sou · GPB393 · 2002-01-01 00:00:00 — I protokollet skall det be- slagtagna godset och ändamålet med beslaget beskrivas. I praktiken förekommer det att polisen återlämnar t.ex. ett stulet föremål till målsäganden utan att först ta det i beslag. Sådant in- formellt förfarande anses accepterat om det är uppenbart vem som har rätt till egendomen och om det går att återställa egendomen till målsäganden. Vidare anses det krävas att det är gär- ningsmannen som innehar egendomen och som tas på bar gärning eller flyende fot av polisen. Gärningsmannen får inte heller göra gällande att han har någon rätt till egendomen (JO 1974 s. 78 och 88, JO 1977/78 s. 128 samt SOU 1995:47 s. 395). De brottsutredande myndigheterna har framfört att det största be- hovet av att kunna använda straffprocessuella tvångsmedel under en förenklad brottsutredning avser beslag. Det gäller inte minst mot bakgrund av möjligheten enligt 48 kap. 2 § RB att i ett föreläg- gande av ordningsbot och strafföreläggande besluta om förverkan- de av egendom. Vi kan se att en möjlighet att använda beslag under förenklade brottsutredningar på ett tydligt sätt skulle innebära att effektiviteten ökade i brottsutredningsförfarandet. En sådan ord- ning inger inte heller några farhågor från rättssäkerhetssynpunkt. Vi har övervägt om det finns anledning att, utöver de allmänna begränsningarna i 23 kap. 22 § RB om när förenklad brottsutred- ning får genomföras, ställa upp ytterligare begränsningar för an- vändning av beslag i den utredningsformen. En sådan begränsning skulle kunna knytas till ändamålet med beslagsåtgärden. Beslag får verkställas för tre olika syften. För det första för att få fram bevis eller annan information om ett visst brott, s.k. bevisbe- slag. För det andra i syfte att återställa egendom som har berövats någon genom brott, s.k. återställandebeslag. Beslag får för det tredje verkställas i syfte att säkerställa förverkande av ett föremål på grund av brott, s.k. förverkandebeslag. Bevisbeslaget leder oftast till att någon ytterligare utredningsåt- gärd behöver vidtas från polisens sida. Exempelvis måste det be- slagtagna godset undersökas och analyseras, slagningar göras mot polisens anmälnings- och godsregister och förhör hållas med mål- sägande och vittnen. Återställandebeslaget är inte en åtgärd som företas i syfte att utreda misstanke om brott, utan har närmast till syfte att säkra målsägandes anspråk (jfr JO:s beslut , dnr 275- 2000). Förverkandebeslaget kan ses som en form av ett interimistiskt beslut till ett senare beslut om förverkande. Förverkande av egen- dom är en särskild rättsverkan av brott och kan enligt 36 kap. omfatta antingen ett föremål, s.k. sakförverkande, eller värdet av viss egendom, s.k. värdeförverkande. Det är endast sakförverkande som kan säkerställas genom beslag, medan värde- förverkande kan säkerställas genom kvarstad. Förverkandereglerna utgår ifrån att det föremål som avses är förverkat i samband med att brottet begås. Det rena förverkandebeslaget görs enbart i syfte att kunna genomföra ett i lag föreskrivet förverkande. Tvångsåtgärden påkallar inte i sig några ytterligare utredningsåt- gärder från polisens sida. I praktiken tjänar beslaget ofta flera samtidiga syften. Kniven tas i beslag i anledning av misstanke om brott mot t.ex. knivlagen dels därför att den tjänar som bevis, dels därför att den är förverkad ge- nom brottet. De tillgripna smyckena som återfunnits i den miss- tänktes bostad tas i beslag dels därför att de tjänar som bevis, dels därför att de skall återställas till ägaren. Det kommer att finnas ett praktiskt behov av att använda samt- liga tre fall av beslag i en förenklad brottsutredning. En inskränk- ning utifrån ändamålet med beslaget skulle medföra en risk för att förfarandet inte skulle kunna användas i ändamålsenlig omfattning. Det är därför inte lämpligt med en sådan begränsning. Vi har även övervägt om det finns anledning att införa någon begränsning med tanke på från vem beslaget sker. Ett beslag får verkställas oavsett vem som äger föremålet. Att föremålet ägs eller innehas av annan än den misstänkte medför inget hinder mot åt- gärden. Det finns inte heller i detta avseende anledning att införa någon begränsning. En sådan skulle försvåra tillämpningen av det förenk- lade förfarandet. Den som drabbas av beslaget har möjlighet att enligt vanliga bestämmelser begära rättens prövning av åtgärden (27 kap. 6 § RB). Undersökningsledaren eller åklagaren skall enligt 27 kap. 4 § tredje stycket RB underrättas om de beslag som polis- man verkställt på eget initiativ och pröva om beslaget skall bestå. Ett felaktigt beslut kan således snabbt repareras genom att det be- slagtagna föremålet återställs till den från vilken det togs. Vi menar att det även i en förenklad brottsutredning skall finnas en sådan anmälningsskyldighet. Det motiveras huvudsakligen av rättssäkerhetsskäl. Den drabbade skall inte komma i en sämre ställ- ning av det skälet att brottsutredningen handläggs som förenklad brottsutredning i stället för som förundersökning. I de fall polisman förelägger förverkande av beslagtagen egen- dom i ett av honom utfärdat föreläggande av ordningsbot, kommer beslaget inte att överprövas av annan befattningshavare. Departe- mentschefen konstaterade i samband med att möjligheterna till förverkande vid föreläggande av ordningsbot infördes (NJA II 1968 s. 749) att de förverkandefrågor som blir aktuella i samband med föreläggande av ordningsbot regelmässigt är enkla att bedöma, vilket också gäller de tillhörande beslagsfrågorna. Vi föreslår därför att polismannen i dessa fall i efterhand skall anmäla beslaget hos polismyndigheten. Förslaget överensstämmer i denna del med den reglering som redan finns i 2 § 2 lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. 5.5Husrannsakan och annan undersökning Förslag: Det skall vara tillåtet att använda husrannsakan och an- nan undersökning (28 kap. 10 § RB) inom ramen för en förenk- lad brottsutredning, om förutsättningarna enligt 23 kap. 22 § RB i övrigt är uppfyllda. Bestämmelser om husrannsakan i brottsutredande syfte finns i 28 kap. RB. Husrannsakan innefattar en undersökning av hus, rum eller annat slutet förvaringsställe. Med hus avses inte bara bostads- hus utan även andra byggnader, såsom ekonomi- och uthusbyggna- der samt fabriker och magasin. Begreppet rum omfattar förutom bostadsrum även kontors- och lagerlokaler och till slutet förva- ringsställe räknas t.ex. en stängd bil och ett kassafack i en bank (SOU 1938:44 s. 328). Husrannsakan kan vara reell eller personell. Reell husrannsakan får enligt 28 kap. 1 § RB företas för eftersö- kande av föremål som är underkastade beslag eller för utrönande av omständigheter som kan få betydelse för utredningen av ett brott. För sådan husrannsakan fordras att det finns anledning att anta att ett brott har förövats på vilket fängelse kan följa. Hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får husrannsakan företas i tre särskilda fall, nämligen om brottet har förövats hos honom, den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig an- ledning att tro att åtgärden kommer att leda till att föremål under- kastade beslag anträffas eller att man får fram annan utredning om brottet. Personell husrannsakan får enligt 28 kap. 2 och 2 a §§ RB företas då polis eftersöker en person oavsett brottets svårighetsgrad. Syftet skall vara att eftersöka den som skall gripas, anhållas eller häktas, hämtas till förhör, inställas vid rätten eller underkastas kroppsvisi- tation eller kroppsbesiktning. Husrannsakan får också genomföras för att söka en tilltalad för delgivning av stämning eller kallelse till förhandling i vissa fall. Husrannsakan får genomföras hos den som eftersöks. Den får även genomföras hos annan under förutsättning att det finns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehåller sig där. I vissa fall av särskilt allvarlig brottslighet gäller särskilda regler för personell husrannsakan. I 28 kap. 3 § första stycket RB finns en särskild regel om hus- rannsakan i bl.a. lägenhet som är tillgänglig för allmänheten, t.ex. butiker, restauranger, kaféer samt teater- och biograflokaler. I så- dana utrymmen får husrannsakan företas utan speciella villkor men endast för de ändamål som sägs i 28 kap. 1 och 2 §§ RB. För samma ändamål får husrannsakan enligt bestämmelsens andra och tredje stycke i vissa fall företas i en lokal som brukar användas gemensamt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet och i utrymmen och fordon som finns i omedelbar anslutning till en så- dan lokal. Enligt 28 kap. 10 § RB får det för samma ändamål som följer av 28 kap. 1 och 2 §§ RB företas annan undersökning på andra ställen än som avses i 28 kap. 1 § RB, även om ett sådant ställe inte är till- gängligt för allmänheten. Åtgärden är inte att betrakta som en hus- rannsakan och undersökningen får avse t.ex. gårdsplaner, fabriks- områden, brädgårdar och byggnadsplatser (Fitger, Rättegångsbal- ken 2, s. 28:22 b) Förordnande om husrannsakan meddelas av undersökningsleda- ren, åklagaren eller rätten (28 kap. 4 § första stycket RB). Förord- nande för delgivning skall alltid meddelas av rätten. Rätten bör också enligt bestämmelsen förordna om husrannsakan när den kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den hos vilken åtgärden vidtas. Vid fara i dröjsmål får polisman en- ligt 28 kap. 5 § RB företa husrannsakan även utan beslut från behö- rig befattningshavare. Enligt 28 kap. 9 § RB skall det föras proto- koll över husrannsakan där bl.a. ändamålet med åtgärden skall an- ges. Beslut om annan undersökning enligt 28 kap. 10 § RB meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller av polisman. Liksom när det gäller exempelvis beslag har det framförts till oss att det bör finnas en möjlighet att använda husrannsakan under en förenklad brottsutredning. Vi kan beträffande husrannsakan se att den tvångsåtgärden inte behövs i samma utsträckning som beslag men kan ändå konstatera att det finns ett behov av att kunna för- ordna om detta även i det förenklade förfarandet, bl.a. just för att beslag skall få användas. Behovet finns såväl vad gäller den reella som den personella husrannsakan. Vi har, liksom när det gäller frågan om beslag, övervägt om det finns anledning att, utöver de allmänna förutsättningarna i 23 kap. 22 § RB om när förenklad brottsutredning får genomföras, ställa upp ytterligare begränsningar för att använda husrannsakan eller annan undersökning inom den formen för brottsutredning. Vi har i den frågan kommit till samma slutsats som beträffande beslag, nämligen att begränsningar i någon form skulle kunna försvåra till- lämpningen på ett sådant sätt att det inte finns tillräcklig anledning att införa några sådana. I stället bör de allmänna förutsättningarna enligt 23 kap. 22 § RB på ett naturligt sätt begränsa tillämpningen av bestämmelserna om husrannsakan och annan undersökning un- der en sådan utredning. Användningsområdet kan förutses i första hand inskränka sig till husrannsakan på platsen för ett ingripande, t.ex. i en bil, och i ytterst begränsad utsträckning i en misstänkts bostad. Det är givet att om den enskildes rättssäkerhet kräver det, t.ex. när åtgärden kan förväntas bli av mer ingripande karaktär, skall husrannsakan företas inom ramen för en förundersökning. Förslag: Det skall vara tillåtet att använda kroppsvisitation och kroppsbesiktning inom ramen för en förenklad brottsutredning, om förutsättningarna enligt 23 kap. 22 § RB i övrigt är uppfyll- da. I 28 kap. RB finns reglerna om kroppsvisitation och kroppsbesikt- ning. Kroppsvisitation innefattar undersökning såväl av person som av egendom som han bär på sig eller har med sig (28 kap. 11 § RB). En förutsättning för kroppsvisitation är att det förekommer anledning att anta att det har begåtts brott på vilket det kan följa fängelse. Kroppsvisitation får företas för eftersökande av föremål som är un- derkastade beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för brottet. På annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får kroppsvisitation ske, om det finns syn- nerlig anledning att anta att det kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller att det annars är av betydelse för utredningen. En tumregel för gränsdragningen mellan kroppsvisitation och husrannsakan anses vara att egendom som kan transporteras med handkraft kan bli föremål för kroppsvisitation medan större saker som förflyttas med maskinkraft får undersökas enligt reglerna om husrannsakan. Med kroppsbesiktning avses en undersökning av kroppens yttre och inre, tagande av prov från människokroppen och undersök- ningar av olika kroppsprodukter som åtkommits genom provtag- ning (28 kap. 12 § RB). En förutsättning för kroppsbesiktning är att det förekommer anledning att anta att det har begåtts brott på vilket det kan följa fängelse. Kroppsbesiktning får genomföras för samma ändamål som för kroppsvisitation. Om annan än den misstänkte samtycker till kroppsbesiktning kan en sådan genomföras. I annat fall kan han inte tvingas till detta. Själva kroppen får undersökas genom såväl en ytlig okulär be- siktning som en ingående undersökning av kroppens inre. Alla ty- per av provtagningar faller under begreppet kroppsbesiktning, t.ex. undersökningar av blod, urin, saliv, hår och hud. En kroppsbesikt- ning får inte utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa och skada. Den som skall kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet i eller, vid synnerliga skäl, i ytterligare sex tim- mar. Tiden för transporter av den som skall kroppsbesiktigas räk- nas in i . Vissa undersökningar finns särskilt reglerade. Det gäller t.ex. i lagen (1988:1473) om undersökning beträffande HIV-smitta i brottmål och lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov. Beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning fattas, liksom vid husrannsakan, av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Vid fara i dröjsmål får kroppsvisitation även beslutas av polisman (27 kap. 4 och 13 §§ RB). Det skall föras protokoll över en genomförd kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Det har från polis- och åklagarhåll framförts till oss att det är mycket viktigt av effektivitetsskäl att det införs en möjlighet att använda kroppsvisitation och kroppsbesiktning under en förenklad brottsutredning, särskilt som beslag skall få användas. Vi instäm- mer i den bedömningen och ser ett behov av att kunna använda dessa tvångsmedel vid många av de brottstyper som kan komma att handläggas enligt 23 kap. 22 § RB. Vi kan inte heller i dessa fall se att det krävs andra författnings- mässiga begränsningar för att få besluta om tvångsmedlen under en förenklad brottsutredning än de förutsättningar som gäller enligt 23 kap. 22 § RB för att genomföra utredningen i sig. Även här kommer de förutsättningarna att på ett naturligt sätt begränsa till- lämpningen av tvångsmedelsbestämmelserna under en förenklad brottsutredning. Om den misstänktes rättssäkerhetsintressen krä- ver det, t.ex. om undersökningen är särskilt ingripande, skall kroppsvisitation och kroppsbesiktning alltid genomföras inom ra- men för en förundersökning. Förslag: Inom ramen för en förenklad brottsutredning skall det inte vara tillåtet att använda häktning, anhållande, reseförbud, anmälningsskyldighet, kvarstad, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Bestämmelserna om straffprocessuella tvångsmedel i 24-28 kap. RB reglerar även andra tvångsmedel än de som har behandlats tidigare. Bestämmelser om hemlig kameraövervakning finns i lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Den som är misstänkt för ett brott kan enligt vissa förutsättningar meddelas reseförbud eller anmälningsskyldighet (25 kap. RB). Re- seförbud innebär ett förbud för den misstänkte att lämna en anvi- sad vistelseort. Anmälningsskyldighet innebär en skyldighet för den misstänkte att på vissa angivna tidpunkter anmäla sig hos en anvisad polismyndighet. Både åklagaren och rätten kan besluta om tvångsåtgärderna, som kan kombineras och användas istället för anhållande och häktning i fall där syftet med en sådan åtgärd kan tillgodoses genom reseförbud eller anmälningsskyldighet. För kvarstad krävs dels att någon är skäligen misstänkt för brott, dels att det skäligen kan befaras att han genom att avvika eller ge- nom att undanskaffa egendom eller på annat sätt kommer att un- dandraga sig att betala viss penningprestation som kan antas kom- ma att ådömas honom på grund av brott. Beslut om kvarstad med- delas av rätten. Undersökningsledaren eller åklagaren får fatta be- slut om provisoriskt omhändertagande i avvaktan på ett sådant be- slut. Polisman får vid fara i dröjsmål ta lös egendom i förvar. Po- lismannen skall därefter anmäla åtgärden hos under- sökningsledaren eller åklagaren, som skall pröva, om egendomen skall vara kvar i förvar eller om förvaret skall hävas (26 kap. 1-3 §§ RB). Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kamera- övervakning Hemlig teleavlyssning innebär att ett telemeddelande, som beford- ras till eller från t.ex. ett telefonnummer, i hemlighet avlyssnas eller tas upp genom ett tekniskt hjälpmedel för återgivning av innehållet i meddelandet. Med hemlig teleövervakning förstås att uppgifter i hemlighet hämtas in om telemeddelande som expedierats eller beställts till eller från en viss teleadress eller att sådant meddelande hindras att nå fram. Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda kameror eller liknande utrustningar används för personövervakning i förunder- sökning utan att upplysning om övervakningen lämnas till den övervakade. För tvångsmedlen gäller att förundersökningen skall avse brott av viss svårighetsgrad. Som ytterligare förutsättningar gäller att nå- gon skall vara skäligen misstänkt för brottet och att åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen. Det är rätten som på ansökan av åklagare beslutar om tvångsåtgärderna (27 kap. 18-21 §§ RB och 1- 4 §§ lagen om hemlig kameraövervakning). Den förenklade brottsutredningen är tänkt att användas vid var- dagsbrott som är enkla att utreda och där utgången är tämligen gi- ven. De faktiska omständigheterna skall vara lättutredda och skuldfrågan juridiskt enkel. Det förenklade förfarandet passar där- för inte för handläggning av ärenden där det krävs mer vidlyftig utredning för att bevisa den misstänktes skuld eller för att klarlägga de faktiska omständigheterna vid brottet. Ett exempel på en situa- tion som kan indikera att ärendet är av sådan komplexitet att det bl.a. av rättssäkerhetsskäl bör utredas i en förundersökning, kan vara att domstolen behöver kopplas in för ett beslut om tvångsme- del (se avsnitt 4.4). Det finns bl.a. mot den bakgrunden inte skäl att överväga om frihetsberövande i form av häktning och anhållande skall få använ- das inom ramen för en förenklad brottsutredning. Vi drar samma slutsats beträffande reseförbud och anmälningsskyldighet, kvarstad samt hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Dessa tvångsmedel bör med andra ord inte kunna användas inom ramen för en förenklad brottsutredning. 6Förslagets ekonomiska effekter m.m. Förslaget om förenklad brottsutredning innebär inga organisato- riska förändringar eller liknande. Detta betyder att kostnaderna för att genomföra förslaget kan hållas låga. Det rör sig i första hand om vissa utbildningsinsatser. Vi bedömer att något behov av resursför- stärkningar för detta inte föreligger. Förslaget kommer att öka bl.a. effektiviteten i rättväsendets ar- bete och leda till att fler brott kan utredas och beivras. De vinster som rättsväsendet kan göra genom reformen kommer i första hand att uppstå på detta sätt och inte genom några kostnadsbesparingar i egentlig mening. Förslagets betydelse för brottslighet och brottsförebyggande ar- bete har redovisats på andra ställen i betänkandet. Reformen med förenklade brottsutredningar torde inte kräva några nämnvärda förberedelser annat än viss begränsad utbildning och information till i första hand åklagare och polismän. En lämplig tidpunkt för ikraftträdandet kan vara . Vi har övervägt om det finns anledning att införa övergångsbe- stämmelser. Det har skett särskilt mot bakgrund av att en inledd förundersökning skall kunna övergå i en förenklad brottsutredning. Vi har kommit fram till att det inte finns behov av några sådana begränsningar. Förundersökning som pågår kan nämligen efter ikraftträdandet utan stöd av sådana bestämmelser övergå i en för- enklad brottsutredning. 8.1Förslaget till lag om ändring i 19 kap. 12 § Vad som sägs i detta kapitel skall tillämpas även i fråga om domsto- larnas befattning med förundersökning, förenklad brottsutredning och användande av tvångsmedel. En sådan fråga får tas upp även av rät- ten i en annan ort än som följer av reglerna i detta kapitel, om beslut i frågan bör fattas utan dröjsmål. Ett tillägg har gjorts i bestämmelsen. I 19 kap. RB finns regler om domstolarnas lokala kompetens i brottmål. Bestämmelsen i 12 § reglerar vilken domstol som är behörig att besluta om åtgärder un- der förundersökningsstadiet. Tillägget i paragrafen innebär att ut- trycket förenklad brottsutredning har förts in vid sidan om förun- dersökning. Det kan inträffa att rätten även under en förenklad brottsutredning behöver ta ställning till olika frågor som inte sam- tidigt är förknippade med tvångsmedel (jfr t.ex. hänvisningen till 23 kap. 19 § RB i 23 kap. 22 a § RB). 21 kap. 8 § Försvararen får under förundersökning, förenklad brottsutredning och målets behandling vid rätten göra framställning och vidta åtgärd, som behövs för att ta till vara den misstänktes rätt. Om målet fullföljs, får försvararen också biträda honom i högre rätt. Bestämmelsen behandlar försvararens behörighet att handla i pro- cessen. Som vi anger i avsnitt 4.4.3 kan det förhållandet att frågan om offentlig försvarare blir aktuell att överväga under den förenk- lade brottsutredningen indikera att ärendet är av sådan karaktär att förundersökning bör inledas. Detta behöver dock inte alltid vara fallet. Bestämmelsen i 21 kap. 8 § RB gäller för såväl privat som offentlig försvarare. Behörigheten skall gälla även under brottsut- redning som genomförs enligt 23 kap. 22 § RB. Därför har uttryck- et förenklad brottsutredning lagts till. I övrigt har en viss språklig justering skett. Om förundersökning och förenklad brottsutredning 23 kap. 1 § Förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under all- mänt åtal har förövats. Förundersökning behöver dock inte inledas, om det är uppenbart att brottet inte går att utreda. Att förundersökning kan ersättas av för- enklad brottsutredning framgår av 22 och 22 e §§. Att förundersök- ning inte heller behöver inledas i vissa andra fall följer av 4 a och 22 f §§. Om det krävs angivelse för att brottet skall höra under allmänt åtal, får förundersökning trots det inledas utan angivelse, om det innebär fara att avvakta en angivelse. I så fall skall målsäganden underrättas . Om denne då inte anger brottet till åtal, skall förundersök- ningen läggas ned. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om förun- dersökning i brottmål. En förundersökning skall enligt första stycket inledas så snart det finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Undantag från skyldigheten att inleda förundersökning finns angivet i andra stycket. Stycket har ändrats mot bakgrund av vårt förslag om förenklad brottsutredning. Dessutom har uttrycket för- enklad brottsutredning förts in i rubriken till 23 kap. RB. 23 kap. 21 § Vid förundersökningen skall protokoll föras över vad därvid före- kommit av betydelse för utredningen. Sedan en utsaga av en misstänkt eller någon annan har upptecknats skall utsagan läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Han skall också tillfrågas om han har nå- got att invända mot innehållet.