sou · GPB372d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Frågan kan också sägas gälla om definitionen skall baseras på barnets här och nu-situation eller (dessutom) på prognostiska bedömningar? I det senare fallet skulle skadlig behandling t.ex. kunna definieras som ett beteende som med viss sannolikhet leder till att barnets utveckling tar skada, även om barnet inte ger några signaler just . 6Skall definitionens tyngdpunkt förläggas till barn eller föräldrar? Man skiljer ibland mellan föräldrakriterier och barnkriterier. Föräldrakriterier fokuserar beteenden eller egenskaper hos föräldrar/vuxna och inbegriper t.ex. misshandel, missbruk eller bristande omvårdnad. Barnkriterier fokuserar faktiska eller potentiella skador på barnets hälsa eller utveckling (jämför ovan, Barnmisshandel och det misshandlade barnet). 3 OLIKA SLAGS DEFINITIONER Man kan skilja mellan olika slags definitioner med olika använd- ningsområden. 1.Normativa definitioner utgår från allmänna värderingar om hur barn bör ha det och vad som är acceptabelt beteende mot barn, oavsett eventuella effekter. En normativ definition svarar mot en social regel med tillämplighet i alla mänskliga sammanhang där barn ingår. Definitionen synliggör beteenden som över- huvudtaget inte bör få förekomma. 2.Besluts- eller åtgärdsdefinitioner begränsas av lagars och myndig- heters kompetensområden (t.ex. socialtjänst, polis, domstolar). Enligt en beslutsdefinition kan barnmisshandel t.ex. vara hand- lingar och situationer som ger en myndighet befogenhet att ingripa eller innebär att LVU blir tillämplig. 3.Upplevelsedefinitioner tar sin utgångspunkt i att barnet lider eller skadas. Ett barn som i sin egen upplevelse far illa av det sätt det behandlas på är misshandlat i denna mening. Upplevelse- definitioner är viktiga dels därför att barn inte alltid definierar misshandel på samma sätt som vuxna, dels därför att den psyko- logiska komponenten har stor betydelse för barn vid alla former av övergrepp, även sådana som inte primärt betraktas som psykisk misshandel. 4.Prognostiska definitioner grundar sig på antagandet att det finns en risk för att barnet kommer att ta skada, även om inga tecken på detta kan påvisas för tillfället. Som nämndes ovan i samband med grundläggande frågor skulle skadlig behandling i prognostisk mening kunna definieras som ett beteende som med viss sannolikhet skadar barnets utveckling. I denna mening kan t.ex. grav understimulering betraktas som skadlig behandling, eftersom det är känt att understimulering medför allvarliga utvecklingsförseningar som kan vara mycket svåra att reparera. Poängen med en prognostisk definition är att den medger ingripanden på ett tidigt stadium innan skador blivit synliga. För att ingripandet skall vara moti- verat krävs att prognosen är välgrundad och att barnet har något att vinna på tidig intervention. 5.Naturalistiska definitioner grundas på yttre riskfaktorer – markörer – men tar inte hänsyn till barnets faktiska välbefin- nande. Den yttre faktorn skall vara tydlig och konkret så att riskklassificeringen är lätt att göra, t.ex. missbrukande förälder eller socialt oordnade förhållanden. Naturalistiska definitioner kan användas för att ringa in riskmiljöer, men i det enskilda fallet är det viktigt att riskmiljön kan knytas till (potentiell) skada hos barnet eller till att barnet inte får sina behov till- godosedda. För att ett ingripande skall kunna göras måste det finnas en fast koppling till barnets situation, inte bara ett löst antagande om att situationen innebär risk. 6.Statistiska definitioner kan ses som ett särfall av naturalistiska definitioner. De bygger på fördelningar av egenskaper i befolk- ningen, t.ex. de som har det sämst ställt ekonomiskt, som har sämst hälsa eller lägst social status. Kännedom om demografiska förhållanden är viktig för preventivt arbete. Man kan t.ex. erbjuda familjer i socialt utsatta områden särskilda familjestödjande insatser. Man kan förstärka barnfamiljers eko- nomi genom socialpolitiska reformer. Däremot kan exempelvis det faktum att ett barn tillhör de 10 fattigaste procenten av befolkningen knappast definieras som skadlig behandling. 4OLIKA ANVÄNDNINGSOMRÅDEN FÖR DEFINITIONER En definition av omsorgsbrist eller skadlig behandling av barn blir vidare eller snävare alltefter användningsområde. Nedan följer en uppräkning som ordnats efter en trattmodell med allt snävare tillämpningsområden. Promotionens uppgift är att aktivt främja goda villkor och livsmiljöer. Uppgiften sträcker sig längre än till att förebygga problem. Allt som kan ske för att i bredaste tänkbara mening skapa ett samhälle som gynnar barns utveckling ingår i promotion. Det behöver inte vara fråga om insatser på särskilda barnområden utan kan handla om alla slags samhällsförhållan- den, t.ex. trafikplanering eller kultur. (Jfr Bremberg 1998.) 2.Primärprevention är mer riktad än promotion och syftar till att förhindra uppkomsten av problem. Insatserna sker främst på samhällsnivå med fokus på strukturella förhållanden: fattigdom, utbildningsbrister, segregation m.m. Till denna nivå hör också allmän attitydpåverkan, t.ex. attityder till aga och syn på barns inflytande i frågor som angår dem. 3.Sekundärprevention går ut på att förhindra att problem uppstår hos riskgrupper. Den kan exempelvis ta sig formen av hel- täckande hälsovård för barn, väl tilltagna resurser för elevvård och skolhälsovård, insatser av frivilliga organisationer m.m. Tanken är att dessa instanser skall arbeta så att barn i riskzon får effektiv hjälp. Ett annat sätt att bedriva sekundärprevention är att tidigt identifiera familjer där barn löper risk att fara illa, t.ex. genom uppspårning av postnatal depression, anknytningssvårig- heter eller föräldrastress inom barnhälsovården. (Postnatal depression förekommer hos så mycket som 10–av mödrarna ; se 1996.) Tertiärprevention avser åtgärder som vidtas när skadan redan skett. Syftet är att bota, lindra eller förhindra upprepning. Det handlar om enskilda barn som får hjälp, stöd, vård och behandling på grund av t.ex. psykiska problem, skol- problem, livsproblem eller misshandel. Problemen kan ha sin grund i svårigheter av mycket skilda slag. Att se till att alla barn i beråd får stöd och hjälp är en viktig uppgift för de instanser som skall främja barns allmänna villkor i samhället. 5.Intervention: socialtjänst och förvaltningsdomstolar. Här förut- sätts en relativt snäv beslutsdefinition, som avgränsar de hand- lingar och situationer som skall betraktas som skäl för bistånd eller ingripande. Detta tillämpningsområde bör egentligen delas upp i två. I situationer där barn far illa kan antingen erbjuda frivilliga insatser enligt SoL, t.ex. kontaktfamilj eller placering med föräldrarnas samtycke, eller omhänderta barnet med tvång enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Man skulle kunna tro att frivilligfallen är mindre all- varliga än LVU-fallen, men så behöver det inte vara. Den grund- läggande principen är att insatserna skall vara frivilliga om föräldrarna samtycker till förslag. Om samtycke inte ges och ett ingripande anses nödvändigt träder LVU i socialtjänstlagens ställe. Det finns alltså ingen skarp gräns mellan de två nivåerna – frivillighet/tvång, SoL/LVU, bistånd/- ingripande eller vad de skall kallas – men gränsen bör ändå uppmärksammas. På kan finnas såväl lindriga som svåra fall, medan LVU-nivån rimligtvis endast inbegriper tunga fall. 6.Intervention: brott och rättsväsende. Barnmisshandel i straff- rättslig bemärkelse kan bara omfatta en liten del av alla bete- enden och handlingar som enligt ett normativt synsätt inte är önskvärda. För vidkommande måste det bli fråga om en snäv beslutsdefinition av gärningar som skall betraktas som straffbara. Det bör poängteras att har ett bredare mandat än de allmänna domstolarna. Till uppgifter hör att agera i alla situationer som kan motivera något beslut om bistånd eller ingripande. Allmänna domstolar kan endast döma i brottmål och fälla eller fria en misstänkt gärningsman. När domen avkunnats upphör domstolens ansvar. har däremot fortsatt ansvar för ett misshandlat barn även om ingen gärningsman har gripits eller fällts. 5 VEM SKALL DEFINIERA? Vem har egentligen rätt att definiera skadlig behandling av barn? Beslutsdefinitioner förutsätter att någon myndighet med tvångsbe- fogenheter, t.ex. polis, domstol eller socialtjänst, avgör vilka barn som misshandlas, försummas eller far illa. Andra definitioner kan göras av instanser med vårdande uppgifter, t.ex. om barnpsykiatrin låter avvikande föräldra-barnsamspel ingå i sin definition. Flertalet definitioner härrör från professionella yrkesutövare, forskare, utredare eller beslutsfattare. Ingenting hindrar emellertid att en definition grundas på frågor till allmänheten, även om en sådan definition sannolikt skulle bli snävare än en mer professionell definition. Det är sällsynt att barn själva får beskriva vad de menar med skadlig behandling, vilket är beklagligt med tanke på att barn kan ha en helt annan uppfattning än vuxna. Därför är det väsentligt att en bred diskussion förs fortlöpande, där också barnen får komma till tals. Barnen är de bästa experterna på sitt eget lidande. Å andra sidan kan barn inte alltid avgöra vad som är ett lidande för stunden och vad som har långsiktiga konsekvenser. De kan inte alltid inse att något är en risk för framtiden om det inte motsvaras av något lidande just . Det är inte rimligt att definitionsansvaret överlåts på barnen, men som de experter de är skall barn lyssnas till och deras synpunkter tillmätas betydelse. Detta är ju också en bärande tanke i (UD 1990). Barns egna upplevelser, visserligen i backspegeln, har undersökts av den engelska National Commission of Inquiry into the Prev- ention of Child Abuse (1996). Undersökningen är inte represen- tativ eftersom den i huvudsak bygger på brev från vuxna miss- handelsoffer, som skrivit till kommittén som svar på upprop i tid- ningar, tidskrifter och TV. Av de totalt 1121 breven kom 721 () från personer som själva varit misshandlade som barn. Alla former av misshandel fanns med, även om många brev handlade om sexuella övergrepp. I sina slutsatser understryker den engelska kommittén bristen på samstämmighet mellan å ena sidan personer som själva miss- handlats, å andra sidan professionella yrkesutövare och besluts- fattare. Brevskrivarna ansåg inte att de yrkesverksamma helt och fullt förstått vad barnmisshandel är. Vid sidan av de mer konven- beskrivningarna av sexuella övergrepp, fysisk och psykisk misshandel och försummelse skildrade breven också potentiellt skadliga handlingar, t.ex. att avsiktligt utsätta barnet för fara eller att visa likgiltighet för barnets rättigheter. Många brevskrivare betraktade de långsiktiga känslomässiga konsekvenserna som all- varligare än de omedelbara skadorna av fysiska och sexuella över- grepp. Kommittén menar att de berörda individernas egna defini- tioner och uppfattningar inte stämmer överens med definitioner i riktlinjer och lagar, som ofta bygger på professionella bedöm- ningar. Officiella register avspeglar inte övergreppens känslo- mässiga betydelse och officiella definitioner utesluter, enligt kommittén, vissa misshandelsformer som ändå kan ha skadliga effekter, t.ex. att barn tvingas bevittna våld vilket ofta nämndes i breven. Jag förstår att när vissa människor använder uttrycket barnmiss- handel menar de bara sexuella övergrepp. Det är förstås ett vidrigt brott. Somliga skulle tycka att fysisk misshandel inte är någonting alls i jämförelse med det. Jag tycker inte så eftersom jag erfarenhetsmässigt vet att det skadar, särskilt när slagen åtföljs av verbala övergrepp (sid. 2). Jag har genomlidit åratal av fysisk och psykisk misshandel från min mors sida. Slagen upphörde när jag var men den psykiska miss- handeln fortsatte tills jag var nästan 20. Något som alltid har plågat mig mer än allting annat är att ingen hjälpte mig (sid. 67). 6EXEMPEL PÅ DEFINITIONER OCH FORMULERINGAR Detta avsnitt återger i korthet några officiella texter och defini- tioner. , 3 kap. Om brott mot liv och hälsa Den som tillfogar en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant tillstånd, döms för misshandel till fängelse i högst två år eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brott som i 5 § sägs att anse som grovt, skall för grov misshandel dömas till fängelse, lägst ett och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller eljest visat särskild hän- synslöshet eller råhet. , 6 kap., 1 §: Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn skall behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behand- ling. , artikel 19: 1.Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i utbildnings- syfte för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas eller den ena för- älderns, vårdnadshavares eller annan persons vård. 2.Sådana skyddsåtgärder bör, på det sätt som kan vara lämpligt, innefatta effektiva förfaranden för såväl upprättandet av sociala program som syftar till att ge barnet och dem som har hand om barnet nödvändigt stöd, som för andra former av förebyggande och för identifiering, rapportering, remittering, undersökning, behandling och uppföljning av fall av ovan beskrivna sätt att behandla barn illa samt, om så är lämpligt, förfaranden för rättsligt ingripande. National Commission of Inquiry into the Prevention of Child Abuse: Barnmisshandel utgörs av allt som individer, institutioner eller pro- cesser gör eller underlåter att göra som direkt eller indirekt skadar barn eller deras utsikter till en trygg och hälsosam utveckling till vuxen ålder. WHO (konferens om prevention av barnmisshandel, ): Misshandel eller skadlig behandling av barn utgörs av alla former av fysisk och/eller känslomässig misshandel, sexuella övergrepp, för- summelse eller försumlig behandling, kommersiellt eller annat utnyttjande, som leder till faktisk eller potentiell skada på barnets hälsa, överlevnad, utveckling eller värdighet inom ramen för en relation av ansvarighet, förtroende eller makt. Fysisk misshandel av ett barn är det som leder till faktisk eller potentiell fysisk skada genom en interaktion eller brist på inter- aktion, som rimligen kan kontrolleras av en förälder eller person i ansvarig ställning, makt- eller förtroendeställning. Misshandel kan ske vid enstaka eller upprepade tillfällen. Känslomässig misshandel omfattar försummelse att erbjuda barnet en utvecklingsmässigt anpassad, stödjande miljö, inklusive tillgång till en primär anknytningsfigur, så att barnet kan utveckla sina känslomässiga och sociala resurser på ett stabilt och fullständigt sätt i proportion till sin personliga potential och inom ramen för det samhälle där barnet lever. Det kan också finnas handlingar mot barnet som orsakar eller med stor sannolikhet orsakar skada på barnets hälsa eller fysiska, mentala, andliga, moraliska eller sociala utveckling. Dessa handlingar måste i rimlig mån kunna kontrolleras av föräldern eller en person i ansvarig ställning, förtroende- eller maktställning. Till sådana handlingar räknas begränsning av rörelsefrihet, förringande, nedsättande, syndabocksagerande, hot, skrämsel, diskriminering, förlöjligande eller andra icke-fysiska former av fientlig eller avvisande behandling. Försummelse och försumlig behandling Försummelse är underlåtenhet att sörja för barnets utveckling på alla områden: hälsa, utbildning, känslomässig utveckling, näring, husrum och säkra levnadsförhållanden, inom ramen för de resurser som rimligen är tillgängliga för familjen eller vårdarna. Under- låtenheten skall orsaka eller med stor sannolikhet orsaka skada på barnets hälsa eller fysiska, mentala, andliga, moraliska eller sociala utveckling. Detta innefattar underlåtenhet att övervaka barnet på tillbörligt sätt och att i så hög grad som möjligt skydda barnet från skada. insatser på alla samhällsnivåer krävs för att barn skall ha möj- lighet att utvecklas så gynnsamt som deras potential medger och kunna hantera uppdykande kriser och livsproblem. En definition som tar hänsyn till detta synsätt står inte i motsättning till en snävare avgränsning av begreppet skadlig behandling av barn. Kommitténs egentliga uppdrag begränsar sig emellertid till skad- lig behandling av barn. Man kan därför – som tidigare framgått – tänka sig två definitioner, varav den första avser samhället i stort och verksamheter som kommer i kontakt med barn. Den andra definitionen fokuserar det snävare begreppet skadlig behandling av barn med underavdelningarna riskmiljö, försummelse, misshandel och sexuella övergrepp. Livsproblem och kriser hör hemma i definition 1 men knappast i definition 2. Närmare bestämt är det samhällets skyldighet att erbjuda barn hjälp och stöd i krissituationer och att ha fungerande institutioner för detta – underlåtenhet härvidlag kan alltså betecknas som en form av samhällelig omsorgsbrist – men kriser och problem är inte detsamma som skadlig behandling. Det kan inte anses rimligt att kalla en miljö, där exempelvis en förälder är psykiskt sjuk, för misshandelsmiljö. Ordet misshandel för tankarna till ett klandervärt beteende som det på intet sätt är fråga om i en sådan miljö (jfr ovan, diskussionen om barnmiss- handel och det misshandlade barnet). Att föräldrar har svår- bemästrade problem som även påverkar barnet är inte detsamma som aktiva våldshandlingar. Förhoppningsvis kan den valda paraplybeteckningen skadlig behandling av barn, som omfattar betydligt mer än misshandel, bidra till att undanröja oklarheter av detta slag. En helt annan sak är att definitionen blir ofullständig om den inte inbegriper barn i psykiskt skadliga och försummande miljöer. Dessa barn måste identifieras och få hjälp även om det inte finns någon förövare som kan lagföras, och även om inget uppsåt eller aktivt våld har förekommit. Ur ett vuxenperspektiv kan olika handlingar och omständigheter ha mycket skilda orsaker och innebörder. Samhället reagerar olika inför en misshandlande förälder, en missbrukande förälder och en psykiskt sjuk förälder. Lagföring kan vara den rätta åtgärden i ett fall, vård och stöd det rätta i ett annat. När man ändå väljer att diskutera riskmiljöer i samma anda som misshandel och för- summelse sker det för att värna barnets perspektiv. För barnet är det mest väsentligt att dess grundläggande behov tillgodoses, medan orsakerna till att så inte sker är en fråga för samhället och de vuxna. Naturalistiska definitioner som enbart grundar sig på sociala och demografiska kriterier (t.ex. arbetslöshet) hör däremot inte hemma i en definition av skadlig behandling. Enbart markörer räcker alltså inte, utan man måste göra troligt att markören skadar barnet eller innebär en tydlig risk för skada. Man kan argumentera för att skadlig behandling bör definieras på grundval av barnets aktuella situation och inte med utgångs- punkt i prognoser. Prognostiska inslag i definitionen går dock inte att undvika. Risker behöver inte manifestera sig förrän barnet blivit äldre, t.ex. konsekvenserna av understimulering och psykisk otill- gänglighet. Så snart man har anledning att tro att barnet kommer att få det allt värre i sin nuvarande miljö finns behov av en prognostisk definition. Uppenbara normalbeteenden bör däremot inte ingå i en defini- tion av skadlig behandling. Sådana beteenden står inte fria från tids- anda och kultur. Det framstår på något sätt som stötande att kalla accepterade beteenden, t.ex. en annorlunda livsstil, för skadlig behandling. Det ligger ett omistligt värde i att människor tillåts göra sina egna val. är det önskvärt att skadliga exposi- tioner görs till föremål för upplysning och påverkan. Man bör inte heller utvidga kriminaliseringen av barnmisshandel, dvs. definiera nya brott. Misshandel, frihetsberövande, hot och kränkning är sanktionerade i . Dock tycks det faktum att straffbestämmelserna även gäller misshandel av barn inte riktigt ha ingått i det allmänna medvetandet. Upplysnings- verksamhet på denna punkt skulle vara av stort värde och ge professionella grupper som arbetar med barn, t.ex. social- sekreterare, psykologer och medicinsk personal, otvetydiga besked om handlingar som barn inte får utsättas för. para- grafer skulle kunna tas upp i olika utbildningar, där man också kan undervisa om hur de rätta frågorna bör ställas för att barn skall berätta vad de varit utsatta för. 8 FÖRSLAG TILL DEFINITIONER Den första definitionen, samhällelig omsorgsbrist, vilar på en idé om hur barn bör ha det i vårt samhälle och hur de bör behandlas där. Med barn avses varje person . Med samhällelig omsorgsbrist menas underlåtenhet från sam- hällets sida att bereda barn gynnsamma uppväxtvillkor och Samhälle i ovanstående definition avser lagstiftande organ och myndigheter men också verksamheter och beslutsfattare på lokal nivå. Alla aspekter av barns fysiska och psykiska utveckling ingår. Likaså ingår samhällets övergripande värderingar och det sätt på vilket samhället tillgodoser barns rättigheter enligt FN-konven- tionen. Exempel på sådana rättigheter är åsiktsfrihet och rätt att bli hörd, yttrande- och informationsfrihet, tanke-, samvets- och religionsfrihet, förenings- och församlingsfrihet, rätt till privat- och familjeliv, rätt till utbildning, skydd mot övergrepp, rätt till alter- nativ omvårdnad, rätt till hälso- och sjukvård, rätt till social trygg- het och rätt till godtagbar levnadsstandard. lelig omsorgsbrist är alltså mycket vid och inbegriper alla för- hållanden som kan beröra barn på olika ekologiska nivåer. Allmän definition av skadlig behandling av barn Som tidigare nämnts är skadlig behandling av barn ett samlings- begrepp för 1. Miljöer som kan medföra risk för skada. Kommitténs egentliga uppdrag motsvaras närmast av kategorierna 1-3. Skadlig behandling av barn utgörs av alla former av fysisk eller psykisk misshandel inklusive sexuella övergrepp, fysisk eller psykisk försummelse, kommersiellt eller annat utnyttjande, som leder till eller kan antas leda till skada på barnets hälsa, utveckling eller överlevnad. Som skadlig behandling räknas även att barnet stadigvarande vistas i en miljö som innebär eller kan innebära risk för dess hälsa, utveckling eller överlevnad, fysiskt Alla tänkbara aspekter av barns utveckling avses i definitionen, t.ex. fysisk, psykisk, beteendemässig, känslomässig, hälsomässig, andlig, social, moralisk, intellektuell, utbildningsmässig osv. Som skadlig behandling räknas även underlåtenhet att respektera barnets rättigheter. Likaså bör det betraktas som skadlig behandling att åsidosätta bestämmelser att barnet bör behandlas med aktning för sin person/egenart och att barnet inte får utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Fyra underavdelningar av definition 2 Den allmänna definitionen av skadlig behandling indelas i under- kategorierna riskmiljö, försummelse, misshandel och sexuella över- grepp. Riskmiljö innebär att ett barn stadigvarande vistas i en omgiv- ning som uppenbart äventyrar dess hälsa, utveckling eller över- levnad eller som innebär att dess grundläggande behov inte till- Här kan hänvisas till det tidigare resonemanget om att risk- miljöer kan föreligga utan någon försummelse eller något klander- värt handlande från vuxnas sida. Det för definitionen väsentliga är att barnet lever i en omgivning där dess fysiska eller psykiska hälsa, överlevnad eller utveckling påtagligt (riskerar att) äventyras eller där dess grundläggande behov inte tillgodoses.