sou · GPB390d2 · 2002-01-01 00:00:00 — De korta tillståndsperioderna i det digitala marknätet är också en konkurrensnackdel. Dessa exempel belyser att det digitala marknätet missgynnas av regelverken. Medieföretagen kan välja andra distributionsformer och blir mindre intresserade av det digitala marknätet på grund av sådana nackdelar. Den minsta gemensamma nämnaren för de olika lagar som berör överföring av audiovisuella tjänster är telelagen. Denna lagstiftning har samma förhållningssätt till vad som skickas mellan två datorer som till vad som sägs mellan två människor i ett telefonsamtal. Innehållet regleras inte. En ny samlad teknikneutral lagstiftning för IT-området bör ha telelagen som utgångspunkt. Innehållet bör inte regleras, annat än med de lagar som gäller för samhället i övrigt – t.ex. lagen om hets mot folkgrupp. Även om tillståndsperioderna för det digitala marknätet förlängs till som kommittémajoriteten förordar innebär det en kon- kurrensnackdel jämfört med de distributionsformer där det råder etableringsfrihet. Avveckling av analoga TV-sändningar 2007? Digital-TV-kommittens majoritet förordar att statsmakterna skall fatta beslut om avveckling av de analoga TV-sändningarna. Bedöm- ningen är att det kan ske 2007. Jag menar att ett sådant kommandoekonomiskt beslut är olämp- ligt. Det är bättre att decentralisera beslutet och låta tittare och avgöra. görs det jämförelser mellan introduktionen av marksänd digital TV och andra teknikskiften. De som försvarar regeringens agerande i digital TV-frågan gör ofta sådana paralleller för att peka på att det inte är ovanligt med en viss tröghet i början. Det förtjänar därför att påpekas att många sådana teknikskiften skett utan att statsmakterna varit inblandade. Det fattades aldrig något statligt beslut om digitalisering av musikindustrin, om över- gången till CD-spelare. Det har heller inte krävts några rege- ringsbeslut för övergången från videoindustrins VHS-band till DVD-skivor. Med den avreglering som föreslår blir det upp till konsumenter och producenter i varje region att avgöra om tekniken skall bytas. majoritet vill ha en utbyggnad av det digitala marknätet så att det når av alla hushåll. För- slaget är ofinansierat och samhällsekonomiskt ineffektivt. Enligt skulle det kosta att öka räckvidden från till 99,8 för bara en av alla de frekvenskanaler som planeras. Därtill kommer ökade driftskostnader på flera miljo- ner kronor . Det är förvisso bra om så många hushåll som möjligt har tillgång till ett så stort medieutbud som möjligt, men det är irrationellt att binda sig vid en viss teknik. I glesbygd är det billigare med andra distributionsformer som satellit och utnyttjande av befintlig infrastruktur som el- och telenäten. Enligt är bolaget på grund av digital-TV-utbyggnaden i behov av nytt kapital. Om kommittémajoritetens förslag om ännu mer omfattande utbyggnad vinner gehör blir den ekonomiska situationen för bolag än mer akut. förslag om aktieägartillskott från staten måste avvisas. Det finns i sammanhanget anledning att erinra om ställningstagandet i propo- sitionen om digitala TV-sändningar (1996/97:67) att sändnings- verksamheten skall i sin helhet bekostas av de medverkande före- tagen och således inte finansieras med statsbudgetmedel. Straffskatt på äldre TV-mottagare? majoritet argumenterar för att de som inte skaffar en digital-TV-mottagare skall få betala en högre TV-avgift. menar att TV-avgiften är en otidsenlig skattekonstruktion och bör avskaffas. Ett rejält stöd till public service-produktion bör i stället finansieras genom oberoende stif- telser. Att låta TV-avgiften vara högre för människor som av en eller annan anledning väljer att inte skaffa den nya tekniken är stötande. I många fall lär det handla om äldre människor som är helt ointresserade av nya digital-TV-funktioner. Varför skall dessa män- niskor som inte bett om något teknikskifte straffas med högre skatt? Reservation av () Undertecknad reserverar mig mot Digital-TV- kommitténs slutbetänkande. Historien om digital TV i marknätet är en tydlig illustration över (s) problem att hantera ett allt öppnare samhälle. Det är också berättelsen om ett statsråds, , alltmer tragikomiska kamp mot medborgarnas rätt att välja, och att själva bestämma över sin TV. har plöjts ner. Boxar subventioneras med av statliga bolag, som dessutom har subventionerat . Utbudet är mindre, den tekniska kapaciteten är sämre och frekvensutrymme som skulle kunna användas till mobila datatjänster tas i anspråk. Fria media som kan verka oberoende av statlig styrning är av avgörande betydelse för ett fritt och öppet samhälle. Ett urval av programföretag som baseras på en politisk skönhetstävling ger inte ett sådant oberoende. Sändningstillstånd som förenas med krav på att hålla sig till en i förväg lämnad programförklaring och med krav på att ägarförhållanden och inflytande inte förändras, ger inte heller, det oberoende från statsmakten som är nödvändigt. Det är också diskutabelt ur grundlagssynpunkt. Kommittén borde därför verkat för ett teknikval och en urvalsprocess som utesluter den politiska styrningen och godtycket. Urvalsprocessen har som väntat visat sig bli en politisk skön- hetstävling. Det politiskt korrekta väljs på godtyckliga grunder. Politikerstyrning av media borde i stället ersättas med en fri tävlan mellan olika program och olika teknik. Det skulle gynna tittarna, förbättra TV-utbudet och gagna teknikutvecklingen. Genom kraftiga statliga satsningar stöttas marknätet framför satellit och kabel som distributionsform för digital TV. Marknätet är den teknik som medger lägst antal TV-program. Det är den teknik som har dåliga möjligheter till interaktivitet, dvs. kom- munikation i båda riktningarna. Det är den teknik som medger lägst antal tilläggstjänster och den teknik som har sämst möjlig- heter till individuella val. Men det är den enda teknik som medger en stark politisk styrning vilket verkar vara det enda och bärande argumentet för valet av marknätet för de digitala sändningarna. Valet av marknätet bygger därför på fel grund. Risken är uppenbar att marknätet leder in i en teknisk återvändsgränd där stora belopp investeras i en teknik som inte ger största möjliga mångfald och Risken med detta teknikval är att vi halkar efter i informationssamhället, att vi inte får de jobb, de företag och den konkurrenskraft som vi annars skulle kunna få. Det finns därför inga godtagbara skäl för staten att välja marknätet framför andra distributionsformer. Grunden för att yttrandefrihetsgrundlagen, YGL, tillåter politisk reglering är bristen på radiofrekvenser. Med digital teknik via satellit och kabel finns det ett tekniskt utrymme för hundratals nya TV-program och tjänster. Det öppnar för samma villkor som gäller tidningsbranschen. Då det blir viktigare att övertyga tittaren och lyssnaren om värdet av programmen än att övertyga politiker och byråkrater. Då bortfaller behovet av politisk styrning. Den utveck- lingen är bra, och den bör bejakas. Digital TV i marknätet kan med god marginal klassas som 1990- talets största kultur- och mediepolitiska fiasko. Projektet har kantats av förseningar och fördyringar. När man började sända fanns inga som kunde titta eftersom inga mottagningsboxar fanns tillgängliga. efter den kommersiella starten (!) 1999 hade bara 500 köpt den nödvändiga boxen. () blev tvungna att dra i bromsen för den ambitiösa satsningen på regionala sändningar eftersom det bara fanns fem boxar ute i hela /Östersundsområdet. Programmet som gjordes av tio medarbetare kunde alltså bara ses av fem hushåll. finns bara ca 85 000 markboxar ute och de optimistiska prognoser som redovisas i betänkandet pekar på en linjär ökning om ca 50 000 vilket skulle innebära att den primära målgruppen nås om . Trots mycket omfattande reklam- och subventionskam- panjer är det en mycket långsam ökningstakt . Frågan om det digitala marknätet handlar därför inte bara om bortkastade miljarder och försök till politisk kontroll över TV. Det handlar även om att möjligheterna att bygga ut andra mobila tjänster försvåras. Frekvensutrymmet i etern är begränsat och det skall räcka till TV, radio, personradiotrafik, mobilteletjänster och radiobaserat bredband. Det gör det angeläget och nödvändigt att utnyttja frekvenserna effektivt och till rätt saker. Digital TV och DAB-radio i marknätet riskerar att låsa upp breda frekvens- områden som annars kan användas till mobila Internettjänster. Det riskerar att skada IT-utvecklingen i . Det finns ett antal frågeställningar som staten har att ta ställning till som på olika sätt berör frågan om digitalisering av marknätet. Vilka användningar skall frekvensutrymme reserveras för och i vilken omfattning? Finns det anledning för staten att frångå neutralitet mellan olika tekniker? Hur skall SVT kunna reducera kostnaderna för sin distribution? Finns det anledning för staten att särskilt subventionera viss Vilken roll skall statliga bolag spela? Jag anser att kommittén nogsamt undvikit de flesta av dessa fråge- ställningar och i stället ensidigt redovisat material som talar till för- mån för marknätet medan kritiska frågor och svar undvikits. Användningen av frekvensutrymme berör inte bara Radio och TV utan är också en central fråga för att säkra utrymme för framtida mobila tele- och datatjänster. Resultatet av de digitala radio- och TV-sändningarna i marknätet har lett till, förutom kraftigt ökade kostnader, att ett allt större frekvensområde används för radio och tv, medan utrymmet för framtida tjänster inom mobila tele-, Internet- och bredbandstjänster minskar kraftigt. Detta riskerar att skada IT-utveckling. Användningen av frekvenser blir allt viktigare för IT-utveck- lingen. Mobila tele-, Internet- och bredbandstjänster kommer att öka kraftigt med åtföljande behov av frekvensutrymme. Hela frekvensbandet är inte lämpligt för mobila sändningar på grund av känslighet för störningar och de lämpliga frekvensbanden borde därför i första hand tillförsäkras för just tjänster som kräver mobilitet (rörlighet). Band 4 5, , är, enligt , , mycket väl lämpat för mobila teletjänster men blockeras till stor del av digital TV och vissa analoga TV- sändningar. Ett av regeringens argument inför starten av digitala sändningar av TV och radio i marknätet var behovet av effektivare frekvens- användning. Genom att använda digital teknik kan samma antal TV-program sändas på ett betydligt mindre frekvensområde. Det utrymme som används för ett analogt TV-program kan med digital teknik rymma fyra till sex TV-program. Tanken sades vara att med en snabb övergång till digitala sändningar kunna släcka ner de analoga för att dessa frekvensutrymmen bl.a. skulle kunna användas till mobila teletjänster. Vidare skulle kostnaderna för sändningarna kunna sänkas kraftigt. Resultatet av digitaliseringen av marknätet är att frekvensanvändningen för TV har tredubblats. ser vi inget som tyder på ett så kraftigt konsumentintresse att det blir möjligt att släcka de analoga sändningarna. Resultatet är en kraftigt utökad frekvensanvändning och inte en minskning som utlovats. Enligt min mening borde redan före försöksperiodens slut tillräck- ligt frekvensutrymme säkras för mobila tele- och datatjänster innan beslut fattas om ytterligare TV-sändningar i marknätet. De flesta bedömare är överens om att den framtida distributionen av TV kommer att ske digitalt. Det finns dock anledning att minnas utvecklingen av video. Från början fanns tre parallella system, bara ett överlevde kommersiellt. En av myterna för att försvara marknätet som spridits från är att marknätet är nödvändigt för att nå samtliga hushåll. Detta är fel, vilket konstateras i den av framtagna rapporten för digital-TV-kommittén: I princip hela den del av befolkningen som inte är kabel-TV-ansluten kan potentiellt ta emot televisionssändningar från satelliter, antingen direkt eller via olika former av matar-/kabelnät. Det innebär att så gott som hela svenska befolkningen kan se public service-kanaler digitalt även om ett marknät inte byggs. En digitalisering av marknätet är alltså inte nödvändigt för att en digital distribution av TV skall komma alla till del. När man läser kommitténs betänkande är det lätt att få uppfatt- ningen att marknätet är det enda som kan nå samtliga hushåll. Detta är fel. Det finns ett mycket stort antal hushåll som är beroende av centralantenn och kabelnät och som bor så att sänd- ningarnas styrka inte medger mottagning med inomhusantenn. Dessa hushåll kommer oavsett vad som händer med marknätet att vara beroende av kabelnät eller framtida bredband för att kunna se TV. Inför beslut i om att bygga ut marknätet var förslaget ute på remiss. Kritiken var inte varit nådig. Stats- kontoret och var bland dem som varnade politikerna för att bygga fast sig i en teknik för TV-sändningar som kan vara överspelad inom . Dessutom finns det redan nät för att sända digital TV. Man kan se det via satellitsändningar som i princip når hela landet och kan tas ner via parabol eller via kabel- TV som når hushållen i städerna. Statskontoret pekar på att kostnaderna för att bygga ut mark- nätet för digital TV ytterligare motsvarar per hushåll, vilket skulle räcka till att subventionera varje familj med en egen parabol för att nå de hushåll som kan vara intresserade. När det finns väl fungerande, befintliga alternativ som har högre teknisk kapacitet, är billigare, har bättre utrymme för interaktivitet och når hela befolkningen saknas anledning att subventionera fram marknätet som inte klarat grundläggande kommersiella krav. De skäl som kommittén redovisar är enligt min uppfattning inte tillräckliga. Billigare distribution för SVT SVT har ett starkt intresse av att sänka kostnaderna för distri- butionen. betalar SVT ca för att nå den dryga tredjedel av hushållen som är beroende av marknätet. Resterande hushåll nås kostnadsfritt via kabelnät, eller via satellit och SVT får där betalt för distributionen. Dagens parallella sändningar i både det analoga och det digitala nätet har lett till kraftigt ökade kostnader för SVT. SVT:s sändningar finansieras med offentliga medel. Det innebär att de skall vara tillgängliga för alla utan villkor om särskild be- talning. SVT:s program bör därför erbjudas samtliga satellit- operatörer för kostnadsfri distribution inom . En sådan lös- ning ökar tillgängligheten för tittarna och minskar beroendet av marknätet. Jag anser att mycket talar för att SVT i en kostnadsbedömning bör prioritera de betydligt billigare sändningarna via satellit och kabel framför det dyrbara marknätet. Jag vill inte utesluta framtida statliga insatser för att stimulera en övergång till digital mottagning. Sådana stimulanser måste i så fall ske teknikneutralt, dvs. lika oavsett mottagningsteknik. SVT måste även agera konkurrensneutralt mellan olika distribu- törer så att inte skadlig konkurrenssnedvridning uppstår. I propositionen om digitala TV-sändningar 1996/97:67 anförde regeringen att en grundläggande förutsättning för en utbyggnad givetvis är att de digitala marksändningarna bedöms ha en eko- nomisk bärkraft. Om utvärderingen visar att sändningarna inte har ekonomisk bärkraft skall programföretagens tillstånd att bedriva marksändningar inte förlängas efter den första tillståndsperiodens slut. Beträffande finansieringsformerna anförde utskottet, 1996/97KU17 Utskottet utgår ifrån att ett sådant eventuellt samarbete inte kommer att innebära att statliga medel används för att subventionera hushållens anskaffning av avkodare. Mycket tidigt stod det klart att det behövs mycket stora subven- tioner för att få konsumenterna att skaffa en mottagare/box. De första försöken att sälja dekodrar blev ett stort misslyckande, ett litet antal konsumenter skaffade en box. Priset, ca var alldeles för högt för att tilltala större kundgrupper. Efter hade endast 500 boxar sålts. För att hantera problemet startade dotter- bolaget som fick i uppdrag att hyra ut boxar. Boxer har dels hyrt ut boxar till starkt subventionerade priser, dels sålt dem i olika erbjudanden. Priset , lär vara , har samma box erbjudits för . Nokia-boxen har erbjudits för . Det innebar i prak- tiken att Boxer skänkte bort boxen gratis och var tvungen att skicka med ca till radiohandlaren för att denne skulle vara intresserad att sälja varan till kunderna. Subventionerna är omfattande. Boxers egna uppgifter är per box när konsumenten köper den Subventionerna har kommit från moderbolagen, media invest och hel- statliga . har i sin tur finansierat kalaset med att dels sälja sin andel i NSAB, Nordiska satellit AB, dels via upplåning och dels via att bolaget sluppit betala den normala utdelningen till staten. Det är uppenbart att mycket stora belopp, hundratals miljoner, använts för att subventionera hushållens mottagare. dessa medel är, i strid med riksdagsbeslutet, statliga, och kommer via det helstatliga bolaget . Det är också uppenbart att subventionerna varit helt avgörande för möjligheten att få konsumenterna att efterfråga boxar för marknätet. Släckning av analoga sändningar Mycket talar för ett starkt ökat behov att olika tjänster i etern . Mobil telefoni och datatrafik kommer att vara av av- görande betydelse för IT-utvecklingen i . Det talar för nöd- vändigheten av en effektivare frekvensanvändning än . Det kommer att vara möjligt att släcka ner de analoga sändningarna först när det mycket stora flertalet skaffat digital mottagning, sannolikt då via kabel och satellit. För att nå dit krävs att den mycket stora grupp som är nöjda med ett utbud bestående av TV1, TV2 och TV4 övertygas om behovet av digital mottagning. Det är inte sannolikt att de är beredda att betala mycket för att förändra något de är nöjda med. Det kommer därför sannolikt att krävas betydligt billigare boxar än dagens för att nå denna målgrupp. Utvecklingen visar inte på något sätt att det digitala mark- nätets aktörer lyckats nå denna målgrupp på ett kommersiellt acceptabelt sätt. Jag anser det därför fel att sätta upp ett stoppdatum för de analoga sändningarna till 2007. Tittarna skall inte tvingas in det digitala marknätet. I den samhällsekonomiska analys som kommittén redovisar fram- går klart grundproblemet med projektet. Det förväntas att TV- tittarna skall investera för att programföretagen skall få lägre kostnader Digitaliseringen erbjuder konsumenterna inget nytt, utan är bara en annan teknik för distributionen. De som vill ha fler program har kunnat välja detta via kabel eller satellit. Inter- aktivitet har funnits via hemdatorer. Att få konsumenterna att investera miljardbelopp för att pro- grambolagen skall tjäna pengar framstår inte som något kommer- siellt stabilt projekt. I det perspektivet blir det närmast logiskt att kommittén förordar en stängning av det analoga nätet för att tvinga in tittarna i det digitala marknätet. Friare användning av överföringskapacitet I betänkandet föreslås att en s.k. extern aktör skall få tillstånd att förfoga över viss del av överföringskapaciteten. Skälet till regeringens val är att marknät, till skillnad från satellit och kabel, ger utrymme för politisk styrning. Varje deltagande företag måste passera den politiska skönhetstävlingen. Det är den socialdemokratiska maktkoncentrationen över TV man värnar, inte mångfald och tittarnas intressen. I de senaste ansökningarna för sändningstillstånd till det digitala marknätet avslöjas också vilket tänkande som finns. Det helstatliga bolaget sökte tillstånd för att kunna sända upp till tio TV- program. Avsikten är att själva skall avgöra vilka andra program som får sända. Av en tillfällighet (?) är det Kultur- departementet som utser styrelse i bolaget. Dagens politiska skönhetstävling skulle med den föreslagna modellen ersättas av något ännu värre. En förhandling i slutna rum, där Kulturdeparte- mentets ombud kan ställa krav långt utöver vad som är möjligt. Genom att kombinera möjligheten att reglera såväl pro- graminnehåll som kostnaderna för utsändningarna (som sköter), skapas möjligheter till politisk styrning som skulle göra Berlusconi i grön av avund. Det kan av vissa uppfattas som praktiskt och oförargligt, men blir detta verklighet ökar statens makt och styrning över TV dramatiskt. Att flytta besluten om vilka som skall få sända, till statliga bolag som styrs från regeringen, är oacceptabelt. Det är inte statens inflytande som skall stärkas. Det är mediernas oberoende och frihet som bör skyddas. Boxers försäljning av personuppgifter Som tidigare redovisats har helstatliga bolaget startat dotterbolaget för att hyra ut mottagare (boxar) till det digitala marknätet för TV. Eftersom tittarna inte vill betala vad boxarna kostar har Boxer infört stora subventioner för dem som köper eller hyr en box. För att finansiera verksamheten räknar därför Boxer med flera intäktskällor. Dels uthyrning och för- säljning, dels interaktiva TV-applikationer, dels portalen boxer.tv och dels försäljning av kunduppgifter. För att få in pengar till kalaset räknar Boxer därför med att kunna sälja information om TV-tittarna. Boxer vill dels ha reklam- inslag, dels starta en portal, liknande dem som finns på Internet. Boxer kommer att registrera tittarna varje gång de besöker reklaminslagen, och även registrera vilka hemsidor tittarna besöker via portalen. Boxer kommer alltså att registrera allt det som varje tittare surfar till och tittar på via portalen. Bolaget kommer att ha tillgång till namn- och adressregister och kommer därför att kunna erbjuda hugade spekulanter följande: Mot betalning får ni infor- mation om vad och valt att titta på. Bolaget kommer att kunna sälja uppgifter om de har besökt en porrsida, ett politiskt parti eller läkemedelsbolagets sida om psyko- farmaka eller graviditetstest. Boxer kan erbjuda upplysningar om allt för dem som öppnar plånboken. För att kunna titta på marksänd digital TV måste man teckna ett köp eller hyresavtal med Boxer och som innehåller en acceptans av bolagens allmänna villkor. Bland Boxers allmänna villkor finns bl.a. en passus om samtycke till behandling av person- uppgifter mm: Personuppgifter som anges i detta avtal, och sådan information som uppkommer genom att kunden nyttjar de tjänster som omfattas av detta Avtal kommer att behandlas av Boxer i ett eller flera automatiserade register. Ändamålet med behandlingen är att samt överlåta såväl uppgifter som statistik och konsumentprofiler till tredje part för kommersiella bruk. Detta måste förhindras och stoppas. Jag anser det helt felaktigt att man ska vara tvungen att acceptera insamling och försäljning av personlig information för att kunna se på TV via det digitala marknätet. Ett statligt företag skall inte ägna sig åt sådant; helst inget annat företag heller. Försäljning av personuppgifter för att kunna subventionera statliga bolags försäljning av avkodare är skandal. Fel att differentiera TV-licens Kommittén redovisar hur TV-licensen skulle kunna differentieras för att den vägen locka in tittarna till det digitala marknätet. Reso- nemanget öppnar visserligen för intressanta möjligheter som att bara de som nyttjar marknätet skulle betala för distributionen via licensen. och satellitdistributionen sker ju kostnadsfritt för SVT. En ytterligare variant är att bara de som tittar på SVT skulle betala licens, de övriga skulle med samma resonemang inte medföra några kostnader alls. Jag anser att ett koncentrerat public serviceuppdrag skall ses som en del av det statligt finansierade kulturutbudet, komma alla till del och därför betalas via statsbudgeten. En differentiering av tv-licen- sen är felaktigt och innebär att man går i från grundläggande principer. Marknätet är den dyraste distributionsformen av kabel, satellit och marknät. Att distribuera ett TV-program via marknätet kostar ca för att täcka ett område motsvarande av hushållen. Som jämförelse kan nämnas att det skulle kosta ca att distribuera ett program digitalt via satellit, enligt uppgift från Canal digital.