sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — I dessa fall finns det således en risk för att barnet får reda på sitt ursprung av fel person och vid fel tillfälle, en risk som betonas av många föräldrar i enkätens öppna frågor. Från den äldsta barngruppen, som är födda –1986 (12–), till de yngsta, som är födda eller senare (1–), hade föräldrarnas benägenhet att berätta för andra än barnet mer än fördubblats, från cirka 30 till . Det är möjligt att denna förändring kan ses som uttryck för att grundläggande värderingar om öppen- het förändrats . De föräldrar som berättat för sina barn var generellt sett nöjda med sitt beslut. De som beskrev barnens reaktioner talade genom- gående om att barnen hanterat informationen genom att nyfiket vilja veta mera på ett konkret och för respektive ålder typiskt sätt. Studien ger således inget stöd för farhågorna att barnen skulle rea- gera negativt på att få kunskap om sitt ursprung. Begränsningen som följer av den metodologiska ansatsen och det låga antalet barn, gör dock att denna fråga inte kan anses uttömmande besvarad. Däremot kan man dra slutsatsen att det finns flera bra sätt för för- äldrar att berätta för sina barn om deras ursprung. Tveksamheten inför att berätta för barnet torde ha flera olika orsaker. Det kan vara fråga om en rädsla för att skada barnet eller en rädsla för att förhållandet mellan barnet och fadern skulle för- sämras. Andra orsaker kan vara en oro för vilken betydelse givaren skulle kunna tänkas få i barnets och föräldrarnas liv eller ett behov av att skydda fadern genom att hemlighålla hans infertilitet. Undersökningen visar att enbart lagstiftning inte är ett tillräck- ligt effektivt instrument för att förändra personliga attityder. Fort- satt arbete med information om och förankring av lagens intentio- ner framstår som angeläget, liksom pedagogiska och stödjande åtgärder för de par, som kan tänkas välja denna behandlingsmetod. Den som vanemässigt eller för att bereda sig utför insemi- nation i strid mot inseminationslagen eller under angivna förhål- landen tillhandahåller sperma för sådan insemination döms till böter eller fängelse (7 § inseminationslagen). Privat insemination – som inte utförs vanemässigt eller för att bereda någon – faller inte under straffstadgandet. Sådan insemination är alltså inte olaglig. Givarinsemination utförs vid fem sjukhus i landet; i , i , All- männa sjukhus i , i och i . Fram utfördes sådan behandling också vid i . Antalet barn som fötts efter givarinsemination –1997 varierar mellan 26 och 87 barn/år. Antalet inseminationer som genomförts har – 1997 minskat till nästan hälften jämfört med . Enligt en rapport från (Assisterad befruktning 1994–1997, Statistik Hälsa och sjukdomar 1999:12) beror det sannolikt på att ICSI-tekniken1 fått större utbredning och att behovet av givarinse- minationer därför minskat. 1 ICSI-tekniken innebär att man injicerar spermien direkt i äggets cytoplasma, vilket ger ett förbättrat resultat. Antal inseminationer, uppkomna graviditeter och födda barn –1997 (Först är rapporteringen harmoniserad så att uppföljningen gäller årkohorter. Siffrorna är något osäkrare) Privat insemination utförs i såväl hetero- som homosexuella par- förhållanden. Också ensamstående använder sig av denna metod för att skaffa barn. Privat insemination omfattas inte av insemina- tionslagens bestämmelser. Som tidigare nämnts har det blivit allt vanligare att homosexuella använder sig av privat insemination för att skaffa barn. Statens sta- tistiska centralbyrå har för kommitténs räkning genomfört en enkät som bl.a. tar upp frågan om hur barn i homosexuella familjer kommit till. När det gäller barn födda –86 hade 2 av 114 barn tillkommit genom privat insemination. Av de barn som fötts –93 hade 30 av 159 barn tillkommit genom privat insemination, medan hela 58 av 99 barn som fötts –99 hade tillkommit genom privat insemination.2 På frågan om hur de svarande kan tänka sig att skaffa barn svarade två tredjedelar att de kan tänka sig att skaffa barn genom privat insemination (drygt 700 svarade på denna fråga). Vem som är spermagivare vid en privat insemination varierar. Givaren kan vara en god vän eller bekant till mamman, som antingen väljer att som rättslig far ta aktiv del i vårdnaden om bar- 2 Siffrorna bygger enbart på de svarandes förhållanden och visar därför inte hur många barn som kommit till totalt i homosexuella familjebildningar. net eller endast bidrar med sperma. Det finns också ett annan vari- ant, nämligen att spermagivaren har viss kontakt med barnet men inte tar på sig det rättsliga faderskapet. 7.4.1Om modern är gift Om modern är gift är huvudregeln att mannen i äktenskapet skall anses som barnets far (1 kap. 1 § FB). Faderskapspresumtionen gäller oavsett hur barnet kommit till. Rätten kan, efter en s.k. negativ bördstalan, förklara att mannen i äktenskapet inte är far till barnet, om 1)det är utrett att modern har haft samlag med någon annan än mannen då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av den andre, 2)det på grund av barnets arvsanlag eller annan särskild omständighet kan hållas för visst att mannen inte är barnets far, eller 3)barnet avlats före äktenskapet eller under det att makarna levde åtskilda och det inte är sannolikt att makarna haft samlag med varandra då barnet kan vara avlat (1 kap. 2 § för- sta stycket FB). Också om mannen i äktenskapet godkänner en annan mans faderskapsbekräftelse, som upprättats i enlighet med 1 kap. 4 § FB, skall det därigenom anses fastställt att mannen i äktenskapet inte är barnets far. En förutsättning är att faderskapsbekräftelsen skriftli- gen godkänts av modern (1 kap. 2 § andra stycket FB). Talan om hävande av faderskap får väckas av den man som enligt 1 kap. 1 § FB anses vara barnets far eller av barnet själv. Är mannen död kan i vissa fall hans arvingar väcka sådan talan (3 kap. 1 och 2 § FB). En annan man, som anser sig vara biologisk far till barnet, kan inte väcka talan om hävande av faderskapet. 7.4.2Om modern är ogift Om modern är ogift fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom (1 kap. 3 § FB). är skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs, om barnet har hemvist i (2 kap. 1 § FB). En faderskapsbekräftelse är en frivillig handling. Den skall vara skriftlig och bevittnas av två personer. Bekräftelsen skall skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern eller en särskilt för- ordnad vårdnadshavare till barnet. Är barnet myndigt eller står det enligt 6 kap. 2 § FB inte under någons vårdnad, skall bekräftelsen i stället godkännas av barnet själv. får godkänna bekräftelsen endast om det kan antas att mannen är far till barnet (1 kap. 4 § FB). Om modern sammanbor med den man som är far till barnet kan ärendet hos socialnämnden handläggas på ett enkelt sätt. Det räcker då med att samborna uppger att den manlige sambon är far till barnet och att de levt tillsammans . Om modern inte sammanbor med mannen får paret som regel redogöra för när de lärde känna varandra och om de haft sexuellt umgänge . Om modern haft sexuellt umgänge med flera män skall också detta anges. Är paret överens om faderskapet ställs ofta inte så detalje- rade frågor. Det bör i sammanhanget understrykas att det inte av lagtexten framgår att sexuellt umgänge måste ha förekommit för att en faderskapsbekräftelse skall godkännas av socialnämnden. Det finns alltså inget som hindrar att en spermagivare med rättslig verkan bekräftar faderskapet till det barn som kommit till genom inseminationen.3 Har insemination utförts på modern med samtycke av hennes sambo och är det med hänsyn till samtliga omständigheter sanno- likt att barnet avlats genom inseminationen, skall den som lämnat samtycket anses som barnets far, även om det är fråga om en inse- mination med donerad sperma. Samtycket måste inte vara skriftligt 3 Under förutsättning att kvinnan inte är gift eller sambo med en man som gett sitt samtycke till inseminationen. (1 kap. 6 § FB). Bestämmelsen är tillämplig oavsett om det är frå- gan om en insemination enligt inseminationslagen eller en privat insemination. Föreligger ett giltigt samtycke kan inte spermagiva- ren hävda någon rätt till faderskapet. Skulle det å andra sidan visa sig att ett giltigt samtycke från maken eller sambon inte föreligger är 1 kap. 6 § FB inte tillämplig. Faderskapet kan i dessa fall fast- ställas genom att spermagivaren skriver på en faderskapsbekräf- telse. Skulle den man som utpekats som far till ett barn inte vara villig att bekräfta faderskapet, eller kan den utredning som socialnämnden företagit inte peka ut någon bestämd man som far, återstår för bar- net att hos domstol väcka talan om att få faderskapet fastställt. Modern/vårdnadshavaren och socialnämnden kan därvid väcka talan för barnets räkning, om barnet inte är myndigt (3 kap. 5 § FB). Däremot kan inte en man gå till domstol och begära att han skall förklaras vara far till ett visst barn. Mannens enda möjlighet att få till stånd en rättslig prövning i frågan är att han får social- nämndens medverkan. Skall faderskap fastställas genom dom, skall rätten förklara en man vara far till ett barn, om det är utrett att han haft samlag med barnets mor då barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av honom (1 kap. 5 § FB). En strikt tolkning av bestämmelsen om att samlag skall ha före- kommit innebär att en spermagivare – som inte vill bekräfta faderskapet – inte genom dom kan fastställas vara far till barnet.4 Så har utgången också blivit i domstolarna. Frågan har prövats i två hovrättsavgöranden. Faderskapstalan ogillades av hovrätterna med motiveringen att lagstiftaren intagit den ståndpunkten att faderskapstalan inte skall kunna föras mot en spermagivare som är ovillig att erkänna faderskapet (se prop. 1984/85:2 s. 14 och 20 samt bet. LU 1984/85:10 s. 13). Ett av dessa avgöranden fördes vidare till , som beslöt att inte meddela prövningstillstånd. Hovrättens dom står därför fast 4 Under förutsättning att spermagivaren inte är kvinnans make eller sambo, som samtyckt till inseminationen. (beslut i mål T 445/98).5 Det är oklart hur domstolarna skulle ställa sig beträffande en spermagivare som vill bekräfta faderskapet, men inte kunnat göra det genom en faderskapsbekräftelse eftersom modern vägrat godkänna den. Om däremot en samboende man vägrar skriva på en bekräftelse att han är far till det barn som kommit till genom en insemination som han samtyckt till – och som han därmed enligt 1 kap. 6 § FB skall anses vara far till – får socialnämnden och modern på barnets vägnar väcka talan vid domstol för att få faderskapet prövat. Dom- stolen skall förklara mannen som far om det med hänsyn till samt- liga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats genom inse- minationen. 7.4.3Barnets möjlighet att ta del av sitt biologiska ursprung Enligt artikel 7 i gäller bl.a. att ett barn, så långt det är möjligt, har rätt att få vetskap om sina föräldrar. I detta avsnitt redogörs för vilka möjligheter ett barn, som kommit till genom insemination, har att få reda på sitt biologiska ursprung. I är spermagivaren inte anonym. Som nämnts under avsnitt 7.2.6 kan ett barn som kommit till genom insemination på allmänt sjukhus ta del av uppgifterna i spermagivarens journal, när barnet uppnått mogen ålder. Om spermagivaren, vid en privat insemination, bekräftar faderska- pet får naturligtvis barnet kännedom om sitt biologiska ursprung. Om en sambo bekräftar faderskapet efter en privat givarinsemi- nation, efter samtycke till inseminationen enligt 1 kap. 6 § FB, kan 5 Den ställning som rättspraxis har tagit har kritiserats i den juridiska litteraturen, se t.ex. Å. ; JT 1998-99 s. 174 ff, A.Singer; JT 1995–96 s. 1060 ff, G.Wallin; och internationell föräldrarätt, 5 uppl. 1996, s. 73 ff. däremot den biologiske fadern förbli okänd för barnet. Detsamma gäller om modern är gift och maken automatiskt anses som barnets far, enligt 1 kap. 1 § FB. Enda möjligheterna för barnet att få reda på vem som är den biologiske fadern är om föräldrarna, eller annan med vetskap om sakförhållandena, berättar det eller om den biolo- giske faderns identitet antecknats i socialnämndens faderskapsakt.6 Men det är sannolikt mycket ovanligt att en sådan anteckning förts. Föräldrarna har ingen skyldighet att uppge vem som bidragit med sperma och socialnämnden har varken skyldighet att fråga eller rätt att kräva besked i frågan. Skulle en sådan anteckning ha förts har dock barnet en möjlighet att få reda på sitt biologiska ursprung. Enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen gäller nämligen att uppgift, utan hinder av sekretess, får lämnas till enskild som uppnått myndig ålder om förhållanden av betydelse för att denne skall få vetskap om vilka hans biologiska föräldrar är. Om en ensamstående mor vid socialnämndens faderskapsutred- ning inte anger den biologiske faderns identitet kan barnet som regel endast få kännedom om sitt biologiska ursprung genom att modern berättar det. Detta gäller oavsett om barnet kommit till genom samlag eller insemination. Men om barnet har kommit till genom samlag kan socialnämnden driva frågan i domstol, under förutsättning att nämnden har kännedom om vem eller vilka som kan tänkas vara barnets biologiske fader. Enligt 2 § lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen får införande i en kvinnas kropp av ett ägg som har befruktats utanför kroppen får ske endast om 1)kvinnan är gift eller sambo, 2)maken eller sambon skriftligen samtycker, och 3)ägget är kvinnans eget och har befruktats med makens eller sambons sperma. 6 Om föräldrarna är gifta görs dock ingen faderskapsutredning av socialnämnden. I dessa fall är därför barnets enda möjlighet att få reda på sitt biologiska ursprung att föräldrarna berättar vem spermagivaren är. När det gäller befruktning utanför kroppen får alltså endast de giftas eller samboendes egna könsceller användas. Befruktning utanför kroppen får inte äga rum med sperma som donerats. Inte heller tillåts äggdonation. Har befruktning av moderns ägg utförts utanför hennes kropp med samtycke av hennes make eller sambo och är det med samtliga omständigheter sannolikt att barnet avlats genom befruktningen, skall vid tillämpning av 1 kap. 2–5 §§ FB den som har lämnat sam- tycket anses som barnets fader (1 kap. 7 § FB). In vitro-fertilisering (IVF), eller provrörsbefruktning genomförs på två olika sätt. Antingen genom en s.k. Standard IVF, som innebär att spermierna läggs tillsammans med ägget i ett provrör, där befruktning av ägget sker, eller genom mikroinjektionsteknik, som innebär att en enstaka spermie injiceras direkt in i äggcellen. Startade cykler och antal födda barn –1997 7.5.3Förslag om utvidgning av möjligheterna till befruktning utanför kroppen m.m. remitterade en departe- mentspromemoria med förslag bl.a. till utvidgning av möjligheterna till befruktning utanför kroppen (Behandling av ofrivillig barnlöshet, Ds 2000:51). Förslaget bygger på en rapport från som överlämnades till (Assisterad befruktning – Synpunkter på vissa frågor i samband med befruktning utanför kroppen). I promemorian föreslås bl.a. att en möjlighet till befruktning utanför kroppen med donerat ägg och make/sambos sperma eller med eget ägg och donerad sperma skall införas. en bestämmelse skall tas in i FB som definierar begreppet moder. Bestämmelsen föreslås lyda: Den som föder ett barn är barnets mor. givarinsemination skall få utföras vid offentligt sjukhus och efter tillstånd av även vid andra sjukhus. (får givarinsemination utföras endast vid allmänt sjukhus). bestämmelsen i 3 § andra stycket inseminationslagen tas bort. (anges där bl.a. att läkaren skall pröva om det med hänsyn till makarnas eller de samboendes medicinska, psykologiska och sociala förhållanden är lämpligt att inseminationen äger rum och att inseminationen får utföras endast om det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Fortsättningsvis föreslås utfärda föreskrifter med motsvarande innehåll). I infördes möjligheten för två personer av samma kön att registrera partnerskap den 1 oktober 1989.1 Ett registrerat partner- skap i har i princip samma rättsverkningar som ett regi- strerat partnerskap i . Men en skillnad består i att en regi- strerad partner numera har möjlighet att styvbarnsadoptera part- nerns barn. I samband med att ett lagförslag behandlades i (om att ändra anknytningskraven för att få ingå registrerat partnerskap i ) framställdes en motion om att tillåta registrerade part- ner styvbarnsadoptera partnerns barn. Förslaget antogs och är det därmed möjligt att genomföra en styvbarnsadoption inom ett registrerat partnerskap. Såväl biolo- giska som adopterade barn kan komma i fråga för styvbarnsadop- tion. Men möjligheten att styvbarnsadoptera ett tidigare adopterat barn är begränsad till att gälla inhemska barn. Adoptivbarn från andra länder än får alltså inte styvbarnsadopteras av en registrerad partner. Bakgrunden till att man införde en rätt att endast styvbarnsad- optera inhemska adoptivbarn var att man antog att ursprungslän- derna skulle ställa sig negativa till att homosexuella tilläts adoptera. 372 af 7. om registrerat partnerskap. 360 af 2. . Därmed ansåg man att det kunde finnas en risk för att heterosexu- ellas möjligheter att adoptera skulle påverkas negativt. Före fanns det ingen lagstiftning rörande inse- mination i . Klinikerna kunde då själva bestämma vilka som skulle få tillgång till insemination. Detta ändrades i och med att inseminationslagstiftningen infördes. får endast hete- rosexuella par som ingått äktenskap eller som lever i ett äkten- skapsliknande förhållande tillgång till insemination.3 Det finns ännu ingen möjlighet för homosexuella par att registrera partnerskap i . Men regeringen lämnade i slutet av novem- ber 2000 ett lagförslag till om att en sådan möjlighet skall införas. Partnerskapets rättsverkningar är enligt förslaget i stort sett desamma som för äktenskap. Men förslaget innehåller inga bestämmelser om möjlighet till gemensamt föräldraskap för homosexuella par, t.ex. i form av styvbarnsadoption eller gemensam adoption. Varje läkare eller klinik har själv möjlighet att bestämma vem som skall få tillgång till insemination. Det finns ingen lagstiftning rörande insemination som förbjuder behandling av lesbiska kvin- nor. 3 utfördes inseminationer på lesbiska kvinnor av barnmorskor, eftersom inseminationslagens bestämmelser tog sikte på läkares möjlighet att utföra inseminationer. beslöt dock att stoppa denna verksamhet . är det möjligt för två personer av samma kön att registrera sitt partnerskap. På används dock inte termen registrerat partnerskap för homosexuella par, eftersom det fanns ett sådant par som registrerar sitt samboförhållande hos the National Regi- stry. I stället används termen stadfesta samvist som motsvarar engelskans confirmed cohabitation. För enkelhetens skull används dock i detta sammanhang termen registrerat partnerskap för även homosexuella par. Registrerat partnerskap på har i princip samma rättsverk- ningar som ett registrerat partnerskap i . Men en skillnad består i att en registrerad partner numera har möjlighet att styvbarnsadoptera partnerns barn. Liksom i framställdes en motion om att tillåta registre- rade partner styvbarnsadoptera partnerns barn, i samband med att ett lagförslag om att ändra anknytningskraven för att få ingå regi- strerat partnerskap på behandlades i Alltinget. Förslaget antogs och är det därmed möjligt att genomföra en styvbarnsadoption inom ett registrerat partnerskap. Såväl biologiska som adopterade barn kan komma i fråga för styvbarnsadoption. Men möjligheten att styvbarnsadoptera ett tidi- gare adopterat barn är begränsad till att gälla inhemska barn. Adoptivbarn från andra länder än får alltså inte styvbarnsad- opteras av en registrerad partner. Gemensam vårdnad för fler än två personer Om en person, som har vårdnaden om ett barn, gifter sig eller regi- strerar partnerskap6 får styvföräldern delad vårdnad om barnet, under förutsättning att barnet är bosatt i den nya familjen. 4Lög um stadfesta samvist (on confirmed cohabitation) no. 87 12. . 5Lög um breytingu á lögum um stadfesta samvist 8. mai 2000. 6Här avses både registrerat partnerskap för heterosexuella par och stadfesta samvist/confirmed cohabitation för homosexuella par. hindrar inte att båda de biologiska föräldrarna (eller adoptivföräld- rarna) fortfarande har vårdnaden om barnet. Tre personer kan alltså ha gemensam vårdnad om ett barn på . Endast heterosexuella par som ingått äktenskap eller som lever i ett äktenskapsliknande förhållande har tillgång till insemination på . I infördes möjligheten för två personer av samma kön att registrera partnerskap den 1 augusti 1993.7 Ett registrerat partner- skap i har i princip samma rättsverkningar som ett registre- rat partnerskap i . I finns det ingen möjlighet för registrerade partner att vare sig adoptera partnerns barn eller att adoptera gemensamt. Endast heterosexuella par som ingått äktenskap eller som lever i ett äktenskapsliknande förhållande har tillgång till insemination i . Här anges endast i korthet i vilka länder det är möjligt för homo- sexuella att ingå registrerat partnerskap, adoptera och få tillgång till insemination. En närmare redogörelse för förhållandena i de olika länderna finns i betänkandets bilaga 3 (del A). 7 Lov om registrert partnerskap nr. I kan homosexuella par, liksom heterosexuella par, registrera partnerskap . Ett registrerat partnerskap i har i princip samma rättsverkningar som ett registrerat partnerskap i . En skillnad består i att ett homosexuellt par – där den ena föräldern är rättslig förälder som ensam haft vårdnaden om ett barn – kan ansöka hos domstol om att få gemensam vårdnad om barnet. Paret måste dock ha levt tillsammans och gemensamt försörjt och uppfostrat barnet under . I har man () gått ett steg längre genom att anta ett lagförslag som ger homosexuella par möjlighet att ingå äktenskap. Lagen väntas träda i kraft . Möjligheten att registrera partnerskap kommer att finnas kvar även sedan den nya äktenskapslagstiftningen trätt i kraft. Möjlighet att registrera partnerskap för homosexuella par finns också (), (), vissa provinser i ([], [], []) och (). I dessa län- der/provinser är dock inte rättsverkningarna av det registrerade partnerksapet fullt lika långtgående som i de skandinaviska län- derna och i . I ytterligare några länder finns det möjlighet att registrera part- nerskap utan att en sådan registrering medför några direkta rätts- verkningar. Men lagförslag om att införa en möjlighet för homo- sexuella par att ingå registrerat partnerskap, till vilket rättsverk- ningar är knutet, har diskuterats i flera av de övriga europeiska län- derna, t.ex. i , och . Som nämnts ovan kan en registrerad partner styvbarnsadoptera partnerns barn i och på . Möjlighet för registrerade partner att styvbarnsadoptera och även att adoptera gemensamt finns också i provinsen i sedan den 23 juni 2000.8 I antogs ett lagförslag som ger homosexuella par möjlighet att såväl styvbarnsadoptera partnerns 8 Enligt uppgift skall villkoren för adoption vara desamma som för heterosexuella gifta par. Kommittén har dock inga närmare uppgifter om dessa villkor. barn som att adoptera nederländska barn gemensamt. Paret måste inte vara gifta eller ha registrerat partnerskap för att få adoptera. Däremot skall de ha levt tillsammans under före adoptionsansökan. För att adoptionen skall beviljas krävs vidare att adoptanten under i följd har försörjt och uppfostrat barnet eller – om det är frågan om adoption av två personer gemensamt – att de under tillsammans har försörjt och uppfostrat barnet. Är det fråga om styvbarnsadoption skall partnern och föräldern under tillsammans ha försörjt och uppfostrat barnet. Adoptionen får beviljas endast om det är uppenbart bäst för barnet och om barnet inte har något vidare att hämta från sina föräldrar.