sou · GPB348d5 · 2002-01-01 00:00:00 — Motsättningen ligger i att ungdomsråd som fungerar och existerar på samma premisser som andra föreningar inte kan åläggas någon exklusiv rätt eller skyldighet att samverka med andra föreningar, medan ungdomsråd med ett uttalat syfte att vara en länk mellan ungdomar och politiker på något sätt också måste realisera detta. I det senare fallet borde ungdomsrådets strävan vara att samla in kunskap från flera olika ungdomsgrupper för att optimera sin funktion som länk mellan ungdomar och politiker. 9.11Hur överlever ungdomsrådet generationsskiften? Hur länge man är aktiv i ungdomsrådet varierar och kan styras av både stadgar och personerna som deltar. I vissa fall finns stadgar som styr både undre och övre åldersgräns, i andra fall finns inga åldersgränser I andra sorters föreningar förväntas man att delta så länge man har intresset, men i ungdomsrådet finns dimensionen ålder med. Det förväntas att man slutar när man uppnått en viss ålder. I en del ungdomsråd är den övre åldersgränsen fastställd i stadgar medan det i andra är en naturlig följd. Det kan till exempel bero på att man byter skolform och därmed flyttar till en annan ort. Många som blir medlemmar i ungdomsrådet går med i början av gymnasietiden. De flesta blir kvar , och det är först därefter som det blir svårt att kombinera ett engagemang i ungdomsrådet med till exempel studier eller arbete på annan ort. Detta gör att medlemmarna oftast är , äldre medlemmar är mer sällsynta. undersökta ungdomsråden blir det problem att få kontinuitet i verksamheten. upplöses i princip hela ungdomsrådet . Tjänstemännen och politikerna menar att detta är något som påverkar ungdomsrådens arbete och deras möjligheter att bygga upp sin verksamhet. Många börjar studera och flyttar till andra orter, andra hinner inte med och gör därför andra prioriteringar. Ungdomarna som flyttar har varit de mest aktiva och lämnar efter sig stora tomrum. De som har varit med har ju dragit vidare, mycket egna initiativ. De har kommit långt och är mycket aktiva, det har varit ett lyft. Det finns en medvetenhet om problemet bland tjänstemännen. Olika förebyggande åtgärder kan sättas in, men det är oundvikligt med naturliga avgångar i en organisation som har som främsta gemensamma nämnare att engagera en viss åldersgrupp. Eller som en tjänsteman uttrycker sig: går upp och ned i vågor, och det hade jag jättesvårt att acceptera till en början // man kände ju att det skulle gå uppåt. Men det måste gå så. Man kan inte kräva att de som kommer in ska ta över det gamla och hoppa på där. Från tjänstemännens sida försöker man på olika sätt förebygga att generationsskiftena ska medföra en alltför stor påfrestning för ungdomsråden. Ett sätt som tillämpas är att försöka hålla kvar några gamla medlemmar när en ny styrelse för ungdoms- rådet väljs. Ett annat sätt är en obligatorisk utbildning för alla som vill gå med i ungdomsrådet. Genom den skapar man en gemensam grund för medlemmarna att arbeta vidare på. Ungdomarna själva reflekterar inte konkret över ungdomsrådets överlevnad. De verkar tycka att problemet med att man inte syns och inte når ut är större. Det skulle kunna ha ett samband, för det är svårt att kunna bygga upp någonting och verkligen se framåt när alla medlemmar byts ut på samma gång. 9.12Nya idéer och socialisation Ett av skälen till att unga människor ska få göra sin röst hörd är uppfattningen om att varje ny generation har nya idéer och ser saker på ett annat sätt än tidigare generationer. Går det att visa respekt för ungdomarnas nydanande tankar och socialisera dem till vårt samhälle och vårt politiska system? I intervjuundersökningen har vi i det sammanhanget använt begreppen respekt och fostran. När frågan ställdes till politiker och tjänstemän i intervjustudien menade de att det var möjligt att både respektera och fostra unga människor. De pekade på att det inte går att skilja på fostran och respekt. Det går inte att skilja på fostran och respekt, det hör ihop. När frågan drevs vidare, för att de intervjuade ska utveckla på vilket sätt de fostrar och respekterar, blir svaren allmänna och diffusa. Det kan bero på att både fostran och respekt har olika innebörd för olika människor. När materialet analyserades visar det sig att ingen egentligen ger något svar på frågan. Det skulle förmodligen krävas ett längre samtal under intervjun där båda begreppen, fostran och respekt, fick en för intervjusituationen bestämd betydelse. Ungdomarna vittnar om att de blir bemötta på ett respektfullt sätt och säger att politiker som de kommer i kontakt med verkar intresserade av ungdomar och deras ungdomsråd. De visar enorm respekt. händer det trots detta att ungdomarna märker att vissa politiker inte lyssnar på dem utan hänvisar till händelser långt bak i tiden. Sen finns det andra som när man har ett förslag säger att det där har vi provat och det gick inte. Politikerna lyfter fram tjänstemännens betydelse för att ungdomar- na ska hitta rätt, som samma politiker betonar vikten av att lyssna på unga människor. Det jag ser som en fördel det är att man har den här vägen in i kommunen via ungdomsrådet, och de får hjälp av ungdomskon- sulenten in till kommunen. // Och jag är övertygad om att vi ska skulle ta upp och diskutera, ta med dem i allt i stort sett där vi ser att de har intresse. För vi behöver ungdomars åsikter och tyckande. Att politikerna ser sitt behov av ungdomarna säkerställer inte att de faktiskt gör något av ungdomarnas åsikter, men det visar ändå att det finns en positiv grund för ungdomsrådet. tilltro till att erfarenheterna från ungdomsrådet ska socialisera ungdomarna in i den kommunala verksamheten. Insyn i kommunens sätt att jobba och samhället i stort. Jag tror också att de blir stärkta i sig själva. 10 De paradoxala ungdomsråden Företeelsen ungdomsråd sprider sig över landet och många kom- muner utreder om de ska inrätta ungdomsråd. Det är därför viktigt att stanna upp och reflekterar över ungdomsrådens betydelse. forskning och denna studie visar med tydlighet att det finns inbyggda paradoxer i ungdomsråd. Möjligtvis kan vissa knutar lösas upp om vi till att börja med betraktar ungdomsrådens ursprung. De skapades efter en idé under FN:s världsungdomsår 1985 och det huvudsakliga syftet var att skapa forum där unga skulle få inflytande. Ungdomsråden hade också ett socialiserande syfte, där unga skulle få en demokratisk fostran. har det förändrats till att ungdomsråden numera också betraktas som lösningen på ungas bristande intresse för politik. I vissa stycken kan vi tala om ett paradigmskifte, men gränserna är inte helt klara. I denna analys ska vi fokusera på dessa olika sätt att betrakta ungdomsråden. I det ursprungliga syftet för att inrätta ungdomsråd låg en tyngdpunkt på vuxensamhällets vilja att inhämta kunskap om ung- domars sätt att tänka och ungdomars syn på samhället och framtiden. Det upplevda glappet mellan ungdomar och makthavare skulle överbryggas med hjälp av ungdomsråd. I alla de nordiska länderna bildades någon form av ungdomsråd som i de flesta fall syftade till detta. Möjligtvis fanns redan då en outtalad förväntan om att ungdomarna skulle få ett ökat politiskt intresse genom ungdomsråden. Formerna för de tidiga ungdomsråden bär spår av vuxenvärldens behov av kontroll, bland annat genom krav på någon slags representativitet, som att olika ungdomsföreningar i en kommun skulle vara representerade i rådet. Under nästa fas kämpade sig ungdomsråden från formkraven och kom att fungera mer och mer som fristående föreningar med samhällsengagerade ungdomar som medlemmar. Det är också tydligt den roll som ungdomsrådet i har. Politikerna har kontakt med ungdomsrådet men de har inte kunskap om hur rådet är organiserat och rådet är inte en formell remissinstans. I råder motsvarande förhållanden, men där fungerar ungdomsrådet som formell remissinstans. I finns den formaliserade kontakten mellan politiker och ungdomar. Där finns också en bred kunskap hos intervjuade politiker om rådets organisation. När ungdomsråd diskuteras , finns fortfarande spår av det ursprungliga syftet att råden ska medverka till att öka ungdomars inflytande, men det har lagts till ett demokratiperspektiv. Syftet med ungdomsråden har ändrats och förvandlats från politikers kanal till ungdomar till ungdomars politiska fostran. Ungdoms- råden kommer med detta synsätt att betraktas som en av metoderna för att värma den svala demokratin. Med hjälp av ungdomsråden ska valdeltagandet öka och fler ska bli partipolitiskt aktiva. Med detta utvidgade syfte kan ungdomsråden anses vara ett första steg till politiskt engagemang och i förlängningen ett partipolitiskt engagemang. Det innebär att ungdomarna genom sitt engagemang i ungdomsrådet förväntas socialiseras till ett parti- politiskt engagemang. Frågan är om detta är möjligt när förtroendevalda, med några få undantag, inte lyfter fram betydelsen av partiengagemang utan tvärtom påpekar värdet av att ungdomsrådet inte är partipolitiskt. Man menar att det är bättre att unga människor engagerar sig i ungdomsråd än i ingenting alls. Möjligheterna för unga människor att vara samhällsengagerade utan partipolitisk anknytning värderas högt av flera ungdomar. Deras kommentarer pekar inte på att ett kommande engagemang skulle bestå i ett medlemskap i ett politiskt parti. Förväntningarna på ungdomsråd som lösningen på sjunkande valdeltagande och partiernas medlemskris bör rimligen dämpas. I stället bör målet vara att försöka uppnå det ursprungliga syftet, det vill säga att ge ungdomar och politiker ytterligare en kontaktyta. För att den kontakten ska fungera tillfredsställande krävs flera faktorer, vilket både denna och tidigare studier pekar på. Det krävs bland annat en uppriktig vilja från politiker att lyssna på ungdomarna och se dem som en resurs. Utan den viljan blir allting bara en skenverksamhet som mycket snabbt genomskådas av ungdomarna. Från ungdomarnas sida krävs grundläggande kun- skaper om vårt demokratiska system. Med detta menar vi inte att systemet på något sätt behöver vara statiskt och omöjligt att förändra, ungdomsråden är tvärtom en av möjligheterna att tänka på ett nytt sätt. Studien visar att den verksamhet som förekommer i ungdoms- råden handlar mycket om administration av resurser. Ungdoms- rådets budget ska räcka till både deras egen verksamhet och till bidragssökande ungdomsföreningar i kommunen. Förtroendevalda och tjänstemän menar att hanterandet av egna resurser stärker självkänslan hos ungdomarna, vilket är positivt om det inte inkräktar på annan verksamhet. Den reella möjligheten att påverka i kommunen är begränsad. Ungdomarna får inte alla remisser, inte ens i den kommun där rådet är en formell remissinstans. De frågor som rådet får yttra sig om handlar till stor del om traditionellt sett typiska ungdomsfrågor kring skola och fritidsverksamhet. Ung- domarna uttrycker en viss besvikelse över detta, som vissa ungdomar menar att arbetet är nog betungande i ung- domsrådet ändå. Här gäller för politiker och tjänstemän att ge vägledning och balansera kraven på vad ungdomsrådet ska uträtta. Vidare framkommer det i studien att ungdomsrådets verksamhet varierar i intensitet. Vissa perioder är ungdomsråden mycket livfulla, andra perioder för de en mer tillbakadragen tillvaro. Detta för med sig att råden är mer eller mindre synliga i kommunerna. Varken politiker eller tjänstemän verkar speciellt frustrerade över detta, men ungdomarna uttrycker sin besvikelse. För ungdomarnas del innebär rådets osynlighet bland annat att det är svårt att rekrytera nya medlemmar. I det fallet spelar det ingen roll att alla ungdomsråden i studien är öppna för alla ungdomar inom vissa åldersgränser. För många ungdomar är bristen på medlemmar det största problemet med ungdomsråden, och de vet inte hur man ska locka nya människor. som ungdomarna beklagar sig för att ungdomsrådet är osynligt gör de ofta ett medvetet val att inte samverka med andra institutioner och organisationer, som elevråd och politiska ungdomsförbund. medlemmar menar att deras oberoende ställning är nödvändig för att de ska framstå som en alternativ möjlighet till samhällsengagemang i kommunen. När partierna diskuterar hur man ska värva nya medlemmar förs ofta mötesformer på tal. Det visar sig också i vår studie att ett antal förtroendevalda anser att deras egna mötesformer är tråkiga och borde skrämma bort ungdomarna. Det något förvånande resultatet i vår studie är att ungdomsråden har valt ett traditionellt sätt att hålla möten på. innebär det begränsade antalet mötesdeltagare att man avviker från traditionella mötesformer, men det är snarare undantag än regel. Det är möjligt att spekulera kring om resultatet beror på krav från omgivningen för att rådet ska accepteras, eller om det faktiskt är det bästa sättet att hålla möten på. Kunskapen om mötesformer är ovärderliga om man vill förstå den kommunala beslutsprocessen, och trots alla nedvärderande uttalande om dem från flera politiker kommer vi sannolikt att ha kvar dessa mötesformer . Ungdomsrådens möten med kommunen består framför allt av kontakter med den specielle tjänsteman som i sitt uppdrag ska stötta ungdomarna. Tjänstemännen har ett tydligt uppdrag i studiens kommuner, och det är en av förutsättningarna för att lyckas med ett ungdomsråd. En annan förutsättning är att poli- tikerna är tydliga i sina krav och förväntningar på ungdomsrådet. Ungdomarna vill vara med och påverka men kan man inte ställa för stora krav på dem att anpassa sig till oklara eller outtalade förväntningar. Det är de vuxna som måste bestämma sig för om ungdomsråd ska finnas. Men måste de då tillåta en slags revolution. Det måste finnas utrymme för ungdomsråd att vara både socialiserande och revolterande på samma gång. Det innebär socialisation till vårt politiska system, där kunskap om både former och språk krävs för att unga ska kunna delta och ha inflytande. Det innebär revolution för att fånga upp den kraft som finns i denna alternativa form för unga att delta och ha inflytande. Det är upp till vuxenvärlden att bestämma om man ska ha ett ungdomsråd eller inte. Om man bestämmer sig för det, får man vara beredd på att hantera den paradox det innebär, det vill säga på samma gång socialisera och uppmuntra viss revolt bland ung- domarna. (2000) Unga är också medborgare – om barns och ungdomars inflytande i planeringen. (1995) Demokratiprojekt i . Kraft, Y. (2000) Utvärdering av ungdomsråd, Är processen igång? (2000) Förekomsten av ungdomsråd i svenska kommuner, Interna betingelser eller diffusion? (2001) – minnen och erfarenheter från Ungdomsforum i . (1995) Ung på landet slutrapport. Ström, L. (1995) Ska vi ha skalad eller oskalad potatis? Tebelius, U. och , M. (1995) Det är väl att ungdomar ska få säga till... Fritidsforums förlag Ungdomarnas demokratikommission (2000) Det finns bättre sätt att föryngra politiken. (1999) Demokratiska procedurer eller låtsaskrumelurer. (1995) Demokratin som inte syns - men finns! SOU 1990:44 Demokrati och makt i SOU 1991:12 Ungdom och makt SOU 1996:22 Inflytande på riktigt – Om elevers rätt till inflytande, delaktighet och ansvar SOU 1996:111 Bevakad övergång – Åldersgränser för unga upp till 30 år SOU 1996:162 På medborgarnas villkor SOU 1997:40 Unga och arbete SOU:1997:71 Politik för unga SOU 2000:1 En uthållig demokrati! Regeringsproposition 1993/94:135 Ungdomspolitik Regeringsproposition 1998/99:115 På ungdomars villkor – Ungdomspolitik för demokrati, rättvisa och framtidstro Dnr 11-716/97 Förslag till delmål för ungdomspolitiken. Ungdoms- styrelsens redovisning av regeringsuppdrag Ds 1996:31 Ungdomsfrågor i EU – Förslag till svensk strategi Kommundelsnämnder ur demokratisk synpunkt Enligt direktivet har som ett upp- drag att utvärdera erfarenheterna av kommundelsnämnderna som organisationsform och då särskilt deras betydelse för att öka medborgarnas möjligheter till inflytande i det lokala samhällslivet. Detta understryks även längre fram i direktivet: Det är således svårt att uttala sig om i vilken mån reformen ökat närheten till medborgarna. Kommittén skall därför belysa frågan genom en sådan utvärdering. (dir. 1999:98) Det är med andra ord klart att syftet är att utvärdera den demokratiska aspekten av kommundels- nämnderna. Normalt kommer vi i redovisningen att använda kom- mundelsnämnder som ett generellt begrepp som täcker in även de nämnder som annars kallas stadsdelsnämnder. När diskussionen enbart rör en viss kommun har det dock förefallit rimligt att an- vända den beteckning som denna kommun använder. Det utredningsuppdrag för vilket resultaten redovisas i denna rapport har av utredningens sekreterare specificerats i nio olika delpunkter. (PM av ). Baserat på bedömningar av tillgängligt utredningsmaterial modifierades dessa punkter något inför starten på arbetet och det blev klart att en tyngdpunkt med fördel kunde läggas på större kommuner där utredningsmaterialet ofta var mer fullständigt. Vi har också lagt tyngdpunkten vad gäller den grundläggande genomgången på de nyare undersökningarna och kompletterar vad gäller de tidigare med de sammanställningar som förut gjorts. Huvudansvarig för arbetet har varit undertecknad. lic. har medverkat vid planeringen och givit värdefulla synpunkter på den avslutande rapporten. muner och insamling och organisation av befintligt utrednings- material har skötts av pol. stud. . Startpunkten för sammanställningen har varit Svenska Kommun- förbundets, efter varje val gjorda, sammanställningar av uppgifter om kommunernas förtroendevalda och den inomkommunala organisationen. Med start i denna information har vi tagit kontakt med representanter för samtliga kommuner som har eller har haft kommundelsnämnder. Vi har begärt information om vilka utvärde- ringar som gjorts rörande kommundelsnämnderna med anknytning till demokratifrågeställningar. Vi har också framställt önskemål om att få ta del av sådana utredningar. Samtliga tillfrågade kommuner har mycket välvilligt svarat på frågor och skickat tillgängligt material. Det faktum att vi i detta material dessutom fått ett antal undersökningar som täcker in annat än demokratiaspekter visar att kommunerna varit alltför generösa i sin bedömning av vad vi borde få ta del av. Vi har tagit upp de utredningar där det funnits material som är relevant för demokratifrågeställningen. I vissa fall visade det sig emellertid svårt att få fram äldre utredningar. Erfarenheter rörande kommundelsnämnderna är emellertid väl täckta i /Ekmans rapport tryckt 1988 och i Montins artikel . Vår strävan har varit att ändå ta fram de rapporter som ger mer konkret infor- mation som kan jämföras med senare gjorda utvärderingar. Detta hindrar inte att det kan finnas enstaka arbeten som vi inte kommit i kontakt med. Det finns emellertid därmed inget skäl att anta att den bild som framkommer här skulle på något mer systematiskt sätt kunna påverkas av sådana rapporter som vi ej direkt behandlat. Vår ambition har varit att på detta sätt få en heltäckande bild av de utredningar som genomförts . Av arbets- mässiga skäl begränsar vi oss ofta, framför allt när det gäller större utredningar, till slutrapporterna. Mer utförliga uppgifter om utred- ningsmaterial och annan relevant litteratur återfinns i litteratur- förteckningen. 2 Utbredning och verksamhet De svenska kommunerna var på många väsentliga sätt annorlunda än kommunerna tidigare. Antalsmässigt var de bara omkring en tiondel av antalet före början av indelningsändringarna. Av detta följer givetvis att de genomsnittligt var mycket större mätt i antal invånare. De hade ett mycket större ansvarsområde. Den offentliga sektorn hade byggts ut och en stor del av den service till medborgarna som utgjorde tyngdpunkten i denna nya offentliga sektor sköttes av kommuner- na. Indelningsreformerna hade sin huvudsakliga grund i de krav som dessa nya uppgifter ställde på den kommunala organisationen. Kommunsammanslagningarna genomfördes på grundval av de krav som det ansågs att produktionen av offentlig service ställde på bland annat organisationsstorleken. Konsekvenser för demokratin diskuterades i mycket begränsad omfattning, detta trots att den utökade verksamheten och de större kommunerna också resultera- de i en kraftig ökning av antalet tjänstemän i kommunerna och en parallell minskning av antalet förtroendevalda. På 1960- och 1970- talen partipolitiserades också kommunerna. De förtroendevalda blev i stället kommunpolitiker och frågorna diskuterades i parti- politiska termer. Den kommunala organisationen blev större, men den grund- läggande principen med sektoriell indelning ifrågasattes inte till en början, något som var ganska naturligt med tanke på att inrikt- ningen var att se de nya större kommunerna som samma typ av enheter som de gamla kommunerna. Som en reaktion på storleken och partipolitiseringen, men också som ett resultat av utifrån kom- mande influenser, började begreppet decentralisering diskuteras. Decentralisering kunde ske efter samma organisatoriska förutsätt- ningar som dittills varit gällande, det vill säga de sektoriella. Man kunde flytta beslutskompetensen utåt/nedåt i organisationen. I en annan form av decentralisering övergick man till en territoriell organisation. Ansvaret skulle fördelas efter principen att ansvaret i delorganisationen var kopplat till en viss del av kommunen, inte till en viss typ av verksamhet. Om decentralisering enligt den territoriella principen skulle kunna genomföras krävde detta emellertid ny/ändrad lagstiftning. I den gällande kommunallagen kunde nämnder endast tillsättas för att handha vissa verksamhetsområden, fallande an- tingen inom den speciallagsreglerade eller inom den fria sektorn. Först genom lag (1979:408) om vissa lokala organ i kommunerna och sedan genom lag (1984:382) om försöksverksamhet med en friare nämndorganisation fick kommunerna möjlighet att pröva olika typer av lokala organ. Denna organisationsform permanentades i och med kommunallag. Där stadgades vad gäller denna fråga att fullmäktige får besluta att en nämnd skall ha hand om en eller flera verksamheter för en del av kom- munen eller (kap. 3, § 4). Däri finner vi det rättsliga underlaget för nu befintliga kommundelsnämnder. 2.2Antal kommuner med kommundelsnämnder Vi redovisar vilka kommuner som har kommundelsnämnder och i mer komprimerad form vilka som har haft kom- mundelsnämnder. I redovisningen tar vi upp de nämnder som såvitt vi kunnat bedöma bör falla in under denna beteckning. Det kan ibland faktiskt råda viss diskussion om vad som är kommun- delsnämnder och vad som är nämnder med andra uppgifter/annan inriktning. Ett problem kan vara när en kommun vill visa sig inno- vativ men undvika den konnotation som beteckningen kommundelsnämnd ger (se exempel i ). Ett annat exempel är Åre kommun som har en områdesstyrelse för ett om- råde i kommunen som formellt bör vara en kommundelsnämnd även om man inte riktigt känns vid denna beteckning. I denna nämnd har man prövat direktval, vilket diskuteras nedan. () har 18 kommuner någon form av kommundelsnämnder. Av dessa har 13 kommuner tre eller flera nämnder. Heltäckande system av kommundelsnämnder finns i elva kommuner och har funnits i ytterligare tre kommuner (, och ), vilka har kvar någon kommundelsnämnd. Störst är förändringen i där man bara har en kommundelsnämnd kvar. Den avser , en tidigare självständig kommun/stad. Dessa kommuner har med andra ord gått från ett heltäckande till ett partiellt system. Ytterligare sex kommuner har haft heltäckande kommundels- nämnder, men har helt lagt ned samtliga sådana nämnder. Däribland finns Ale och , som avskaffade kommundels- nämnderna efter att ha haft dem i 15 respektive . har tre större städer, , infört kommundelsnämnder. har också efter in- förandet 1991 helt avskaffat nämnderna. Dessutom har åtta kom- muner som införde kommundelsnämnder avskaffat dem antingen redan under samma decennium eller . Denna grupp av kommuner arbetade med kommundelsnämnder i mellan två och .