sou · GPB355d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Den övre åldersgränsen kan dras på flera ställen, men för oss har valet fallit eftersom man därefter ingår som vuxen i Levnads- nivåundersökningen (LNU2000) – detta gör så att säga att vi totalt sett kan studera levnadsförhållandena för alla åldersgrupper.3 Att också är myndighetsålder är ett annat argument för vår indelning, liksom att detta är åldersgränsen för att vara definierad som barn enligt . Varje åldersavgränsning mellan ungdomar och vuxna är dock med nödvändighet godtycklig liksom den är kulturellt och historiskt betingad. Att dra den undre åldersgränsen så att alla barn kommer med var naturligt. Men den centrala, och betydligt svårare, frågan är vid vilken ålder man kan intervjua barnen själva med bibehållen säker- het i svaren – och med vilka metoder? Det är intressant att notera att när SCB utredde frågan om löpande statistik om barn och ungdomar (SCB 1985) drog man slutsatsen att det fanns stora 2Staterna som ratificerat , liksom oberoende organisationer som t.ex. , rapporterar regelbundet om barns villkor och uppföljandet av barnkonven- tionen till för barnets rättigheter. I kommentaren till senaste rapport konstaterar kommittén bl.a. att den fokuserar för mycket på beskrivningar av lag- stiftningsåtgärder medan den innehåller en begränsad mängd statistik och annan information om hur barn faktiskt har det (FN, DRC/C/15/Add. 101, 10 1999, ). 3Huvudundersökningen inkluderar vuxna , men de som fallit för denna åldersgräns och tidigare deltagit i en Levnadsnivåundersökning skall följas upp i den s.k. Äldre-LNU (och 1996). Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning problem med att använda dessa åldersgrupper som informanter och att direkta intervjuer kanske kunde göras i förenklad form med barn på mellanstadiet (dvs. från 10 ). En samlad bedömning av den internationella forskningen är betydligt mer optimistisk och lutar snarare åt att barn under vissa förutsättningar är goda informanter även (1997).4 I förbere- delserna för Barn-LNU tog vi del av erfarenheter från British Household Panel Survey (BHPS), där man intervjuar 11–15-åringar med den metod vi diskuterat (, och 1995). Allt talade för att elvaåringar kunde intervjuas utan problem och att man troligen kunde gå ner ända till tioåringar. Det var också den strategi vi valde (fast i praktiken var en hel del av våra deltagare och på det tionde när intervjun gjordes). Detta innebär inte att yngre barn inte skulle kunna intervjuas alls, eller att deras utsagor om sina levnadsförhållanden skulle sakna intresse. Intervjumeto- derna bör dock vara avpassade efter ålder, och intervjuer med, säg, sexåringar, kräver speciellt utbildade intervjuare. Precis som barnrättsförespråkare poängterar är det viktigt att alla barn skall delta, även de yngsta (t.ex. Lansdown 2001) som i den mån barn har formella möjligheter att uttrycka sina åsikter oftast får stå utanför (BO 2000). Då yngre barn har möjlighet att deltaga handlar det ofta om områdena skola och barnomsorg, medan de äldre barnen ibland även bereds möjlighet att delge sina åsikter i samband med till exempel trafik- och bostadsplanering. Studier visar dock att barn ända ner i förskoleåldern mycket väl kan ge sin syn på till exempel sin närmiljö, men att det krävs andra metoder (se exempelvis 1998). Den strategi som återstod för oss var emellertid att låta föräldrarna vara informanter för 0–9- åringarna. Den intervjuade föräldern fick svara på ett antal frågor om varje hemmaboende barn, bl.a. om sjukdomar, omsorgsform och psykiskt välbefinnande (det senare bara för barn som är på sitt sjunde år eller äldre).5 Detta gör att vi i en del analyser kommer att 4Förutsättningarna är t.ex. att frågorna är klart ställda, att de inte ställs i form av kon- struerade exempel som intervjupersonen skall ta ställning till, att svarsalternativen inte är för många eller för svåra – alltså ungefär samma som gäller för vuxna intervjupersoner, möjligen lite tydligare markerade. Man kan notera att flera stora undersökningar har vänt sig till barn som varit . 5Vår principiella utgångspunkt är att det vore önskvärt att inkludera barn ned till åtmin- stone sexårsåldern i en intervjuundersökning byggd på direkta intervjer. Eftersom man då måste tillgripa olika metoder kommer det att vara svårt att få jämförbara beskrivningar som spänner över alla åldrar. Dessutom skulle ett sådant projekt kräva en ganska stor intervjuarinsats och bli dyrt om man vill ha en urvalsstorlek som gör att man kan generalisera till hela barnpopulationen. Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning kunna inkludera 0–9-åringarna, även om fokus i den fortsatta framställningen är på 10 18-åringarna. I vissa analyser (exempelvis i Kapitel 2) kommer vi också att använda åldersindelningen 0–, eftersom en del existerande statistik från Levnadsnivåundersök- ningen använt denna indelning. 1.4Barn-LNU: urval, uppläggning och genomförande Barn-LNU är, genom uppläggningen med koppling till en under- sökning av vuxna, genom sin intervjumetod, genom det riksrepre- sentativa urvalet och det breda innehållet, den första undersök- ningen i sitt slag i . Därför kommer vi i detta avsnitt att ge en närmare presentation av undersökningens urval, uppläggning och genomförande, vilken bl.a. innehåller en del tekniska uppgifter. Huvudpunkterna återfinns även i sammanfattningen nedan. Urvalet till Barn-LNU är draget från de respondenter som besvarat Levnadsnivåundersökningen (LNU2000), vilken (som be- skrevs närmare ovan) riktades till ett urval av ungefär var tusende individ i befolkningen. De barn till respon- denterna som tillfrågats om deltagande är födda 1/1 1982 31/12 1990; i denna rapport kommer vi att kalla gruppen för 10 18- åringar (även om en del barn inte hade fyllt vid inter- vjutillfället). Barnen skall vid intervjutillfället bo med den vuxne intervjupersonen minst en tredjedel av tiden. Barn-LNU blir med denna uppläggning i stort sett ett slumpmässigt urval av barn födda med några undantag. För det första har vissa barn en högre urvalssannolikhet än andra. Eftersom barnets chans att komma med i undersökningen hänger ihop med de vuxna får barnet en högre urvalssannolikhet ju fler vuxna vårdnadshavare som finns i hushållet. Barn i tvåförälderhushåll har t.ex. dubbelt så stor urvalssannolikhet i jämförelse med barn i enförälderhushåll. För barn med delat boende kan sannolikheten bli ännu högre om det finns flera vuxna i båda hushållen. Dessa skillnader i urvals- sannolikhet mellan barn har vi åtgärdat genom att tilldela barnen vikter som korrigerar för detta. För det andra, p.g.a. studiens design, är det några grupper av barn som inte finns representerade i Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning Det gäller barn som inte har någon vuxen de kan inkluderas genom. Så är t.ex. fallet för barn som huvudsakligen bor på institution och (det fåtal) barn som flyttat hemifrån före ålder.6 Fosterbarn och barn som bor med andra vuxna än sina för- äldrar (t.ex. morföräldrar) finns dock representerade i undersök- ningen. För det tredje finns en viss systematik i bortfallet för huvud- undersökningen liksom för barnintervjuerna. För sådant systema- tiskt bortfall, liksom för slumpmässiga variationer i urvalsdrag- ningen, konstrueras också vikter, vilket dock ännu inte är gjort. Bortfallet och viktkonstruktion för detta diskuteras i ett särskilt avsnitt senare i detta kapitel. Arbetet med Barn-LNU började i och med att forskningsmedel söktes för LNU2000. Ansökan skrevs , be- handlades och bifölls . Redan innan detta hade, på grund av det pressade tidsschemat, konstruktionerna av huvudformulär, partnerformulär och barnformulär inletts. Den första versionen av barnformuläret utvecklades av forskare inom LNU:s och Barn-LNU:s projektgrupp, . Hur frågeformuläret fungerade prövades först på barn och deras föräldrar inom våra egna sociala nätverk. Största möjliga variation vad gäller social klass, tätortsgrad, familjetyp, ålder och kön efter- strävades. Frågeformuläret behandlades på semi- narium samt vid en arrangerad sammankomst där externa kollegor, vilka representerade olika områden inom barn- och ungdomsforsk- ningen, bjöds in. Dessutom tillkallades expertis vid formulering av vissa specifika frågor. Frågeformulärets andra version spelades in på band inför en pilotstudie och 31 provintervjuer med barn, jämnt fördelade mellan de olika familjetyperna, genomfördes med goda resultat: svars- häftena var korrekt och noggrant ifyllda. Detta positiva resultat gällde även för nioåringarna. Även de intervjuare som genomförde pilotstudierna intervjuades (både i gruppdiskussioner samt via ett kort frågeformulär distribuerat via e-mail). Vi frågade om deras 6 var det av 16-åringarna , av 17-åringarna samt av 18-åringarna som inte var hemmaboende, dvs. som inte var folkbokförda med förälder eller annan vuxen som är i förälders ställe (SCB 2000, Tabell 4:1a). Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning erfarenhet av intervjuerna, bl.a. reaktioner från föräldrarna vid första kontakten, barnets inställning till intervjun, hantering av bandspelaren samt om det hade dykt upp några problem med specifika frågor. Både föräldrar och barn var mycket positivt inställda till idén att barnen skulle intervjuas. De flesta barn upp- fattades ha varit nöjda med frågorna och intervjuns längd (omkring ) verkade vara rimlig. Därefter utfördes ytterligare en pilotstudie. Speciellt utbildade intervjuare vid SCB:s mättekniska laboratorium genomförde djup- intervjuer med åtta barn efter genomförda intervjuer. Intervjuaren gick bl.a. igenom varje frågeområde och hörde sig för hur frågorna uppfattades av barnet och om hon/han var nöjd med svarsalterna- tiven. Barnen uppfattade metoden som lättförståelig, lätthanterlig och ganska rolig – dessutom var tempot på bandet tillfredsställan- de. Generellt uppfattades frågorna som enkla att svara på, relevanta, intressanta och inte för känsliga. Detta gällde för både flickor och pojkar. Alla inhämtade åsikter vägdes in vid utformningen av den slutliga versionen av frågeformuläret. utbildades intervjuarna, vilka tidigare inte jobbat med den metod som Barn-LNU bygger på. En av de viktiga saker som intervjuarna ansvarar för är bok- ningarna, där det gäller att ta reda på hur många barn i de berörda åldrarna som bor i hushållet. Bokningarna kan bli komplicerade när mer än en person i hushållet skall intervjuas och intervjuaren måste också veta hur många och vilka frågeformulär och bandspelare som skall tas med. I tre fall i Barn-LNU har hela fem syskon intervjuats, vilket förstås ställer höga krav på såväl intervjuare som respon- denter. skickades information till intervjupersonerna, dvs. en av barnets föräldrar. Informationen bestod dels av ett introduktions- brev med kort beskrivning av undersökningen (bl.a. om Barn- LNU) och en förfrågan om personen ifråga ville delta i den, dels av en fyrsidig informationsbroschyr. I denna presenterades LNU2000 mer ingående liksom tidigare undersökningar och resultat från dessa. Denna broschyr innehåller också fördjupad information om Barn-LNU och om datalagen, om sekretess och om principen med informerat samtycke. Det kan noteras att vi inte kunde vända oss direkt till barnen med information, eftersom det inte finns något säkert sätt att känna till exakt vilka barn som bor i vilka hushåll. gjordes så de första barnintervjuerna. Varje intervju var upplagd på följande sätt: först presenterades Barn- Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning LNU för föräldern (som också erbjöds att ta del av vilka frågor vi ville ställa till barnen) och informerat samtycke från förälder/rar och barn inhämtades. Om samtycke erhölls fyllde intervjuaren tillsammans med barnet (och föräldern) i första sidan av formu- läret. Detta gjordes främst för att barnet skulle få rätt version av tre olika formulär (se nästa avsnitt). Själva intervjuarbetets upplägg- ning skedde i tre olika omgångar med samma andel intervjuer per omgång. Detta innebär att barnintervjuer gjordes (dock bara ett fåtal ) och ett fåtal också i bort- fallsuppföljningen . I en så stor intervjuundersökning som LNU händer det att någon del i frågeformuläret är tvetydig eller ovanligt komplicerad så att fel lätt kan uppstå (t.ex. att något blir över- hoppat eller att någon fråga missuppfattas). Under intervjuarbetets gång sker därför en successiv återkoppling till intervjuarna på basis av de granskade formulären. Vi forskare har löpande deltagit i denna granskning. Kvaliteten på LNU2000 har varit hög i detta avseende och de mindre problem som uppstått har inte gällt Barn- LNU. Efter det att undersökningens fältarbete avslutades levererades såväl en datafil som de ifyllda formulären till . Där har granskningsarbetet fortgått och en del felaktiga värden rättats. I huvudsak har dock materialet varit oproblematiskt. Vidare har kodning av vissa variabler skett. förelåg så en kombination av data från den personligt intervjuade föräldern, från den s.k. partnerenkäten (med information direkt från barnets andre förälder), samt för varje barn mellan 10–. Föreliggande rapport grundar sig på denna kombination av data. 1.4.3Intervjumetoden – närmare beskrivning I Barnundersökningen i LNU2000 intervjuas barn, som nämnts, med hjälp av bandspelare, en s.k. Walkman (en liten, bärbar band- spelare med hörlurar). Frågorna läses upp för barnen via ett inspelat band och barnen markerar sina svar i ett svarshäfte. Svarshäftet omfattar endast numren på frågorna och svarsalterna- tiven (och ibland ett nyckelord från frågan, där det annars finns risk att den intervjuade skall tappa bort sig). Efter intervjun pla- cerar deltagaren själv sitt svarshäfte i ett kuvert som försluts och ges till den intervjuare som finns i hemmet. En fördel med meto- Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning den är att den maximerar barnens konfidentialitet då svaren inte kan tolkas utan frågorna och då ingen annan än barnet kan höra frågorna ställas. När föräldern skall ta ställning till samtycke till barnintervjun, erbjuds de att få ta del av en lista över de frågor som kommer att ställas. Frågorna på denna lista är dock inte uppställda i samma följd som i svarshäftet, vilket gör att även om barnens svarshäfte skulle vara synligt är det närmast omöjligt att förstå vilken frågan är till ett givet svar. En annan fördel med metoden är att föräldrar och barn kan intervjuas och oberoende av varandra, dvs. det finns ytterst liten risk att svaren blir färgade av den andres svar. (I föräldraintervjun ställs en del frågor om varje barn, men detta parti ligger så tidigt i formuläret att det ställs bandet går.) Genom samtidigheten blir merkostnaden för att intervjua både barn och föräldrar mycket liten. Ursprungligen utvecklades metoden i (Camburn, Cynamon och 1991) och den har använts i den brittiska BHPS där alla vuxna i ett hushåll intervjuas, liksom barn i åldrarna (, och 1995). Under förarbetet med Barn-LNU besökte vi projektledarna för BHPS och inhäm- tade deras erfarenheter. Den bild vi fick av metoden (att den varken resulterade i högt internt eller högt externt bortfall och att barnen uppskattar den) stärkte oss i tron på att den är ändamålsenlig. En avvägning som måste göras vid inläsningen av frågorna, och som man ägnat metodstudier åt inom BHPS, är vilken hastighet bandet skall hålla. Deras erfarenheter, som styrks av våra, är att den inte får vara för långsam – risken är större att barnen blir uttråkade än att de inte hänger med. Om det ändå skulle gå för fort erbjuder band- spelarmetoden möjlighet för barnen att helt enkelt stanna och backa bandet. I några enstaka fall har metoden inte fungerat – då har i de flesta fall intervjuaren läst frågorna, i några fall har de också gjorts via telefon.7 Frågorna i Barn-LNU utformades enligt de teoretiska utgångs- punkter som beskrivits ovan, men andra överväganden har också påverkat den slutgiltiga ordningen samt i vissa fall formuleringen av frågorna. Den metod och de åldersgränser vi valde sätter vissa 7 Totalt gjordes 25 telefonintervjuer, men de flesta av dessa av logistiska skäl (barnet kunde inte vara hemma den tid då föräldern blev intervjuad). Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning gränser på hur formuläret kan utformas. Till skillnad från per- sonliga intervjuer och enkäter är formen på bandintervjuer mycket mer bunden. Exempelvis kan det inte förekomma hopp (att man p.g.a. svaret på en fråga skall hoppa över nästa) eller selektioner (att vissa frågor bara skall ställas till vissa i urvalet, t.ex. bara till barn till ensamstående föräldrar eller barn i en viss ålder). Detta ställer höga krav på frågekonstruktion och uppläggning av formuläret. Ett av de första problem vi stötte på var att vi frågar om de vuxna som bor i hushållet, men dessa är inte alltid deras pappa och mamma; styv- föräldrar (pappas/mammas sambo) är också vanliga. Dessutom framstod det som teoretiskt relevant att ställa speciella frågor om barnets relation till mamma, pappa såväl som till eventuella styv- föräldrar. För att bibehålla klarheten i frågorna konstruerade vi tre olika versioner av formuläret beroende på familjetyp, nämligen 1) barn som bor med båda föräldrarna, 2) barn som bor med sin mamma (med eller utan styvfar), samt 3) barn som bor med sin pappa (med eller utan styvmor). Fler versioner än tre ansåg vi däremot vara för många då det skulle öka risken för att blanda ihop formulären. Vidare krävdes att alla frågor var relevanta samt lättförståeliga för ett brett ålderspann, dvs. Det enda undantaget från att alla har svarat på alla frågor är att vi ställer några fler frågor i slutet av intervjun till de äldsta, de som börjat på högstadiet eller är äldre än så (normalt och uppåt), medan de yngre uppmanades att stoppa bandet. Detta gjordes främst för att vi trodde att de yngsta inte skulle orka hålla på så . De kompletterande frågorna berör alkohol, rökning m.m. Slutligen ställdes höga krav på att frå- gorna var enkla, lättbegripliga och inte för känsliga, då det var tänkt att barnet skulle klara sig själv under intervjuns gång. De enskilda frågorna i frågeformuläret presenteras i respektive kapitel. Formuläret i dess helhet (i formulärversion 2, ställd till barn vars föräldrar separerat och där barnet bor i samma hushåll som modern) bifogas som Appendix till detta betänkande. Sammanfattningsvis menar vi, på basis av erfarenheterna med Barn-LNU, att formuläret, liksom metoden, fungerat mycket bra. Internbortfallet är försumbart, formulären är noggrant ifyllda och erfarenheterna (liksom våra analyser) tyder på att barnen såväl hanterat intervjusituationen som förstått och förmått svara på frå- gorna. Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning 1.4.5Bortfall och möjligheter att generalisera resultaten En fråga som i vissa fall är intressant är hur vanligt ett fenomen är och hur ofta det förekommer i olika grupper – för att få kännedom om hur stort problemet med att sakna en ekonomisk buffert är t.ex., vill vi kanske veta hur många procent som delar detta problem och hur stor andel i olika familjetyper som har det. När man drar ett urval av befolkningen i en undersökning av Barn-LNU:s typ vill man kunna generalisera till populationen, dvs. i vårt exempel vill vi uttala oss om hur vanligt det är bland barn och ungdomar i mellan 10–att inte ha en ekonomisk buffert. Metoden man oftast använder för urvalsdragning är då obundet slumpmässigt urval (OSU).8 Säkerheten med vilken vi utifrån ett sådant urval kan göra generaliseringar beror på urvalsstorleken – om man har många intervjupersoner ökar sannolikheten att andelen vi finner i vårt ur- val är densamma som den som faktiskt existerar i befolkningen (en andel vi dock oftast inte kan ta reda på). Men det finns ett problem i de flesta urvalsundersökningar, nämligen att inte alla vill eller kan svara, det som brukar kallas för bortfall. Ju större bortfallet är och ju mer det är någon speciell kategori som inte deltar, desto svårare är det att skatta andelarna i befolkningen utifrån urvalet. Det som oftast (speciellt i stora undersökningar) är ett problem är att bortfallet är selektivt och kan snedvrida resultaten. Exem- pelvis brukar äldre personer mindre ofta deltaga i intervjuunder- sökningar. Om äldre personer ofta har ett speciellt problem som man frågar om och det är färre äldre som deltar, kommer andelen av befolkningen med problemet i fråga i vårt urval att bli under- skattad – om vi försöker uttala oss om befolkningen kommer vi alltså att göra ett fel (vilket kan vara stort eller litet beroende på hur mycket de äldre skiljer sig från andra och hur stor andel de äldre utgör i undersökningen). Normalt sett tycks bortfallet i intervjuundersökningar av LNU:s typ vara ganska lika fördelat mellan olika kategorier. Inte fullt var fjärde tillfrågad urvalsperson vill eller kan inte delta (alternativt står han/hon inte att finna), men de som inte deltar har oftast egen- skaper som har ganska svagt samband med de variabler som vi 8 Vi kan notera att Levnadsnivåundersökningen som är en panelundersökning inte i strikt mening är ett OSU. Det består av tre strata, panelen (de som varit med förr och är i rätt ålder), nytillkomna ungdomar samt personer i alla relevanta åldrar som immigrerat till från den förra undersökningen (de båda senare för att göra tvärsnittsundersökningarna jämförbara). I praktiken blir undersökningen dock mycket lik ett OSU för varje tvärsnitt. Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning analyserar (t.ex. arbetsvillkor, hälsa, eller ekonomiska resurser). De är dock inte helt utan samband. Äldre, personer på den högsta eller lägsta utbildningsnivån, invandrare och storstadsbor är t.ex. överrepresenterade i bortfallet i tidigare Levnadsnivåundersök- ningar. Detta leder till en viss skevhet i de andelar man skattar från urvalet. För att justera dessa kan man vikta svarandegruppen. Respondenterna, dvs. de som svarat, tilldelas en vikt utifrån en kombination av egenskaper (t.ex. ålder, kön, ortstyp) där vikten så att säga kompenserar för att bortfallet är olika stort i olika katego- rier.9 För Barn-LNU har vi ännu inte hunnit konstruera vikter, annat än för att kompensera för vissa skillnader i urvalssannolikheter (som nämndes ovan). Viktsystemet i Barn-LNU är tämligen komplicerat att göra därför att bortfallet både är en funktion av bortfallet i huvudundersökningen (som är det svåraste momentet) och av bortfallet av barn i Barn-LNU. Hur generaliserbara är då de resultat som vi redovisar i denna rapport? För att närma oss ett svar på den frågan genomför vi, i Tabell 1:3, en bortfallsanalys på Barn- LNU. 9 Förutom detta kompenserar vikten för en slumpmässig över- eller underrepresentation av olika strata i urvalet. Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning Andelar efter bakgrundsvariabler i befolkningen, LNU och Barn-LNU samt svarandeandelar i Barn-LNU Procent (viktat) Procent (viktat) Tjänsteman, medel/lägre Uppgifterna är hämtade ur SCB, Demografiska rapporter 2000:2, tabellerna 2.1a, 2.3 och 4.2. Procenttalen avser andelen av de barn som finns med i LNU, dvs. finns upptagna som boende i hushållet, och som återfinns i Barn-LNU, dvs. besvarat frågeformuläret för barn och ungdomar. Tabell 1:3 visar andelar i olika kategorier i befolkningen, i LNU2000 (där alla barn i de aktuella åldrarna finns angivna av föräldern), samt i Barn-LNU. Andelarna för de båda senare kolumnerna är viktade efter urvalssannolikhet (dvs. efter hur många vuxna genom vilka barnet kan ha blivit valt). I kolumnen längst till höger redovisar vi andel svarande barn av dem som för- äldern rapporterat som boende i hushållet. Att studera de yngres välfärd: en inledande beskrivning När vi jämför de tre kolumnerna längst till vänster står det klart att Barn-LNU väl representerar populationen i de avseenden vi kan mäta det. I den högra kolumnen framgår att svarsandelen är (bortfallet är ).