sou · GPB310d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Man kan tycka det är viktigt för att lesbiska ska synas just där.. för att de ska synas för att folk ska förstå.. att vi ska märkas.. och för att det inte ska vara så märkligt.. folk ska inte tycka att man är nåt konstigt ufo.. och därför tyckte jag det var viktigt att man ställde upp i [tid- nings-]intervjuer.. men där kände jag att jag har avstått för barnens skull.. för att dom inte skall känna sig utpekade. (M 4) Detta resonemang innebär emellertid inte att föräldrarna avvisar betydelsen av öppenhet. Önskan att skydda barnen från det expo- nerande som ett sexualpolitiskt agerande kan medföra handlar därmed inte om att välja ett liv i det fördolda. En kvinna säger att det är ingen idé att 'hemliga' sig för barnens skull.. då gör man dom en otjänst.. då kan ju barnen tro att det här är en hemlis. Hennes budskap till sonen har varit: vårt familjeliv är privat men inte hemligt (M 11). Utan öppenhet finns risken att hamna i för- ljugenhet.. då vet man inte vart det ska sluta (P 6). Öppenheten är med andra ord ett centralt tema i föräldrarnas resonemang men berättelser om hur öppenhet hanteras i praktiken visar på dess komplexitet och därmed betydelsen av att lyfta fram dess vardag- liga och konkreta utformning. Om att komma ut för sina barn Vikten av att vara öppen med sin homosexualitet i relation till både barn och sin ursprungliga familj har betonats i studier (Anrell, 2000; Strommen, 1993, s. 258). I föreliggande studie återkommer informanterna till betydelsen av att vara färdig med sig själv i den stund man får barn; föräldraskapet kan vara svårt att kombinera med den kris det innebär att komma ut som homosexuell. Samti- digt går det inte att bortse ifrån att ett familjeliv med barn också medför en nyorientering i livet och därmed en medvetenhet om möjligheten till alternativa livsvägar. Insikten om och viljan att leva ut homosexualiteten kan också växa fram som en följd av att både få barn och leva med barn. Att komma ut som homosexuell innebär oavsett förutsätt- ningar en förändringsprocess vilket påvisats i en rad studier (se t.ex. , 1998). Föräldrainformanterna beskriver detta som en omvälvande livskris som enligt en kvinna slår ned som en bomb och som i sin tur mynnar ut i en känsla av att ha blivit hel och sann som person (M 5). En annan informant säger angående livskrisen att den kom att mynna ut i att jag har kommit dit jag vill liksom och hon säger angående sig själv och barnen: nu har vi liksom ett liv (M 13). Denna process har för informanterna i denna studie därmed en nära koppling till både föräldraskap och familjeliv. I en amerikansk studie hävdar både homosexuella män och kvinnor att komma ut-processen blir komplicerad med barn, inte minst då barnen är lite större med tanke på samhällets negativa attityder till homosexualitet. Kvinnorna upplever en rädsla för att förlora vårdnaden, männen en rädsla för att skada och utsätta bar- nen (Wyers 1987, s. 146 ff). Studien är , i en amerikansk kontext, då vårdnadsfrågan ofta kom att stå på spel den stund en kvinna gick ut och deklarerade sig som lesbisk (, 1989). I den här studien anger inte några föräldrar rädsla för att förlora vårdnaden. Här framtonar däremot en stark oro för risken att barnen skall drabbas likväl som en rädsla för vad barnen själva skall tycka och tänka om föräldrarna som personer. Det senare är, som några föräldrar berättar, något som blir mer framträdande när den homosexuella föräldern själv bär på nedsättande tankar om homosexualitet och fortfarande har känslor av skam och skuld över sig själv. Då ökar risken för fantasier om att barnen skall tycka illa om homosexualitet och indirekt föräldrarna. En kvinna berättar om sina fantasier om att barnen skulle finna henne äcklig när de fick beskedet, vilket inte realiserades utan beskedet togs utan vidare problem (M 5). Att berätta för barnen I studie av homosexuella kvinnor och män i återfinns också informanter med barn. I dessa fall kom barnen att bli ett centralt ämne i dessa intervjuer. I informanternas berättelser fann olika strategier inför att komma ut för sina barn (, 1991, s. 55). Det rörde sig om: 1) att vänta tills barnet var stort nog att förstå, 2) att berätta medan barnet fortfa- rande såg det som en naturlig aspekt av familjen, samt 3) att avvakta tills barnet kommit förbi tonåren i syfte att inte påverka barnets sexuella utveckling. Den sistnämnda strategin går det inte att urskilja i föreliggande studie. Många uttrycker istället sin för- vissning om att barnet utvecklar sin sexuella orientering oberoende av föräldrarnas. Däremot går den första och andra strategin att urskilja, strategier som kan beskrivas som en anpassning till bar- nens ålder vid det aktuella tillfället snarare än tanken att avvakta. Alla betonar att barnens ålder påverkar hur man berättar och pratar om detta. Det finns föräldrar som tydligt anger ett specifikt tillfälle när de valt att prata med sina barn. En kvinna (11) berättar t.ex. hur hon satte sig ned med barnen och frågade om de kände till ord som homosexualitet, lesbisk, bög etc., varvid hon sedan sade att det var ord som berörde också henne. Analysen visar emellertid att flerta- let av de som minns ett sådant tillfälle valde att inför barnen fram- häva betydelsen av förälskelsen och kärleksrelationen snarare än att tala i termer av homosexualitet, lesbisk eller bög. Vissa för- äldrarna beskriver hur styrkan i vissheten om att ha funnit en livs- kamrat gav kraft inför mötet med barnen. En pappa (9) berättar hur han för sina barn betonade pojkvännens betydelse för honom, vilket underlättade att föra fram budskapet till barnen. Barnen hade träffat pojkvännen och tyckte bra om honom. En mamma (1) beskriver hur förälskelsen överskuggade alla tveksamheter och så inför att berätta för sonen. Men hon minns hur bekymrad och oro- lig han blev: Han var så himla rädd för vad kompisarna skulle säga då. Andra informanter ger uttryck för hur detta samtal med bar- nen kom att förknippas med skilsmässan, där den nya relationen snarare kom att symbolisera föräldrarnas separation. En kvinna (5) beskriver hur dotterns första fråga var hur mycket tid ska du tillbringa med henne då?. Vissa av informanterna säger sig ha anat detta och valde att förankra beslutet att berätta för barnen om homosexualiteten hos andra viktiga vuxna i barnens omgivning, inte minst den andra föräldern. Detta i syfte att andra vuxna runt barnen skulle kunna följa upp och tala med barnen om detta. En kvinna beskriver att associationerna till skilsmässan och alla dess uppslitande känslor bidrog till att försvåra villkoren för detta sam- tal med barnen. Då hade jag velat känna att det var något roligt att berätta.. inte något hemskt och hur hon hade fantasier om att dom skulle bara rasa ihop att dom liksom skulle gå under på något sätt (M 13). Här finns med andra ord rädslan att bli avvisad av barnet. Av de sex föräldrar som kom ut när barnen var i skolål- dern beskriver två kvinnor hur rädslan för att vara öppen generellt också gav upphov till ambivalenta känslor inför att berätta för bar- nen. Båda dessa kvinnor säger också hur dessa underlägsenhets- känslor fick växtkraft av att barnens fäder reagerade mycket nega- tivt på homosexualiteten. Detta försvårade processen och gav upp- hov till komplicerade situationer för barnen. En kvinna (8) berättar hur sonen av sin pappa fick höra: hur tokigt det var att två kvinnor levde ihop.. och det var ju fruktansvärt. I uppfattningarna om barnens respons på det som föräldrarna berättar, går det inte att urskilja entydiga mönster i studien. Det påminner om (1991) studie som visade att det inte fanns några standardreaktioner vad gällde barns sätt att ta till sig föräld- rarnas budskap om homosexualitet. Många föräldrar i den här stu- dien beskriver hur en del av barnen verkade gå igenom en process. Detta gäller främst de föräldrar med barn i skolåldern. Det kunde röra sig om att barnen avvisar information, eller uppvisar likgiltig- het, till att de alltmer visar att de förstått och tagit till sig informa- tionen. En pappa (9) säger att när sonen började skämta med honom, och göra anspelningar på bögar eller bögmusik då upplevde han att sonen också hade börjat få distans till pappans relation med en man, en process som tagit sin tid. En mamma (13) beskriver om hur dottern valde att berätta för sina väninnor, en i taget och hur dottern efter den processen verkade vara tillfreds med mammans relation till en kvinna. Dessa beskrivningar påminner om den process som går att urskilja i intervjuerna med döttrarna och sönerna fast här uppmärksammat ur ett föräldraperspektiv. Detta är emellertid inte en given respons på föräldrarnas delgivande utan andra föräldrar berättar också om barn som bemöter föräldern med positiva reaktioner. Exempelvis den 15-åriga sonen som enligt informanten bemötte hennes förklaring med ett va coolt (M 13). påpekar att det i studier av barns reaktioner på sina föräldrars tillkännagivande inte går att urskilja några entydiga mönster. Trots en medvetenhet om heterosexistiska normer och värderingar, eller homofobi som ungdomarna själva säger, förefaller många oberörda av föräldrarnas homosexualitet. Den här studien visar att trots att flera av de yngre tonåringarna väljer att dölja homosexualiteten för omgivningen innebär det inte att föräldern eller relationen till föräldern avvisas. Detta till skillnad från vad som påvisats i studier av föräldrars reaktioner på sina barns homosexualitet. I dessa fall verkar det finnas en tydligare koppling mellan en medvetenhet om negativa stereotypier och ett avvisande av den homosexuella familjemedlemmen. I de fall föräldrarna identifierar sig med dessa heterosexistiska värderingar ökar också risken för att dottern eller sonen skall avvisas ( Strommen, 1993, s. 261). De föräldrar som däremot kommit ut när barnen var i för- skoleåldern, beskriver en känsla av att barnen accepterar och ser familjesituationen som något givet och naturligt. Det betyder inte att upprivna känslor inför föräldrarnas skilsmässor har uteblivit. Föräldrarna noterar tvärtom hur barn påverkas av skilsmässan, vil- ket inte utesluter att de som på ett tidigt stadium levt med föräl- dern och förälderns partner av samma kön uppvisar en okomplice- rad och öppen inställning till detta. Vissa av dessa barn väljer dock ibland att inte berätta för sina kamrater om familjekonstellationen. Denna önskan att dölja familjesituationen, som några av främst de yngre tonårsinformanterna berättar om, beskrivs också i föräldra- intervjuerna ur ett föräldraperspektiv. Några föräldrar berättar hur de uppfattade att deras barn fann det hela jobbigt och pinsamt, och att de i olika omfattning pratade om detta med föräldrarna. Han har sagt att han tycker det är svårt att prata om detta med kompi- sar säger en pappa (10). , fortsätter pappan, hade ton- årssonen berättat för honom hur filmen väckt uppseende hos klasskamraterna och hur sonen då framhöll sig själv som överseende i förhållande till klasskamraternas okunskap om homosexualitet. De föräldrar som berättar att deras barn aldrig sagt att det var problematiskt eller pinsamt, betonar ändå vikten av att föra samtal med barnen om eventuella reaktioner från omgivningen. Detta gäller inte bara de föräldrar som kom ut när barnen var äldre, utan också de som kom ut som homosexuella under barnens tidiga år. Barnens uppfattning om familjesituationen Flertalet föräldrar visar en osäkerhet inför att uttala sig om vilken betydelse homosexualiteten fått för barnen. Här finns ett drag av försiktighet inför att yttra sig alltför tvärsäkert om barnens upple- velser och uppfattningar. Det framstår som dels en osäkerhet inför att göra sig till talesman för barnet och dess uppfattning om sin uppväxt, dels en ovilja att presentera sig som en person med tolk- ningsföreträde vad gäller beskrivningar av familjesituationen. De beskrivningar som finns i materialet över hur informanterna uppfattar att barnen såg på familjesituationen går att dela in i två kategorier. Det är en uppdelning som i hög grad följer den tid som föräldrarna levt med barnen och definierat sig som homosexuell. De föräldrar som levt i homosexuella relationer till- baks antingen redan när barnen föddes eller när barnen var i för- skoleåldern, beskriver hur barnen tar det naturligt och självklart. Det utesluter inte en medvetenhet om att barnen kan uppfatta situ- ationen som jobbig, inte minst i skola och med kamrater. De för- äldrar som däremot kommit ut menar att barnen uppfattar saken som problematisk inte minst för dess nära kopp- ling till uppbrottet från kärnfamiljen, som följts av en ny familje- form, ibland med nya partners. I föräldrarnas beskrivningar av bar- nens sätt att handskas med situationen går det att se berörings- punkter mellan upplevelsen av förälderns homosexuella relation respektive den komplexa situation som uppstår när nya familje- bildningar skapas. En mamma (12) beskriver hur barnens syn på homosexualitet kom att bli nära förknippad med vilken roll hennes flickvän intog i familjen. Jag tror inte att det spelat nån roll om det var en kvinna eller om det var en man.. för jag tror att dom hade känt det likadant ändå att det var nån som kom och försökte ta deras plats litegrann. (M 12) Mamman berättar hur kvinnan i den första relationen kom att dominera alltför mycket och hur barnen uppfattade henne som dum. Detta ändrade sig markant i nästa relation. Flickvännen är nu mycket omtyckt och ett barn frågar t.ex.: ska hon inte flytta hit snart. Den generella bilden av relationen mellan barnen och föräldrar- nas partners sammanfaller delvis med beskrivningar av relationen mellan barn och styvföräldrar. De problem som beskrivs handlar om konkurrens om föräldern ifråga och om att som förälder vara förälskad som barnen kräver sin tid och sitt utrymme. Fördelarna handlar om det positiva med att vara två vuxna i famil- jen, både socialt och ekonomiskt, och att barnen får fler vuxna att relatera till utöver föräldrarna. Några beskriver också hur livet i hemmet blir mer dynamiskt med fler vuxna, och att barnen upp- skattar att föräldern har sällskap och är lycklig. Detta innebär emellertid inte att relationen till partnern automatiskt ses som en föräldrar-barn relation, utan några understryker att rela- tionen är ömtålig. Det rör sig inte om extra-mamma eller extra- pappa utan om mammas eller pappas sambo/partner. Relationen mellan barnen och denna person är problematisk såtillvida att det saknas upparbetade koder och konventioner för hur den skall benämnas, formas och upprätthållas, inte minst om föräldern och Detta har också påtalats generellt som ett pro- blem inför en utbredning av nya familjeformer (, 1999, s. 10). Föräldrarnas beskrivningar av hur de uppfattar att barnen ser på och ger betydelse åt homosexualitet, omfattar också redogörelser av hur de yngre barnen ibland kommit att förstå situationen hemma på nytt sätt. Det handlar om hur barn i 6–ålder via teve eller tidningar hör och uppfattar ord som homosexuell, lesbisk eller bög. En mamma beskriver exempelvis hur barnet vände sig till henne, som levt i en homosexuell relation, och sade: Är du lesbisk? (M 7). Mamman beskriver hur detta tillfälle kom att framstå som ett moment av klargörande för barnet, i den mening att barnet plötsligt gavs ord för ett fenomen, i och för sig välkänt och bekant, men ändå nytt. I det här sammanhanget finns det också anledning att nämna att de fäder som intervjuas inte själva tycker sig ha haft specifika svå- righeter att vara öppna med sin homosexualitet i relation till bar- nen. Detta var emellertid något som framkom i analysen av några döttrars beskrivningar av sina fäders reaktioner. En man bland för- äldrarna påpekar emellertid i samband med resonemang om att komma ut för barnen, att sonen förmodligen skulle upplevt det hela som svårare om pappan varit fjollig eller transvestit. Detta antyder att maskulinitet i högre grad än femininitet är knutet till traditionella könsroller och heterosexualitet och att femininitet i traditionell mening är närmare associerat till moderskap/för- äldraskap. Många föräldrar uttalar sig alltså med stor försiktighet om hur barnen uppfattar situationen. Många säger att barnen generellt sett inte pratar mycket om hur de känner och upplever saker. Flera för- äldrar menar att denna tystnad från barnets sida kan tolkas på flera sätt. Å ena sidan hälsan tiger still som t.ex. om barnen inte berättar om mobbningssituationer kan slutsatsen dras att barnen inte är utsatta. Å andra sidan finns det skäl att tro att barnen inte alltid berättar om utsatthet eftersom barn också har en önskan att skydda sina föräldrar. Lika mycket som föräldrar önskar värna sina barn, så är barn lojala och skyddande mot sina föräldrar. Barns omtanke och lojalitet med föräldrarna är också något som beskri- vits i samband med studier av hur barn reagerar på skilsmässa (, 1987/2000). En mamma (11) säger: jag vill inte att han ska ha problem utav det häroch det innebär natur- ligtvis att han kanske inte säger problemen. Det är en problematik som alla föräldrar återkommer till. Alla uttrycker samstämmigt att detta enbart går att lösa genom att kon- tinuerlig föra en dialog med barnen/ungdomaren. Föräldrarna beskriver hur de ständigt lyssnar och ställer frågor kring hur barnet har det i olika sammanhang i livet utanför familjen. En pappa (6) berättar om sin strävan att föra en fortlöpande kommunikation med sonen. Vi har sagt att vår familj ser inte ut som andras familjer.. men det visste han ju om.. det vet han ju om.. så att den förberedelsen egentligen.. den handlade om att vi har försökt lyssna och höra.. vad har hänt i skolan.. är det nån som har sagt nåt.. och så där och det.. och så har vi då försökt förebygga genom att vara öppna utåt. (P 6) Uttrycket förebygga handlar om att avvärja risken att barnet blir utsatt för kränkande kommentarer och homofobi. I detta samman- hang är det viktigt att lyfta fram att många av föräldrainforman- terna också anger hur denna kommunikation med barnen också omfattar en rad viktiga existentiella frågor. Det rör sig om erfaren- heten av att kunna förmedla betydelsen av tolerans för människors olikheter. I dessa samtal med barnen har det givits gott om tillfällen att betona vikten av jämlikhet och lika värde oavsett kön, etnisk bakgrund, sexuell orientering, social klass etc. Många beskriver hur familjesituationen visserligen ger upphov till oro och bekymmer för barnens psykiska och sociala välbefinnande, som den bidrar till möjligheten att på ett konkret och trovärdigt sätt diskutera människors skilda villkor och livsbetingelser. I föräldrarnas berättelser är det först och främst öppenheten mot omvärlden som framhävs som ett viktigt redskap. Det innebär inte en förutsättningslös öppenhet i alla situationer, utan tvärtom, livet med barn handlar om en relativ öppenhet som måste vara förhand- lingsbar. De brittiska sociologerna (1999) har genomfört studier av homosexuella med fosterbarn respektive adoptivbarn. De visar hur individer i homo- sexuella relationer och som lever familjeliv med barn utvecklar specifika sätt att hantera omvärldens syn på homosexualitet. Det innebär att komma-ut-processen inom ramen för familjeliv med barn innebär a continous process of negotiating depending upon the context (, 1999, s. 165). De amerikanska forskarna , som bl.a. studerat homosexuella män med barn, har på basis av empi- riska fynd sammanställt ett antal riktlinjer för hur man som föräl- der skall förhålla sig till barnen vad gäller öppenheten utåt. De betonar betydelsen av att låta barn/ungdomar själva avgöra när och för vem de skall berätta om sin fars sexuella orientering. Det ute- sluter inte vikten att tydliggöra sin beredskap som förälder att samtala om detta (Bigner & Bozett, 1990, s. 168). Ett sådant för- hållningssätt gentemot barnen framträder i föräldrarnas berättelser i denna studie dvs. en vilja att låta barnet självt ta ansvar för när och var och hur man berättar om sin förälder och dennes relation. Det framkommer i yttranden som dom får ta det i sin takt jag vill inte pressa dom eller tvinga på dom nånting heller utan så.. utan dom får väl.. ja det tar väl sin tid hos dom också (M 7). En annan mamma (11) säger angående sin tonårsson: Vad gäller kompisar som rör sig härhemma är vi inte hemliga på något sätt men han får sköta sitt 'kom ut: ande' själv det får han göra själv.. det gör inte jag åt honom. Föräldrarnas sätt att beskriva detta kan också ses som en strategi att till barnen överföra en känsla av kontroll över situationen och informationen. Det finns emellertid andra aspekter av föräldrarnas berättelser som antyder olika strategier vad gäller öppenheten på ett generellt plan. Dessa olika strategier gentemot omvärlden, eller generella förhållningssätt vad gäller öppenhet, antyder olika sätt att handskas med oron över hur omvärlden skall uppfatta och behandla barnen. Det betyder inte att föräldrainformanterna på ett entydigt och rationellt sätt anammat den ena eller andra strategin. Tvärtom beskriver många föräldrar hur de under loppet av barnens uppväxt utvecklat och förändrat sina förhållningssätt till följd av situationen och livsvillkoren. Det handlar både om att ha utvecklat sin roll som förälder som en aspekt av identiteten parallellt med ett anammande av homosexualiteten som en annan aspekt av identiteten. Den ena strategin framstår som en strävan att dölja sin homo- sexualitet för omvärlden. Det går att urskilja två olika motiv till denna strategi. I ena fallet rör det sig om en känsla av underläge som beskrivs som en konsekvens av dåligt självförtroende. Detta dåliga självförtroendet gav upphov till en önskan att dölja sin homosexualitet gentemot omvärlden. Om man som förälder till en början är osäker på sin homosexualitet, och vad det skall innebära i det konkreta livet, finns en rädsla inför omgivningens tyckande och tänkande. I det läget beskriver några informanter hur de eftersträvat att dölja sin sexuella orientering för omvärlden, och kanske också för barnen, på ett sätt som de hävdar var sämre för barnen . En kvinna berättar om omgivningens starka reaktioner på hennes relation med en kvinna, vilket också drabbade sonen på ett negativt sätt. Hon säger: jag vet själv att jag hade svårt och hantera det eftersom jag hade dolt det från början (M 8). Det var ett defensivt förhållningssätt där rädslan för att avslöjas kom att styra förälderns handlingsmönster. I andra fall framställs anledningen till en önskan att dölja den homosexuella relationen som ett uttryck för ens 'familjekultur'. Här framträder ett motiv som bygger på ett rationellt och medvetet val av strategi som görs med hänvisning till omvärldens heterosexistiska inställning. Denna strategi innebär att föräldrar bestämmer sig för att inte tydliggöra sin homosexuella relation inför omgivningen. Vad som utmärker dessa (relativt sett få) informanter, med denna medvetna strategi, är också en stark betoning av att skilja det offentliga livet från det privata och betoningen av att ens kärleksliv inte är en offentlig angelägenhet, oavsett den älskades kön. Här framträder en önskan att inte göra en alltför stor sak av homosexualiteten. Öppenhet utövas inom hemmets ramar, och barnens relation till ens partner beskrivs som stark och positiv, men med hänvisning till samhällets attityder får den homosexuella relationen bli en familjeangelägenhet. De föräldrar som medvetet valt att tona ned sin homosexualitet, i relation till mötet med omvärlden menar att barnen uppfattar situationen hemma som naturlig och självklar. Här framförs också argumentet att inte låta homosexualiteten få för stora proportioner för barnen. Jag vill inte problematisera det på något sätt, säger en mamma (7). Det fåtal föräldrar som beskriver denna strategi lever dels som ensamstående (i särboförhållanden), dels som s.k. helgföräldrar som lever i en homosexuell relation.