sou · GPB370d2 · 2002-01-01 00:00:00 — konstaterar i sin skrift att resande alltid har varit förknippat med ökade risker för att bli utsatt för brott. Orsakerna är flera: turister är lätta att identifiera och bestjäla och de uppehåller sig ofta i grupp på ett begränsat antal platser. Attacker mot turister kan ibland också användas som vapen i politisk kamp eftersom de ger stor publicitet. Risken att åka fast för gärningsmännen är mindre när offret är en turist och brottet mindre allvarligt. Ofta hinner brottet då inte lagföras förrän efter det att offret lämnat landet. De undersökningar som gjorts om brottsoffer utomlands visar att mellan 2–av turisterna drabbas av någon form av brott. Ensamma resenärer och yngre män drabbas i högre utsträckning än gruppresenärer, äldre resenärer och kvinnor. konstaterar i sin rapport att brotts- drabbade resenärer liksom alla andra brottsoffer, behöver få korrekt information i rätt tid, tillgång till rättssystemet samt praktiskt och känslomässigt stöd. För brottsoffer utomlands till- kommer en rad speciella problem såsom snabb tillgång till pengar och nya resehandlingar. Bistånd till brottsoffer utomlands Kommittén anser att det är angeläget att den som drabbas av ett grovt våldsbrott utomlands har möjlighet att ta till vara sin rätt på ett tillfredställande sätt. Bestämmelsen lag har ett vidare tillämpningsområde än bestämmelserna om stöd till brottsoffer i rättshjälpslagen. Bestämmelsen lag avser alla våldsbrott medan rätten till rättshjälp enligt rättshjälpslagen vid brott utom- lands är begränsad till sexualbrott. Kommittén anser inte att det finns någon anledning att föreslå någon förändring i sak i nuva- rande bestämmelse om bistånd till brottsoffer utomlands lag. Bestämmelsen innebär att bistånd ska lämnas om det behövs för att den drabbade ska kunna ta till vara sin rätt. Det bör finnas ett uttryckligt bemyndigande i lagen för regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att utfärda närmare föreskrifter om vilken form av bistånd som ska lämnas. Ett sådant bemyndigande saknas . Kommittén anser att det arbete som pågår inom EU för gemensamma regler som gäller brottsoffers rättigheter, kommer att innebära att behovet av stöd till brottsoffer inom ramen för det konsulära biståndet, kommer att minska ytterligare för resenärer inom unionen. Utifrån de allmänna principerna om likabehandling av medborgare inom unionen kommer utlands- myndigheternas uppgift snarare innebära att vid behov stödja svenskar att hävda sin rätt till likabehandling med landets egna medborgare på detta område liksom på många andra. Kommittén föreslår inte någon ändring i sak av de regler som gäller för bistånd till brottsoffer enligt lag. Det bör framgå av lagen att den myndighet regeringen bestämmer får utfärda närmare bestämmelser om när bistånd till brottsoffer ska lämnas. 16Resenärer med psykiska och sociala problem Utlandsmyndigheter med många konsulära biståndsärenden med social och psykologisk problematik tillförs resurser i form av personal med särskild utbildning eller externt expertstöd på detta område. Vid rekrytering av personal bör UD och utlands- myndigheterna särskilt beakta behovet av kompetens på om- rådet. I samarbete med , och bör UD uppmärksamma personal inom socialtjänst och psykiatri på de problem som kan uppstå när personer med sociala och psykiska problem reser utomlands. Praxis när det gäller ekonomiskt bistånd till repatriering bör under vissa omständigheter, vara mindre strikt när det gäller personer med akuta psykiska problem, missbrukare och barn- familjer där barnen far illa. I kommitténs uppdrag ingår att beskriva de problem som hänger samman med att allt flera psykiskt sjuka och drogberoende söker hjälp vid utlandsmyndigheterna. Förslag ska lämnas om hur dessa ska lösas. 16.2Resenärer med psykiska och sociala problem är ett växande problem för utlandsmyndigheterna I alla enkätsvar från utlandsmyndigheter där arbetet med konsulärt bistånd utgör en stor eller ganska stor del av arbetet på myndig- heten, återkommer uppgifter om svårigheter att bistå resenärer med psykiska och sociala problem. Vid kommitténs besök på några av utlandsmyndigheterna har detta också tagits upp som en svårlöst fråga. Resenärer med psykiska och sociala problem Resenärer med psykiska problem är knappast någon enhetlig eller lätt avgränsad grupp. Var gränserna mellan sjukt och friskt, normalt och onormalt går, är varken tydligt eller oomtvistat. Ur konsulär biståndssynpunkt handlar det om en grupp resenärer för vilka grundprincipen om hjälp till självhjälp inte går att tillämpa. De är förvirrade och oförmögna att hjälpa sig själva. Många lever farligt under utlandsvistelsen i miljöer vars språk, regler och sociala koder de inte kan tolka. Alkohol och droger kan förvärra situationen. De flesta av dessa resenärer bor i egna lägenheter i och klarar sig själva, kanske med stöd av en kontaktperson eller av . Många har en psykiatrisk sjukdomshistoria och har varit intagna för psykiatrisk vård. Också resenärer med sociala problem, alkohol- och drogmiss- brukare är svåra att bistå på en svensk utlandsmyndighet. En socialbidragstagare kan ha förväntningar på att få ekonomiskt bistånd på utlandsmyndigheten liksom på i hem- kommunen. Personer med missbruksproblem reser ofta till länder där alkohol och droger är billiga och lättillgängliga. Risken för att de sjunker djupare ned i sitt missbruk är stor. Därmed ökar också risken för att de ska bli offer för brott eller själva begå brott, bli akut fysiskt eller psykiskt sjuka eller på annat sätt försätta sig i situationer som de kan ha svårt att klara sig ur utan bistånd från utlandsmyndigheten. 16.3Barnfamiljer med sociala problem Det förekommer att föräldrar som är alkohol– eller drogmiss- brukare eller har andra sociala eller psykologiska problem, ger sig ut att resa tillsammans med sina barn. På ambassaden i handlägger man 3–4 ärenden där barn far illa hos svenska föräldrar på resa i . Enligt de svenska socialsekreterarna i förekommer det att föräldrar som står inför hot om att deras barn ska tvångsomhändertas av sociala myndigheter i , gömmer sig med barnen i . Om man kan finna familjerna kan barnen omhändertas av de danska sociala myndig- heterna och återföras till . När en svensk utlandsmyndighet får kännedom, t.ex. genom i utlandet (SKUT), om att ett svenskt barn som befinner sig i landet far illa hos sina föräldrar, är den första svårig- heten att lokalisera familjen. Om familjen befinner sig på resa i Resenärer med psykiska och sociala problem landet kan det vara mycket svårt. Går det att fastställa ungefär var familjen befinner sig kan sociala myndigheter och polis i landet agera. I något fall har detta resulterat i ett omhänder- tagande av ett barn och placering på barnhem. Eftersom föräldrarna motsatte sig omhändertagandet övertog de sociala myndigheterna vårdnaden och beslutade att barnet skulle återföras till för omhändertagande av svenska sociala myndigheter. Processen som ledde fram till detta var lång och komplicerad och krävde beslut i många instanser och många kontakter mellan myndigheter i hemlandet och vistelselandet. Hur vanligt det är att svenska barn far illa hos sina föräldrar utomlands är svårt att ha någon uppfattning om. Det förefaller inte vara ett problem som utlandsmyndigheterna ofta kommer i kontakt med. Det betyder inte nödvändigtvis att problemet är sällsynt. Små barn kan sällan förväntas själva söka bistånd på en utlandsmyndighet. Förutsättningen för att det ska komma till myndighetens kännedom att barn far illa, är att omgivningen reagerar och anmäler det till lokala sociala myndigheter, polisen eller till den svenska utlandsmyndigheten. Sannolikheten för att så ska ske är självfallet mindre i länder där stora grupper av barn lever under svåra omständigheter och där de sociala resurser som finns till skydd för barn, måste inriktas på de allra värst drabbade barnen i landet. 16.4Förändrad syn på psykisk sjukdom I takt med att psykiskt funktionshindrade allt oftare lever ute i samhället i stället för som tidigare på institutioner, har det också blivit vanligare att personer med sådana problem blir konsulära biståndsärenden utomlands. Den allmänna, samhälleliga synen på psykisk sjukdom har genomgått stora förändringar under . överlämnade regeringen en proposition till om den psykiatriska tvångsvården (prop. 1990/91:58). En ny lag föreslogs ersätta lag om sluten psykiatrisk vård (LSPV). Innebörden av de förändringar som föreslogs var att påtvingad vård måste begränsas i tiden och utformas så att den personliga integriteten kränks så lite som möjligt. Bakgrunden var en allt starkare övertygelse hos allt flera om allvarliga risker för patienterna att vistas på slutna institutioner. De psykiska tillstånd som orsakat intagningen tende- Resenärer med psykiska och sociala problem rade att permanentas och patienternas möjligheter att leva ett självständigt liv utanför institutionen minskade ju längre tvångs- vården varade. Det totala omhändertagandet passiviserade de intagna och deras egna resurser att lösa sina psykiska problem för- tvinade. Det var inte ovanligt med patienter som vistats på stora slutna institutioner. Successivt förändrades vården genom nya behandlingsmetoder och läkemedel, till mera frivillig vård i öppna former och mindre sluten institutionsvård. Patienternas ställning och rätt till infly- tande stärktes. Det är patientens eget vårdbehov som ska vara avgörande, inte i första hand samhällsskyddet. Psykiatrireformen, som trädde i kraft , syftade till att förbättra förhållandena för de s.k. medicinskt färdig- behandlade, som inte ansågs behöva specialiserad psykiatrisk vård utan i stället socialt stöd och service i sina hemkommuner. An- svaret för dessa patienter övergick från landstingen till kommu- nerna. En viktig tanke med reformen var att psykiskt funktionshindrade ska ha samma rättigheter som andra människor och som andra funktionshindrade till stöd och service som regleras i lag. Så skulle t.ex. lagen (1993:387) om stöd och service till vissa handikappade (LSS) kunna tillämpas även när det gäller psykiskt funktionshindrade. gjorde en utvärdering av reformen (Välfärd och Valfrihet? slutrapport från utvärderingen av psykiatrireform). I rapporten konstaterar man att reformen har haft otvetydiga positiva effekter. Psykiskt funktionshindrades situation uppmärksammas mera och en bred verksamhet med bl.a. goda lösningar för sysselsättning, rehabilitering, boendestöd och utbildning har vuxit fram i många kommuner. Yngre medi- cinskt färdigbehandlade patienter som flyttat ut från slutenvården i reformens inledning har ofta fått en bättre tillvaro och ett bättre boende. Ungefär hälften av målgruppen har daglig sysselsättning i kommunens regi. Verksamhetsansvaret har blivit tydligare efter- som kommunerna nu har ansvaret för daglig sysselsättning, fritidsverksamhet och boende. Personliga ombud och kamratstöds- verksamhet har kunnat utvecklas och har betytt mycket för att bryta psykiskt funktionshindrades isolering. Anhöriga har fått utbildning och bättre information. Resenärer med psykiska och sociala problem Men konstaterar också att en samlad planering för varje individ sällan förekommer. Detta minskar möjligheten till överblick och påverkan för den enskilde. Ofta sker inte utskrivning i samverkan med patienten och huvudmännens samverkan med frivilligorganisationer är i allmänhet bara i form av information. Många anhöriga känner att de saknar det stöd och erkännande från samhällets sida som de skulle behöva för att klara sin uppgift. Behovet av rehabilitering och daglig sysselsättning för de psykiskt funktionshindrade är långt ifrån alltid tillgodosett. De psykiskt funktionshindrade med missbruksproblem är en särskilt utsatt grupp som behöver stora och samlade insatser vilket de sällan får, hävdar . 16.6Vem är psykiskt funktionshindrad? konstaterar i sin rapport att nedsatt psykisk hälsa, psykiska problem och psykiska funktionshinder betecknar olika grader av psykisk funktionsnedsättning som kan drabba många människor. De flesta har upplevt att den psykiska hälsan sviktar till följd av sådant som ansträngning, ut- tröttning eller stress. Sådana tillstånd upphör oftast när för- hållandena förändras. Djupare eller varaktigare psykisk ohälsa påverkar tillvaron på ett mera genomgripande sätt. Möjligheten att leva ett socialt liv begränsas. Psykiskt funktionshindrade är långt ifrån någon enhetlig grupp. Behoven skiftar inte bara mellan individerna utan också hos samma person. Det psykiska funktionshindret har ingen likhet med psykisk utvecklingsstörning och innebär ingen påtaglig intellektuell nedsättning. Däremot påverkas vissa upplevelser av verkligheten, beteendet kan bli avvikande och relationer till andra försvåras. När det är som mest framträdande kräver det om- fattande stödinsatser. I långa perioder krävs kanske inga stöd- insatser alls. Personer med långvarig och allvarlig psykisk störning vårdades tidigare på mentalsjukhus ofta under mycket långa tider, några livet ut. Deras liv var helt styrt av sjukhusets rutiner och deras sociala kontakter inskränkte sig till vårdpersonal och medpatienter. Från slutet av 60–talet och fram till har vården förändrats i takt med att synen på patienternas människovärde och mänskliga rättigheter förändrats. Öppenvården byggdes ut och de psykiskt funktions- Resenärer med psykiska och sociala problem hindrade befinner sig numera allt oftare ute i samhället med möj- ligheter att knyta sociala kontakter och leva ett självständigare liv. konstaterar dock i sin rapport att livet ute i sam- hället är betydligt svårare att klara för dessa personer än för andra om inte vårdinsatser och stöd fungerar: Det är på många sätt en risksituation. Det förväntas av dessa personer, som av andra, att de skall vara, snygga, rena och fräscha. De ska ha ett socialt umgänge. De ska kunna skaffa och sköta ett arbete, passa tider, ta initiativ, lösa konflikter etc. Allt detta försvåras av det sociala funk- tionshindret. Ensamheten kan bli stor. Den som har en vacklande realitetsupp- fattning behöver en anpassad samvaro med andra för att kunna bibehålla skiljelinjen mellan yttre och inre upplevelser. Det psykiska funktionshindret gör att det sociala kontaktnätet för- svagas. Fördomar och rädsla hos andra skapar isolering och risken för marginalisering eller utstötning är stor. De psykiskt funktions- hindrade är en utsatt grupp som riskerar att utnyttjas av andra t.ex. sexuellt, konstaterar . Till ett vanligt liv hör numera också att söka nya upplevelser, rekreation och erfarenheter genom att resa utomlands. Självklart söker också personer med psykiska problem av varierande svårighetsgrad sådana upplevelser och det är inte ovanligt att de beger sig till fjärran resmål på egen hand. Den som är oförberedd på de påfrestningar som långa resor faktiskt innebär, kan snabbt hamna i mycket svåra situationer. En förvirrande och obekant om- givning, främmande språk och kulturer, tidsskillnad och ovant klimat kan innebära stora risker för att en psykiskt skör person ska råka illa ut. Om risken att bli utnyttjad, hamna i konflikter bli ut- stött m.m., är stor i den invanda miljön i hemkommunen, är den sannolikt än större i en obekant och svårbegriplig miljö. Den ensamhet som kan leda till vacklande realitetsuppfattning som beskriver i sin rapport, blir ju knappast mindre när man inte ens känner igen omgivningen. Ett konsulärt biståndsärende som gäller en person med psykiska problem, kan bli mycket komplicerat. Många av de psykiskt funktionshindrade lever isolerat och har begränsade ekonomiska Resenärer med psykiska och sociala problem De reser därför ensamma och väljer de billigaste rese- alternativen som också kan vara de mest riskabla. Det kan t.ex. vara en flygstol till , i värsta fall enkel biljett och utan rese- försäkring. Risken att komma i konflikt med omgivningen, bli utnyttjad, misshandlad och bestulen är stor för en psykiskt skör person som är ensam i en helt obekant miljö. slutar det med omhändertagande av polis och placering på mentalsjukhus. Rese- nären kan då vara i mycket dåligt psykiskt skick. Den vård man kan få i ett land där man inte kan kommunicera på sitt eget språk är av begränsat värde. 16.8Den som inte kan hjälpa sig själv Det konsulära biståndet bygger på principen hjälp till självhjälp. Det innebär att individen själv förväntas ta ansvar för den situation han eller hon befinner sig i och genom utlandsmyndigheten få väg- ledning hur man kan lösa sina problem t.ex. genom överförande av pengar hemifrån, kontakt med släktingar och vänner som kan hjälpa till etc. En person som tappat förankringen i verkligheten och befinner sig i ett tillstånd av akut förvirring, kan inte förväntas ta ansvar för sig själv eller överblicka konsekvenserna av sina hand- lingar. Den som i ett sådant tillstånd bedöms vara en fara för sig själv kan tillfälligt tas om hand för vård även mot sin egen vilja. Någon möjlighet för svenska vårdinrättningar att ingripa till skydd för en person som befinner sig utomlands finns inte, även om han eller hon utsätter sig själv för fara. Det är då helt och hållet bero- ende på vistelselandets lagar och praxis om ett omhändertagande görs eller inte. När tillståndet att uppehålla sig i landet går ut, finns i vissa länder risk för placering i häkte. För en person som drabbas av psykisk sjukdom utomlands är det i allmänhet bäst att så snabbt som möjligt återvända till hemlandet för vård. Det förutsätter dock den sjukes samtycke och att piloten inte bedömer att flygsäkerheten äventyras. I många fall är hem- resan ogenomförbar utan eskort av en eller flera personer. I vissa fall krävs specialflyg. För de mycket höga kostnader som detta innebär blir resenären återbetalningsskyldig om han eller hon saknar reseförsäkring. Även för den som har en reseförsäkring kan det bli problem att få ersättning för kostnaderna. Försäkringarna täcker oftast inte sjukdomar som den resande hade redan vid utresan. Försäkrings- bolaget kan hävda att resenären var sjuk redan vid utresan och att Resenärer med psykiska och sociala problem den psykiska sjukdomen alltså inte uppstod under resan. Om det akuta tillståndet uppstått till följd av att resenären upphört att ta sin medicin kan försäkringsbolaget hävda att han eller hon själv förorsakat det. Ytterligare ett problem är att det ofta råder oklarhet om vems ansvar det är att ta emot en person som har ett akut psykiatriskt vårdbehov och som repatrierats till . En person i en sådan belägenhet måste mötas i av någon som känner ansvar för hans eller hennes fortsatta behandling, men det är ofta svårt att finna ut vem. 16.9Andra länders syn på resenärer med psykiska problem Konsulära problem som gäller psykiskt funktionshindrade är inte bara ett svenskt fenomen. Tvärtom rapporteras samma ökning av antalet resenärer med psykiska problem från de flesta andra länder inom EU. Den tyske konsuln i uppskattade t.ex. antalet psykiskt sjuka tyska resenärer i till ett hundratal . I svaren på den enkät om konsulärt bistånd som kommittén skickat till EU-länderna, framgår att de allra flesta EU- länder finner frågan om bistånd till och repatriering av psykiskt sjuka resenärer svårlöst och komplicerad. Ett undantag är där utrikesministeriet inte märkt den ökning av antalet ärenden som rör resenärer med psykiska problem som så många andra europeiska länder inom EU har noterat. ser bistånd till psykiskt sjuka som problematiskt eftersom resenärerna i regel förnekar sitt sjukdomstillstånd och vägrar att återvända till . Hemtransporten sker vanligtvis med re- guljärflyg och två ledsagare som kan vara läkare eller sjukvårdare. Hemtransport av psykiskt sjuka till sker alltid utan krav på återbetalning eftersom dessa personer p.g.a. sin sjukdom anses oförmögna att underteckna den återbetalningsförbindelse som krävs enligt italienska regler för konsulärt bistånd. rapporterar svårigheter när det gäller snabb repatriering av psykiskt sjuka eftersom hand- läggarna måste se till att någon tar emot den sjuke vid hem- komsten. Ambassaden måste försöka övertyga lokala myndigheter om att det är dessa och inte ambassaden som är ansvariga för bistånd till repatriering. Om patienten själv eller hans eller hennes anhöriga har tillräckligt med pengar kan ansvaret för hemtransport Resenärer med psykiska och sociala problem överföras till ett privat företag. När patienten är oförsäkrad och saknar egna medel eller anhöriga som kan betala testas påhittig- heten på både ambassaden och på utrikesministeriet. I kan Helsetilsynen (norska motsvarigheten till Social- styrelsen) stå för hemtransport av svårt psykiskt sjuka resenärer utomlands. Om resenären saknar försäkring och därför inte kan resa hem med hjälp av SOS–International eller Euro–Alarm, kontaktar ambassaden eller konsulatet norska utrikesdeparte- mentet som etablerar en kontakt med den vårdinrättning i som känner patienten. Med information om patientens vård- kontakter i och om den sjukes nuvarande tillstånd såsom det bedöms av vårdpersonal i vistelselandet, vänder man sig till Helsetilsynen. Om Helsetilsynen bedömer patienten som allvarligt psykiskt sjuk och oförmögen att klara sig själv, ges godkännande till att norsk vårdpersonal som känner patienten, får eskortera honom eller henne hem. Förutsättningen är att tillståndet är så allvarligt att det kräver inläggning vid hemkomsten och att hemresan kan genomföras med patientens muntliga och i vissa fall skriftliga medgivande. Helsetilsynen står för kostnaden och patienten är inte återbetalningsskyldig. transporterades 17 psykiskt sjuka norska resenärer hem på Helsetillsynens be- kostnad. Även hemtransport av psykiskt sjuka utländska resenärer i kan bekostas av Helsetilsynen. Denna ordning har funnits sedan långt tillbaka. Diskussioner på- går på norska och Helsetilsynen om av- veckling av systemet, bl.a. med motiveringen att en central myndighet som har ansvaret för tillsynen över vården i landet, inte ska bedriva eller bekosta vård. syn på psykiskt sjuka resenärer i har stora problem med psykiskt sjuka resenärer och har ingående diskuterat hur frågan ska hanteras. Baronessan of Asthol är politiskt ansvarig för de kon- sulära frågorna i den engelska regeringen. Regelbundet skickas ett nyhetsbrev till de brittiska utlandsmyndigheterna med olika aspek- ter på det konsulära biståndsarbetet. var temat hanteringen av konsulärfall som rör personer med psykiska problem. Resenärer med psykiska och sociala problem Så här inleder baronessan of Asthol sitt nyhetsbrev till utlandsmyndigheterna: Konsulärt arbete innefattar att hjälpa en del besvärliga människor. De är ofta otacksamma och inte sällan oförskämda. De har ofta råkat illa ut just därför att de är så besvärliga. Allt för ofta tvingas vi bistå människor som är sina egna värsta fiender. Det leder till frustration och stress och är en del av villkoren för arbetet. Dessvärre kan allt det som ovan sagts gälla dem som lider av psykisk sjukdom. De tillhör ofta dem som är svårast att ta hand om. De vägrar ibland att ta emot någon form av råd och far ut i anklagelser mot dem som vill hjälpa dem. Och alldeles för ofta vill deras anhöriga bli av med dem eftersom de har hjälpt dem ur besvärliga situationer en gång för mycket redan. Men de behöver vår hjälp mera än några andra. Det är illa nog att drabbats av det hemska öde som schizofreni eller psykos innebär medan man är i sitt hemland. I ett främmande land kan det helt enkelt bli för mycket. Under mina resor över världen är det ett budskap som upprepats gång på gång: Ni tvingas ta hand om allt flera personer med psykiska problem. Och ni behöver hjälp med detta. innehåller också Top ten tips för hanteringen av Ärenden som rör personer med psykiska problem: 1.Behandla din klient med respekt och framför allt med tåla- mod. I vilket tillstånd han än befinner sig – din klient är en brittisk medborgare med rättigheter. 2.Försäkra dig om din egen och dina konsulära kollegors säkerhet.