sou · GPB353d2 · 2002-01-01 00:00:00 — var ett turbulent decennium på den svenska arbets- marknaden. Det kraftiga fallet i den inhemska efterfrågan medförde en snabb minskning av antalet syssel- satta i den privata sektorn. Till skillnad från tidigare konjunktur- svackor då expansion av den offentliga sektorn motverkade ett mera omfattande sysselsättningsfall i ekonomin, minskade den här gången även antalet offentligt anställda. När arbetskraftsefterfrågan sjönk kraftigt inom både privat och offentlig sektor blev följden en arbetslöshetschock (m.fl. 2000). I våra analyser av lång- siktiga förändringar av den svenska lönestrukturen använder vi data från Levnadsnivåundersökningarna , 1974, 1981, 1991 och 2000. Vid det sista undersökningstillfället, , hade nedgången i den svenska ekonomin ersatts av en relativt snabb tillväxt och arbetslöshetstalen hade sjunkit påtagligt. I våra analyser kommer vi att besvara frågor om hur lönestrukturen förändrats både turbulens och i ett längre tidsperspektiv som omfattar drygt tre decennier. Den internationellt jämförande forskningen har visat att ojäm- likheten i fråga om lön, inkomst, förmögenhet och andra ekono- miska resurser har ökat i de flesta industriländer (t.ex. och 1992; och ). Det finns dock stora variationer mellan länder vad gäller hur mycket den ekonomiska ojämlikheten har förändrats (1999). En jämförelse av lönespridningens förändring mellan tolv visar att trenden var likartad i alla länder vad gäller löneskillnader mellan utbildnings- och/eller yrkesgrupper, nämligen att löneskillnaderna påtagligt minskade (och ). skilde sig dock länderna 1 Tack till , , Per , , och bokens redaktörer för värdefulla kommentarer på en tidigare version av kapitlet. Lönespridningen ökade kraftigt i och . En mindre ökning skedde i , , och , medan ingen eller en mycket liten förändring skedde i , , och . Fastän sämre dokumenterade tycks förändringarna också skilja sig åt mellan länder. I vissa länder, t.ex. , har den ökade löne- spridningen dessutom åtföljts av stagnerade eller minskade real- löner under . Anställda med löner nedanför den första decilen (dvs. de av löntagarna som tjänar minst) fick en reallöneminskning med , medan motsvarande minskning för den median- anställde var . Den enda grupp i som fick ökade reallöner var den högst avlönade femtedelen av löntagarna (1999). Även om forskarna i stort sett är överens om att löne- skillnaderna har tenderat att öka i de flesta industriländer, är man inte överens om orsakerna till denna ökning. Vissa författare lägger tonvikten i sina förklaringar på förändrat utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden. Eftersom relativlönerna för högre utbildade har ökat trots att deras andel av arbetskraften stigit, måste förklaringen – enligt gängse uppfattning – ligga i att efterfrågan på välutbildad arbetskraft har stigit ännu snabbare än utbudet. Frågan uppstår då varför (den relativa) efterfrågan på kvalificerad arbets- kraft skulle ha stigit så snabbt. En vanlig förklaring är att tekno- logisk utveckling är den bakomliggande drivkraften, ofta med ton- vikt på datoriseringens betydelse. Men det finns flera besvärande omständigheter för denna förklaring (se t.ex. 1996). T.ex. var ökningen i lönespridning, åtminstone i , större första del än den har varit senare, medan datoriseringen inom arbetslivet tog fart först . Vidare har löneökningarna bland högutbildade varit mindre för personal som är direkt inblandad i teknologisk verksamhet, t.ex. programmerare och ingenjörer, än för andra grupper av tjänstemän med hög utbildning. Mest problematiskt är kanske att produktivitets- utvecklingen stagnerade då kvalifikationskraven anses ha ökat som snabbast. Den teknologiska förändringen skulle alltså ha varit stark nog att vända en halvsekellång trend mot minskande löneskillnader, men ändå för svag för att lyfta pro- duktiviteten (Mishel, och 1997; och 1999). En annan tankegång som ofta används för att förklara varför efterfrågan på kvalificerad arbetskraft skulle ha stigit är att det är globaliseringen, främst i form av ökad internationell handel, som ligger bakom. På grund av att industrialiserade länder med ett relativt lågt löneläge har blivit svåra konkurrenter till de äldre industriländerna vad gäller enklare former av varuproduktion, för- svinner okvalificerade arbeten från de rikare länderna som i stället satsar på mer avancerad tillverkning och service. Följden blir en ökad relativ efterfrågan på kvalificerad arbetskraft. Empiriska studier tyder dock på att förändrad handel inte förklarar mycket av förändringarna i lönespridning (se t.ex. Krugman 1995; Borjas, och 1997). Den helt dominerande delen av de rika ländernas handel sker mellan varandra. USAs handelsunderskott är t.ex. klart större gentemot och än gentemot andra delar av världen. En variation på globaliseringstemat är att se immigration av okvalificerad arbetskraft från fattigare till mer utvecklade länder som en orsak till försämrade relativlöner för låg- utbildade i industriländerna. Här är de empiriska resultaten, mest baserade på invandring till , än så länge osäkra (Borjas m.fl. 1997). och (2000) kompletterar teserna om tekno- logisk utveckling och globalisering genom att se organisations- utveckling och nya ledningsformer som drivkrafter bakom en ökad efterfrågan på kvalificerad arbetskraft. De utgår från den stora mängden affärs- och managementlitteratur. I dessa har hävdats att företagens organisation utvecklas bort ifrån tayloris- tiska ledningsformer i riktning mot mer flexibla ledningssystem, där högre krav ställs på de anställda att fatta självständiga beslut och att utföra kvalificerade arbetsuppgifter. Denna förändring leder enligt och till två typer av förändringar i före- tagens lönesättning. För det första kommer löneskillnaderna mellan grupper med olika mycket kvalifikation att öka, eftersom den relativa efterfrågan på kvalificerad arbetskraft stiger. Så långt är det fråga om ett komplement till andra typer av förklaringar till ökade löneskillnader efter utbildning. För det andra kommer löne- spridningen inom olika kvalifikationskategorier också att öka, till följd av individuella variationer i social kompetens, omdöme och förmåga att utföra mångsidiga arbetsuppgifter inom respektive kvalifikationskategori (och 2000:373). Omvand- lingen av arbetets karaktär antas alltså transformera lönestrukturen i riktning mot en allmänt ökad ojämlikhet via en stigande avkastning på såväl formellt som informellt humankapital. Det finns ett viktigt förbehåll i flera av de analyser som förklarar den ökade ojämlikheten i lön med att arbetsgivarnas efterfrågan på kvalifikationer har förändrats. Lönespridningen antas bli påverkad endast i den utsträckning som lönesättningen är följsam gentemot marknaden, dvs. flexibel i relation till förändringar i utbud och efterfrågan på olika typer av arbetskraft. Om lönesättningen är mer rigid, så kan förändringar i efterfrågan i stället antas ha effekter på skillnader i arbetslöshetsrisker mellan olika kvalifikationsgrupper. och brukar nämnas som typiska exempel på länder med flexibla (marknadsrörliga) löner, medan större delen av utom ses som länder med rigid löne- sättning. är det knappast rättvisande att gruppera industri- länderna efter en så enkel indelning. Rimligen är det i stället fråga om ett kontinuum mellan flexibel och mindre flexibel lönesättning, med gradskillnader mellan olika länder och även mellan delar av arbetsmarknaden inom länder. Om efterfrågan på kvalifikationer verkligen har förändrats på det ganska dramatiska sätt som många forskare hävdar, så bör löneskillnaderna ha påverkats i märkbar omfattning även i om än inte lika mycket som i t.ex. . Andra författare hävdar i stället att de ökade löneskillnaderna snarare beror på institutionella förändringar – fackförenings- rörelsens minskande inflytande främst pga. minskad organisations- grad, en förändrad statlig politik och i vissa länder en minskad betydelse av minimilöner samt ändrade normer vid lönesättningen. I en omfattande genomgång av forskningsläget drar och (1999:1503–1504) slutsatsen att mönstren i de empiriska resultaten tyder på att arbetsmarknadsinstitutioner och regleringar spelar en stor roll, men att skillnader i utbuds- och efterfråge- faktorer mellan länder också tycks spela en roll. Forsknings- resultaten visar att det antingen har skett en skarp nedgång i relativlöner för de minst kvalificerade på arbetsmarknaden, eller att det har skett en skarp uppgång i arbetslösheten för denna grupp, trots att det relativa utbudet av högutbildade personer har ökat starkt. (Dock finns inget tydligt internationellt mönster så att länder med större ökningar i arbetslöshetstal för lågutbildade har haft mindre nedgångar i relativlönerna för samma grupp.) Detta tyder enligt dessa författare på att det finns en gemensam för- ändring i arbetskraftsefterfrågan som missgynnar de minst kvalifi- cerade. Vad gäller har tidigare forskning visat att den generella lönespridningen minskade starkt . Därefter har löneskillnaderna ökat igen (le Grand 1994; och 1995; m.fl. 2000). Det är dock oklart hur stor denna ökning i löneojämlikhet är. Olika författare kommer fram till delvis olika slutsatser på basis av olika datakällor. Trots den ökning i löneskillnaderna som skedde var ändå lönespridningen 1991 mindre i än i många andra industriländer. Den stora minskningen av löneskillnader i under 1970- talet har förklarats främst som en effekt av den fackliga löne- politiken som syftade till att höja lönerna för de sämst betalda (1990). Vissa ekonomer har dock argumenterat för att löne- skillnadernas förändringar även drivits av marknadskrafterna (t.ex. och 1995, och 1997). har det svenska förhandlingssystemet med tre förhandlingsnivåer – nationell, branschmässig och lokal nivå – förändrats. Successivt har de nationella koordinerande inslagen i löneförhandlingarna minskat i betydelse, medan branschavtalen fått ökad betydelse. Situationen fr.o.m. mitten av kan beskrivas som att graden av centralisering har blivit mer varierande. Det är rimligt att anta att detta har påverkat löneskillnaderna på den svenska arbets- marknaden. Den offentliga lönestatistiken publicerade länge separata rapporter för olika grupper av anställda baserade på de löner som arbetsgivare utbetalat . presenteras emellertid lönestatistik över arbetsmarknaden som helhet och man redovisar även skattad månadslön omräknad till heltidsekvivalenter för alla anställda, inklusive arbetare, vilket underlättar jämförelser mellan olika sektorer och grupper i ekonomin. Trots alla dess förtjänster är det på basis av dessa data svårt att få en samlad uppfattning om den förändring i lönestrukturen som sker i ett längre perspektiv. svenska studier visar på en rad förändringar i löne- strukturen. För det första att löneskillnaderna fortsatte att öka . Detta är slutsatsen från SCBs lönestatistik liksom från jämförelser av heltids- och helårsarbetandes årsinkomster (m.fl. 2000). En genomgång av löneförändringar som LO utfört på basis av SCBs lönestatistik visar, för det andra, att lönerna – mätta som månadslön i heltids- ekvivalenter – i genomsnitt ökade med i nomi- nella termer (LO 2001). Eftersom inflationen var låg innebär det en stor genom- snittlig reallöneökning – (egna beräkningar på basis av förändringar i konsumentprisindex). För det tredje visar att löneökningen varit större för tjänstemän än arbetare och större inom privat än offentlig sektor. En mer fin- fördelad sektoruppdelning visar dock att anställda inom konkur- rensutsatt varuproduktion och i landstingen hade en positiv löneutveckling, medan kommunalanställda och anställda i hemma- marknadens varuproduktion i genomsnitt hade en relativt svag löneutveckling. Män erhöll något större genomsnittliga löne- ökningar än kvinnor. Däremot var löneökningen inom sex olika sektorer genomgående desamma för kvinnor och män. Anställda inom branschgruppen kreditinstitut och försäkringsbolag hade den klart bästa löneutvecklingen till 2000 med mer än 40 pro- cents ökning i nominella termer. De sektorer som hade den sämsta löneutvecklingen var verksamhet inom vård, skola och barnomsorg samt statlig högre utbildning med något över 20 pro- cents ökning. Privatanställda kvinnor hade en högre löneöknings- takt än offentliganställda kvinnor, medan privat- och offentlig- anställda män erhöll ungefär lika stora löneökningar. Det medförde att kvinnors och mäns löner ökade i ungefär samma takt, trots att lönerna ökade långsammare inom den kvinnodominerade offentliga sektorn än i den mansdominerade privata sektorn (LO 2001:4). I de flesta tidigare undersökningar studeras antingen föränd- ringar av lönestrukturen eller situationen för en avgränsad grupp anställda. I andra studier mäter man årsinkomst, i bästa fall med viss korrigering för arbetstidens längd . På grundval av Levnadsnivåundersökningarna har vi på flera sätt unika möjligheter att komplettera tidigare studier. För det första kan vi studera förändringar – en tredjedel av , . För det andra kan vi beskriva och analysera lönestrukturens förändring efter specifika dimensioner som kön, sektor, klass, utbildning och erfarenhet. För det tredje kan vi relatera lönen till viktiga egen- skaper hos individens arbete, t.ex. kvalifikationskrav och lednings- ansvar. Det lönebegrepp vi kommer att använda i kapitlet är bruttolön som räknas ut på basis av uppgifter om den anställdes löneform (lön , vecka, månad eller annan period) och det antal timmar personen arbetar per vecka.2 Det bör dock observeras att anställda kan erhålla andra ersättningar som inte ingår i detta lönemått, exempelvis olika förmåner i arbetet, såsom tjänstebil, fri bostad etc. Vidare är olika former av optioner, aktier och annan vinstdelning normalt inte inräknade i den löneuppgift som vårt timlönemått baseras på. Vi övergår därmed till att beskriva löneskillnadernas förändring för olika kategorier av anställda samt att i viss mån ange möjliga förklaringar till de förändringar vi finner. I fokus står de förändringar som skett . Kapitlet har föl- jande uppläggning. Först beskrivs den totala lönespridningens och reallönernas förändring . Därefter beskrivs löneskillnadernas förändring efter ett antal dimensioner: utbild- ningslängd och arbetslivserfarenhet, mellan privat och offentlig sektor, mellan kvinnor och män, mellan anställda med och utan utländsk härkomst samt mellan samhällsklasser. under- söker vi hur löneutvecklingen sett ut för personer som var anställda både 1991 och 2000. Vi försöker här besvara frågor om vad kön, ålder, utbildning, klass, sektor samt chefs- och arbetsledarposition har betytt för den löneutveckling man erhållit . Kapitlet avslutas med en sammanfattande diskussion av resultaten. Del A. Lönestrukturens förändring3 4.2Den totala lönespridningens förändring Förändringar i de generella skillnaderna i relativlöner framgår av Figur 1 och Tabell 1. I Figur 1 mäts löne- spridningen som procentuella skillnader mellan, å ena sidan, lönen vid den (dvs. lönenivån som råder för den individ som har den högsta lönen bland de lägst avlönade) och, å den andra sidan, lönerna vid den 25:e, 50:e, 75:e respektive . Figuren visar tydligt den dramatiska minskning i löne- spridning som skedde samt hur denna minskning fortsatte . började löne- skillnaderna öka och denna ökning fortsatte . 2 Den fråga som respondenten besvarar är Hur många timmar är Din ordinarie veckoarbetstid? 3 För samtliga analyser i detta kapitel gäller att den studerade populationen omfattar anställda personer med en arbetstid på minst . 2000 var löneskillnaderna grovt sett tillbaka vid den nivå som rådde 1974. Det är dock långt kvar innan vi har lika stora löneskillnader som 1968. Relativa löneskillnader i procent mellan percentilgrupper 1968–2000 (10e percentilen = 0) Tabell 1 visar mer detaljerat hur lönespridningen har förändrats . De sex första raderna i tabellens fem paneler presenterar olika mått på den generella lönespridningen. De fyra första är vanliga sammanfattande mått på fördelningens sprid- ning. Ju högre dessa koefficienter är desto större är löne- skillnaderna. Av panel (A) i tabellen (samtliga anställda) ser vi att alla måtten, utom det sista, påvisar att lönespridningen ökade . var kvoten P90/P10 1,92, vilket innebär att lönen vid den var 1,92 gånger (dvs. ) större än lönen vid den . hade denna skillnad ökat till 2,00, dvs. samma värde som 1974. De två sista raderna – P90/P50 och P50/P10 – jämför löneskillnaden mellan den 90:e och den , respektive mellan den 50:e och den . Vi ser att den generella ökning av lönespridningen som skedde berodde på att lönerna i den övre delen av lönefördelningen ökade, medan löne- skillnaderna i den lägre delen av lönefördelningen var oförändrade eller t.o.m. minskade något. Detta är också anledningen till att variationskoefficienten ökar betydligt mer än exempelvis Gini- koefficienten. Det förra måttet är nämligen betydligt känsligare för förändringar som sker i toppen av fördelningen. Panel (B) och (C) i Tabell 1 visar lönespridningen för de fem åren separat för kvinnor och män. Löneskillnaderna har ökat både bland kvinnor och män, men ökningen är något större bland män speciellt i de övre delarna av lönefördelningen. Generellt för alla de år som redovisas gäller att löneskillnaderna är mycket större bland män än bland kvinnor, vilket förstås har sin förklaring i att det finns relativt få kvinnor med mycket höga löner. Av panel (D) och (E) i tabellen, som redovisar lönespridningen inom privat och offentlig sektor, framgår att lönespridningen ökat relativt mycket inom privat sektor, medan ökningen varit måttlig eller enligt vissa mått obefintlig inom offentlig sektor under 1990- talet. Inom privat sektor har löneskillnaderna ökat inom både den övre och den nedre delen av fördelningen. Inom offentlig sektor har skillnaderna ökat något i den övre delen, medan skillnaderna däremot minskat något i den nedre delen av fördelningen. Olika mått på spridningen av timlön 1968–2000 (A) Alla anställda (B) Män (C) Kvinnor (D) Privat sektor Olika mått på spridningen av timlön 1968–2000 (forts.) (E) Offentlig sektor Not: Varationskoefficienten = standardavvikelsen/medelvärdet Standardavv. av log = standardavvikelsen av ln(timlön) Gini-koefficienten = (1/(2n22)) $$|wi-wJ|, där 2 är medelvärdet, n är antal anställda och wi är individ is lön. Sammanfattningsvis har löneskillnaderna ökat . Ökningen är relativt stor, speciellt inom privat sektor, och utgör en fortsättning av den trend som började . De ökningar i löneskillnaderna som skedde beror på att det är de högst betalda jobben som betalas ännu högre. I övrigt har inga stora förändringar skett i den generella lönespridningen. Tabell 2 visar lönerna omräknade penningvärde på olika nivåer i lönefördelningen. Huvudresultatet är att real- lönerna ökade dramatiskt , både för lågavlönade och högavlönade anställda. För personer med höga relativlöner – vid den – minskade reallönerna något (-2,0 pro- cent) . erfor denna hög- lönegrupp en ökning (ökad reallön) och en mycket stark ökning – mellan 1991 och 2000.4 Medianlönerna (den ) ökade med . skedde en liten ökning – . var ökningen av medianlönen emellertid så stor som . Real- lönerna för låglönegruppen – den – uppvisar en till 4 Siffran framgår inte direkt av Tabell 2, men kan beräknas utifrån uppgifterna i tabellen: (1,337-1,039)/1,039 = 0,287. Lönestrukturens förändring i SOU 2001:53 medianlönegruppen snarlik förändring. var reallöneökningen , och var löneökningen för anställda vid den . För hela ökade reallönerna vid den , vid den och vid den . Panel B och C visar reallöneutvecklingen separat för kvinnor och män. över hela har kvinnor haft mycket större reallöneökningar än män. De relativa reallöneökningarna har dock varit ungefär desamma för kvinnor och män inom respektive nivå i fördelningen. Av de två sista panelerna (D och E) i Tabell 2 framgår att reallöneutvecklingen skiljer sig mycket starkt åt mellan privat- och offentliganställda, speciellt gäller detta för an- ställda med höga relativlöner. Medan privatanställda vid den hade en reallöneökning på , erfor offentliganställda vid den en sänkning av reallönerna med . Även på lägre nivåer i lönefördelningen hade privatanställda en gynnsammare reallöneutveckling än offentliganställda . erhöll privatanställda vid den en reallöneökning på , medan mot- svarande ökning i den offentliga sektorn var . I mitten och i nedre delen av fördelningen var däremot sektorsskillnaderna relativt små . till ökade reallönerna med vid den bland offentliganställda, jämfört med för motsvarande grupp i privat sektor. Medianlönen ökade med 56 pro- cent i privat sektor, men i offentlig sektor . Bland låglönegrupperna () är sektorsskillnaderna mindre: respektive real- löneökning 1968 till 2000 i privat och offentlig sektor. Sammanfattningsvis har alltså reallönerna ökat mycket kraftigt i , en period då sysselsättningen föll och arbetslösheten ökade kraftigt. Det kan diskuteras vilka de politiska och ekonomiska implikationerna av denna utveckling är. Detta faller dock utanför ramen för kapitlet. Vi kan emellertid konstatera att förändringsmönstret i skiljer sig mycket tyd- ligt från det i t.ex. . Som ovan nämnts visar och (1999) att timlöneersättningen för amerikanska anställda stagnerade eller föll med undantag för dem som har de allra högsta lönerna. Anställda i tycks, åtminstone till viss del, ha kompenserat de fallande reallönerna med att arbeta fler timmar. Årslönerna i tycks därför inte ha fallit på samma sätt som lönerna per timme.5 Procentuella förändringar i reallön (kr. penningvärde) i jämförelse med reallönen (procent) (A) Alla anställda -2,0 (B) Kvinnor (C) Män -0,6 (D) Privat sektor (E) Offentlig sektor -8,7 -18,1 -16,7 Not: för information om N för respektive grupp och år, se Tabell 1. 5 Se t.ex. den sammanställning av amerikansk statistik om timlöner, familjeinkomster och årsarbetstimmar som redovisar på . 4.3Löneskillnader efter utbildningslängd och erfarenhet Tabell 3 visar resultaten av en serie av löneregressioner som är vanliga inom den humankapitalteoretiska traditionen (s.k. Mincer- modeller). Det logaritmerade värdet på timlön utgör den beroende variabeln och de oberoende variablerna (prediktorerna) är utbild- ningsår, erfarenhet (dvs. antal förvärvsarbetsår) och erfarenhet i kvadrat. Modellen bygger på antaganden om att såväl utbildning som erfarenhet är investeringar som individen gör i syfte att erhålla en ekonomisk avkastning (Mincer 1974; se t.ex. m.fl. 2000:123–139 för en svensk översikt). tar individen på sig vissa kostnader, framför allt i form av utebliven förvärvsinkomst, som han eller hon räknar med att få tillbaka genom att lönen efter utbildningen blir högre än den annars skulle ha varit. Även arbetslivserfarenheten ses som en form av utbildning som individen genomgår och som omfattar all kunskapsinhämtning i arbetet, från formella kurser till att mer informellt lära sig av sina kolleger. Eftersom den kvarvarande tiden att hämta in investerings- kostnader förkortas i takt med att individen blir äldre, tenderar utbildningsinnehållet i arbetet att minska under loppet av ett yrkes- liv. Den ekonomiska avkastningen av erfarenhet antas därmed vara avtagande över individens tid i arbetslivet, och den kvadratiska erfarenhetstermen i modellen (som förväntas vara negativ) är avsedd att fånga upp detta krökta samband med lön. Koefficien- terna kan tolkas som ungefärliga proportionella löneförändringar för en enhets förändring på den oberoende variabeln. I den första panelen (A) analyseras kvinnor och män tillsammans och löne- skillnaden mellan könen fångas upp med en binär variabel som antar värde 1 om den anställda är en kvinna och 0 om den anställde är en man. I panelerna B och C redovisas resultaten av separata ana- lyser för kvinnor och män, medan privat och offentlig sektor studeras separat i panelerna D och E. Av panel A i tabellen framgår att lönepremien för utbildning minskade påtagligt för att sedan öka något .