sou · GPB3101d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Vi anser att ägardirektiv som utgår ifrån att staten som markägare skall agera som föredöme gentemot rennäringen är tillräck- ligt för att tillgodose rennäringens intressen i dessa områden. Vi anser inte att länsstyrelsernas förvaltning av kronomark ovanför odlingsgrän- sen och på renbetesfjällen skall delegeras till rennäringsdelegationerna. Beträffande länsstyrelsernas handläggning av upplåtelser på krono- mark (32 § RNL) har det visat sig att tillämpningen är restriktiv. Vi tycker det är bra och anser därmed att nuvarande formulering i RNL är tillräcklig för att tillgodose rennäringens intressen. En ytterligare skärpning av 32 § är inte enligt vår mening förenligt med kravet på till- gänglighet till de svenska fjällen Det ingick i kommitténs uppgifter att utreda rennäringens rättigheter och skyldigheter och minimera risken för konflikter mellan rennäringen Reservationer och särskilda yttranden 527 och andra markanvändare. Kommittén gav representanter för renägare och markägare i uppgift att identifiera respektive näringars behov och önskemål om ytterligare hänsyn från andre parten. Dessa förslag skulle kunna följas upp med anpassningar i rennärings- och skogsvårdslag- stiftningen. Vi anser att staten – med respekt för markägarnas ägande- rätt och renägarnas bruksrätt – har ett ansvar för tillkomsten av ända- målsenliga avvägningar i lagstiftningen mellan rennäring och jord- och skogsbruk. Vi vill dock understryka att sådana avvägningar inte går att genomdriva om staten förskjuter gällande rätt. Utredningen går motsatt väg Det är med stor oro vi konstaterar att utredningens majoritet väljer att gå motsatt väg. Man riskerar goda möjligheter till ökad samverkan mellan olika näringar och intressen i . Den norrländska be- folkningens befogade krav på politiskt inflytande i frågor som specifikt berör dem kan komma på skam. Vi kan följaktligen inte stödja den in- ställning som ligger bakom de politiska förslagen till framtida förhål- landen mellan samebyarnas och andras markanvändning. Markanvändningen i norra måste baseras på en väl avstämd politik. En sådan borde varit möjlig att uppnå med de direktiv som ursprungligen fick. Det ingick däremot inte i den tidigare uppdrag att söka avvägningar mellan olika markanvändningsintressen eller göra regionalpolitiska överväganden. När betänkande överlämnades till vår kommitté under pågående arbete innebar detta därför i sak att direktivet i dessa avseende blev tudelat. Det är av flera skäl nödvändigt att nå enighet om renskötselområdets omfattning. Vi välkomnar därför regeringens beslut att tillsätta en med experter inom juridik, lantmäteri och rättshistoria. Uppgiften måste vara att närmare identifiera var rensköt- sel av ålder bedrivits . Renskötselområdets omfattning måste också klarläggas innan en ny svensk-norsk renbeteskonvention kan antas. Vi anser att uppdraget skall läggas ut utan anspelning på en 528 Reservationer och särskilda yttranden ratificering av konvention nr 169. Vi delar inte heller utredning- ens tankar om att med kommissionen skulle följa ändrade bevisregler om betesrätt. Arbetet i kommittén har kännetecknats av en brist på bakgrundsfakta och data. Viktiga kartunderlag om betestillgångar m.m. har inte varit tillgängliga förrän i mycket sent skede. Utredningens bakgrundsbe- skrivning har blivit mycket ojämn. Vi saknar t.ex. information om den vikande jordbruksnäringen i inlandet, det småskaliga familjeskogs- bruket samt renskötselns expansion i rummet . Utredningen vill satsa på en naturbetesbaserad renskötseln, som anses vara försvårad av modern infrastruktur och andra näringar. Denna syn är svårförenlig med det faktum att rennäringen är en tidsenlig näring som utnyttjar både modern infrastruktur och teknik. Vi anser att denna brist på bakgrundsfakta blivit förödande för utredningsarbetet. Ingen analys av rättigheter Utredningen markerar hur viktigt det är att reglera förhållandet mellan de civila rättigheterna renskötselrätt och äganderätt. Den föreslår en ny, generell och ömsesidig hänsynsregel för alla som brukar mark inom renskötselområdet. Man utvecklar denna tanke om ömsesidig hänsyn utan att närmare analysera eller förklara i vilken grad den förändring av gällande rätt som härmed uppkommer är förenlig med renskötselrätt enligt urminnes hävd. Det nya rättsläget blir inte lättare att förutse då ömsesidigheten dessutom är tänkt vara relativ. Utredningen exempli- fierar med att i områden med gott renbete kan redan små ingrepp i renbetet innebära ett brott mot hänsynsregeln och medföra skadestånd. Vi finner det högst anmärkningsvärt att utredningen så medvetet läm- nar denna fundamentala analys för äganderätten och renskötselrät- ten därhän. Starka restriktioner på skogsbruk När relationen mellan samebyarnas och andras markanvändning skall ses över kommer av naturliga skäl skogsbruket att särskilt uppmärk- sammas. Utredningen tar fasta på samebyarnas krav på tryggade, naturbetesbaserade vinterbetesmarker. Man föreslår därför ytterligare Reservationer och särskilda yttranden 529 restriktioner i skogsvårdslagen med speciell udd mot skogsbruket på vinterbetesmarkerna. En stor andel av dessa marker finns i familjeskogsbrukares ägo. Ut- redningen har tendens att se på skogsbruket som en helhet då man motiverar och drar konsekvenser av sina lagförslag. Detta leder bl.a. till att man drar fel slutsatser om ekonomiska och andra konsekvenser för ett mycket stort antal enskilda familjeskogsbruk. I grunden anser vi att skogsbruk med dagens kunskaper och metoder går att förena med modern renskötsel. Vi anser, som ovan nämnts, att senare års rationa- liseringar i rennäringen och skogsbruket ändå kan motivera vissa anpassningar i lagstiftningarna. Vi kan också instämma med utredning- en i att det finns fog för viss kritik mot myndigheternas tillämpning av hänsynsreglerna. De restriktioner för markägarna som utredningen nu yrkar på skadar emellertid skogsbruket i landsändan och försvårar en positiv samverkan mellan skogsbruk och rennäring. Utredningen vill utveckla samrådsplikten (20§) och utvidga den till att gälla hela renskötselområdet. Motsätter sig sameby en avverkning skall, i något som kan liknas vid ett tillståndsförfarande, skogsmyndig- heten pröva en begränsning av eller förbud mot avverkningen (21§). I svårföryngrad skog tänker man sig att tillstånd inte kan ges om sameby motsätter sig avverkning (21a). Hänsynsreglerna (31§) ansluter bara delvis till reglerna om hänsyn till naturvård och kulturminnesvård. Pa- ragrafens tyngdpunkt flyttas till att bli en administrativ bedömning av myndigheten om eller när en enskild skogsbruksåtgärd inom samebys område innebär att skogsbruket gör intrång på samebys tillgång till bete. I förslaget till lag om bedrivande av rennäring har hänsynspara- grafen ändrats och utnämnts till regionalt tillsynsorgan. Trots att kommittédirektiven talar om avreglering ger utredningen skogsvårdsstyrelserna och nyckelroller i en upptrappad byråkratisering av skogsbruket i norra . En sådan utveckling skulle också strida mot en av grundtankarna i gällande skogspolitik. Med undantag för 14 § SVL avvisar vi dessa förslag till ändringar genom de aktuella lagarna. Lokal samverkan en andrahandsfråga Efter det att man lagt förslag att reglera markrättigheterna talar utred- ningen i ett kortare stycke om att gynna lokal samverkan genom att bl.a. utbilda om de nya reglerna och ge ett visst initialt stöd till den sameby, som tar initiativ till lokalt samråd. Som ett alternativ föreslås att arrangerar lokal samverkan mellan parterna. Utredningen har med sitt politiska grepp visat att den förordar central 530 Reservationer och särskilda yttranden styrning, nya regler och ökad byråkrati och ser lokal samverkan som en andrahandsfråga. Vi anser tvärtom att staten borde eftersträva de bästa förutsättningarna för lokal samverkan och komplettera med de anpass- ningar av brukslagstiftningen som kan behövas. Vi vill stödja fram- växten av en lokal samverkan som kan bygga på årliga möten mellan representanter för renägarna och markägarna. I detta forum kan man diskutera problem och möjligheter, rekommendera lösningar för skogs- och renskötseln i området samt följa upp tidigare insatser och överens- kommelser. Inom ramen för detta lokala forum kan man ta initiativ till lokala markanvändningsavtal mellan skogsägare och renägare. Som ett uttryck för den politiska särbehandlingen av samerna borde då staten under vissa villkor svara för renföretagens avtalskostnader. Utredningen tar bara med administrativa kostnader för information och utbildning i beräkningen. De merkostnader som uppkommer för både små och stora skogsföretag samt statens kostnader för att ersätta mark- ägarna när verksamhet begränsas till följd av lagförslagen har inte bedömts på ett seriöst sätt. Utredningen hyser åsikten att förslagen till att reglera markanvändningen ger samhällsekonomiska vinster. När vi lägger ihop kostnaderna och den osäkerhet som förslagen för med sig har vi svårt att dela den åsikten. Denna fråga som berör såväl kommunerna som andra myndigheter har blivit blott marginellt behandlad i kommittén. Utredningen vill ge en nyckelposition rörande markanvändningen i ren- skötselområdet. Det föreslås att alltid skall inhämta yttrande från i ärenden som kan påverka rennäringen. Det framgår emellertid inte hur stor tyngd detta yttrande skall ha vid en- skilda tillståndsärenden då mark behöver tas i anspråk för olika arbets- företag. Enligt vårt förmenande måste utredningens målsättningar med detta viktiga avsnitt framgå tydligt. Utredningen kommenterar hur deras förslag förhåller sig till ILO- utredningens slutsatser. Vi drar slutsatsen att utredningen inte anser sig lägga förslag som ligger i nivå med de krav som ILO-utredaren kommit fram till att konventionen kräver. Utredningen nämner dock inte om man anser att deras förslag kan ligga till grund för en ratificering av konvention nr 169 eller om det krävs fler förändringar. Reservationer och särskilda yttranden 531 I beslut som berör renskötseln i t.ex. skogsvårdssyrelser, Skogsstyrel- sen, och är det tillräckligt att adjungera medlem från sameby eller motsvarande som beslutet be- rör. Rätten att jaga anges vara av stor betydelse för många som är bosatta inom renskötselområdet. Jakten anses också ha betydelse för turist- näringen i området. Andras önskan om att ur ett jaktligt perspektiv få ta del av de enorma landarealer varom är fråga beaktas dock inte utan blir endast en del i hänsynen till turistnäringen. Det bör noteras att exem- pelvis fjälljaktsreformen nyttjas av uppskattningsvis tiotusen jägare, varav en stor del inte är bosatta inom renskötselområdet. Även andras än samer och inom renskötselområdet bosattas intressen borde beaktas i det framtida utredningsarbetet om jakträttigheterna i berörda områden. Reformen om jakten på småvilt på statens mark ovan odlingsgrän- sen och i renbetesfjällen i har verkat . Genom reformen blev enorma arealer mark tillgängliga för jakt. En jakt som dittills varit förbehållen ett fåtal men som är åtkomlig för landets alla jägare inklusive den stora majoritet av samer som inte är medlem- mar i en sameby. Fjälljaktsreformen har dessutom inneburit ett upp- sving för turistnäringen. Farhågorna om att fjälljaktsreformen skulle leda till ett för högt jakttryck på ripstammarna har inte besannats, vilket aktuella forskningsresultat visar. Inte heller har några konflikter mellan renskötseln och jakten kunnat beläggas. Inget har framkommit i vare sig denna utredning eller tidigare utvärderingar som motsäger detta. Tvärtom framhålls i utredningen att berörda länsstyrelser är restriktiva i sin tillämpning av upplåtelser av småviltjakt om det bedöms finnas risk för att jakten kan störa renskötseln eller naturmiljön. Dagens ren- näringslag 32 § tillgodoser på ett tillfredställande sätt renskötselns intressen i förhållande till upplåtelser av småviltjakt. Mot bakgrund av den restriktiva tillämpningen av upplåtelser av småviltjakt torde den föreslagna ändringen av nämnda bestämmelse – upplåtelser får inte riskera att försämra förutsättningarna för att bedriva renskötsel och annan samisk markanvändning - kunna helt undanröja den av riks- dagen beslutade fjälljaktsreformen . 532 Reservationer och särskilda yttranden Allt övervägande skäl talat för att fjälljaktreformen även framgent skall administreras av på sätt som sker . Vi anser det vara en garant för en fortsatt god viltvård. Det anges genomgående i utredningen att det jakträttsliga förhållan- det mellan samebymedlemmar och markägare inte är klarlagd. Det bortses närmast i sammanhanget från att det föreligger en av beslutad lagstiftning som reglerar förhållandet. Den s.k. dubbelregistreringen av älgjaktslicensområden är en källa till irritation mellan samebymedlemmar och enskilda markägare. Samebyarna har rätt att registrera hela området ovan odlingsgränsen för älgjakt. Samma rätt har enskilda markägare och marken blir alltså dubbelregistrerad med negativa konsekvenser för både säkerhet och viltförvaltning. Det är sedan länsstyrelsernas uppgift att bedöma avskjutningens storlek och fördelning av älgarna mellan de enskilda markägarna och samebyarna. På statens mark ovan odlingsgränsen sker ingen formell dubbelregistrering. Däremot fördelas älgjaktlicenser till både samebyar och andra jakträttshavare. Detta system skapar liknande problem som föreligger på den dubbelregistrerade marken. Problemen med dubbelregistreringen har uppmärksammats av revisorer i deras rapport /2000:2 och måste åtgärdas. Därför välkomnar vi en särskild utredning om jakt och fiske. Reservationer och särskilda yttranden 533 Jag står bakom merparten av det betänkande som den rennäringspoli- tiska kommittén har överlämnat, men vill reservera mig på två punkter. Det gäller dels rösträtten i samebyn och dels förslaget om utvidgade befogenheter för rennäringsdelegationerna. Rösträtt i den nya samebyn Det är ett framsteg för det samiska folket att ge alla samer rätt att vara medlemmar i samebyn och därmed rätt att delta i förvaltningen av ren- skötselrätten. Tillsammans med rätten att bedriva annan verksamhet än renskötsel ger det samebyn nya möjligheter att utveckla ett samiskt näringsliv. Detta kommer att ge dels nya förutsättningar för de samiska kvinnornas deltagande i samebyns arbete, dels skapa underlag för en positiv regional utveckling med nyföretagande grundat på samiska tra- ditionella verksamheter. En "plump i protokollet" är emellertid förslaget att ge de ren- skötande samerna vetorätt i alla frågor som rör renskötselrättens för- valtning, dvs. rennäring, jakt och fiske. Den graderade rösträtten, som innebär att samebyns medlemmar får röster i förhållande till renantal om någon medlem kräver det, innebär i praktiken att en av de viktigaste förutsättningarna för en ny struktur omintetgörs. Jag anser att kommit- tén med detta förslag missar chansen att göra alla samer likvärdiga och undanröja det misstag som begicks vid utformandet av ren- beteslag. Det var då icke renskötande samer fråntogs sina rättigheter till bl.a. jakt och fiske. Om den nya utvidgade samebyn skall få en rimlig chans att utveckla nya verksamheter måste alla samer i samebyn ha samma rösträtt. Renens betydelse som kulturbärare i det samiska sam- hället är så viktig att även renskötsel måste bli en angelägenhet för hela samebyn. Det innebär inte att ett antal nya samebymedlemmar får möjlighet att bedriva renskötsel. Utrymmet för antalet renar är begränsat och de nuvarande renskötarna måste naturligtvis få fortsätta med sina ren- skötselföretag, men den nya samebyn måste vara öppen för nya verk- 534 Reservationer och särskilda yttranden samheter där renen spelar en annan roll än . Inriktningen på i stort sett enbart livsmedelsproduktion med åtföljande krav på storleks- rationalisering och ökat användande av terrängfordon m.m. har också negativa konsekvenser. Antalet renskötselföretag och antalet aktivt ren- skötande samer minskar liksom lönsamheten. Här kan den nya same- byn finna nya verksamhetsområden där renens lönsamhet inte bara räknas i slaktvärdet. En sådan utveckling försvåras av kommitténs förslag till graderad rösträtt. Det samiska samhället får inte innebära frizoner för vissa verksamheter. Även andra modeller där de samiska medlemmarna i samebyn som inte är renägare kan vara med på lika villkor och utforma förvaltningen av andra delar av renskötselrätten, som t.ex. jakt och fiske omöjliggörs – eller fördröjs i onödan. Jag motsätter mig därför förslaget i denna del och förordar en modell med en kvinna/man en röst, som modell för röstning i samebyns angelägen- heter. Utvidgade befogenheter för rennäringsdelegationerna Jag vill också reservera mig emot förslaget att utvidga rennärings- delegationernas mandat så att de skall behandla frågor som rör bl.a. tillsyn, uppföljning och utvärdering av nationella mål som rör fjällom- rådet. Skälen är i huvudsak två. Dels är frågan för tidigt väckt, dels är rennäringsdelegationernas roll och funktion otydlig och bör ses över. I kommittén föreslår vi en särskild utredning om omfattningen av samebymedlemmars, markägares och statens rätt till jakt och fiske . Det är bra. De oklarheter som finns ligger till grund för en del av de konflikter och motsättningar som finns, framför allt i Väster- bottens län och en utredning med den inriktning vi föreslår kan bidra till en lösning på dessa konflikter. Den utredningen bör dock göras innan större förändringar genomförs i rennäringsdelegationernas mandat. Ett annat skäl är den konstruktion som rennäringsdelegationerna har . Tre av ledamöterna tillsätts på politisk grund av de största parti- erna med personliga suppleanter från andra partier. Det innebär att det politiska mandatet är oklart. Praxis skiljer sig dessutom åt vad gäller icke tjänstgörande suppleanters närvarorätt mellan de olika länen, liksom vilka frågor man behandlar. Jag anser det inte lämpligt att utvidga mandatet för en sådan församling. Det behov som finns av ett samiskt deltagande i förvaltningen av fjällområdena bör enligt min mening lösas i ett sammanhang när omfattningen av samiska rättig- heter i området är klarlagda. Privata markägares liksom lokalbefolk- Reservationer och särskilda yttranden 535 ningens medverkan är dessutom nödvändig om medinflytandet skall gå utöver renskötselns behov. När det gäller omfattningen av olika rättigheter på statlig och enskild mark är både den utredning kommittén föreslår och den gränsdrag- som planeras avgörande för lösandet av de konflikter som finns inom renskötselområdet. I har frågan en särskild betydelse eftersom andelen privat/enskild mark i fjällområdet är så stor: av marken väster om odlingsgränsen i Väster- bottens län är privat-, bolags- eller enskilt ägt medan motsvarande siff- ra för är . Det finns även frågetecken beträf- fande den geografiska omfattningen av rättigheterna. T.ex. kan ren- näringslagens begrepp renbetesland tolkas på olika sätt. Det är därför viktigt, vilket även kommittén påpekar att gränsdragningskommissio- nens uppdrag omfattar både inre och yttre gränser och hela rensköt- selområdet. Avgörande för att resultatet skall bli trovärdigt är också att lokala intresseorganisationer är representerade i utredningen. 536 Reservationer och särskilda yttranden Renskötselrätten grundas på urminnes hävd. Förslagen i detta betän- kande tar sikte på att förtydliga innebörden och regleringen av rensköt- selrätten, förtydliga regleringen av förhållandet mellan renskötselrätten och äganderätten, skapa förutsättningar för en kulturellt, ekonomiskt och ekologiskt långsiktigt hållbar rennäring, öka inflytandet för same- bymedlemmarna, samebyarna och ge alla samer möjlighet att genom medlemskap i sameby utöva renskötselrätten. Förslagen är dock inte tillräckliga för att ge skydd för renskötselrätten, möjliggöra för samerna att fritt förfoga över renskötselrätten och ge renskötselrätten ett fullt erkännande i den svenska rättsordningen lika med andra markrättigheter. Regeringen överlämnade vissa delar av utredningen 1999:25, Sa- merna ett ursprungsfolk i , till kommittén för vidare bearbetning och förslag. Min bedömning är i likhet med ILO-utredarens att kan ansluta sig till konvention nr 169. För att samernas rättigheter skall nå upp till den nivå som konven- tionen kräver föreslås i detta betänkande bestämmelser för att minimera konflikterna mellan rennäringen och andra markanvändare inom renskötselområdet, att lika stor hänsyn skall tas till renskötselrätten som till andra markrättigheter, förtydligas att kronomarken ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition, sådana året-runt-marker nedanför odlingsgränsen som antingen tillhör eller vid utgången av 1992 till- hörde staten och renbetesfjällen i första hand är avsedd för same byarnas bruk, att skall vara skyldig att inhämta yttrande från Same- tinget i ärenden som rör markanvändning inom renskötselområdet och Reservationer och särskilda yttranden 537 regler för hur skogsbruket skall ta hänsyn till rennäringen så att till- gången till renbete bibehålls. bedriver en nationell informationskampanj om samerna som ur- sprungsfolk och avser tillsätta en för att identifiera den mark som samerna har rättigheter till. Följande frågor återstår att klara ut för att samernas rättigheter skall nå upp till den nivå som konventionen kräver. Åtgärder bör vidtas för att säkerställa att samerna har tillräckligt med mark för att kunna fortsätta bedriva rennäring. Samerna kan förlora en del marker som de utnyttjar för renskötsel, bl.a. till följd av de rättsprocesser som pågår . Det bör finnas möjlighet till ersättning från staten för rättegångs- kostnader i principiellt viktiga mål rörande samernas markrättighe- ter. Som det är finns det en risk för att samerna av ekonomiska skäl inte kan få sina anspråk på mark rättsligt prövade och klarlag- da. Omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de traditionellt innehar måste leda till att de bör få rätt att förvalta marken, bl.a. upplåta sin jakt- och fiskerätt till andra mot betalning. Samtliga dessa åtgärder är nödvändiga för att skall kunna ansluta sig till konventionen. Dessa åtgärder är så angelägna att de bör genomföras oavsett om en ratificering kommer till stånd eller inte. Bostad i någon form har samer haft sedan urminnes tider och detta är en del i renskötselrätten. Rätt att uppföra bostad åt sig var medtagen i 1928-års renbeteslag. 1971-års lag reducerade den rätten. Rätt till bo- stad skall åter införas i lagstiftningen (1 kap. 2 § i förslag till lag om renskötselrätt). Rätten till bete, slåtter, grustäkt eller annan därmed jämförlig nyt- tighet var angiven i 1928-års renbeteslag. 1964-års rennäringssakkun- niga konstaterade att stadgande härom knappast hade sin rätta plats i en lag om rennäringen. I en lag om renskötselrätt får sådana inskränkning- ar inte finnas (1 kap. 2 § i förslag till lag om renskötselrätt). Strikt skadeståndsansvar för samebyarna för skador på åker, äng eller trädgård kan inte bli aktuell om särskild hänsyn visats i enlighet med betänkandet (3 kap. 5 § i förslag till lag om renskötselrätt och 3 § i förslag till lag om bedrivande av rennäring). 538 Reservationer och särskilda yttranden Upplåtelse av renskötselrätten, bl.a. jakt och fiske I detta betänkande föreslås att sameby eller medlem i sameby inte får förvalta hela renskötselrätten förrän förbudet från 1886-års renbeteslag för samerna att upplåta rätt till jakt, fiske och renbete utretts. Fråga om upplåtelse prövas av staten. Omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de traditionellt innehar är tillräckligt klarlagd för att samerna själva skall få förvalta marken, bl.a. upplåta sin jakt- och fiskerätt till andra. Upp- fattningen att staten skulle ha en egen jakt- och fiskerätt vid sidan av samernas rätt på dessa marker är ogrundad.