sou · GPB328d3 · 2002-01-01 00:00:00 — I sammanhanget bör det också framhållas att det inte alltid vid ett beslag av t.ex. videogram går att avgöra om någon upplaga är fram- ställd eller avses att framställas. Yttre kännetecken på en upplaga eller annars på spridning – såsom ursprungsuppgifter enligt 3 kap. 13 § YGL eller kassettomslag med tryckt text och bilder, copyrightuppgifter m.m. – saknas ibland på de videogram som tas i beslag av Justitiekanslern. Enligt Justitiekanslerns uppfattning kan det inte av YGL direkt utläsas att det föreligger något krav på att ett videogram skall vara mångfaldi- gat för att YGL skall vara tillämplig; däremot krävs att videogrammet skall vara utgivet eller utlämnat för spridning (jfr 1 kap. 10 § och 7 kap. 1 § andra stycket YGL samt 1 kap. 5 § och 6 § TF, prop. 1990/91:64 s. 107, 206 f. och 216, 3 och 12 '' lagen /1993:1392/ om pliktexemplar av dokument och prop. 1993/94:10 s. 23 och 35). I kravet på utgivning och spridning kan i och för sig intolkas också ett krav på mång- faldigande (jfr SOU 1997:49 s. 182 ff. och 221 f.). Ett ingripande med stöd av YGL i dess nuvarande lydelse har emellertid i praxis ansetts kunna ske i vissa fall utan att ett mångfaldigande bevisligen har ägt rum. Så har varit fallet då en skildring som finns endast på en förlaga har bjudits ut till försäljning till en vidare krets och kopiering därefter har avsetts ske efter beställning eller då ett videogram som har funnits i endast ett exemplar har lånats eller hyrts ut till ett flertal personer. Jus- titiekanslern avser att närmare utveckla sin uppfattning om YGL:s till- lämplighet i sådana fall i remissyttrandet över be- tänkande. Tilläggas kan också att det inte alltid kan klarläggas huruvida på- träffade exemplar av en brottslig upptagning har framställts inom lan- det eller utomlands. Piratkopiering av videogram med olaga våldsskild- ringar synes inte vara någon ovanlig företeelse här i landet. Skyldigheten att ange ursprungsuppgifter Enligt 3 kap. 13 § YGL skall varje exemplar av en film (inkl. video- gram och andra upptagningar av rörliga bilder) eller en ljudupptagning som framställs i och är avsett för spridning här förses med s.k. ursprungsuppgifter utvisande vem som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen samt när, var och av vem exemplaren framställts. En straffsanktionerad skyldighet att ange ursprungsuppgifter åvilar den som framställer exemplar av filmen eller ljudupptagningen. För filmer skall vidare enligt 4 kap. 1 och 4 § utses en utgivare och uppgift om denne skall finnas på varje exemplar. Skyldighet att utse utgivare ligger på den som låter framställa filmen, dvs. oftast producenten, och utgiva- ren svarar i sin tur för att uppgiftsskyldigheten om honom fullgörs. Ut- givaren svarar också i första hand för filmens innehåll. Kan utgivaren inte hållas ansvarig, t.ex. därför att det inte utsetts någon sådan, är det den som har låtit framställa filmen som svarar för innehållet i denna. Bestämmelserna i 3 kap. 13 § och 4 kap. 4 § YGL om skyldighet att sätta ut vissa uppgifter syftar till att möjliggöra att någon som kan hål- las ansvarig för innehållet i filmer och ljudupptagningar kan spåras. Beträffande vem som skall förstås med den som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen, se t.ex. prop. 1986/87:151 s. 78, 170, 173 och 302, prop. 1990/91:64 s. 128 f., 20 § lagen om pliktexemplar av dokument, prop. 1995/96:71 s. 6 ff. samt m.fl., Ytt- randefrihetsgrundlagen – En presentation, 1995, s. 71 med vidare hänvisningar. En förutsättning för att bestämmelsen i 3 kap. 13 § första stycket YGL enligt sin ordalydelse skall vara tillämplig är att de för spridning inom landet avsedda exemplaren också har framställts här i landet. En- ligt 10 kap. 1 § YGL är dock bestämmelserna i 1-9 och 11 kap. till- lämpliga också på filmer och ljudupptagningar som har framställts ut- omlands och som lämnas ut för spridning i . Vad som annars sägs om den som har låtit framställa filmen eller ljudupptagningen skall därvid i stället gälla den som här i landet lämnar ut den för spridning, dvs. importören (se prop. 1990/91:64 s. 132). I 3 kap. 13 § första stycket talas om exemplar som framställs i . I 10 kap. 1 § talas om filmer och ljudupptagningar som har framställts utomlands. I båda fallen åsyftas dock platsen för tillverkningen av de för spridning avsed- da exemplaren, dvs. ifrågavarande upplaga (jfr prop. 1990/91:64 s. 120 ff.). En konsekvens av regleringen i 10 kap. 1 § synes vara att den som importerar exemplar av en film eller ljudupptagning för spridning i vart fall inte har någon straffsanktionerad skyldighet att sätta ut fullständiga ursprungsuppgifter. Däremot har importören skyldighet att utse en ut- givare för filmer samt att ange sig själv som importör. Av 10 kap. 1 § och 4 kap. 1 och 6 §§ följer att importören kan fällas till ansvar för un- derlåtenhet att utse utgivare. Det finns vidare i 3 kap. 13 § tredje styck- et YGL ett straffansvar föreskrivet för den som sprider en upptagning som saknar ursprungsuppgifter, vilket ansvar i och för sig kan göras gällande även mot importören. För detta särskilda spridningsbrott är dock föreskrivet endast penningböter. Tilläggas kan att om impor- tören i stället för att ta in en upplaga väljer att ta in ett exemplar för att lovligen eller olovligen använda det som förlaga vid kopiering för spridning gäller bestämmelserna om ursprungsuppgifter i 3 kap. 13 § YGL fullt ut. De videogram som Justitiekanslern har funnit anledning att ingripa mot har i regel saknat såväl i 3 kap. 13 § första stycket som i 4 kap. 4 § YGL föreskrivna uppgifter, vilka ju skall finnas på varje exemplar av sådana videogram som är avsedda för spridning i . Reglerna i 6 kap. YGL är utformade på ett sådant sätt att konsekvensen härav i praktiken oftast blir att ansvaret för yttrandefrihetsbrott i videogram- men faller på spridaren. Ursprungsuppgifternas och upplagebegreppets betydelse för frågan om preskription m.m. Förekomsten av ursprungsuppgifter och upplagebegreppet har betydel- se bl.a. för Justitiekanslerns bedömningar i frågan om tiden för åtal för yttrandefrihetsbrott i en film skall anses ha löpt ut. Den tid inom vilken allmänt åtal för yttrandefrihetsbrott skall väck- as beräknas enligt 7 kap. 1 § andra stycket YGL från det att filmen (dvs. aktuell upplaga) lämnades ut för spridning. I lag får föreskrivas att filmer inte skall anses ha lämnats ut för spridning förrän de har läm- nats för registrering hos en myndighet. I 5 kap. 8 § lagen (1991:1559) med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttran- defrihetsgrundlagens områden (tillämpningslagen) stadgas att ett vide- ogram som inte har getts in till för granskning en- ligt lagen (1990:886) om granskning och kontroll av filmer och video- gram skall anses ha lämnats ut för spridning först när pliktexemplar enligt lagen om pliktexemplar av dokument har lämnats. Av 12 § sist- nämnda lag följer att pliktexemplar skall lämnas av bl.a. videogram som har gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet i minst fem ex- emplar. Kan det inte påvisas att leveransplikt har förelegat (vilket för- modligen ofta är fallet när endast ett mindre antal exemplar påträffas vid en husrannsakan) torde preskriptionstiden få beräknas enligt huvud- regeln, dvs. med utgångspunkt i när videogrammet lämnades ut för spridning. Det ligger i sakens natur att bristfälliga ursprungsuppgifter, särskilt då avsaknad av uppgift om tidpunkten för framställande av den aktuella upplagan, medför svårigheter när det gäller att avgöra om tiden för väckande av åtal har gått ut eller ej. Invänder spridaren att den upplaga vari exemplaren ingår offentliggjorts har Justitiekanslern i allmänhet svårt att bevisa motsatsen. Filmer som har offentliggjorts före YGL:s ikraftträdande skall en- ligt övergångsbestämmelsena till YGL anses ha lämnats ut för sprid- ning den dag YGL trädde i kraft, dvs. Härigenom har en utgångspunkt för preskriptionstiden för yttrandefrihetsbrott i äldre filmer m.m. åstadkommits (se prop. 1990/91:64 s. 137 och m.fl., a.a. s. 77). är yttrandefrihetsbrott av alla slag i sådana äldre upplagor som har varit i omlopp före preskriberade, eftersom har gått från detta datum. I fråga om äldre titlar, som kanske tidigare av domstol har bedömts ha ett brottsligt innehåll, är det således nödvändigt att kunna slå fast huruvida de exemplar som om- sätts är hänförliga till en äldre upplaga och därmed omfattas av pre- skription eller till en ny upplaga och därmed är åtkomliga för ingripan- de från Justitiekanslerns sida (här bortses från frågor om innehavskon- fiskering av barnpornografi). Såsom ovan sagts förekommer i stort sett inte ursprungsuppgifter enligt 3 kap. 13 § första stycket YGL på sådana videogram som tas i beslag av Justitiekanslern. Det finns över huvud taget sällan några som helst uppgifter till ledning för bedömningen av var och när ett exemplar kan vara framställt. Detta gäller både yngre, dvs. filmer som produce- rats 1992 och senare, och äldre titlar. Man kan inte heller förvänta sig att de som låter framställa och/eller sprider videogram i och som därvid balanserar på eller överskrider gränsen för det tillåtna fri- villigt skall lämna ursprungsuppgifter och därmed underlätta eventuella ingripanden. Föreskrifterna i bl.a. 3 kap. 13 § första – tredje stycket och 10 kap. 1 § första stycket andra meningen YGL är för övrigt inte tillämpliga på äldre upptagningar. Någon skyldighet att lämna uppgifter om ursprung och utgivare för äldre filmer finns inte. övergångsbestämmelserna bör en detaljist vara berättigad att utgå från att filmer m.m., som saknar sådana ursprungsuppgifter som är föreskrivna, har offentliggjorts före , om inte något annat framgår eller kan anses allmänt veterligt (se prop. 1990/91:64 s. 136). Enligt Justitiekanslerns uppfattning finns det anledning att tro att sådana exemplar av videogram som hyrs ut eller säljs är framställda efter , även om tidigare upplagor förut skulle ha spritts. Konsekvensen av det ovan sagda blir emellertid att det saknas möjligheter att ingripa mot åtskilliga av de videogram utan ursprungs- uppgifter som sprids , om det inte kan bevisas att filmerna är att hän- föra till nyare upplagor. Som exempel på de tillämpningsproblem som kan uppkomma kan nämnas att Justitiekanslern nu har i beslag tagna videogram, vars titlar överensstämmer med videogram som bedömts enligt den s.k. videovåldslagen. Vidare finns i samma beslag ett flertal videogram med utländska titlar, på vilka videogram anges copyright 1987 och liknande. Videogrammen saknar ursprungsuppgifter liksom uppgift om ansvarig utgivare. När eller var de i beslag tagna exemplaren har framställts framgår således inte. I anledning av den ovan beskrivna regleringen har Justitiekanslern nu uppdragit åt att undersöka om det går att utröna när videogramexemplaren är fram- ställda samt om framställningen har skett i eller utomlands. Det rör sig här om olika beslag från två videobutiker om sammanlagt ca 230 videogram (köp- och uthyrningsexemplar). Undersökningar av detta slag, som framöver kan komma att behöva vidtas ofta, innebär ytterligare ett tidskrävande moment i utredningarna av yttrandefrihets- brott. Vilket resultat den nämnda undersökningen kan ge återstår dock ännu att se. En s.k. stencilregel (jfr förslag till en begränsad sådan regel i 1 kap. 10 § första stycket 3 YGL, SOU 1997:29 s. 51) skulle kunna leda till att de ovan beskrivna problemen i huvudsak elimineras, förutsatt dock att regeln blir tillämplig på alla tekniska upptagningar som omfattas av YGL. Om en sådan regel genomförs kommer de anonyma upptagningarna att, sedan de förts ut på mark- naden, falla utanför YGL:s tillämpningsområde och i stället omfattas endast av straffbestämmelserna och de allmänna bestämmelserna om preskription i vanlig lag. Om det inte förs in någon form av generell stencilregel i YGL måste man emellertid försöka finna en annan lös- ning på det ovan diskuterade problemet. Upplagebegreppet, med den betydelse det nu anses ha, förefaller allt mindre lämpat att använda för straffrättsliga avgränsningar avseende ansvar och konfiskering när det gäller sådana framställningar som skyddas av YGL. Det framstår också som betänkligt utifrån legalitets- synpunkt att ett för straffrättsliga ingripanden – på grund av missbruk av grundlagsfästa rättigheter – så centralt begrepp som upplaga inte kan utläsas av lagstiftningen på området. Enligt Justitiekanslern bör det nu klarläggas hur lagstiftaren ser på frågan om upplagebegreppet och dess fortsatta bärkraft vid bedömningen av äldre och nyare framställningar av filmer och ljudupptagningar. Rent generellt framstår det också som angeläget att begreppsapparaten i YGL görs mera tydlig. Under alla förhållanden måste, såsom ovan sagts, frågan om ut- gångspunkten för beräkning av preskriptionstiden lösas. Detta framstår som särskilt angeläget om nya medier i enlighet med förslag förs in under YGL:s tillämpningsområde. En lösning skulle kunna vara en i YGL angiven presumtionsregel, innebärande att – med terminologi – exemplar av tekniska upptagningar, som är avsedda för spridning men som saknar i 3 kap. 13 § första stycket YGL föreskrivna uppgifter, skall antas vara utlämnade för spridning då de påträffas om inte något annat framgår eller framkommer. En sådan presumtionsregel skulle i praktiken få be- tydelse i sådana fall när exemplar av en upptagning som saknar ur- sprungsuppgifter påträffas hos en spridare och det inte kan utredas vem som har låtit framställa upptagningen. Kan spridaren lämna rimliga upplysningar till ledning för bedömningen av när upptagningen har lämnats ut för spridning eller framkommer det annars under utredning- en att upptagningen hade utlämnats för spridning innan den påträffa- des, kan presumtionen brytas. Det bör i sammanhanget betonas att en presumtionregel som den föreslagna inte innebär någon förlängning av YGL:s särskilda preskriptionstider vare sig i fråga om spridarens eller annans ansvar för yttrandefrihetsbrott. Den föranleder inte heller att ansvarsfördelningen i den s.k. ansvarskedjan ändras. Förslaget innebär endast en presumtion i fråga om utgångspunkten för beräkningen av preskriptionstiderna och endast för sådana fall där föreskriven upp- giftsskyldighet inte har fullgjorts. Det tar som nämnts främst sikte på spridaren av anonyma upptagningar. Skulle det emellertid kunna klar- läggas vem som är utsedd till utgivare eller vem som låtit framställa upptagningen och denne har hemvist här i landet och alltså kan ställas till svars enligt reglerna i 6 kap. 2 § YGL, bör presumtionsregeln i princip gälla också beträffande honom. Däremot bör den föreslagna re- geln inte gälla för dem som enligt 6 kap. 4 § första stycket skall ansvara för innehållet i ljudupptagningar som upphovsmän m.m. Enligt Justitiekanslerns uppfattning finns det klara fördelar med en sådan bestämmelse som den föreslagna, bortsett från de vinster som kan uppstå i den praktiska hanteringen. En fördel med den föreslagna regeln är att den kan förväntas öka benägenheten att lämna pliktex- emplar enligt lagen om pliktexemplar av dokument för att på så sätt åstadkomma en utgångspunkt för preskriptionstiden. En annan, väsent- lig fördel är att den skulle ge ett större eftertryck åt skyldigheten att an- ge ursprungsuppgifter och utse utgivare. Om upptagningar som saknar föreskrivna uppgifter inte utan en mer betydande risk kan spridas vida- re på marknaden kan det antas att spridarna i ökad utsträckning kom- mer att begära att sådana uppgifter framgår av de upptagningar de be- ställer. De som har det egentliga inflytandet över att uppgifterna anges (den som låtit framställa upptagningen respektive importören) skulle således få ett större intresse av att de erforderliga uppgifterna anges. Något egentligt incitament för dessa personer att se till att ursprungs- uppgifter anges utgör inte de nuvarande ansvarsreglerna i 3 kap. 13 § andra och tredje styckena YGL. I sammanhanget kan ifrågasättas huruvida de skyldigheter som åvi- lar importören enligt 10 kap. 1 § är tillräckligt långtgående. Det kan visserligen hävdas att exemplar av en upptagning som förs in i landet skall förses med ursprungsuppgifter (se m.fl. a.a. s. 72). Det torde emellertid inte kunna krävas att importören skall ange full- ständiga ursprungsuppgifter eftersom dessa delvis kan vara okända för honom. Vad man däremot skulle kunna tänka sig är en skyldighet för importören att förutom sitt eget namn ange när exemplaren förts in i landet. Justitiekanslern lägger inte fram något förslag i denna fråga. Den bör dock övervägas närmare under det nu pågående lagstiftnings- arbetet. En annan fråga som kan förtjäna att närmare övervägas är hur man skall se på sådana fall då en förlaga till en film eller ljudupptagning skapats i och de för spridning i avsedda exemplaren sedan tillverkats utomlands och importerats hit. Fallet saknar inte praktisk betydelse i då handeln över gränserna har ökat och un- derlättats. Det kan som exempel nämnas att det i ett nu pågående mål angående yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp visat sig att de ak- tuella masterbanden producerats i , att förlagan sedan sänts till en utländsk firma för pressning av CD-skivor, varefter upplagor im- porterats och spridits i . Det kan ifrågasättas huruvida bestäm- melserna i 3 kap. 13 § första stycket YGL enligt sin ordalydelse är till- lämpliga i denna situation. Däremot torde 10 kap. 1 § gälla för sådana hit importerade upptagningar. Det ter sig inte helt rimligt att göra åt- skillnad mellan fall då ett låter framställa ex- emplar utomlands för spridning i och fall då motsvarande ex- emplar tillverkas i . Det kan hävdas att avsaknaden av ursprungsuppgifter innebär ett riskmoment med avseende även på ansvaret för yttrandefri- hetsbrott vid vidarespridning, eftersom det i praktiken blir spridaren som får bära ansvaret i de fall detta kan göras gällande. Med den ovan föreslagna lösningen tillkommer emellertid ytterligare ett riskmoment, nämligen att spridaren inte heller utan vidare kan åberopa att exemplaren har lämnats ut för spridning i landet så tillbaka att preskription eventuellt har inträtt. En konsekvens av en regel som den föreslagna torde vidare bli att möjligheterna till ingripanden mot anonyma filmer och ljudupptagningar, som innebär yttrandefrihets- brottet hets mot folkgrupp, kan öka. Preskriptionstiden för det brottet i nämnda upptagningar är . Det har i vissa fall inte varit möjligt för Justitiekanslern att väcka åtal mot spridaren av upptagningar med brist- fälliga uppgifter av den anledningen att upptagningarna möjligen kan ha lämnats ut för spridning tillbaka. Med uttrycket när upptagningen påträffades bör förstås den tidpunkt då exemplaren faktiskt påträffades. Så kan vara fallet när man vid en husrannsakan finner filmer eller ljudupptagningar med brottsliga fram- ställningar. Det kan också röra sig om situationer när man i andra sammanhang hittar sådana exemplar, t.ex. då man i samband med en konsert eller liknande påträffar CD-skivor med olagligt innehåll. En invändning som givetvis kan framföras mot den föreslagna pre- sumtionsregeln är att särskilt spridaren/importören av anonyma ex- emplar drabbas av en nackdel som kan ifrågasättas från yttrande- frihetsrättsliga utgångspunkter. Justitiekanslern anser emellertid att denna nackdel inte bör överdrivas. Spridaren har ju kunskap om att han faktiskt tar befattning med en upptagning som saknar de föreskrivna uppgifterna och att han därmed löper en risk. Beträffande övriga perso- ner i ansvarskedjan, dvs. de som i egenskap av utgivare m.m. har att svara före spridaren, förhåller det sig så att de bör ha uppgifter om när upptagningen lämnades ut för spridning och därigenom lätt kan häva presumtionen om spridningstidpunkten. För den som låter framställa upptagningen resp. importören gäller vidare att de har möjlighet och skyldighet att utse en utgivare som främst skall svara för upptagningens innehåll. från dessa utgångspunkter kan nackdelen för dem som har att ansvara för yttrandefrihetsbrott enligt ansvarskedjan inte anses särskilt påtaglig. Som en mera allmän synpunkt kan det över huvud ta- get sättas i fråga om syftet med regleringen i YGL kräver att upptag- ningar som helt saknar sådana uppgifter, på vilka hela ansvarssystemet och därmed också skyddsreglerna egentligen vilar, skall få spridas på samma sätt och i hägnet av samma skydd som upptagningar med före- skrivna uppgifter. En mera allvarlig invändning som kan riktas mot förslaget är att det i viss mån får en retroaktiv effekt. Detta gäller särskilt i förhållandet till sådana exemplar som lämnats ut för spridning före ikraftträdandet av YGL och där ansvaret för eventuella yttrandefrihetsbrott numera är preskriberat. För att i vart fall inte sådana exemplar skall falla under presumtionsregeln bör det införas en särskild övergångsbestämmelse. Den nya presumtionsregeln bör däremot kunna tillämpas på exemplar av yngre upplagor som finns på marknaden vid ikraftträdandet. Det kan i och för sig hävdas att även en sådan ordning innebär en form av retro- aktiv lagstiftning som inte är godtagbar. Det bör emellertid beaktas att exemplaren i upplagor framställda efter det att YGL trädde i kraft – till skillnad mot de äldre upplagorna – skall vara försedda med ursprungs- uppgifter. Med hänsyn härtill och eftersom det endast är fråga om en presumtionsregel bör det vara möjligt att låta regeln gälla yngre ex- emplar som finns på marknaden vid ikraftträdandet. Justitiekanslern vill härvidlag hänvisa till de övergångsbestämmelser som enligt YGL gäller för äldre upptagningar. En motsvarande övergångsregel har ock- så föreslagits av . Med utgångspunkt i YGL:s nuvarande tillämpningsområde föreslår Justitiekanslern införandet av den presumtionsregel som anges i bila- ga 1. Den föreslagna lydelsen av presumtionsregeln kan dock komma att behöva anpassas till sådana lagändringar som kan bli följden av och förslag. 2.Vissa frågor rörande beslag, konfiskering och åtal Åtalstider efter beslag m.m. och problemen att alltid upprätthålla skill- naden mellan konfiskerings- och utredningsbeslag En film eller en ljudupptagning som innefattar ett yttrandefrihetsbrott får konfiskeras. Konfiskering innebär bl.a. att samtliga för spridning avsedda exemplar skall förstöras. Förekommer anledning att en film eller en ljudupptagning på grund av yttrandefrihetsbrott kan konfiske- ras, må i avbidan på beslut därom filmen eller ljudupptagningen läggas under beslag (7 kap. 3 § första stycket YGL och 10 kap. 1 § TF). Vid ett sådant s.k. konfiskeringsbeslag (dvs. ett beslag som riktar sig mot hela den för spridning avsedda upplagan) skall åtal vara väckt eller an- sökan om konfiskering vara gjord inom – som längst – . S.k. utredningsbeslag kan användas för att ta i beslag exemplar av en film eller ljudupptagning som skäligen kan antas äga betydelse för utred- ningen (7 kap. 3 § första stycket YGL och 10 kap. 14 § TF). Vid ett ut- redningsbeslag gäller för åtal om en månad. Denna tid kan dock förlängas av rätten. Justitiekanslern måste regelmässigt begära förläng- ningar och sådana medges också oftast. I fråga om bakgrunden till nämnda nu gällande reglering av beslag och tider för åtal kan hänvisas till prop. 1993/94:118 s. 19 ff. Det är sällan möjligt för Justitiekanslern att genomföra en förunder- sökning och väcka åtal efter exempelvis ett omfattan- de beslag av olika videogram som dessutom saknar ursprungsuppgifter till ledning för bedömningen av vem som kan bära det yttrandefrihets- rättsliga ansvaret. Det kan därför inträffa att Justitiekanslern, särskilt i fall där det finns ett större antal filmer vars innehåll bedöms vara brottsligt, måste avvakta med eller avstå från ett i och för sig motiverat konfiskeringsbeslag beträffande upplagorna. Den i YGL angivna möj- ligheten till konfiskeringsbeslag innebär således inte alltid någon reell möjlighet att förhindra fortsatt spridning av en framställning som inne- fattar ett yttrandefrihetsbrott.