sou · GPB395d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Det förekom i intervjuerna en rad uppgifter och beskrivningar som tydde på att myndigheter upplevdes som ett hot, och det fanns bostadslösa som berättade att de utsatts för trakasserier och våld av myndighetspersoner. IP32: Skorna är söndertrasiga, vet du varför? Kolla här ... /.../ det är polisen som skärde sönder mina kläder, även jackan, för dom tror dom ska finna knark på mig. IP36: Dom (poliserna) är riktiga nazister. /.../ dom har slått av mig revben, dom har trampat av mig fötterna. De jävla skithuvena. IP42: Jag tycker att dom ska kontrollera personalen inom socialen lite hårdare ... vilka det är som jobbar, för jag har träffat många som är helt sjuka, och själva varit kriminella, som har jobbat på hem. Och själv har jag nästan blivit våldtagen på hem, och till och med slagen och jätte- nerpsykad av personal. Vissa myndighetsåtgärder leder direkt och oförmedlat till förlust av bostaden och/eller till att man inte får de bostäder man senare söker. Skönstaxeringar av skattemyndigheten nämns av flera inter- vjupersoner som ett slags övergrepp som tillsammans med krono- fogdens verkställighet av indrivning och utmätning kan leda till en ekonomisk katastrof. Men i första hand gäller det naturligtvis kro- nofogdemyndighetens avhysningar, som ofta både skapar och per- manentar hemlösheten, eftersom bostadssökande med vräknings- domar i de allra flesta kommuner avvisas av samtliga hyresvärdar. Men även betalningsanmärkningar och skulder som registrerats hos kronofogdemyndigheten är en effektiv spärr för bostadssö- kande. Jag är stoppad på lägenheter eftersom jag har en skuld till kronofogden, så jag får ingen lägenhet (IP60). Motsvarande erfa- renhet hade en kvinna med betalningsanmärkning som sökt bostä- Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare der genom ett av de kontor som ersätter bostadsförmed- lingen i många kommuner, och där hyresvärdar kan annonsera ut tomma lägenheter för att sedan välja och vraka bland svaren. IP63: Bobutiken i stan, där var jag mest. Där åkte jag och min dotter in , åkte vi in /.../ jag fick svar från . Men när hon frågade mig, hon sa att jag får den men hon sa: det är inga problem va?, sa hon så här, därför att vi kommer ju att kolla dig. Jo det kan jag lika gärna tala om med en gång, sa jag då, att jag har betalningsanmärkelse. Jag kämpade som en dåre för att inte hamna där, till slut så hamnade jag där. Och fick jag inte den då. Men det är klart jag ville ju inte till heller, så sett. Men det var det svar, det var det enda som jag ... Dom var dom enda som svarade. I: Vad sa hon när du sa att du hade betalningsanmärkningar? IP63: För jag får den inte, inte ens om jag hade borgenär18. Det var deras policy. Inte ens borgenär hade hjälpt. Att kronofogdens beslut och register får så stor betydelse för möj- ligheten att få bostad beror naturligtvis på att hyresvärdarna både skärpt och rutiniserat sina avvisningar. En intervjuperson (IP61) berättade att han – trots skulder hos krono- fogden – faktiskt fått kontrakt hos samma bostadsföretag som avvisade honom av detta skäl. Hyresvärdarna kan naturligtvis göra avsteg från denna sin policy om de vill, men ofta presenteras den som orubblig. Mannens flickvän hade fått kontrakt fast hon också hade obetalda skulder som registrerats hos kronofogden. Du vet, hon är ju mamma, och det är lättare för dom att få hjälp med lägenhet (IP61). Andra myndighetsbeslut syftar till vård men genomförs med tvång. Det gäller omhändertagande av barn och ungdomar enligt LVU och av vuxna på grund av missbruk (LVM) eller psykisk sjukdom (LPT) eller – tillfälligt – för berusning på allmän plats (LOB). Några som i barndomen upplevt att de själva eller deras föräldrar tvångsomhändertagits anklagade myndigheterna för att ha förstört deras uppväxt genom att splittra deras familjer och placera dem i olämpliga miljöer. Dom satte min mamma på psyket, och en massa annan skit, så jag har fått flytta runt lite överallt så här (IP43); sen blev jag omhändertagen av myndigheterna när jag var i tolv–trettonårsåldern (IP30). Men det fanns också intervjuperso- ner som varit föremål för utredningar i egenskap av föräldrar, sedan 18 Med borgenär avsåg intervjupersonen en borgensman, dvs. en person som kunnat garan- tera att hyran betalas. Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare myndigheterna misstänkt att deras barn for illa. Såväl själva utred- ningen liksom ingripanden som sådana upplevs uppenbarligen som kränkande eller t.o.m. traumatiska. IP63: Min socialassistent då, hon anmälde mig för barnen. Det har hon gjort två gånger . andra gånger var för att jag ingen lägenhet hade. Första gången var för att jag var sjuk, depression /.../ det blev ju nedlagt då. Men när jag ingen lägenhet hade så kunde (socialsekre- teraren) inte lägga ner det. En man ansåg att hans problem egentligen börjat sedan myndighe- terna utan grund omhändertagit hans barn, som han var ensam med sedan hustrun avlidit. Hennes andra barn som han inte var far till hade då formellt fosterhemsplacerats hos honom. IP33: Det gick socialmyndigheterna med på uppe i (stadsdel), men dom höll ju på att jobba sig med mig ; kom dom och tittade och hackade på mig och frågade hur det gick Men jag tog tösa på moppen när jag åkte till jobbet fem halvsex , lämnade henne till dagmamman, stack till jobbet och hämtade henne efteråt, lagade middag, tvättade ja, jag gjorde allting precis som en mamma gör. /.../ Men sen flyttade jag /.../ och då började allting om på nytt igen; dom kom och frågade Hur är det (förnamn), hur går det? Det tog väldigt hårt på mig. /.../ Rätt vad det var så knackade det på dörren och när jag öppnade så stod det två socialassistenter där och sa Hej (förnamn), får vi komma in? Javisst, sa jag och släppte in dom. Det första dom sa när dom kom in var att fråga vad det var som stod på bordet och syftade på ölburken. Ja, jag tog mig en öl när jag satt och tittade på TV, sa jag. Men det vet du väl att du inte får lov att dricka öl. Får jag inte dricka öl? Det är väl inget fel i att ta sig en öl till maten eller när man sitter och tittar på TV? Nej, du får inte dricka öl när du har hand om barnen. // Dom sa till mig att jag var tvungen att ta antabus. Men är ni inte riktigt kloka! Gör du inte det tar vi barnen ifrån dig. Barnen omhändertogs och mannen hamnade i en kris, misskötte hyran och andra räkningar och blev med tiden vräkt. Flera av de hemlösa intervjupersonerna hävdade att myndigheterna föreföll att se som sin uppgift att skydda sig själva, varandra eller Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare andra människor gentemot uteliggare. En man som blivit vräkt berättade i samma replik om två olika möten med polisen och därmed om två olika aspekter av polisrollen. IP47: Polisen stoppade mig /.../ och så sa dom: Du ser väldigt trött ut. Missbrukar du och så? Nej, jag har ingenstans att bo, sa jag, det är därför att jag inte har sovit , jag har ingenstans att bo. Jag bodde i /.../ där, det vet ju även du som polis, sa jag. För polisen var med, en massa poliser och skyddade dom här kronofogden och så, med avhysningen . Jag menar ... det, man blir trött när man inte sover, det hade även han blivit om han inte sovit . Det blir ju alla människor. Men man blir klassad som missbrukare ändå. Polisen upplevs skydda andra och övervaka eller hota uteliggare. Många av de intervjuade uteliggarna var därför påtagligt rädda för eller kände sig störda av ordningspoliser och vakter. I sökandet efter viloplatser om natten var det största problemet polisen och och alla präktiga djävla medborgare som kör ut en stup i kvarten (IP11). En trappuppgång hittar jag väl alltid, sade en av dem, men så kommer snutarna med sina hundar och jagar ut mig (IP54). Därför, menade en annan, måste man söka upp nya trappuppgångar , annars åker man fast med vakten och polisen och så, och det vill jag inte (IP41). Många av uteliggarna i försöker tillbringa natten i de inbyggda kvarteren i , även kallat Femman. Några inter- vjupersoner hade gett upp, för det är ju meningslöst att gå in ... det går ju inte! (IP10), och nästan alla vittnade om att de ständigt riskerade att köras ut av poliser eller vakter eller omhändertas och föras till polisstationen. IP1: ... (På Femman) kan du ju inte sitta mer än en 40–för- rän vakterna kommer och går sin runda och har du tur så säger dom ingenting, då går dom förbi dig. Annars får du resa dig upp, och så får du gå tills dom har gått, då kan du sätta dig ner igen. Och så får du hålla på så. IP9: ... det (är) mer och mer uteliggare som är i stan och man får inte vara på Femman, för där jagar dom ut en, det är både vakter och poliser och allt: Ut med er! och Ut i kylan bara! Så att, så inte nån- stans får man vara ... Och inte sitta på bänkarna på heller vet du, då går det poliser där, det är närpoliser och ... Så att det är ett väl- digt jagande. Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare De synligt hemlösa var rädda att bli tagna för berusade av polisen inte bara om de satt eller låg och sov på allmän plats, utan också om de på något annat sätt avvek från det normala beteendet. IP28: Jag åker ju aldrig spårvagn eller nåt sånt där, utan jag går bara, för jag har epilepsi. Jag tycker det känns skämmigt att få ett epilepsi- anfall på en spårvagn. För det första dom gör då, det är ju att ringa polisen. Och så hamnar man på (polisstationen) i i stället för att folk förstår att man har epilepsi. Till skillnad från sociala myndighetspersoner beskrevs polismännen sällan som individer eller omnämndes med namn. När deras age- rande kritiserades framställdes det sällan som trakasserier från enskilda myndighetspersoner, utan snarare som självklara uttryck för polisens roll att skydda andra och hålla platser rena från utelig- gare och missbrukare. Några få vittnade om att polisen också har utrymme för ett mer humant agerande. En intervjuperson förkla- rade hur han kunnat hålla sig kvar inne i när han varit sjuk. IP13: dom här vakterna och poliserna, dom kör ju med en. Men då sa jag till dom det, att jag är inte full och sådär, och jag har väldig feber, så kan jag inte få va ifred då? Och fick jag ju vara där då natt, och så . Intervjuerna med uteliggarna skildrar sammanfattningsvis ett spektrum av situationer, där de är rädda för att polisen med eller utan stöd av lagen skall gripa dem, tvinga bort dem från deras sov- platser eller på annat sätt markera att de inte är önskvärda. Ironin i följande citat styrker denna slutsats. IP22: Jag är inte rädd för poliser, för jag har inte gjort nåt va. Jag går alltid fram till poliser och frågar hur läget är i stället. Jag är väl ganska artig: Fan va tryggt det är när ni kör omkring här, sa jag till dom (skratt). Det förekom att intervjupersonerna exkluderats från , antingen till följd av någon form av misskötsel eller också för att man där helt enkelt inte kunna hitta någon lösning på klientens problem. Intervjuperson nr 71 berättade att han blivit avskriven på vilket betydde att han inte hade rätt att vara i loka- lerna längre, eftersom han tackat nej till ett korttidsboende. Han hade nämligen tidigare haft sådan logi i hopp om att den vägen Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare kunna få en bostad men istället blivit ombedd att flytta. Beslutet att avskriva honom hade fattats av hans socialsekreterare men han själv teg och samtyckte: IP71: Ja, nej, dom kan inte hjälpa mig på något annat sätt ena. Dom har ju då sånt där jour- och korttidsboende. Det är sak samma! Det är (namn på korttidsboende) då. Jag vill inte in på såna här (namnet) och typ institutioner! Herregud, jag är vuxen nog till att kunna klara mig själv. // Jag har försökt att få dom att förstå det att jag behöver en egen lägenhet. Nej, inte två stickor i kors . Även inom psykiatrin kan man enligt den intervjuade förvaltaren avskrivas om man avböjer erbjudande om vård. Det mobila upp- sökande teamet för hemlösa i redovisar i sin rapport flera fall där hemlösa exkluderats från hjälpsystemen och den särskilda boendesfären (m.fl. 2001). Några av uteliggarna berättade att de sökt skydd och värme på psy- kiatriska sjukhus men avvisats, kanske för att de inte ansetts till- räckligt sjuka för att behöva vård; jag var inne där för sen och tjatade men dom ville inte släppa in mig (IP49). De hade också svårt att över huvud taget hitta någon plats att komma in på om nätterna. Gemensamt för dem som sov ute var att de antingen inte fick eller inte ville eller vågade anlita kommunens korttidsboenden.19 Dessa upplevdes som otrygga av två skäl. Å ena sidan fanns ibland en rädsla för övriga gäster. En intervjuperson som beviljats bistånd i form av tillfällig logi på en sådan plats vågade inte gå dit för att han en gång misshandlats där. IP54: ... om det är två eller , jag blev helt sönderslagen. Där- för vill jag inte gå in där. När jag kommer dit så bara jag låser dörren. Ja, jag hamnade på (sjukhus) och låg där ett par dar. Tre man sparkade sönder mig. Det är just därför, den känslan för mig, den är motbju- dande. /.../ Det sitter i mig, i psyket sitter det nånstans. Så fort jag ser det huset så tänker jag bara på samma sak. 19 Ett par personer har vänt sig till i O-län med klagomål på att de tvingas stanna långa tider på boenden som de av olika anledningar upplever som otrygga och inte erbjudits några alternativ. har dock inte funnit anledning till kritik mot hand- läggningen (t.ex. dnr 502-13371-2001). Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare Om de verkligen ansöker om och beviljas logi eller specialkontrakt är det å andra sidan ovisst om de får stanna. De löper nämligen risk att förlora bostaden eller logiplatsen på grund av regel- brott; Det känns som att man måste hålla käften och göra det dom säger, annars så ... Dom har makt. /.../ Man måste hålla sig inom ramarna, reglerna ... fråga om allting (IP42). Många intervjuperso- ner betonade att risken att kastas ut från boenden var stor: Det blir kanske att dom flyttar in och bor där en månad, sedan blir dom vräkta igen. Sedan blir dom svartlistade (IP60). Denna risk fanns också inom frivilligorganisationernas olika boen- deformer. En man som fått en plats på en av boendeenheter berättade: IP17: Men så var det ju det där, hände ju det där med ölen som jag pratade om, så då blev jag utslängd. /.../ jag hade druckit två öl och fick blåsa när jag kom in . Och jag hade 0,5. (Paus) Dom sa att jag fick gå. Den natten sov jag i X-skogen och låg och frös nåt så förjordat. Reglerna för boende och logi inom den särskilda boendesfärens olika boendeformer medför att vräkningsgrunderna är ojämförligt många fler än på den reguljära bostadsmarknaden.20 Att ha natt- gäster, vägra eller inte kunna lämna urinprov, beslås med alkohol eller droger i blodet, släppa in besökande vänner – eller tvärtom inte öppna för besökande socialarbetare – att ha husdjur eller att inte kontinuerligt vistas i bostaden är handlingar som kan föranleda omedelbar avhysning, varför boendet upplevs som otryggt: Man vet aldrig, man kan rätt som det är bli utslängd (IP42). Även de som i princip får behålla boendet kan förvägras tillträde till det en viss natt om de intagit alkohol eller droger, inte infunnit sig eller på annat sätt brutit mot en regel. I drivs ett nattöppet café med hemlösa som särskild mål- grupp av ett antal samverkande frivilliga organisationer. En utvär- dering visade att flera av dem som till- bringade natten på egentligen hade rum inom men inte fick komma in där och därför inte hade någon annanstans att ta vägen (2001, s. 32). 20 Exempel ur tillsynsärendena vid i O-län är en man som bodde på ett skyddat boende som drevs av en frivilligorganisation men blev utskriven då han hade uteblivit efter en permission (dnr 502-24085-2001), och en kvinna som vräktes från ett skyddat boende inom bland annat på grund av att hon inte ville styrka drogfrihet genom urinprov (dnr 502-13371-2001). Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare De sociala myndigheterna kunde slutligen indirekt försvåra situ- ationen för uteliggarna eftersom det är riskabelt för deras klienter att ha nattgäster. De kan nämligen förlora sina bidrag till boende- kostnader om de har inneboende, oavsett om de senare kan betala någon hyra. IP20: ... sen är det ju klart, blir det ju care of då. Ja, tillfälligt där, va. I: Ja, just det. Du har en adress så i alla fall? IP20: Ja, när man nu kan så. Men man får ju se till att passa sig så det inte är hos folk som har typ bostadsbidrag eller att man råkar gå på samma sociala eller nåt. Hyresgäster inom får inte ens ha tillfälliga nattgäster och riskerar därför vräkning om de låter någon kamrat övernatta hos dem. IP57: Det här får du inte säga till nån va, men jag har ju varit hemma några nätter och bott hos (kamrat) och tvättat. Han bor ju själv i (stadsdel), i dom kåkarna därute – men han får ju inte ta dit nån, så vi har ju smugit där och så. Det föreföll alltså som om de korttidsboenden och skyddade boenden som intervjupersonerna berättade om inte upplevdes som vare sig säkra zoner mot utomstående eller som platser de kunde lita på att få behålla. Än mer otryggt kunde det dock vara för dem som inte ens fick sådana erbjudanden längre. IP12: Socialen har sagt att dom inte ställer upp mer för mig. Dom har gett upp hoppet /.../ när man inte har något rotfäste någonstans, då allt är hopplöst och ... ingenting, och ingen nästan som bryr sig om en och sociala ställer inte opp längre, det är ju, då känner man sig otrygg. Citatet kan läsas så att faktiskt ger trygghet genom att ställa upp med logi – annars skulle knappast det indragna stö- det upplevas som att hoppet vore ute. Flera kategorier av insatser syftar till bistånd och vidtas med sam- tycke eller i varje fall utan tvång men har enligt intervjupersonerna fått skadliga konsekvenser för dem och deras boendesituation. Dessa kan vara oförutsedda och inträda först , som när en dålig boendeform leder till missbruk. Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare erbjudit, men /.../ liksom det gick ju inte, det var ju så jobbigt. Det var ju bara alkoholister och såna utslagna människor (IP61). Medan de allra flesta framhöll att utskrivning från institutioner till korttidsboenden innebar en dålig start och en stor risk för återfall i drogmissbruk (se vidare 2000a), var dock någon tillfreds med denna lösning. Den nedan citerade mannen hade varit tvångs- intagen för psykiatrisk vård. IP60: Man gick här och frisknade till i huvudet och så, och sedan ut till sådant där korttidsboende. // Det var helt OK. Ganska enkelt för man slipper laga mat, och Det enda är, man har en väska med kläder och det ska man sköta och hålla reda på, så det är ju ganska enkelt. Men, tillade han, det är klart det blir ju mycket droger och sånt då (IP60). Men myndighetsingripanden kan också få oönskade sidoeffekter som är förutsedda men inte tillmäts vikt vid själva beslutet och dess verkställande. Ett exempel är när individer förlorar sina bostäder i anslutning till institutionsvistelser. Bostadsfrågans långsiktiga lös- ning framstår som sidoordnad i förhållande till den åtgärd som beslutet direkt syftar till att uppnå, oavsett om det är straff eller vård. IP59: Jag blev ju av med lägenheten i samband med brottet. Jag hade ju stort ... lägenhet du vet ca 85 kvadrat, välutrustad, utefter min smak. Jag hade ju som alla andra jobb och barn och flickvän, ett helt normalt liv. IP54: Då bodde jag hur bra som helst (ohörbart). I: Hur kom det sig att du blev av med den då? IP54: Därför att jag åkte in. har jag inte... I: Men får man inte ha kvar lägenheten medan man sitter inne? IP54: Ja, om inte socialen betalar så. /.../ Sen har jag inte haft nån lägenhet. De som placeras på institution och inte kan betala hyran väljer antingen att säga upp sig för att förebygga hyresskuld eller får en hyresskuld som leder till att de vräks. I båda fallen kan det vara mycket svårt för dem att ordna en ny bostad efteråt. För det första är det inte lätt att söka bostad från en institution. Om man är dömd till psykiatrisk vård eller fängelse är det svårt att få permission utan bostad och svårt att söka bostad utan permis- sion. Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare IP59: Jag har väldigt begränsade, vad heter det, riktade permissio- ner. Så det är så enkelspårigt, jag får bara gå till vissa ställen. Så jag kunde ju låtsas det att jag går och tränar, så kan jag gå in snabbt och söka en lägenhet, men jag vill inte göra så. Så det är ju därför ... jag hade gärna velat göra det. Till detta kommer att det är svårt att behöva uppge adressen till en institution, ett fängelse eller ett härbärge till en eventuell framtida hyresvärd: om jag går till en hyresvärd och säger att jag bor på så tror inte jag han är så intresserad av mig (IP28). För det andra är kriterierna för att acceptera någon som hyres- gäst avsevärt strängare än villkoren för att få behålla en bostad man har kontrakt på. En intervjuperson hade i hastigt mod sagt upp sin lägenhet i förhoppningen att kunna bo billigare hos sin far och när det inte gick kunde han inte få bostad igen hos samma hyresvärd, trots att modern och andra talat för honom. Dom försökte få till- baka den, men det gick inte (IP23). En annan inte direkt avsedd men förutsedd negativ konsekvens av vissa insatser är att uppgifter om dessa lämnas vidare till andra myndigheter och hyresvärdar som kan tolka dem som tecken på att individen är problematisk eller använda dem som argument för exkludering. Har man med socialen att göra så vill dom ju inte ge nån bostad heller (IP12). Om hyresvärdar får kännedom om att man dömts för brott där bostaden på något vis varit inblandad utgör det en vräkningsgrund; man får inte bränna sprit bland annat (IP6). Ett exempel på hur en myndighets beslut kan motverka en annan myndighets försök att ge bistånd gavs tidigare i citatet om hur kro- nofogden mätt ut en stuga för att driva in en skuld till skattemyn- digheten, trots att skyddskonsulenten och försökte hjälpa ägaren att behålla sin bostad. Men en och samma myndighet kan också vidta åtgärder som motverkar varandra. En intervjuper- son som var dömd till rättspsykiatrisk vård ådrog sig härigenom skulder för vårdavgifter. IP60: Jag slapp ju betala sjukhusräkningen här , eller jag visste inte att jag skulle betala den. Och dom sa ingenting. Först så kom alla räkningar och då skulle jag betala 8.000 på en gång. Skulden lämnades till kronofogden för indrivning – vilket nu hind- rar mannen från att söka förstahandskontrakt och därmed försvårar hans utskrivning och rehabilitering: söker man lägenhet så blir det Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare nej ändå, så det är ingen idé. Och eftersom han därför är kvar på sjukhuset växer skulden, och så blir det så mycket skuld så det har inte jag råd att betala ändå , så länge jag lever (IP60). Samma myndighet kan alltså aktivt se till att individen får betal- ningsanmärkningar eller avslå en ansökan om bidrag till hyresskuld för att strax därefter lägga ner mycket tid och arbete på att försöka anskaffa en annan bostad – ofta både mindre attraktiv och betydligt mycket dyrare i s.k. skyddade boenden – än den som individen genom de nämnda besluten gått miste om. Dessutom kan den för- länga institutionsvistelser, vilket får anses vara den dyraste boen- deformen av alla. Av avsnitt 2 framgick att de bostadslösa ofta avvisats av institutio- ner och enheter som andra personer inom samma myndighet hän- visat dem till. Men det förekom också att de själva var motiverade att söka någon form av behandling som de dock inte fått bistånd till. En man hade idogt försökt få behandling mot sina drogpro- blem på en institution som enligt inte passade för honom. IP47: ... dom tre senaste fängelsestraffen jag suttit har jag ansökt om att få komma in på behandlingshem. Självmant då, när jag har muckat.