sou · GPB3100 · 2002-01-01 00:00:00 — Eftersom de inte är parter har de nämligen med största sannolikhet inte fått del av handlingarna i målet eller ärendet. Det innebär emellertid inte att de har rätt att enligt 26 § personuppgiftslagen få information om behandlingen. Vi föreslår att endast ett fåtal uppgifter skall vara tillåtna som sökbegrepp vid sökning efter elektroniska handlingar i en databas, nämligen datum då en hand- ling kom in eller upprättades, diarienummer samt till vem handlingen har expedierats eller från vem den har kommit in (se avsnitt 6.2.6). Det innebär att domstolarna och nämnderna kommer att sakna rättsliga befogenheter, och kanske även tekniska möjligheter, att kontrollera i vilken omfattning uppgifter om en person behandlas i elektroniska handlingar som hör till ett ärende där han eller hon inte är part. Därmed har enligt vår mening en person som är registrerad på ett sådant sätt inte heller rätt att kräva att myndigheten gör den typen av kontroller. Slutligen kan det vara värt att påpeka att information inte behöver lämnas om elektroniska handlingar som ännu inte är färdigställda, dvs. beslutskoncept och liknande, oavsett att den registrerade inte har fått del av handlingarna. Som vi nämner tidigare i detta avsnitt görs nämli- gen i 26 § personuppgiftslagen undantag för uppgifter i löptext som inte fått sin slutliga utformning. Detsamma gäller för minnesanteckning eller liknande. Vårt förslag: Personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse av personuppgifter och om skadestånd skall tillämpas vid behandling av personuppgifter vid domstolar och nämnder. Personuppgiftslagens bestämmelse om rättelse I korthet innebär bestämmelsen i 28 § personuppgiftslagen om rättelse att den personuppgiftsansvarige är skyldig att på begäran av den regi- strerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte behandlats i enlighet med lagstiftningen. När en person- uppgiftsansvarig vidtar rättelse i fråga om en personuppgift skall un- derrättelse lämnas till tredje man som har fått del av uppgiften, om den registrerade begär det eller om mer betydande skada eller olägenhet därigenom kan undvikas. Sådan underrättelse behöver dock inte lämnas om det visar sig vara omöjligt eller om det skulle innebära en opropor- tionerligt stor arbetsinsats. Det är enligt vår uppfattning av väsentlig betydelse att person- uppgifter som behandlas felaktigt hos en myndighet rättas för att in- trång i den personliga integriteten skall undvikas. Bedömningen av om en uppgift har behandlats felaktigt måste göras mot bakgrund av de bestämmelser som gäller för behandlingen, oavsett om det är grundläg- gande regler i personuppgiftslagen eller specialbestämmelser som gäll- er för domstolarna och nämnderna. Vi föreslår därför att bestämmelsen om rättelse i 28 § personuppgiftslagen skall tillämpas vid behandling av personuppgifter enligt de av oss föreslagna författningarna. När skall rättelse vidtas? En personuppgift skall rättas när den har behandlats felaktigt. I princip är all behandling av personuppgifter felaktig som strider mot den lag- stiftning som reglerar behandlingen. Att i detalj ange vad som är felak- tig behandling är därför inte möjligt, men något förenklat anser vi att en indelning av olika fel kan göras i två grupper. Felaktig behandling kan för det första bestå i att personuppgifter är oriktiga till sitt innehåll, dvs. felet finns inbyggt i uppgifterna (oriktiga uppgifter). Felaktig be- handling kan även bestå i att personuppgifter, oavsett om de är korrekta eller inte, används på ett felaktigt sätt i verksamheten, dvs. felet ligger i hur uppgifter används (oriktig användning). Oriktig användning kan exempelvis innebära att en uppgift används på ett sätt som är oförenligt med de ändamål för vilket den samlades in, att en otillåten uppgift förs in i en databas eller att en uppgift inte gall- ras inom föreskriven tid. Även underlåtenhet att behandla en person- uppgift torde i vissa fall kunna innebära oriktig användning. Bedöm- ningen av om en uppgift används på ett oriktigt sätt måste göras mot bakgrund av de bestämmelser som gäller för behandling av personupp- gifter vid domstolarna och nämnderna. I fråga om oriktiga uppgifter torde det vanligtvis inte vara några svårigheter att avgöra om det föreligger en felaktig behandling. Typiska exempel på oriktiga uppgifter är att fel personnummer eller fel adress har angetts för en person. Sådana fel är det ofta enkelt att konstatera på ett objektivt sätt och det torde sällan råda någon oenighet i fråga om uppgiften är fel eller inte. Det är emellertid inte i alla situationer själv- klart om en uppgift är oriktig. Som exempel kan tas följande situation. Under ett vittnesmål som dokumenteras genom digital ljudupptagning i tingsrätt uppger ett vittne att han sett person A på en viss plats. under förhöret ändrar vittnet sin utsaga och klargör att han sa fel och egentligen menade person B. Är den ursprungliga uppgiften då att anse som oriktig? Den kan självfallet vara oriktig så till vida att den inte korrekt återger ett verkligt sakförhållande, men riktig på så sätt att den korrekt återger vad vittnet faktiskt sa. Motsvarande situa- tion kan uppstå i flera olika sammanhang när uppgifter behandlas elek- troniskt. Enligt vår uppfattning måste bedömningen av om en uppgift i ett fall som det ovanstående skall anses vara oriktig eller inte, dvs. om uppgiften skall rättas, göras mot bakgrund av vilka krav verksamheten ställer på uppgiftsbehandlingen. I exemplet är det uteslutet att den ur- sprungliga uppgiften skall rättas i den digitalt lagrade ljudupptagning- en. Förutom att det skulle innebära att en allmän handling manipuleras, kan uppgiften behövas vid ett överklagande till hovrätten. Under förut- sättning att den ursprungliga uppgiften lagras och i övrigt behandlas i överensstämmelse med de bestämmelser som gäller för behandling av personuppgifter vid allmän domstol, kan enligt vår uppfattning inga krav ställas på rättelse. Även om det inte är möjligt att ge en exakt de- finition på vad som är en oriktig uppgift, anser vi att man bör ha som utgångspunkt att en uppgift, trots att den inte återger en korrekt bild av ett sakförhållande, inte är oriktig i den bemärkelsen att den skall rättas, om den korrekt återger ett händelseförlopp i verksamheten och dessut- om behövs i densamma. Det får emellertid bli en fråga för framtida praxis att ge närmare lösningar på problemen med att avgöra under vilka förutsättningar rättelse skall göras. Det bör påpekas att endast fysiska personer kan åberopa bestämmel- sen om rättelse i personuppgiftslagen. Om en juridisk person anser att en uppgift är fel och påtalar detta för den ansvariga domstolen eller nämnden, bör denne naturligtvis ändå kontrollera påståendet och, om det finns anledning till det, även rätta uppgiften. Hur och av vem skall rättelse vidtas? Rättelse kan göras genom att en uppgift rättas, blockeras eller utplånas. Att en personuppgift rättas innebär att den ersätts eller kompletteras med korrekta uppgifter. Med blockering avses en åtgärd som vidtas för att personuppgifter skall vara förknippade med information om att de är spärrade och om anledningen till spärren. Att en uppgift utplånas inne- bär att den förstörs så att den inte kan återskapas. I personuppgiftslagen finns inga bestämmelser om när en viss form av rättelse skall vidtas, utan det bör vara upp till den personuppgiftsansvarige att avgöra om en uppgift skall rättas, blockeras eller utplånas. Det torde vanligtvis inte vara några problem att avgöra hur rättelse skall göras. Om en uppgift har blivit felaktig i samband med registre- ringen, t.ex. angivande av felaktig adress för en part i ett mål, bör felet givetvis åtgärdas genom att uppgiften rättas, dvs. i nämnda exempel att korrekt adress anges. Om en uppgift som enligt lagstiftningen över huvud taget inte får behandlas i en databas ändå har registrerats, är den enda rimliga åtgärden att uppgiften utplånas. När en uppgift befinns vara oriktig, men ändå är av betydelse i verksamheten, kan ett alterna- tiv vara att uppgiften kompletteras med nya och korrekta uppgifter som den ursprungliga uppgiften blockeras. Någon närmare vägledning om hur rättelse skall göras är enligt vår mening inte möjlig att ge. En bedömning av vilken åtgärd som är mest ändamålsenlig får göras i de enskilda fallen. Skyldigheten att vidta rättelse åligger den personuppgiftsansvarige. Vi föreslår att en domstol eller nämnd skall vara personuppgiftsansva- rig för den behandling som domstolen eller nämnden utför eller som det åligger domstolen eller nämnden att utföra (se avsnitt 6.1.4). I prak- tiken innebär det att t.ex. en hyresnämnd är personuppgiftsansvarig för de personuppgifter som behandlas i ärenden där och att nämnden skall vidta åtgärder när en registrerad begär rättelse av en uppgift i ett ärende vid nämnden, dvs. uppgifter för vilka nämnden har personuppgiftsan- svaret. Om samma felaktiga uppgift förekommer även i ett mål vid , efter överklagande av ärendet, kan den registrerade an- tingen begära att hyresnämnden underrättar hovrätten om att rättelse har skett, under förutsättning att det är nämnden som har lämnat upp- giften till hovrätten, eller själv vända sig till hovrätten för att få rättelse till stånd. Om det för att undvika betydande skada eller olägenhet för den registrerade är viktigt att uppgiften rättas även i hovrätten, skall nämnden självmant underrätta hovrätten om rättelsen. Enskildas rätt till skadestånd Enligt 48 § personuppgiftslagen skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga in- tegriteten som en behandling av personuppgifter i strid med den lagen har orsakat. Rätten till skadestånd bör finnas även för skada och kränk- ning som uppstår när uppgifter behandlas i strid med de särskilda be- stämmelserna i våra lagförslag. Vi förslår därför att bestämmelserna om skadestånd i 48 § personuppgiftslagen skall tillämpas när person- uppgifter behandlas i strid med den av oss föreslagna lagstiftningen. I likhet med vad som gäller de rättsliga möjligheterna att få informa- tion eller att få uppgifter rättade, gäller rätten till skadestånd endast levande fysiska personer. En juridisk person, eller efterlevande till en avliden, får i stället i den ordning som gäller för statlig verksamhet i allmänhet vända sig till Justitiekanslern om den juridiska personen eller den efterlevande anser att behandling av uppgifter vid domstolar eller nämnder har vållat skada. Vårt förslag: Domstolarnas och nämndernas beslut om rättelse och om information som skall lämnas efter begäran av en registrerad skall, med vissa undantag, kunna överklagas. Beslut av tingsrätter, hovrätter och länsrätter skall överklagas hos kammarrätt. Beslut av kammarrätter skall överklagas hos Regeringsrätten. Beslut av och Regeringsrätten skall inte få över- Beslut av hyres- och arrendenämnder skall överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och prövningstillstånd skall krävas vid överkla- gande till kammarrätt. Beslut av en myndighet som direkt berör en enskild och som inte är av rent intern administrativ karaktär, bör enligt vår uppfattning i allmänhet kunna överklagas. I fråga om behandling av personuppgifter i domsto- larnas och nämndernas verksamhet gäller det framför allt beslut att avslå en ansökan om information om pågående behandlingar samt be- slut att avslå en begäran om rättelse. Överklagande bör enligt vår upp- fattning vara möjligt i båda fallen. Den normala ordningen när en myndighet fattar ett beslut av för- valtningskaraktär är enligt 22 a § förvaltningslagen (1986:223) att be- slutet kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol och att det krävs prövningstillstånd för vidare överklagande till kammarrätten. Detta är också vad som generellt gäller för nyare författningar om behandling av personuppgifter i offentlig verksamhet. För beslut av hyres- och arren- denämnderna är det den logiska ordningen i fråga om de här aktuella besluten och några skäl mot det kan vi inte se. Vårt förslag avseende nämnderna är därför utformade på det sättet. Vad som skall gälla när det är en domstol som har fattat beslutet är mer tveksamt. Vi redovisade i vårt delbetänkande två praktiska alterna- tiv till hur man kan eller bör lösa överklagandefrågan i de förordningar som gäller domstolarnas behandling av personuppgifter (SOU 2001:32, s. 117 ff.). Till grund för båda dessa alternativ låg, och ligger fortfaran- de, vår bedömning att ärenden eller mål som rör frågor om behandling av personuppgifter bör prövas av allmän förvaltningsdomstol, inte av allmän domstol, eftersom det är den ordning som gäller för annan of- fentlig verksamhet. Det första alternativet har sin utgångspunkt i bestämmelserna i 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100) om överklagande av beslut av domstolar om utlämnande av allmän handling. Framför allt frågor om information till registrerade ligger till sin karaktär i vissa avseenden nära frågor om utlämnande av sådana handlingar. Av bestämmelsen i sekretesslagen framgår att beslut att vägra lämna ut en handling, enligt huvudregeln överklagas hos kammarrätt eller, såvitt gäller beslut i ärende som väckts hos kammarrätt, hos Regeringsrätten. Har ett beslut meddelats av tingsrätt eller hovrätt och rör det handling i domstolens rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet, överklagas det hos hov- rätt respektive . För en tingsrätts eller hovrätts beslut om utlämnande av handling som inte rör den rättsskipande eller rätts- vårdande verksamheten, gäller som för andra myndigheter att det över- klagas hos kammarrätt. Beslut av eller Regeringsrät- ten kan inte överklagas. När en domstol fattar beslut om rättelse eller information avseende den egna behandlingen av personuppgifter, är det enligt vår uppfattning ett beslut i ett administrativt ärende och inte ett led i den rättsskipande eller rättsvårdande verksamheten. Däremot rör det uppgifter som be- handlas i den senare verksamheten. Om den ovan beskrivna modellen i sekretesslagen skulle appliceras direkt på beslut om rättelse och infor- mation, skulle det således innebära att ett beslut av en tingsrätt skall överklagas hos hovrätt och ett beslut av en hovrätt, i ett ärende som väckts där, skall överklagas hos . Enligt vår uppfatt- ning kan emellertid frågor om information och rättelse enligt person- uppgiftslagen inte anses ha samma anknytning till den rättsskipande och rättsvårdande verksamheten som frågor om utlämnande av allmän- na handlingar. Det finns därför inte samma starka skäl för att en allmän domstols beslut skall prövas av en annan allmän domstol. Som vi nämner tidigare anser vi dessutom att prövning av överkla- gande i mål om behandling av personuppgifter bör hanteras av allmän förvaltningsdomstol. Vår uppfattning är således att besluten bör över- klagas i den ordning som enligt sekretesslagen gäller för beslut att väg- ra lämna ut handlingar i domstolarnas administrativa verksamhet, dvs. att alla överklagbara beslut av tingsrätter, hovrätter och länsrätter skall prövas av kammarrätt, medan beslut av kammarrätter skall överklagas hos Regeringsrätten. Högsta domstolens och Regeringsrättens beslut blir med denna ordning inte överklagbara. Det andra alternativet har den inledningsvis i detta avsnitt nämnda huvudregeln i 22 a § förvaltningslagen som utgångspunkt. Beslut av allmän domstol skall då överklagas till allmän förvaltningsdomstol. För beslut av de allmänna förvaltningsdomstolarna skulle situationen där- emot bli mer komplicerad, eftersom en länsrätt självfallet inte bör prö- va ett överklagande av ett beslut som har fattats av länsrätten själv. skulle därför inte vara möjligt med en generell bestämmelse om över- klagande till allmän förvaltningsdomstol. Den lösning som vi anser skulle vara möjlig är att samtliga beslut av länsrätt överklagas till en särskild länsrätt. Det naturliga valet är då enligt vår mening Länsrätten i , som har att pröva beslut av Datainspektionen. För att få så enhetliga regler som möjligt för domstolar skulle eventuellt även beslut av allmänna domstolar kunna överklagas till Länsrätten i län. För vissa domstolar skulle det med denna modell ändå vara nödvän- digt att ha en avvikande reglering. Det gäller naturligtvis Länsrätten i , men även kammarrätterna och Regeringsrätten. Även om det inte rör beslut i den rättsskipande eller rättsvårdande verksam- heten, är det enligt vår mening olämpligt att en länsrätt prövar beslut av en kammarrätt. Likaså bör en kammarrätt inte pröva beslut av en annan kammarrätt. Den möjlighet som då återstår är att beslut av Länsrätten i prövas av Kammarrätten i samt att beslut av kammarrätterna i ärenden som väckts där överklagas direkt till Reger- ingsrätten. För beslut av Regeringsrätten är det av naturliga skäl inte möjligt att ha bestämmelser om överklagande. Sammanfattningsvis är enligt vår uppfattning inget av de ovan nämnda huvudalternativen helt tillfredsställande och det finns nackde- lar med samtliga redovisade modeller. Liksom när vi i vårt delbetän- kande lade fram förslag till överklagandebestämmelser för de förord- ningar om registerföring m.m. med hjälp av automatiserad behandling vid domstolar och nämnder, som gäller , anser vi dock att det al- ternativ som innebär att man i princip följer sekretesslagens överkla- gandebestämmelser i fråga om utlämnande av handlingar i administra- tiv verksamhet är att föredra. Det är också denna modell som regering- en har valt för de gällande förordningarna för domstolar och nämnder. Det kan i detta sammanhang nämnas att det i remissförfaran- det, som följde på vårt delbetänkande, endast var ombuds- män som framförde kritik mot förslaget. Myndigheten ansåg att princi- skäl talar mot att ett avgörande av allmän domstol med anknyt- ning till dess rättsskipande och rättsvårdande verksamhet överprövas av en förvaltningsdomstol. I stället föreslogs den ordning som enligt sek- retesslagen gäller för utlämnande av handlingar i den rättsskipande och rättsvårdande verksamheten (dnr Ju 2001/2662). 6.4Detaljreglering i förordningar och föreskrifter Som vi redovisar i avsnitt 5.5, och nämner i olika sammanhang tidigare i detta kapitel, anser vi att endast de grundläggande principerna för behandling av uppgifter vid domstolar och nämnder skall regleras i lag, medan kompletterande bestämmelser skall meddelas av regeringen eller de myndigheter som regeringen bestämmer. I detta avsnitt redovi- sar vi de överväganden som ligger till grund för våra förslag till kom- pletterande förordningar. 6.4.1Uppgifter som får behandlas i databaser Vårt förslag: skall meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som får behandlas i domstolarnas och nämnder- nas databaser. Vi diskuterar i avsnitt 5.5 och 6.2.2 frågan om detaljreglering av vilka uppgifter som får behandlas automatiserat vid domstolar och nämnder. Vår uppfattning är att den främsta uppgiften för en lag om behandling av personuppgifter bör vara att slå fast grundläggande principer för behandlingen och inte att i detalj reglera vad som får registreras. Det främsta skälet för en sådan ordning är att det på grund av förändringar i materiell lagstiftning och verksamhetsinriktning, är omöjligt att på förhand veta exakt vilka uppgifter som en domstol eller nämnd kan behöva registrera för att verksamheten skall fungera på ett tillfredsstäl- lande sätt. Vi anser därför att det är lämpligt att detaljregleringen av vilka uppgifter som får behandlas sköts av den som har störst möjlighet att förutse och snabbt avgöra vilka behov som finns, dvs. Eftersom vi föreslår att det i lag skall anges vilka kategorier av upp- gifter som får registreras i en databas, och då det finns klara begräns- ningar i lag i fråga om registrering av känsliga personuppgifter, bedö- mer vi att det inte föreligger några risker från integritetssynpunkt att överlåta åt att meddela detaljerade föreskrifter om vilka uppgifter som får registreras i en databas. Det är enligt vår upp- fattning viktigt att föreskrifter utformas på ett sådant sätt att det inte uppstår några svårigheter för enskilda att av föreskrif- terna utläsa exakt vilka uppgifter om dem som kan behandlas i domsto- larnas och nämndernas databaser. För de allmänna domstolarna föreslår vi emellertid att det i förord- ning, av integritetsskäl, tas in en särskild bestämmelse om register över brottmål. I förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän dom- stol anges att om det vid en domstol förs ett särskilt register över pågående eller avgjorda brottmål, får i detta inte tas in några uppgifter om utdömda påföljder eller utredningar om tilltalades lev- nadsomständigheter eller personliga förhållanden. Bestämmelsen är tillämplig på register och vi anser en motsvarande bestäm- melse bör finnas för särskilt upprättade automatiserade register i de allmänna domstolarnas databas. 6.4.2Elektroniskt utlämnande av uppgifter Vårt förslag: Innehållet i avidentifierade domar och beslut skall få lämnas ut på medium för automatiserad behandling. Detsamma gäll- er även andra uppgifter och handlingar i databaser, om det är uppen- bart att det kan ske utan risk för intrång i enskildas personliga integ- ritet. I avsnitt 6.2.4 diskuterar vi frågor om utlämnande på medium för auto- matiserad behandling av uppgifter och handlingar i en databas. Med hänsyn till de integritetsrisker som kan följa med sådant utlämnande till företag och privatpersoner, bör det vara tillåtet endast när det efter särskild prövning anses lämpligt. Enligt vår mening bör det åligga re- geringen att meddela föreskrifter om utlämnade i elektronisk form till andra än myndigheter av uppgifter och handlingar i en databas. Nedan redovisar vi i vilka olika situationer ett elektronisk utlämnande till en- skilda bör kunna tillåtas. Det bör markeras att domstolarna och nämnderna enligt våra förslag inte i något fall åläggs skyldighet att lämna ut uppgifter och handlingar i elektronisk form till enskilda, de ges endast möjlighet att göra det. Inför varje utlämnande måste därför en prövning göras enligt sekre- tesslagen och då bl.a. enligt 7 kap. 16 §, som reglerar sekretess för per- sonuppgifter som vid ett utlämnande kan antas komma att behandlas i strid med personuppgiftslagen. I detta sammanhang kan också nämnas att vi föreslår att det skall vara tillåtet för domstolarna och nämnderna att ta ut avgifter för sådant utlämnande (se avsnitt 6.2.8 och 6.4.6). Utlämnande av avidentifierade domar och beslut Den elektroniska information vid domstolar och nämnder som sanno- likt kommer att vara bland det mest efterfrågade av enskilda, såvitt avser begäran om utlämnande i elektronisk form, är domar och beslut i intressanta mål och ärenden. För advokater och andra enskilda som regelmässigt är partsombud eller biträden kan sådan information natur- ligtvis vara av stort värde. Även enskilda parter, studenter och journa- lister kan ha intresse av att få del av olika intressanta avgöranden i elektronisk form. Vägledande avgöranden har också ett mer allmänt intresse. sker publicering av domstolars vägledande avgöranden främst i Dom- stolsverkets regi, genom att verket ansvarar för utgivningen av Nytt juridiskt arkiv (NJA), (RÅ) samt Rättsfall från hovrätterna (RH). Enligt vår uppfattning bör det vara möjligt även för enskilda som vill publicera liknande rättsfallssamlingar, i tryckt skrift eller i elektronisk form (t.ex. på cd-romskivor eller på Internet), att från domstolar och nämnder få ut den information som behövs på medium för automatiserad behandling. Våra lagförslag innebär att det kommer att vara möjligt för domsto- lar och nämnder att i databaserna skapa egna rättsfallssamlingar som består av avidentifierade domar och beslut (se t.ex. avsnitt 6.2.7). Un- der förutsättning att personuppgifter inte framgår direkt, ser vi inte att det föreligger någon egentlig integritetsrisk med att lämna ut sådana handlingar i elektronisk form.