring av bild inte sträckas längre än till rättssalen och till en sådan särskild lokal som iordningsställs för parter och andra när rättssalen inte räcker till (5 kap. 11 § ). Den första av de omständigheter som rätten särskilt skall beakta är parternas inställning till frågan. Detta gäller såväl i tvistemål som i brottmål. Särskilt när det gäller personer som skall höras i bevis- syfte måste i allmänhet mycket stor hänsyn tas till parternas önskemål. Framför allt gäller detta givetvis telefonförhör som inte bör tillåtas ske i större omfattning än som sker med redan gällande regler. Den andra omständigheten som rätten särskilt skall beakta – de kostnader eller olägenheter som en inställelse inför rätten skulle medföra – innebär i sak inte någon skillnad i förhållande till de gällande reglerna om telefon och videokonferens. Rätten har så- ledes att bedöma om kostnaderna eller olägenheterna som kan uppstå ifall en person skall vara fysiskt närvarande står i rimlig proportion till betydelsen av att personen inställer sig på det viset. Förslaget innebär, som framgått, att parter under vissa förhållan- den skall kunna närvara per telefon vid alla former av huvudför- handling, alltså inte endast sådana som hålls i förenklad form enligt 42 kap. 20 §. Ett exempel på när detta skulle kunna vara lämpligt är en tvist om en fordran enligt skuldebrev som går till vanlig huvudförhandling, särskilt om målet handläggs som ett s.k. småmål (FT-mål). Enligt 18 kap. 8 a § är den ersättning för rättegångs- kostnader som kan utgå till vinnande part i ett FT-mål tämligen begränsad och täcker sällan de reella kostnaderna när fråga är om inställelse till en vanlig huvudförhandling. Detta kan resultera i att käranden, även om han eller hon vinner ett mål, får bära merparten av sina rättegångskostnader. Finns en möjlighet att närvara per telefon kan dessa kostnader hållas nere. De tillfällen när åklagaren bör kunna tillåtas få närvara genom ljud- och bildöverföring är när åklagarens insats är begränsad. Som exempel kan nämnas okomplicerade omhäktningsförhandlingar och jourhäktningar som kräver lång resa. Vidare kan man tänkas sig vissa huvudförhandlingar som i praktiken endast gäller påföljden, främst i överrätt. Rätten skall vidare beakta om någon känner stark rädsla för att vara personligen närvarande i rättssalen. En sådan stark rädsla kan utlösas av olika orsaker. Det kan t.ex. gälla ett brottmål om grov och organiserad brottslighet. Men en stark rädsla kan även utlösas vid mål om mer vardagliga brott såsom misshandel. Genom att rädslan skall vara stark markeras en skillnad mot den situationen att t.ex. en tilltalad behöver visas ut ur rättssalen när ett vittne eller en målsägande hörs, se 36 kap. 18 §. Den nu behandlade paragrafen ger i stället möjlighet att låta målsäganden delta i ett helt samman- träde genom ljud- och bildöverföring. Tröskeln är därför satt något högre. Möjligheten till medhörning bör dock alltid i första hand övervägas. Även om parternas synpunkter givetvis skall beaktas även i dessa situationer, bör av naturliga skäl inte deras upp- fattningar tillmätas lika stor vikt som när ljud- och bildöverföring aktualiseras i andra fall. Enligt andra stycket skall parter alltid ha rätt att infinna sig där sammanträdet hålls. Skälen för detta har utvecklats i den allmänna delen. Ett undantag som motiveras av praktiska skäl görs för sådana situationer då alla parter helt enkelt inte får plats. I dessa fall skall rätten i stället se till att deltagarna kan följa sammanträdet från en sidosal (se nästa paragraf). Av sista stycket framgår att möjligheten att använda ljudöver- föring vid häktningsförhandling eller huvudförhandling i brottmål i tingsrätt är starkt begränsad. Skälen för detta redovisas närmare i den allmänna motiveringen. 5 kap. 11 § Om inte alla som skall delta i ett sammanträde kan få plats i rättssalen skall rätten se till att de som inte får plats kan följa sammanträdet genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring i en annan lokal som ställts i ordning för detta ändamål (sidosal). Om det finns särskilda skäl får rätten låta även åhörare som inte får plats i rättssalen följa sammanträdet på det sättet. I fråga om sidosalar tillämpas 9 §. Rättens ordförande får uppdra åt annan att i sidosalen utöva ordförandens skyldigheter och befogenheter enligt 9 § första stycket. Paragrafen är ny. Den behandlar sammanträden som tilldrar sig så stor uppmärksamhet att alla som vill närvara i rättssalen inte får plats. I paragrafen görs en skillnad mellan dem som på ett eller annat sätt deltar i rättegången och åhörare. Första stycket första meningen avser dem som har kallats till sammanträdet i egenskap av parter, ombud, målsägande som inte för talan, målsägandebiträden, vårdnadshavare m.fl. Dessa bör anses ha en ovillkorlig rätt att på ett eller annat sätt kunna följa sammanträdet. Av praktiska skäl – främst därför att rättssalen helt enkelt är för liten – kan inte alltid alla få plats i denna. Ett exempel på detta är den stora rättegången om diskoteksbranden i . Med rättssalen avses den sal där rätten sitter. Andra lokaler från vilka personer deltar i en videokonferens utgör inte någon rättssal i denna paragrafs mening. Sammanträden som hålls utomhus, alltså främst vid syn, omfattas inte av denna paragraf. Om alla som skall delta i ett sammanträde inte kan få plats i rättssalen, skall rätten se till att en annan lokal iordningsställs för dessa (sidosal). Detta är utformat som en obligatorisk regel för rätten. Rätten måste givetvis i sådana situationer också besluta om vilka som skall vistas i rättssalen och vilka som skall vistas i sido- salen. För att det skall vara någon mening med att sitta i en sidosal måste man därifrån kunna följa sammanträdet genom ljud- överföring eller ljud- och bildöverföring. Innebörden av att en sidosal skall ha ställts i ordning är att där skall finnas utrustning för ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring och att den även i övrigt är ändamålsenligt möblerad och utrustad. Andra meningen avser att möjliggöra för åhörare, t.ex. represen- tanter för massmedia, att följa ett sammanträde i mål där parterna, andra som deltar eller åhörarna är så många att rättssalen inte räcker till. Åhörarna har inte någon ovillkorlig rätt att följa sammanträdet på nära håll men det är ändå i en del rättegångar ofta angeläget att platser ställs i ordning för åhörare, inte minst för att tillgodose massmedias intresse av att kunna rapportera från rättegången. Villkoret för att iordningsställa en sidosal för åhörare bör vara att särskilda skäl föreligger. Sådana skäl föreligger i allmänhet om rättegången drar till sig så många åhörare att rättssalen blir fullsatt. Även om alltså inte rättens skyldighet att iordningställa en extra lokal för åhörare bör vara ovillkorlig kan det förutses att rätten – precis som – är generös i detta hänseende. Som framgått av den allmänna motiveringen skall självfallet inte någon prövning av om särskilda skäl föreligger göras, om både de som deltar i rättegången och åhörarna får plats i sidosalen. I andra stycket hänvisas till 5 kap. 9 §. Detta innebär att ord- förandens och rättens befogenheter och skyldigheter skall gälla även för förhållandena i sidosalen. Rätten får således förbjuda att annan tar upp eller över ljud under ett förhör, om det kan antas att upptagningen eller överföringen så besvärar den som hörs att det blir till men för utredningen. Hänvisningen innebär också förbud mot upptagning eller överföring av bild. Detta medför bl.a. att en åhörare inte får spela in eller direktöverföra vad som visas på en bildskärm i sidosalen. Rättens ordförande skall kunna överlåta sina skyldigheter och befogenheter enligt 9 § till någon annan, som här- igenom har möjlighet att upprätthålla ordningen och utvisa den som stör förhandlingen. 6 kap. 3 § Vid ett sammanträde skall följande antecknas: 1.tid och ställe för sammanträdet, 2.vilka som deltar i sammanträdet, 3.rättegångsfullmakter som ges muntligen inför domstolen, 4.när sammanträdet hålls inom stängda dörrar, anledningen till det, 5.vardera partens yrkanden och inställning till motpartens yrkanden, 6.yrkanden av andra än parter samt parternas inställning till sådana yrkanden, 7.den utredning som läggs fram, 8.vad som iakttas vid en syn på stället, samt 9.det som i övrigt förekommer vid ett sammanträde, i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre rätt att det antecknas. Anteckningar skall göras i anslutning till sammanträdet. Bestämmelserna i 4 kap. 13 § om jäv gäller för den som gör anteck- ningarna. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3.2. Första stycket 5 och 6 har justerats så att innehållet överens- stämmer med 17 kap. 7 §, 42 kap. 6 och 16 §, 43 kap. 7 § och 47 kap. 20 §. Någon ändring i sak avses inte. 6 kap. 4 § Vid ett sammanträde som hålls under förberedelsen av ett mål och som inte endast avser bevisupptagning skall, i den omfattning det behövs, utöver vad som anges i 3 § följande antecknas: 1.de omständigheter som parten åberopar till grund för sin talan samt partens inställning till vad motparten åberopat, 2.de bevis som parterna vill åberopa och vad de vill styrka med varje bevis, samt 3.det som i övrigt behövs inför målets avgörande. Den första punkten har justerats så att innehållet överensstämmer med 17 kap. 7 §, 42 kap. 6 och 16 §, 43 kap. 7 § och 47 kap. 20 §. I avsnitt 5.3.2 behandlas frågor om innebörden av den nya formule- ringen och syftet med förslaget. En bestämmelse som finns i första punkten om att anteckningar skall göras i korthet har ersatts med en för hela paragrafen gällande bestämmelse om att anteckningar skall göras i den omfattning det behövs. Omfattningen av skyldigheten att föra anteckningar, eller protokoll som fortfarande förs i många fall, blir härigenom mer flexibel. Anteckningarna (protokollet) kan därmed bättre anpassas till det enskilda sammanträdets karaktär. Den tredje punkten har justerats på så vis att anteckningar skall göras om sådant som har betydelse inför målets avgörande. Efter- som ett mål kan avgöras även utan huvudförhandling kan anteck- ningarna givetvis – om än inte i någon högre grad – tjäna som ledning även för dessa fall. Med stöd av denna punkt kan även sådant som inte är obligatoriskt enligt den första punkten anteck- nas, såsom t.ex. bevisfakta. Härigenom innebär inte utredningens förslag på den punkten någon mera betydande ändring i sak i förhållande till gällande rätt. 9 kap. 5 § Den som vid ett sammanträde inför rätten stör förhandlingen eller som utan tillstånd i rättssalen tar upp eller överför bild eller bryter mot förbud, som har meddelats med stöd av 5 kap. 9 §, döms till penningböter. Till samma straff döms den som muntligen inför rätten eller i rättegångsskrift uttalar sig otillbörligt. Första stycket gäller också i fråga om sådan sidosal som avses i 5 kap. 11 §. Paragrafens första stycke har justerats så att det stämmer överens med förbudet mot överföring och upptagning av bild i 5 kap. 9 § . Med uttrycket inför rätten menas även att någon är närvarande genom telefon- eller videokonferens. Uttrycket är således inte be- gränsat till dem som är fysiskt närvarande i rättssalen; även den som uttalar sig otillbörligt per telefon eller i en bildmonitor kan straffas enligt denna paragraf. Förslaget i 5 kap. 9 § innebär bl.a. att rättens ordförande skall kunna utvisa den som uppträder olämpligt. För det straffbara om- rådet bör emellertid ribban läggas något högre genom att uttrycket otillbörligt behålls. Man skall alltså inte behöva riskera straff för att man uppträder olämpligt men inte otillbörligt under ett samman- träde. Däremot skall man kunna visas ut. Man skall heller inte behöva riskera straff om man bara uttrycker sig olämpligt i en rättegångsskrift. I uttrycket otillbörligt ligger, som tidigare nämnts, ett etiskt moment. Ett typexempel på att någon uttrycker sig otillbörligt är att någon i en rättegångsskrift använder könsord mot en part eller rätten. I ett nytt andra stycke föreslås att det straffbara området utsträcks till att även gälla beteenden i en sidosal enligt 5 kap. 11 § . Den som enligt 5 kap. 11 § andra stycket andra meningen fått i uppdrag att upprätthålla ordningen skall dock inte få döma ut straff enligt den nu behandlade paragrafen. I regel torde det därför i sidosalsfallen krävas att åklagare väcker åtal. Detta kan i en del fall ske utan föregående stämning och någon förundersökning är heller inte alltid nödvändig (23 kap. 22 § första stycket och 45 kap. 2 § första stycket. Detta bör dock inte bli särskilt vanligt. Blotta vet- skapen om att handlingen kan bestraffas har i de allra flesta fall en avskräckande effekt, särskilt när det gäller förbudet att spela in eller överföra bild i en sidosal. 17 kap. 7 § En dom skall avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange 1.domstolen samt tid och ställe för domens meddelande, 2.parterna samt deras ombud eller biträden, 4.vardera partens yrkanden, partens inställning till motpartens yrkanden, de omständigheter som parten åberopar till grund för sin talan samt partens inställning till vad motparten åberopat och 5.domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. En högre rätts dom skall i den utsträckning det behövs innehålla en redogörelse för lägre rätts dom. Om en part har rätt att överklaga eller att ansöka om återvinning, skall det i domen anges vad han i så fall skall iaktta. Första stycket 4 har justerats så att innehållet överensstämmer med 6 kap. 3 och 4 §§, 42 kap. 6 och 16 §§, 43 kap. 7 § och 47 kap. 20 §.