sou · GPB355d1 · 2002-01-01 00:00:00 — De multivariata ana- lyserna som visas i Tabell 2:7 styrker dessa slutsatser, med undan- tag för att överrisken för barn till utrikesfödda föräldrar är statistiskt signifikant. Andel barn 10 , som uppger att båda deras för- äldrar har för lite tid eller att de inte kommer överens med någon av dem, samt andelen i samma grupp för vilka varken far eller mor utgör något socialt stöd. Viktade, avrundade procent. Oddskvoter från multivariata logistiska regressioner. Selektion på barn som har både far och mor (oavsett om dessa bor ihop eller ej). (N=1 243) Varken far eller mor lite tid eller barnet 10-12 (ref.) 1,59* 27*** 2,49*** Pojkar (ref.) 1,86* 0,70* Båda föräldrar (ref.) Högre tjman (ref.) Tjm, med/lägre Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån; ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån. Eftersom sociala relationer med föräldrar och andra vuxna är vik- tiga för barn och ungdomar i flera avseenden (jfr Kapitel 6 och 7), kan det vara av intresse att studera dessa närmare. En fråga av vikt för att utröna hur utvecklingen har påverkat barn, Barns sociala demografi, familjeförhållanden och sociala resurser är om arbetslöshet bland föräldrarna har återverkat på relationen mellan föräldrar och barn. Vi har prövat en indikator på om någon av föräldrarna är arbetslösa vid intervjutillfället (), samt en indikator på om den vuxne intervjuade föräldern var arbetslös , men ingen av dessa har något samband med våra mått på föräldrarelationernas kvalitet. Däremot visar det sig att de barn som bor i hushåll där det saknas kontantmarginal har sämre sociala relationer med sina föräldrar än andra, vilket kan tyda på att ekonomiska problem skapar spänningar i hemmiljön (dessa tabeller visas ej). Detta är också en indikation på att barn och ungdomar kan ha brist på olika typer av resurser . I ett historiskt perspektiv framträder tre bilder av de barn, , som vi studerar i Barn-LNU. Den första är en bild av att de har det bättre än barn och ungdomar hade för en eller ett par generationer sedan. Färre i yngre årskullar har upplevt ekonomiska problem och omvälvningarna i den sociala strukturen har medfört att allt fler växer upp i tjänstemannahem, där resurserna i allmänhet är större. En konsekvens av minskande barnkullar och förbättrad hushållsekonomi är att trångboddheten minskat. Vi har inga direkta siffror på detta som tillåter oss jämförelser över längre his- toriska perioder, men i Kapitel 5 visar vi klara förbättringar . Den andra bilden är att barn och ungdomar har det annor- lunda än tidigare generationer i vissa avseenden som är väsentliga för deras vardagsliv, men inte möjliga att enkelt definiera som för- bättringar eller försämringar. Allt färre har många syskon och allt fler har precis ett syskon. Minskningen av stora syskonskaror har förmodligen lett till vissa förbättringar eftersom en given mängd föräldraresurser (däribland tid och pengar) skall slås ut på färre barn, men syskon kan också vara en resurs på flera sätt, t.ex. som socialt stöd, som vi sett ovan, och som hjälp med läxläsning (jfr Kapitel 7). Allt fler växer upp i städer, även om de flesta barn och ungdomar bor på landsbygd, samhällen, eller i småstäder. En tredje, även den svårtolkad, bild av barns villkor träder också fram. Det är en bild av minskad stabilitet. Den geografiska rörlig- heten har ökat, vilket innebär att allt fler unga genom flyttningar måste byta skola och kompisar (även om de flesta flyttar när bar- Barns sociala demografi, familjeförhållanden och sociala resurser nen är små). av 10 18-åringarna har bytt bostad sedan de fyllt och har bytt bostadsort – i många fall kan dock dessa flyttningar ha varit positiva, t.ex. inneburit en större bostad. En kompletterande bild av geografisk rörlighet ges också indirekt genom ökningen av andelen barn som lever med utrikesfödda föräldrar (av 0 18-åringarna lever med två, med en). I många fall är dessa barn födda i , men siffrorna ger tydlig indikation på att variationen bland barn vad gäller geografiskt ursprung ökar. I sig kan sådan statistik inte vär- deras, men i gruppen barn med utrikesfödda föräldrar vet vi att det finns en del med traumatiska upplevelser från krig och flykt. Familjestabiliteten har också minskat. Allt fler barn och ung- domar erfar att deras föräldrar separerar och allt fler bor i ombilda- de familjer. beräknar vi att av barn, 0 , inte lever med båda sina ursprungliga föräldrar – motsvarande siffra för dem mellan 10 är . Ökningen av barn som erfarit skilsmässor är speciellt kraftig för årskullarna födda och . Den har också ökat . Det kan vara värt att notera att risken för familjeupplösning alltid har varit en del av barns villkor. Ända har (för vissa kohorter, t.ex. dem födda på 1950- talet ) separerat från en av sina föräldrar – anledningen tidigare var dock oftast den ena förälderns död. Med det ökade antalet skilsmässor följer också en ökad andel barn som erfarit slitningar i familjen. Intressant nog bryts denna ökning för årskullarna födda , vilket innebär att en ökande andel barn som varit med om att föräldrarna separerat inte nödvändigtvis medför en ökande andel barn som erfarit konflikter i hemmet. Analyserna av familjestabilitet är intressanta utifrån flera aspek- ter. En är att föräldrarna är den mest betydande sociala resurs som framför allt yngre barn och ungdomar har. Som ett korrektiv till enklare uppdelningar i föräldrar man bor med och frånvarande föräldrar, framgår det i vår undersökning att många frånvarande faktiskt är påtagligt närvarande i barnens liv. Detta gäller framför allt de yngre barnen, . Nästan vart fjärde barn i den åldern bor hos båda sina föräldrar ungefär lika mycket och hälften träffar den frånvarande föräldern – motsvarande siffror för 10 18-åringar är respektive . Föräldrar som inte bor tillsammans med sina barn bor dessutom oftast nära, av föräldrar till yngre barn inom en kilometer. Barns sociala demografi, familjeförhållanden och sociala resurser Tillgängligheten till frånvarande föräldrar är alltså förhållande- vis god, även om var tredje 10 18-åring som bor med sin mor aldrig träffar fadern. Våra analyser tyder dock på att barn som erfarit separationer har mindre sociala resurser i termer av sina relationer till sina föräldrar. Barn i ombildade familjer uppger oftare än andra att en av de ursprungliga föräldrarna inte har tillräckligt med tid för dem – det gäller främst fäder som de inte bor tillsammans med. Barn till ensamstående föräldrar uppger i betydligt högre grad än andra att de inte kommer så bra överens med sina föräldrar – och det gäller såväl den förälder man bor med som den man inte bor med. Barn till separerade föräldrar har inte heller dessa som socialt stöd i samma utsträckning som andra barn (mätt med en fråga om de skulle prata med dem om sina bekymmer). Det är framför allt den förälder man inte bor med som uppvisar lägre värden. Intres- sant nog, och viktigt, är att såväl när det gäller att komma överens med föräldrar, att de har tid, samt att ha dem att vända sig till vid bekymmer, är den grupp som saknar sådana typer av stöd från båda föräldrarna lika stor i olika familjetyper. Barn vars föräldrar sepa- rerat har mindre sociala resurser därför att de inte har båda att vända sig till, men de saknar inte föräldrastöd helt i större utsträck- ning än andra barn. Många barn vars föräldrar separerar kommer att bo i ombildade familjer. av 10 18-åringarna gör det och våra siffror talar för att andelen som under sin uppväxt kommer att göra denna erfarenhet är upp mot det dubbla. Detta reser förstås frågan om styvföräldrar är en social resurs. Här får vi två olika resultat. Det ena är att styvföräldrar är en klen resurs jämfört med de ursprungliga föräldrarna. Det är t.ex. anmärkningsvärt att ungefär en tredjedel av alla 10 18-åringar uppger att de inte kom- mer särskilt bra överens med sina styvföräldrar. De framstår heller inte som något starkt socialt stöd – andelen som uppger att de skulle gå till sin styvförälder om de hade problem är ungefär lika stor som andelen som uppger lärare; och betydligt lägre än dem som uppger t.ex. kompisar, syskon eller ursprungliga föräldrar. Trots att styvföräldrar i många fall inte är någon större social resurs (som vi mätt det) finns det också en annan sida. Om alternativet är att bo med en ensamstående förälder bidrar styvföräldrar oftast med en högre ekonomisk standard och t.ex. bättre boende (jfr Kapitel 3 och 5). Som social resurs fungerar de också för en minoritet av barnen, vilket inte kan förbises. I Kapitel 7 visar vi att de t.ex. i relativt hög grad hjälper till med läxor. Barns sociala demografi, familjeförhållanden och sociala resurser socialt stöd ovan talar också för att styvföräldrar kan bidra med en breddning av de sociala resurserna, även om de i ringa utsträckning kan ersätta den ursprunglige föräldern som barnet inte bor ihop med. Det bör avslutningsvis upprepas att analyserna av barn till ensamstående föräldrar och i ombildade familjer baseras på ganska små grupper. Framtida forskning kommer att kunna ge en säkrare och mer detaljerad bild av barns och ungdomars levnadsvillkor i sådana familjer.