sou · GPB370d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Biståndskonsulära frågeställningar och problem 11 Tydlighet och flexibilitet En ny och moderniserad lag ersätter den nuvarande lagen. Lagen bör kompletteras både med föreskrifter och en intensifierad dialog mellan UD och utlandsmyndigheterna om tolkningen och tillämpningen av lagen. De allmänna förutsättningarna för när bistånd får lämnas ska framgå av lagen. Utlandsmyndigheterna bör få större möjligheter att själva avgöra när bistånd får lämnas till en person som är nödställd. I kommitténs uppdrag ingår att lämna förslag till en förnyad eller omarbetad lagstiftning om vilket stöd – genom tillfälligt ekono- miskt bistånd eller på annat sätt – staten genom sina utlands- myndigheter ska ge till svenska medborgare som befinner sig i ut- landet. I förslaget ska det anges vilka typer av tillfälligt ekonomiskt bistånd som ska kunna ges och vilka nivåer som kan anses rimliga. 11.2Hur bör lagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet vara utformad? Så långt det är möjligt bör en resenär före utresan veta vilka rättig- heter till bistånd från en svensk utlandsmyndighet som finns och vilken skyldighet resenären själv har att försäkra sig, förbereda sig och förebygga att behov av bistånd ska uppstå. Samma sak gäller den som bosätter sig utomlands. Det förutsätter att det finns en tydlig lagstiftning och detaljerade föreskrifter som visar under vilka förutsättningar som bistånd kan ges. Ett tydligt regelverk ger rättssäkerhet och mindre risk att en biståndssökande är utlämnad till godtycke. Men med en alltför de- taljerad lagstiftning minskar möjligheten till flexibilitet. Utlands- myndigheterna får mindre utrymme att ta individuella hänsyn och anpassa biståndet efter de förhållanden som gäller i varje enskilt land och i varje särskilt ärende. Från utlandsmyndigheterna finns önskemål både om tydligare regler och om större flexibilitet och mera självständighet för myn- digheterna att göra det som är bäst i varje enskilt ärende. Många betonar att inget ärende är det andra likt och att alltför stelbenta regler hindrar förnuftiga lösningar. efterlyser man bättre stöd i lagstiftning och att kunna avgöra t.ex. när någon ska betraktas som nödställd i lagens mening eller vad som bör betraktas som självförvållat. Länderna inom EU och har löst dilemmat med kravet på tydlighet och flexibilitet på olika sätt. Inom representerar och helt olika synsätt. har ingen lagstiftning alls om konsulärt bistånd medan har antagit en detaljerad lag om konsulära tjänster. Många länder inom EU kombinerar lagstiftning med cirkulär, handböcker och instruktioner. har ingen lag om konsulärt bistånd men målen för verksamheten finns i en plan, som regel- bundet uppdateras och utrikesministeriet satsar mycket på information till allmänheten och idéutbyte och problem- diskussioner mellan utlandsmyndigheterna i konsulära frågor. Lagstiftning som reglerar stöd till enskilda personer i utsatta situationer har alltmera fått karaktären av ramlagar som ger möjlig- heter till individuella lösningar. Även om rättssäkerheten minskar kan ramlagstiftning ibland vara det enda sättet att ge dem som ska tillämpa den möjligheten att uppfylla lagens syfte. I kap. 5, där omfattningen av det konsulära biståndet redovisas utifrån utlandsmyndigheternas svar på den enkät som kommittén skickat ut, finns synpunkter på såväl behov av tydligare regler som bättre möjligheter till flexibilitet. Bland annat framförs synpunkter på tolkningen av bosättningsbegreppet, begreppet nödställd och på storleken på det generella bemyndigandet. Det har också fram- förts önskemål om större självständighet för utlands- myndigheterna när det gäller att avgöra ärendena. 11.3När bör bistånd lämnas? Att avgöra var en biståndssökande är bosatt kan innebära vissa pro- blem. Flera utlandsmyndigheter har i sina svar på enkäten pekat på att begreppet är svårt att tolka. Det beror bl.a. på att de som ansöker om bistånd inte känner till eller inte förstår denna grund för rätten till bistånd och inte kan ange om de är skrivna i . Det kan också förekomma att en person är utskriven från men inte har uppehållstillstånd i vistelselandet och i praktiken inte är skriven någonstans. Något entydigt svar på frågan när en person ska betraktas som bosatt i eller utomlands ges inte i I. Där konstateras att frågan är svår att besvara. I UD:s praxis anses en person ha hemvist utomlands om han eller hon avregistrerats från folkbokföringen som utflyttad. En person är att betrakta som bosatt i om han eller hon är folkbokförd i . Enligt folkbokföringslagen (1991:481) ska avregistrering från folkbokföringen ske vid utlandsvistelser som överstiger . Skattemyndigheterna är skyldiga att ex officio ompröva de folkbokfördas folkbokföring. En person som enligt en tillförlitlig utredning är bosatt utomlands kan avregistreras utan egen anmälan. Det förekommer ibland att svenska medborgare står kvar som folkbokförda efter sin flyttning till utlandet, t.ex. därför att utflyttningen inte anmälts. Andra kriterier för när bistånd får lämnas Folkbokföring i är inte det enda kriteriet för när en person enligt UD:s praxis ska kunna få tillfälligt ekonomiskt bistånd. Också sådant som vistelsetiden och avsikten med vistelsen utom- lands, liksom anknytningen till vistelselandet genom arbete, släkt- relationer, fastighetsinnehav m.m. ska vägas in. Om den sökande har en sådan anknytning till vistelselandet anses han eller hon normalt ha möjligheter att på egen hand reda upp sin situation. En person som vistas i ett land till vilket han eller hon har en stark an- knytning, kan bara få bistånd om det föreligger särskilda skäl. Det gäller i synnerhet de personer som har dubbelt medborgarskap (se kap. 13). I tveksamma fall ska frågan, enligt I, avgöras av utlandsmyndigheterna i samråd med UD. Flera utlandsmyndigheter har i enkätsvaren uppgivit att det i vissa fall och för vissa personer kan vara svårt att tillämpa principen att en person, för att komma i fråga för ekonomiskt bistånd, själv måste ha vidtagit rimliga försiktighetsåtgärder, t.ex. genom en för- säkring. Personer med psykiska funktionshinder eller missbruks- problem uppfyller sällan detta krav. 11.3.3Det generella bemyndigandet - vad kan utlandsmyndigheterna besluta om utan att begära UD:s yttrande? En utlandsmyndighet måste begära UD:s yttrande innan den lämnar ekonomiskt bistånd när biståndsbehovet är omfattande och då det är tveksamt om en sökande är nödställd i lagens mening. Syftet är att UD ska kunna undersöka om en person som ansöker om bistånd kan skaffa fram pengar, t.ex. genom anhöriga, arbets- givare eller bekanta, eller om det finns en försäkring som täcker behovet eller om vederbörande har rätt till förmåner inom social- tjänstramen som täcker behovet. I vissa fall får dock utlands- myndigheterna själva besluta om tillfälligt ekonomiskt bistånd utan att begära UD:s yttrande. Utlandsmyndigheterna kan utan att inhämta yttrande från UD besluta om tillfälligt ekonomiskt bistånd till en svensk medborgare om biståndet är högst , om nödsituationen är fullt klarlagd och den sökande har återbetalat eventuellt tidigare beviljat ekono- miskt bistånd och inte missbrukat sådant bistånd. Det framgår av 7 § föreskrifterna (UF 1990:2) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Bistånd får beviljas för: hemresa till närmaste svenska gränsort på billigaste sätt, eller om särskilda skäl föreligger, annan svensk ort samt kost under resan, nödvändiga kostnader för kost och logi före hemresan, om denna ej kan påbörjas , andra nödvändiga kostnader, såsom avgift för pass eller visering, i samband med hemresan. måste först pröva biståndsbehovet. Nöd- situationen måste vara fullt klarlagd. Om den som ansöker om bistånd tidigare fått bistånd som han eller hon inte betalat tillbaka eller missbrukat, kan något nytt bistånd inte lämnas. En utlandsmyndighet kan också enligt 8 § UF 1990:2 i brådskande fall utan att inhämta yttrande från UD lämna garanti för betalning av sjukvårdskostnader, om den sjuke är svensk med- borgare, om hans eller hennes vårdbehov är akut och garantin är en förutsättning för att vård ska erhållas. Betalningsgaranti får lämnas även om den sjuke på grund av sitt sjukdomstillstånd inte har möjlighet att lämna sitt medgivande. Skälet till att utlandsmyndigheterna bara i vissa fall kan bevilja ekonomiskt bistånd utan att inhämta UD:s yttrande är, enligt vad som framgår av p. 4.6.1), att frågor om tillfälligt ekonomiskt bistånd bör handläggas på ett enhetligt sätt vid ut- landsmyndigheterna. För den biståndssökande är det en rättssäker- hetsfråga och för UD, som prövar återbetalningsskyldigheten, är det viktigt att utlandsmyndigheterna beaktar den praxis som ut- vecklas på området, inte minst genom domstolarnas utslag i över- klagade ärenden. Flera utlandsmyndigheter har påpekat att beloppet är för lågt eftersom beloppet inte räcker till en biljett hem från en del länder utanför . Några utlandsmyndigheter har också pekat på andra problem i tillämpningen av bestämmelsen om det generella bemyndigandet (se kap. 5.14). lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i ut- landet m.m. är föråldrad. Kommittén anser att den bör ersättas av en ny lag. Den nya lagen bör, liksom nuvarande lagstiftning, ha formen av en ramlag. Vid sidan av lagen krävs, precis som , sär- skilda tillämpningsföreskrifter. Lagen bör tydligt ange syftet med det konsulära ekonomiska biståndet och ge utrymme för utlandsmyndigheterna att finna det bästa sättet att i varje ärende uppfylla målet. Inte heller föreskrifterna får vara så detaljerade att de i praktiken förhindrar lösningar i lagens anda. För att målet med det konsulära biståndet ska kunna uppfyllas krävs inte bara ett regelverk som anger ramarna utan också en medveten och genomtänkt praxis på utlandsmyndigheterna och UD. Det förutsätter en levande dialog mellan utlandsmyndig- heterna och mellan myndigheterna och UD om biståndskonsulära problem och dilemman. Det förutsätter också att varje utlands- myndighet satsar på internutbildning och diskussioner om för- hållningssätt och principer. Den rättshandbok om de konsulära biståndsfrågorna som finns fyller delvis detta syfte. Den ges ut i reviderad form med 3–mellanrum. Kommittén anser att rättshandboken och lagen bör kompletteras med en intensifierad dialog och att UD bör ansvara för att så sker. Kommittén har i kap. 9 lämnat förslag om ett regel- bundet konsulärt nyhetsbrev och internutbildning för personalen. Större självständighet för utlandsmyndigheterna att besluta i en- skilda ärenden kräver ett tydligt ansvarstagande från myndighets- cheferna för hur arbetet bedrivs och besluten fattas. Lagen bör göras tydligare beträffande vilka personer som ska kunna få ekonomiskt bistånd. Det bör klargöras att det är bosättningen i som är avgörande för om bistånd får lämnas. I kap. 13 lämnas förslag i detta avseende beträffande flyktingar, statslösa och andra utlänningar som är bosatta i . Svenska medborgare som är bosatta utomlands bör bara kunna få ekonomiskt bistånd om det finns särskilda skäl. I kap. 12.8 kommenteras denna fråga närmare. Kommittén anser att det inte är möjligt att definiera själva bo- sättningsbegreppet i lagen. Tolkningen bör i tveksamma fall, liksom , göras utifrån en prövning i varje enskilt fall. Det är viktigt att kunna vara flexibel i dessa fall. Avgörande bör liksom vara om vederbörande är folkbokförd i . Om den som ansöker om ekonomiskt bistånd visserligen är folkbokförd i , men i praktiken under hela eller större delen av året är bo- satt i utlandet, bör dock han eller hon inte kunna få något bistånd. Allmänna förutsättningar för att bistånd får lämnas Det bör framgå av lagen att en utlandsmyndighet ska ge råd och vägledning i form av hjälp till självhjälp, innan den får lämna eko- nomiskt bistånd. Den som ansöker om bistånd ska alltid först få råd om hur han eller hon själv ska kunna lösa det problem som uppstått, om inte detta är uppenbart orimligt t.ex. på grund av att personen inte är i stånd att ta emot några råd. Ekonomiskt bistånd får inte lämnas förrän utlandsmyndigheten förvissat sig om att sökanden inte kan lösa situationen på egen hand med hjälp av de råd som lämnats. Lagen bör innehålla en tydligare beskrivning av vad som menas med nödställd. Den bör överensstämma med vad som gäller enligt UD:s föreskrifter och praxis. Det bör också framgå av lagen att det är utlandsmyndigheten – som formellt fattar beslutet om bistånd – som avgör om den som begär bistånd är nödställd i lagens mening. kan i många fall behöva samråda med UD för att avgöra om sökanden är nödställd. I bedömningen av om bistånd ska lämnas bör, liksom , vägas in om sökanden har reglerat eventuella tidigare skulder till UD och inte har missbrukat tidigare bistånd. Kommittén anser att det bör vara möjligt att göra en välvillig tolkning av begreppet nödställd i sådana fall där en person på grund av psykiskt funktionshinder eller missbruksproblem inte har kunnat vidta tillräckliga försiktighetsåtgärder. En välvillig tolkning bör också kunna ske i de fall där små barn är inblandade, om dessa far illa. I sådana fall bör tillfälligt ekonomiskt bistånd till hemresa kunna lämnas om det inte finns några andra möjligheter att lösa situationen. (Se kap. 16). Om en person som söker bistånd har en nära anknytning till vistelselandet och det därför kan förväntas att han eller hon själv kan lösa det problem som uppstått, ska vederbörande inte anses vara nödställd i lagens mening. (Se kap. 13.11). En fast beloppsgräns på innebär att många utlands- myndigheter inte kan uppfylla syftet med lagen. Kommittén anser därför att utlandsmyndigheterna ska kunna lämna tillfälligt eko- nomiskt bistånd för hemresa på billigaste möjliga sätt om övriga kriterier är uppfyllda, dvs. att nödsituationen är helt klarlagd och att den sökande har återbetalat tidigare lämnat bistånd. 1.En ny och moderniserad lag ersätter den nuvarande lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Lagen bör, liksom den nuvarande lagen, ha formen av en ramlag som ger möjlighet till flexibilitet i enskilda ärenden. 2.Lagen bör kompletteras både med föreskrifter och med en intensifierad dialog mellan UD och utlandsmyndigheterna och mellan utlandsmyndigheterna om biståndskonsulära problem och dilemman. 3.Utlandsmyndigheternas skyldighet att ge hjälp till självhjälp, innan ekonomiskt bistånd får lämnas, skrivs in i lagen. 4.Lagen bör göras tydligare beträffande när bistånd får lämnas. Ekonomiskt bistånd får inte lämnas förrän utlandsmyndig- heten förvissat sig om att sökanden inte kan lösa situationen på egen hand med hjälp av de råd som lämnats. En definition av vad som menas med begreppet nödställd införs i lagen. 5.Utlandsmyndigheterna bör få större möjligheter att själva av- göra när förutsättningarna för att bistånd ska få lämnas är uppfyllda. Det bör framgå av lagen att frågan om en person är att betrakta som nödställd ska avgöras av utlandsmyndigheten. Utlandsmyndigheterna bör få lämna tillfälligt ekonomiskt bistånd för hemresa på billigaste sätt till den som är nödställd utan att någon övre gräns för beloppet anges. 12Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands Det varaktiga ekonomiska biståndet avvecklas. De personer som f.n. får sådant bistånd ska dock kunna få det även i fortsättningen. Olika kriterier bör gälla för när tillfälligt ekonomiskt bistånd ska lämnas, beroende på om personen är bosatt inom eller utanför EU/EES-området. Utlandsmyndig- heterna bör hjälpa och stödja svenska medborgare, som bor i ett annat EU- eller EES–land, att hävda sin rätt till vård och social service där. UD bör i samarbete med , föreningen i världen m.fl. söka vägar att informera svenskar bosatta utomlands om vilka skyldigheter de själva har att ta ansvar för den vård de kan behöva. I kommitténs uppdrag ingår att överväga vilken betydelse anknytningen till ska ha för rätten att få ekonomiskt bistånd. Det gäller bl.a. svenska medborgare som har emigrerat. lag skiljer på följande två typer av allmänt ekonomiskt bistånd: tillfälligt ekonomiskt bistånd och varaktigt ekonomiskt bistånd. Tillfälligt ekonomiskt bistånd kan lämnas i akuta nöd- situationer till den som tillfälligt vistas utomlands medan varaktigt ekonomiskt bistånd betalas ut i form av periodiskt understöd till svenska medborgare bosatta i utlandet. De svenska reglerna bygger på att det är bosättningen i som är avgörande för om bistånd ska lämnas. Huvudsyftet med det tillfälliga ekonomiska biståndet är att göra det möjligt för en svensk medborgare som är bosatt i att återvända hem efter en tillfällig utlandsvistelse. En svensk medborgare som är bosatt utomlands kan därför normalt inte få något sådant bistånd. Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands I detta avsnitt redogörs för vilka möjligheter en svensk med- borgare, som är bosatt utomlands, har att få ekonomiskt bistånd . Vidare lämnas vissa förslag till förändringar i nuvarande regler. Staten har efter behovsprövning beviljat understöd till ett begränsat antal svenska medborgare som är bosatta i utlandet och som på grund av ålder, sjukdom eller andra om- ständigheter inte kan försörja sig. Bestämmelser om det varaktiga ekonomiska biståndet finns i 1 § andra stycket lag och i 10 § i UD:s föreskrifter om ekonomiskt bistånd till svenska med- borgare i utlandet m.m. (UF 1990:2). Biståndet betalas huvudsakligen ut i form av periodiskt under- stöd. För att bistånd ska beviljas måste det finnas särskilt ömmande omständigheter. En förutsättning för att varaktigt bistånd ska kunna lämnas är också att den sökande inte kan få det bistånd som behövs genom lokala myndigheter i det land där han eller hon bosatt sig till följd av internationella överenskommelser eller intern lagstiftning. Enligt praxis beviljas bistånd bara undantagsvis för minderåriga barn och upphör under alla förhållanden när barnet fyller . Vissa kategorier svenska medborgare i utlandet beviljas inte något varaktigt ekonomiskt bistånd även om det finns ett hjälp- behov. Det gäller personer med ringa anknytning till , t.ex. sådana som har fått svenskt medborgarskap genom naturalisation och som har flyttat ut från . Detsamma gäller personer som även är medborgare i det land där de bosatt sig. Personer som efter sin pensionering har flyttat utomlands beviljas enligt praxis inte något varaktigt ekonomiskt bistånd, oavsett vilka skäl som har föranlett flyttningen. Varaktigt ekonomiskt bistånd beviljas som regel inte heller personer som avtjänar fängelsestraff. Så har dock undantagsvis skett i enstaka fall, när de grundläggande behoven inte ansetts vara täckta genom fängelsets försorg och när anhöriga inte kunnat bidraga. Det är UD som fattar beslut i ärenden om varaktigt ekonomiskt bistånd. Den som får varaktigt ekonomiskt bistånd är i princip återbetalningsskyldig. Krav på återbetalning ställs när bistånds- Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands tagarens ekonomiska situation medger det eller när det vid hans eller hennes död visar sig att det finns tillgångar i dödsboet. Den som vill ha varaktigt ekonomiskt bistånd ska ansöka om detta på en särskild blankett som lämnas in till närmaste utlands- myndighet. Ansökan skickas in till UD tillsammans med en ut- redning från utlandsmyndigheten om den sökandes personliga och ekonomiska förhållanden och andra handlingar som är av betydelse för UD:s prövning, t.ex. ett läkarintyg. Utredningen ska innehålla uppgifter om möjligheterna för den sökande att få socialunderstöd av de lokala sociala myndigheterna på orten till följd av socialavtal mellan och vistelselandet. Vidare ska utlandsmyndigheten i utredningen ange den sökandes presumtiva tillgångar, t.ex. pension, banktillgodohavanden eller livförsäkring, samt tillgångar som vid prövningstillfället inte kan eller bör tas i anspråk för löpande utgifter, t.ex. fast egendom. Den som vill ha fortsatt varaktigt ekonomiskt bistånd måste lämna in en ny ansökan. UD prövar varje budgetår om fortsatt bistånd ska lämnas. Om en biståndstagares ekonomiska situation skulle förändras avsevärt under löpande budgetår, ska detta anmälas till UD. 12.3Vilka får varaktigt ekonomiskt bistånd ? Bakgrunden till bestämmelsen lag är bl.a. att en grupp svenskar mellan utvandrade till . Många av utvandrarna flydde från ett revolutionshärjat område i och hamnade i den lilla staden i provinsen i . De s.k. Misiones-svenskarna kunde inte få någon pension eller försörja sig på annat sätt i . lämnade svenska staten periodiskt understöd till tre av svenskarna. var det 8 personer som fick periodiskt understöd. Av Misiones-svenskarna eller deras ättlingar är det drygt 50 personer som fortfarande får sådant bistånd. Antalet personer som fick varaktigt ekonomiskt bistånd var 59, , 56, och 54, . utbetalades (/månad) i varaktigt ekonomiskt bistånd. Av de 54 personer som beviljades varaktigt ekonomiskt bistånd var 43 bosatta i , tre i , två i , en i , två i och en i . De månatliga understöden varierade från till . Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands tagare är födda utom en som är född . Härtill kommer en person som är dömd till fängelsestraff i som fick /månad . Ytterligare en person, som satt i fängelse i , fick bistånd då han överfördes till . 12.4Kan den som är bosatt utomlands få ekonomiskt bistånd för sjukvård, hemresa eller försvarare i brottmål? Enligt 2 § UD:s föreskrifter (UF 1990:2) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. kan tillfälligt ekonomiskt bistånd bara lämnas till den som är fast bosatt i . Enligt 12 § kan dock UD besluta om avvikelser från föreskrifterna om det påkallas av särskilda förhållanden. Med stöd av denna bestämmelse medger UD i undantagsfall att bistånd för sjukvård får lämnas till en svensk medborgare som är bosatt utomlands, om den sjuke uppbär varaktigt bistånd, eller annars om sjukdomen är allvarlig och ingen annan hjälp står att få. I praxis är man mycket restriktiv med sådant bistånd. Undantagsvis och i synnerligen ömmande fall kan UD också bevilja bistånd för resa till (repatriering) för den som är bosatt utomlands. Detta framgår av p.4.8.5 i I. Bistånd i brottmål kan bara lämnas om det finns särskilda skäl (4 § fjärde stycket lag) så har t.ex. skett när rättsväsendet starkt avvikit från svenska förhållanden. 12.5Hur många svenskar är bosatta utomlands? Att ange exakt hur många svenskar som är bosatta utomlands är inte möjligt. Utlandsmyndigheterna har uppgifter om de svenskar som har valt att registrera sig hos myndigheten. I länder med mindre stabila förhållanden eller där det finns risk för lokala kriser ska utlandsmyndigheten föra en så fullständig namn- och adress- förteckning som möjligt över svenska medborgare som är bosatta inom verksamhetsområdet. Det framgår av UD:s föreskrifter (UF 1988:1) om utlandsmyndigheternas beredskap. Även i sådana länder förekommer det att bofasta svenskar väljer att inte registrera sig hos utlandsmyndigheten. I andra länder kan det bara bli fråga om ungefärliga uppskattningar om antalet bosatta svenskar. Bistånd till svenska medborgare bosatta utomlands Kommittén har frågat utlandsmyndigheterna hur många svenskar som är bosatta i verksamhetslandet/länderna. Av svaren framgår att de länder där det bor flest svenskar, dvs. fler än 5 000, är (över 100 000), (ca 40 000), (30-35 000), (30-40 000), (15-20 000), (ca 10 000) och (ca 6 400). I de nordiska länderna bor också ett stort antal svenskar, i (ca 40 000), i (ca 11 000) och i (ca 8 000). En mycket ungefärlig uppskattning av det totala antalet svenskar som är bosatta utomlands skulle vara 300 000 – 400 000 personer. Enligt uppgift från i () är 70 000 pensionärer bosatta utomlands. Av dessa är 48 000 ålderspensionärer, 14 000 förtidspensionärer och 8000 är efterlevande maka/make eller barn. 12.6Ger andra länder ekonomiskt bistånd till sina medborgare som är bosatta utomlands? Som framgår av redogörelsen i kap. 7 tillämpar flertalet länder inom EU den s.k. medborgarskapsprincipen.