sou · GPB341d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Något sådant förvarningssystem fanns inte etablerat mellan länderna i i samband med händelserna 1993, men vissa förbättringar skedde . Problemen med sådana gränsöverskridande kriser som översvämningar ger exempel på, har i flera avseenden med relationen privat-offentlig sektor att göra. Fördelningen mellan offentligt och privat ansvarstagande har diskuterats livligt efter översvämningarna på kontinenten 1993 och 1995 och även i pågår denna diskussion. Fallet med strömavbrottet i och den roll som el-bolaget spelade under händelserna, kan ses som exempel på en typ av svårigheter som krishanterare kan stöta på när privata aktörer har nyckelroller, exempelvis inom elsektorn. Relationen privat och offentlig verksamhet innebär inte i sig ett problem under så kallade normala förhållanden, men i andra fall, exempelvis i förebyggande- situationer, kan pressen på individuella beslutsfattare öka om värden ställs mot varandra. Den svenska försäkringsmodell som tillämpas i samband med översvämningsskador, är i många fall generös i förhållande till andra länders försäkringspraxis i sådana sammanhang. Det kan dock konstateras, att även i kan en enskild drabbas hårt av höga kostnader för översvämningsskador, trots att den enskilde är försäkrad. I fall där staten ersätter en drabbad kommun utöver den kommunala självrisken, utgår sådan ersättning enbart till kommunerna och ej till enskilda. Hanteringen av översvämningarna 1993, 1995 respektive 2000 visar tydligt på fördelarna med att beslutsfattare har övat tillsammans och arbetat ihop. I vittnade besluts- fattare om vikten av att känna till varandras arbetssätt och de vinster som kan göras genom att i förväg ha väl etablerade rutiner för informationsutbyte, samordning och gemensamt beslutsfattande för de fall då situationen så kräver. Sådana rutiner underlättar inte bara operativ samverkan, vilket i sin tur kan leda till en effektivare och snabbare praktisk hante- ring, utan gynnar även alternativa problemformuleringar, handlingsutrymme samt underlättar kommunikationen på strategisk nivå. Det är en fördel om man samband med övnings- verksamheten kan utgå från ett entydligt lagstöd. Sammanfattningsvis hade den nationella nivån stort inflytande över hanteringen av de två översvämningarna, såväl som , dock främst under händelserna 1995. I både de holländska och franska fallen vilade överförandet av beslutsbefogenheter på formella men procedurmässigt och juridiskt skilda grunder. I grundades övergången främst på omfattningen av och allvaret i situationen. I den franska krishanteringsstrukturen resulterar övergången i många fall i att katastroftillstånd utlyses, vilket medger att specifika befogenheter och rättigheter kopplas till hanteringen. Både de franska och de holländska erfarenheterna av högre nivåers ingripande i den lokala hanteringen av översvämningarna kryddades med missnöje och kritik från lokalt håll. Det mest framträdande argumentet mot ett ingripande från högre nivåer tycktes vara att man på lokal nivå hävdade att man där hade betydligt bättre kunskap om lokala förhållanden och förutsättningar än vad man hade på högre nivåer. En observation, som kan göras i samman- hanget, är att de dåligt fungerande kommunikationskanalerna tillsammans med bristen på informationssamordning inom systemen är en grogrund för konflikter mellan beslutsfattare på olika nivåer, såväl strategiska som operativa. En otillräcklig anpassning av organisation och resurser till dagens förhållanden aktualiserades framför allt i samband med de tyska översvämningarna. I sammanhanget kan det vidare noteras att det inte finns någon myndighet i som har ett samordningsansvar vad gäller information till allmänheten i samband med samhällspåfrestningar. har ett informationsansvar i dessa situationer, men inget formellt mandat eller ansvar för att sam- ordna den information som går ut till allmänheten från olika myndigheter . Det är uppenbart att ledningsfunktioner, resursallokering och informationshantering utgör kritiska punkter i samtliga studerade krishanteringssystem, oavsett hur systemen är upp- byggda och oavsett kulturella, geografiska och konstitutionella förhållanden. Behovet av att få en bred överblick över hela krishanteringsstrukturen och den totala resurs- och behovssituationen, blir särskilt framträdande då samhället drabbas av olika typer av gränsöverskridande kriser, något som bekräftades i fallet med översvämningarna i och 1995. Att kunna anlägga ett brett perspektiv är nödvändigt, bland annat för att kunna fördela resurser på olika nivåer samt för lednings- och informationssamordning inom systemet som helhet. Hanteringen av översvämningarna ger många exempel på den akuta situationens problematik men ger också exempel på efterförloppets. Stötestenen i krishante- ringen har i de flesta fall varit förskjutningen av beslutsbefogenheter och ansvar till högre nivåer, vilket dock lett till att överblicken gått förlorad genom brister i samordning. Inrättandet av ett nationellt samordningscentrum, vars funktion är att främja en överblick i samband med sådana händelser som engagerar samtliga krishanteringsnivåer, har varit sätt att komma tillrätta med dessa brister. Man har också, för att försöka komma till rätta med den informationshanteringsproblematik som ofta uppstår i kriser, inrättat ett nationellt informationscentrum, där informationshanteringen kan lyftas till central nivå utan att ansvaret för hanteringen i andra strategiska och operativa frågor för den skull för- ändras. I har man följaktligen dragit lärdomar av erfarenheterna från mitten av nittiotalet och stärkt den institutionaliserade och nationella kapaciteten för dessa typer av samhälleliga påfrestningar.