sou · GPB341d3 · 2002-01-01 00:00:00 — För- klaringen till utvecklingen är utsläpp av växthusgaser. Effekterna har också kunnat ses i t.ex. glaciärernas mäktighet och havsisens utbredning. Både temperaturen och nederbörden har ökat i . mer i detalj har det dock förekommit både upp- och nedgångar. För temperaturen är uppgången tydligast . För ökningen av nederbörden bidrar alla årstider utom sommaren, som inte visar någon klar trend. När det gäller extrema väderhändelser (köld, hetta, stor dygnsnederbörd, stormar) kan man möjligen se en tendens till fler värmerekord och färre köldrekord under , medan det i övrigt är svårt att se några varaktiga förändringar. Teknisk infrastruktur uppförs och anläggs ibland utan att till- räcklig hänsyn tas till väderhändelser (extremvindar och extrem nederbörd) som inträffar mycket sällan med nuvarande klimat. Långa klimatologiska mätserier bör återanalyseras för att ge en Långsiktiga sårbarhetsfaktorer - klimat och bioteknik bättre grund för känslighet och sårbarhet i såväl nuvarande som framtida klimat. Klimatförändringar kommer att inträffa i – förr eller senare och påverkar såväl temperatur som nederbörd. Utgångs- punkten för sårbarhetsanalysen är SWECLIM:s klimatscenarier, som är relevanta för förändrat klimat . Det nordiska klimatet har en större känslighet än det globala i genomsnitt. Årstiderna förskjuts och vi kan få en betydligt kortare vintersäsong. ytvattentemperatur bedöms öka med 2–. Extremvärden för temperaturer påverkas också. Extremt höga temperaturer höjs lika mycket som ökningen av medeltemperatu- ren . Extremt låga temperaturer höjs betydligt mer än ökningen av medeltemperaturen . Den hydrologiska cykeln blir mer intensiv. Nederbörden och vattentillgången ökar i stora delar av landet med 10–som års- medelvärde, mer . En ökad medeltemperatur ger en ökad avdunstning från mark och vatten. Vissa delar av kan då få vattenunderskott och torka, speciellt . En viss ökning av medelvinden kan ses över landet och särskilt på stora insjöar och på vissa havsområden. Nuvarande modellbe- räkningar kan inte ge grund för en bedömning av förändrad stormfrekvens. Effekter och sårbarhet beror såväl på klimatförändringar som på andra faktorer. Viktiga andra faktorer för att bedöma sårbarheten kan vara: Utveckling av infrastruktur, särskilt teknisk infrastruktur med lång livslängd, såsom vägar, broar, vattenvägar, byggnader, in- dustrier, hamnar, kraftledningar och dammar. Befolkningsdynamiken sett över 50–och dess effekter på samhällsekonomi och fördelning av samhällets disponibla resurser. Andra miljöproblem som ändras över tiden, t.ex. tillförsel av näringsämnen till vatten och mark, spridning av miljögifter samt utnyttjande av ändliga och förnyelsebara naturresurser. Effekter och sårbarhet i naturmiljö, samt jord- och skogsbruk: Effekterna blir påtagliga för hydrologiska förlopp. Ett förändrat klimat med ökad nederbörd och temperatur enligt SWECLIM:s scenarier ger högre vattenföring i landets norra delar, men mer Långsiktiga sårbarhetsfaktorer - klimat och bioteknik variabla förhållanden i . Allmänt påverkas också den säsongsvisa fördelningen, med mer vattenföring och en tidigare men mindre kraftig vårflod i förhållande till nuläget. Jämfört med dagens klimat kan vattenföringen bli mer extrem . Högre vattenflöden i vattendragen och högre nivåer i sjöar och vattendrag påverkar strändernas fysik och ekologi. En reglering av flöden och vattennivåer kan till del motverka de negativa effekterna av högt flöde och höga nivåer. Snötäcket bedöms bli mindre utbrett och ligga kvar . kommer i medeltal inte att ha vintersnö som ligger kvar. Östersjöisen kommer att bli mindre utbredd och i medeltal endast förekomma i och i delar av . Det förändrade snötäcket kombinerat med förändrade vinter- temperaturer har stor betydelse för tjäldjupet. På snöfria ytor minskar tjäldjupet med högre temperaturer. På snötäckta ytor kan uppvärmningens effekt motverkas av mindre isolering då snödjupet minskar. Ett förändrat klimat enligt SWECLIM:s scenario bedöms ge ökad tillväxt i skogsbruket och jordbruket (både nya grödor och ökad tillväxt). En viss ökad känslighet och sårbarhet finns genom att många skadedjur och sjukdomar hålls nere genom våra kli- matförhållanden. Det finns stora potentiella effekter på som ekosystem. En förändrad temperatur påverkar direkt olika arter, liksom för- ändrade isförhållanden. En ökad nederbörd i tillrinningsområdet till bedöms tillföra mer vatten, vilket kan – om inte det motsvaras av en ökad frekvens saltvatteninbrott - leda till en avse- värd utsötning av vattnet. En ökad vattenföring till bedöms också tillföra mer näringsämnen, särskilt om nederbörden sker . Effekterna av dessa förändringar skulle kunna för- tränga arter (torsk) till fördel för limniska arter (abborre, gädda, gös). Risker finns att främmande arter kan spridas till . Dynamiken för algblomning i kan också på- verkas. Våtmarker spelar en viktig roll i kolets globala kretslopp och ut- gör en stor andel av yta. Deras framtida roll i det globala kretsloppet beror ytterst på den hydrologiska statusen i våtmar- kerna. För stora delar av kan våtmarkerna fortsätta ta upp koldioxid från atmosfären. Effekterna på biologisk mångfald i våt- markerna av en klimatförändring är lite kända. Långsiktiga sårbarhetsfaktorer - klimat och bioteknik Plötsliga förändringar och överraskningar kan inte uteslutas, vilket visar på behovet av ett säkerhetstänkande för att bevara eko- system och biologisk mångfald. 9.3Effekter på sårbarhet, infrastruktur och hälsa Risken för erosion, skred och ras ökar med intensivare hydrolo- giska förlopp och kan hota infrastruktur som vägar, banvallar, broar, byggnader, dammar, avlopps- och vattenförsörjningssystem. Samhället behöver en god förmåga att ingripa vid akuta händelser för att minska konsekvenserna vid framtida extrema väderhändelser. Stark vind, storm och orkan, extrema mängder nederbörd, snö och isbeläggning samt saltbeläggning är de faktorer som ger störst skada på infrastruktur. Vid dessa extrema väderhändelser drabbas ofta stora regioner och med flera effekter . Särskilt svåra konsekvenser uppstår vid störningar i elförsörj- ningen eftersom samhällets andra delar är beroende av säker eltill- gång. Till andra delar av samhället räknas, transporter, IT-system, telesystem, vatten- och avloppssystem, industrier etc. För eldistri- butionen finns de av väderhändelser känsligaste delarna i de regionala och lokala näten, särskilt i de fall då områden försörjs via luftledningar i skogsområden. Till del kan känsligheten och sårbar- heten minskas genom ett strategiskt uppbyggande av ökad säkerhet i elförsörjningen och elreservkapacitet. En ökad temperatur i våra sjöar kan ha stora effekter på kvalite- ten för dricksvatten, såväl smak, lukt och färg. Det finns en ökad risk för smittämnes- och giftspridning om översvämningar upp- ströms för ut föroreningar i sjöar och vattendrag som används som dricksvattentäkt. Infrastrukturen för vattenförsörjningen har mycket lång livslängd men är känslig för ett förändrat klimat: en långsiktig strategi för minskad sårbarhet måste därför säkra alter- vattentäkter, särskilt grundvattenmagasin. Södra och syd- östra delen av landet är här särskilt känsliga. Ett förändrat klimat med mildare vintrar och förlängda vår- och höstsäsonger kan öka smittspridningen av sjukdomar. Smittämnes- bärare som råttor, vissa insekter och fästingar gynnas av ett mildare klimat, vilket ökar risken för spridning av sjukdomar som TBE (fästingburen hjärninflammation), borrelia, vissa diarrésjukdomar och myggburna infektioner. Ökade temperaturer kan också öka risken för dricksvatteninfektioner. Pollenallergier och astma för- Långsiktiga sårbarhetsfaktorer - klimat och bioteknik väntas få ändrat säsongsinsjuknande, möjligen även en ökning av anfallsintensiteten. Den lägre frekvensen av extrem kyla kommer att ge färre köldrelaterade sjukdomar och skador. Effekterna av klimatförändringar i vår omvärld kan leda till för- ändrade förutsättningar och där minska möjligheterna för ett ut- hålligt jord- och skogsbruk. Detta kan då leda till en ökad mängd klimatflyktingar. Riskerna för storregionala konflikter i vårt när- område kan inte uteslutas. Utvecklingen av modeller måste fortsätta och klimatscenarier tas fram för att studera extremer i förhållande till förändringar i medelvärden. Det behövs förbättrad kunskap om hur de storskaliga beräkningsresultaten simulerade med globala modeller ska tolkas vidare till regional skala. Vidare behövs förbättrad integration ( t.ex. återkopplingar) mellan olika modeller som beskriver meteorologi, hydrologi, oceanografi och ekosystem. Genom studier av långa tidsserier (eller mera) kan man fånga upp situationer som har låg frekvens och därigenom göra be- dömningar av extrema situationer. Det behövs även studier för att ge bättre kvantitativa bedömningar av felkällor och osäkerheter. Forskning är nödvändig för att ge underlag för effektstudier inom andra områden och sektorer (jordbruk, skogsbruk, ekosys- tem, samhällstruktur, kustzoner) Effektstudier bör utvecklas för samtliga sektorer som är känsliga för klimatpåverkan: Jord- och skogsbruk, fiskerinäring, rennäring. Hydrologiska förlopp, mark och grundvattenförhållanden och deras betydelse för skred, ras och erosion. Limniska, och terrestra ekosystem, med hänsyn taget till andra faktorer som påverkar dessa miljöer. har en unik position för att studera sjukdomars utbred- ning i en klimatgradient. Dessa studier kan vara en viktig länk i att bedöma framtida globala hälsoeffekter av klimatföränd- ringar. Anpassning till ett förändrat klimat: Grundläggande kunskaper om dynamiska förlopp i nationella, regionala och lokala ekosystem. Långsiktiga sårbarhetsfaktorer - klimat och bioteknik Hur vi kan ta hänsyn till kommande förändrade villkor för samhällets byggnation av infrastruktur (bl.a. vägar, broar, vatten- och avloppssystem, dammar, etc.) med lång livslängd. Till del finns kunskaper om klimatets betydelse för infra- strukturen. Dessa kunskaper bör kunna utnyttjas på ett mer konsekvent sätt i riskbedömningen vid investeringar i infrastruktur. Hur naturvärden (fjäll, skogs- och jordbrukslandskap, kustzo- ner) och biologisk mångfald kan bevaras genom skapande och säkerställande av migrationskorridorer och av mikromiljöer, som ökar robustheten vid klimatförändringar. En anpassning till ett förändrat klimat kräver nya kompetenser i samhället, nytt underlag för beslut och nya arenor för poli- tiska beslut. Inom MISTRA övervägs nu enligt vad utredningen erfarit att göra ytterligare satsningar inom området. Det är angeläget att så kan ske och att resultaten tillgodogörs i åtgärder för att minska samhällets sårbarhet. Utredningen har inte haft samma möjligheter som vad gäller kli- matfrågorna att studera och värdera den biotekniska utvecklingen i ett sårbarhetsperspektiv. Det är dock en angelägen uppgift. Den biotekniska utvecklingen medför både naturliga mutationer i virus och andra mikroorganismer och, som en följd av en helt ny avancerad teknologi, avancerade möjligheter att gentekniskt för- ändra växters, djurs och människors egenskaper. Utvecklingen in- rymmer i sig stora möjligheter men också en betydande sårbarhet. Kartläggningen av den genetiska koden kan tillsammans med andra biotekniska landvinningar ge påverkansmöjligheter som medför risker om de används ovarsamt, i samband med hot eller på annat sätt i skadeframkallande syfte. De flesta länder eftersträvar att etablera en industriell infra- struktur för bioteknik. Utvecklingen inom biotekniken kommer att vara mycket snabb och inrymma nya hot. Den inrymmer också risker för en ökad frekvens genetiskt utvecklade stridsmedel i strid med internationella regelverk och en spridning av dessa till aktörer som inte behöver vara stater. Den snabba utvecklingen inom Långsiktiga sårbarhetsfaktorer - klimat och bioteknik bioteknikområdet är ett starkt motiv för att studera och analysera de långsiktiga effekterna. Samhället sårbarhets- och säkerhetsarbete måste inrymma även dessa perspektiv både i planering och i insatser för forskning och utveckling. Såväl klimatutveckling som bioteknisk utveckling för- utsätter aktiv medverkan i internationellt arbete. 10Forskning för civilt försvar och krishantering Den svenska försvarssektorn har traditionellt satsat betydande re- surser på forskning och studier. Denna investering har ansetts nöd- vändig för att säkerställa ett kunskaps- och teknikunderlag för för- svarets operativa förmågor. Det militära försvaret har därvidlag pri- oriterats resursmässigt i linje med den hotbild och de kapacitetsbe- hov som funnits under större delen av efterkrigstiden. Även inom det civila försvaret har betydelsen av forskning och studier lyfts fram, särskilt . Det finns ingen anledning att nu bryta denna tradition av investeringar i långsiktigt kompetenshöjande och kunskapsuppbyggande verksamheter inom totalförsvarsområdet. Efter hand har en breddad hotbild och ett nytt säkerhetspolitiskt koncept vuxit fram. Försvaret fick genom beslut fyra centrala uppgifter, varav två var nya. Särskilt den fjärde upp- giften att stärka det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred berör det civila försvaret, men även internationella insatser (den tredje, att bidra till fred och säkerhet i omvärlden) engagerar detta område. Sedan 1996 års ominriktningsbeslut har betydelsen av militär och civil samverkan, bland annat inom krishanterings- området, ytterligare befästs. Det svenska åtagandet att bidra till EU:s militära och civila krishanteringskapacitet ställer ytterligare krav på kompetens och förmåga. För den fjärde uppgiften framstår de nationella ledningsfrågorna i bred bemärkelse som centrala. Detta nya ansvar innebär radikalt annorlunda problemställningar för det civila försvaret än tidigare fokusering på att erbjuda stöd till Försvarsmakten vid ett väpnat angrepp eller vid nationell isolering. gäller i vissa avseenden den omvända situationen, dvs. det militära försvaret förväntas ge stöd till samhället vid civila, men potentiellt konfliktfyllda, svåra händelser inom eller utanför landet. Den ursprungliga totalförsvarstanken byggde främst på principen om samhälleligt Forskning för civilt försvar och krishantering SOU 2001:41 stöd till nödvändiga militära insatser till skydd av landets territorium och nationens överlevnad. Inte alla säkerhetspolitiska utmaningar kan lösas med militära medel. En rad civila resurser och förmågor måste mobiliseras för att skydda samhällets vitala funktioner i olika avseenden. Ett exem- pel är säkrandet av rikets ledning vid en svår nationell påfrestning. En sådan förmåga ställer en rad krav på fungerande informations- teknologi, en acceptabel informationshantering samt en fungerande kapacitet för beslut, implementering och styrning. Endast i begränsad utsträckning kan den militära infrastrukturen och dess specialkompetenser stötta den nödvändiga civila ledningskapaciteten. Krishantering kräver, som visats i tidigare avsnitt, förmåga inom många områden. Det gäller skydd av infrastruktur, nationell, regio- nal och lokal samordning och ledning, hantering av akuta och kon- sekvensskapande händelser, förmåga att kunna lämna psykologiskt och andligt stöd samt ett utbrett medborgerligt förtroende och en- gagemang för demokratin och rättsstaten. Därtill krävs ett interna- tionellt arbete för att säkerställa denna förmåga i och i FN- sammanhang. 10.1Resurser för nya uppgifter Med den ominriktning av det svenska totalförsvaret som skett genom de senaste försvarsbesluten är det rimligt att även en viss omdisponering sker av den forsknings- och studieverksamhet som bedrivs för att bygga upp nödvändig förmåga och kompetens både för det civila försvarets behov och för att utveckla samhällets för- måga att såväl förebygga, skapa beredskap inför, hantera och utvär- dera kriser. Dagens resursprioriteringar inom forskningsfältet speglar tidi- gare epokers behov och motsvarar inte helt de målbilder som lyfts fram i försvarsplaneringen. Inte minst är det ämnesmässigt breda och komplexa civila försvarets forskningsinsatser blygsamma jämfört med resurserna för teknikutvecklande och kompetenshö- jande militär forskning. Den tredje och fjärde uppgiften har ännu inte fått ett resursmässigt genomslag inom försvarsforskningen trots att uppgifterna i hög grad berör det civila försvaret nationellt och internationellt. Ett framtida ställningstagande i den centrala resursprioriterings- frågan bör av dessa skäl enligt utredningen även inrymma ett ställ- Forskning för civilt försvar och krishantering ningstagande för en ökad forskning för civilt försvar och krishan- teringsförmåga. Stora krav måste ställas på planering, uppföljning och utvärdering av forskningen. Det bör vara den föreslagna nya planeringsmyndighetens och inte minst ansvar att säkerställa att FoU-insatserna inom den civila delen inriktas mot relevanta frågeställningar, som samordningsförmåga, lednings- förmåga, anpassningsförmåga och operativ krishanteringsförmåga. Forskningen inom krishanteringsområdet befinner sig i ett ut- vecklingsskede och kan ge väsentliga bidrag till samhällets möjlig- heter att förebygga och begränsa skadeverkningarna av allvarliga kriser. Den nya planeringsmyndigheten som beskrivs i kapitel 5 bör därför också ha egna medel för forsknings- och utvecklings- ändamål inom krishanteringsområdet. Myndigheten kan då uppträda som beställare av forskning och utveckling av förmåga inom detta område. En viktig aspekt är också hur forskare kan stimuleras att bidra till denna nödvändiga kunskapsuppbyggnad. Det är inte självklart att dugliga forskare inom till exempel det samhällsvetenskapliga området finner förutsättningarna tillräckligt goda för att inrikta sin energi på dessa angelägna frågor. Övergripande styrning och upp- följning är endast en del av problematiken. Incitamentsstrukturer behöver skapas för att engagera landets forskarbegåvningar inom detta område. 10.2Forskning till stöd för utbildning Även kompetensförsörjningen behöver förändras. Utbildningen av personal inom sårbarhets- och säkerhetsområdet måste i högre grad än som är fallet styras mot de arbetsuppgifter som kan anses vara centrala för befattningshavare under deras yrkesverksamma tid. Utbildningen måste förbereda inför kommande uppgifter och kan inte läggas upp efter tidigare epokers hotbild och yrkesbehov. En betydande omdaning av utbildningsformerna och kursinnehållet inom totalförsvarets område torde vara en nödvändig förutsättning för att engagera unga människor i detta arbete. Försvarsområdet konkurrerar med andra tjänstesektorer om det begränsade tillflödet av välutbildade och arbetssugna ungdomar. Vid bedrivs ett viktigt utvecklingsarbete i denna riktning. FHS genomför, förutom utbildningen av office- rare, en rad program och enstaka kurser för civila inom total- Forskning för civilt försvar och krishantering försvaret samt för universitetsstuderande med inriktning mot en yrkesframtid inom området. Chefskurser i internatform har erbju- dits . Utbildningen akademiseras och är i flera avseenden likvärdig med annan svensk högskoleutbildning. Skolans program och utbildningsprofil internationaliseras för att dess forskning skall kunna bli en givande part i det internationella kunskapsutbytet. Liksom är fallet inom högskolan i övrigt, måste kopplingen mellan utbildning och forskning stärkas. Utbildningen skall vila på vetenskaplig grund, liksom på beprövad erfarenhet. Ett viktigt tillämpningsområde för forskningen är som utgångspunkt för den utbildning som måste bedrivas i kompetenshöjande syfte. Detta gäller både för grundläggande, längre utbildningar inför rekryte- ringar som för fortbildnings- och chefskurser. Särskilda satsningar behöver göras för att förbereda både militär och civil personal inför det växande antalet utlandstjänstgöringar. Detta fordrar även forskning och pedagogiskt utvecklingsarbete kring internationellt orienterade ämnen. En förutsättning för en god innehållslig kvalitet i utbildningen av olika personalkategorier är att det finns en tillräcklig kår av hög- skolelärare som även är aktiva forskare inom området. Forskning om krishantering liksom försvarsrelaterad forskning behövs vid många av landets universitet och högskolor för att uppnå en sådan utbildningsbas. bör skapas förutsättningar för att forsk- ningsbasen vid totalförsvarets egen högskola även inkluderar områden som berör det civila försvarets behov av kompetent per- sonal inom myndigheter, kommuner och landsting, samt i företag likväl som inom frivilligorganisationer och andra relevanta folkrö- relser. 10.3Mellan kvalitet och relevans All samhällsinriktad forskning står inför en balansproblematik. Å ena sidan behövs forskningens resultat inför ställningstaganden i komplexa och svårgripbara samhällsfrågor. En avtappning av kom- petens efterfrågas av de som har till ansvar att genomföra reformer, prioritera mellan sakområden eller fastställa lösningar på olika sam- hällsproblem. Vid tillämpad forskning sammanfaller rollen som be- ställare med denna behovsstyrda efterfrågan på resultat som kan användas mer eller mindre operativt. Inte minst inom försvarssek- torn med ett finansieringssystem av projektuppdrag, dialog mellan Forskning för civilt försvar och krishantering beställare och utförare samt regelbundna avrapporteringar av mil- stolpar, betonas vikten av regelbunden och konkret kompetensav- tappning. kan ingen avtappning ske utan att även en gedigen och ofta långsiktigt verkande kunskapsuppbyggnad möjliggörs. Uthål- lighet är ett honnörsord i detta kompetenshöjande sammanhang. I detta kostnadskrävande värv kan mer kortsiktiga redovisningskrav innebära ett störande inslag, vilka undergräver eller fördröjer den för alla parter önskvärda kompetensuppbyggnaden inom ett forsk- ningsområde. Betydelsen för samhället eller för området av en viss ny kunskap ställs mot ett mer behov av att nyt- tiggöra forskningsresultat eller att använda tillgänglig kompetens inom ett fält. För den enskilde forskaren kan dessa motstridiga för- väntningar vara svåra att hantera. Det finns därför ett behov av större satsningar på tidiga insatser inom arbetet med att bygga upp kunskap även för det civila försva- rets och den civila krishanteringens behov. Ett visst risktagande krävs för att öka sannolikheten av att dagens forskning kan ge ett nödvändigt kunskapsstöd i en osäker och komplex framtid. Det förutsätter möjligheter att säkerställa en öppenhet för kontraste- rande analysperspektiv och olika problemställningar inom det civila försvaret och den civila krishanteringens områden. Inom försvarsområdet används ofta begreppen forskning avse- ende kunskapsuppbyggande arbete och studier avseende avtap- pande verksamheter av olika slag. Studier kan delges i skrifter, föredragningar, informella dialoger eller vid akuta beslutsstödsbe- hov genom telefonremisser. Då formerna oftast är muntliga och informella är det svårt att säkra kvaliteten i budskapet. Forsknings- resultat sprids främst i skriftlig form för att möjliggöra den kri- tiska, kvalitetssäkrande granskningen. Kunskaper delges dock även genom utbildningsinsatser, såsom föreläsningar, seminarier och läromedel. Expertuppdrag i utredningar eller beredningar bygger ofta på forskarbaserad kompetens inom ett område. På många sätt är det enklare att fastställa den vetenskapliga halten på en forsk- ningsrapport, än att bedöma kvaliteten på ett mer löpande studie- arbete. Att både forskning och studier i princip behövs är inte om- tvistat. Däremot föreligger en oenighet också inom försvarssektorn om prioriteringar mellan dessa tyngdpunkter, om forskares och analytikers tidsanvändning och om resursfördelningen och den organisatoriska profileringen mellan idealtyperna. Dessa diskussioner förefaller typiska för ett sektorsforskningsområde Forskning för civilt försvar och krishantering med potentiella kunskapsbidrag inom policyrelevanta samhälls- frågor.