sou · GPB365 · 2002-01-01 00:00:00 — .RPPXQDOD PHGLHYDOU|UHOVHU RFK VNLOGD YDOGDJDU Syftet med detta kapitel har varit att ge en bild av mediernas bevakning av den kommunala valrörelsen. Finns det en valrörelse och kan en väljare med hjälp av medierna ta ställning till vilket parti man ska rösta på i kommunen? Resultaten visar att många av de saker som man eftersträvar med skilda valdagar ligger i linje med hur mediernas bevakning av valrörelser utvecklats. Ett huvudresultat är att utrymmet för kommunala valrörelser har ökat . Mediernas intresse för den kommunala arenan minskade inte i och med införandet av gemensam valdag och som gått har det lokala perspektivet i medierna blivit allt tydligare. Både ledare och nyheter har blivit mer lokala i dagspressen och även om riksnyheterna och rikfrågorna dominerar finns det ändå en betydande andel kommunala valnyheter. Det finns inte heller några tecken på att riksperspektivet helt skulle överskugga det kommunala. På ett generellt plan står givetvis rikspolitiken i centrum för den allmänna debatten under valrörelserna, men resultaten visar också att tidningarnas kommunala bevakning LQWH är en direkt avspegling av riksvalrörelsen. Resultaten tyder på att det i mediernas bevakning finns en från riksvalrörelsen skild valrörelse, där de kommunala ansvarsområdena dominerar och en betydande del även handlar om lokala frågor. Det finns också resultat som pekar mot att de kommunala valrörelserna blir mer och mer engagerande. Medieinnehåll som fokuserar på valrörelsen som fenomen är vanligare än tidigare under den senaste valrörelsen, vilket kan ses som ett uttryck för att den kommunala valkampanjen upplevs som mer intressant att bevaka. Mot denna relativt positiva bild kan ett antal synpunkter framföras som problematiserar möjligheten för medborgarna att orientera sig kommunalt via medierna, även om skilda valdagar införs. Förutom den uppenbara risken att debatten kommer att domineras av riksfrågor eller storstadsproblem finns även en risk att medierna radikalt kommer öka själva kampanjnyheterna i mycket stor utsträckning med skilda valdagar, vilket också kan skapa problem. Satsas det mer på kampanjer och medierna inte har en riksvalrörelse att bevaka kan sakfrågorna hamna mer i skymundan, vilket också kan bli ännu tydligare om det inte finns några tydliga lokala sakfrågor att bevaka. Lyckas inte partierna formulera tydliga alternativ lokalt är det inte omöjligt att en medievalrörelse blir ännu mer kampanjinriktad än vad riksbevakningen är . Resultaten också ger ett entydigt stöd för att mediestrukturen är central för vilken möjlighet man som väljare har att orientera sig 216 )LQQV GHQ NRPPXQDOD PHGLHYDOU|UHOVHQ" Även om den kommunala valrörelsen uppmärksammas mer får inte alla medborgare lika mycket information via medierna, eftersom alla kommuner inte uppmärksammas lika mycket i dagspressen. satsar mycket på kommunala val, andra gör det i mindre utsträckning och viktigast av allt är att boende på utgivningsorter får ett mycket bättre beslutsunderlag än de som bor i kommuner utan egen tidning. Förutsatt att inte dagspressen förändrar sina bevakningsrutiner radikalt – vilket knappast är troligt - löser inte skilda valdagar detta grundläggande informationsproblem. Konsekvensen blir därmed att många väljares bild av ett kommunalt val blir storstädernas eller utgivningsortens kommunala valrörelse. Sammantaget kan man dra slutsatsen att intresset och beredskapen för att bevaka kommunala val gradvis ökat hos den svenska dagspressen . Medierna bevakar kommunala val och intresset kommer säkert inte att minska om valdagarna skiljs åt. Men medierna kan inte själva skapa en god valrörelse, grundproblemet är om partierna är redo för att driva självständiga kommunala valrörelser. Gör de det kommer medierna hänga på. 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" 217 9 Vad tycker medborgarna om skilda Folks intresse för författningsfrågor är så pass ringa, att varje försök att sätta massorna i rörelse, lär misslyckas. , citerad i (1989:165). Kan och bör partier bedriva opinionsbildning i författningspolitiska frågor? Är det över huvudtaget meningsfullt att undersöka medborgarnas inställning i komplicerade författningspolitiska frågor som inte har diskuterats i särskilt stor utsträckning i den offentliga debatten? Svaret är ja på båda frågorna. Visst bör partier bedriva opinionsbildning även i författningspolitiska frågor, särskilt sådana som i grunden förändrar de demokratiska spelreglerna för medborgare och partier. Delaktighet och förankring är åtminstone lika viktigt i frågor om val-ordningen som i andra sakfrågor. Att vinna ett brett stöd för spel-regelsförändringar är kanske till och med YLNWLJDUH än att vinna ett brett stöd för annan politik. Vi har svårt att acceptera tanken att författningspolitiska frågor L VLJ skulle vara mer komplicerade än andra politiska sakfrågor – som t ex frågor om svenskt EMU-medlemskap eller kärnkraftsavveckling – och av den anledningen helt överlåtas åt experter. Författningspolitiker har ett lika stort ansvar som politiker på andra sak-områden att förklara för medborgarna vad olika förändringsförslag egentligen handlar om, vad man vill uppnå med förändringarna och vilka konsekvenser deras implementering kan komma att få. Detta är på intet sätt orimligt – internationellt finns t ex flera exempel på nationella folkomröstningar om utformningen av valsystemet. Huvudskälet att studera vad medborgarna tycker om författningspolitiska förslag är att det är bra för partierna att känna till hur opinionsläget ser ut innan de fattar beslut om förändringar av demokratins spelregler. Medborgarresponserna på våra frågor om skilda valdagar visar – hur dåligt övervägda de än må vara – hur 218 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" komplicerade och näst intill odebatterade författningspolitiska frågor tas emot i opinionen. Dessa responser kan till och med betraktas som särskilt intressanta eftersom det i stora delar har saknats en reguljär opinionsbildningsprocess med aktiva partier. När medborgarna saknar sakkunskaper om den aktuella politiska sakfrågan och dessutom inte känner till var det egna partiet står i frågan återstår endast att försöka orientera sig efter etablerade kognitiva kartor. Medborgarnas ryggmärgsreaktioner på förslagen säger därför en hel del om hur en förändring av valsystemet kan komma att uppfattas. Detta kapitel är en redovisning av resultaten från forskningsprojektets deltagande i vid årliga riksrepresentativa enkätundersökning av svenska folket som gick i fält . Vårt deltagande omfattade ett antal frågor om förslag till förändringar av den svenska demokratin som ställts tidigare inom ramen för (1999). Vi ställde också en kunskapsfråga om huruvida staten eller kommunerna har det huvudsakliga ansvaret för olika verksamheter. 3ROLWLNHUQD RP VNLOGD YDOGDJDU Innan vi ger oss i kast med medborgaropinionen vill vi först redovisa en sammanställning av den politiska elitens åsikter om förslaget att anordna riksdagsval och kommunval . Resultaten är hämtade från flera olika undersökningar som genomförts av tidningen , Rådet för utvärdering av val och kommunförbundet/landstingsförbundet. Snarlik eller helt identisk frågeutformning har använts i de olika undersökningarna, varför möjligheterna till jämförelser är ideala (se tabell 9.1). Sammanställningen visar till en början att det finns gott om åsikter om skilda valdagar i den politiska eliten. Mycket få personer uttrycker ambivalenta åsikter i frågan. Man är antingen för eller emot förslaget att skilja valdagarna åt. Resultaten visar också att det finns en tydlig åsiktsskillnad mellan å ena sidan de folkvalda politikerna i och i kommunerna och å andra sidan landets kommunstyrelseordföranden. I den förstnämnda gruppen förtroendevalda finns en klar övervikt för att skilja valdagarna åt (balansmått omkring +20), medan landets kommunstyrelseordföranden istället är klart negativa till förslaget (balansmått –24 vid den senaste undersökningen). 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" 219 Tabell 9.1 Åsikter om förslaget att genomföra val till riksdag och kommun bland kommunstyrelseord- föranden, riksdagskandidater, riksdagsledamöter, förtroen- devalda, lokalt kampanjansvariga 1997-2001 (procent). NRPPXQVW\UHOVHRUGI|UDQGHQ .RPPHQWDU: Resultaten för kommunstyrelseordföranden är hämtade från Kommun- aktuellts regelbundna redovisningar. Resultaten för riksdagskandidaterna 1998 är hämtade från riksdagskandidatundersökning 1998. Resultat för förtroendevalda politiker är hämtade från och undersökning Kommunpolitikern – Om demokratin (2001). Uppgifter om lokalt kampanj-ansvariga är hämtade från vår egen undersökning (för detaljer, se kapitel 7 i denna antologi). För att uppnå ett representativt och med andra grupper jämförbart resultat för de lokalt kampanjansvariga har vi i den här analysen valt att vikta för partistorlek på kommunnivå. Vår egen undersökning av lokalt kampanjansvariga bekräftar bilden att i första hand riksdagsledamöter och riksdagskandidater befinner sig i åsiktsmässig otakt med de lokalt kampanjansvariga och kommunstyrelseordförandena i frågan om skilda valdagar. Medan de folkvalda rikspolitikerna i allt större utsträckning förespråkar ett avskaffande av den gemensamma valdagen är ett flertal av de politiskt högsta ansvariga i kommunerna och de lokalt kampanjansvariga negativa till att skilja valdagarna åt. Jämförelserna mellan de tre lokala aktörsgrupperna – kommunsty- relseordförandena, de förtroendevalda lokalpolitikerna och de lokalt kampanjansvariga – visar särskilt intressanta skillnader. Bland de förtroendevalda lokalpolitikerna finns en klar positivt övervikt för förslaget om skilda valdagar, precis som hos rikspolitikerna. Men de mäktigaste kommunpolitikerna, kommunstyrelseordförandena, och de som har mest insyn i valrörelser och kampanjarbete, lokalt 220 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" SOU 2001:65 kampanjansvariga, har en övervägande negativ inställning till valdagsreformen. Man kan fundera över vad dessa skilda uppfattningar kan ha för konsekvenser för implementeringen av skilda valdagar om till slut beslutar sig för att förändra valordningen. Hur goda sakargument man än presenterar för att skilja valdagarna åt är det til syvende og sidst de lokala politikerna som skall genomföra reformen och få den att fungera i praktiken. Våra undersökning visar att entusiasmen för reformen är klart större på riksnivå än på lokalnivå. 0HGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU Vad tycker medborgarna om skilda valdagar? Vi har haft en unik möjlighet att följa medborgaropinionen i frågan om skilda valdagar (se tabell 9.2). Vid de två första undersökningstillfällena och 1999 var inställningen till förslaget klart negativt (opinionsbalans –10 respektive –17). Vi konstaterar att det har ägt rum en klar förskjutning i positiv riktning bland medborgarna . Allt fler medborgare är positiva till att anordna riksdagsval och kommunval . 7DEHOO Åsikter om förslaget att genomföra val till riksdag och kommun bland svenska folket, SOM- undersökningarna 1998-2000 (procent). är således åsikterna om skilda valdagar högst delade bland medborgarna. Förslaget att skilja valdagarna åt stöds av av medborgarna medan är emot förslaget (balansmått +2). En mycket stor andel, , av svenska folket väljer det neutrala flyktalternativet. Den höga andelen varken bra eller dåligt-svar är icke-åsikter som reflekterar det faktum att frågan om skilda valdagar inte har varit särskilt uppmärksammad eller debatterad i offentligheten. Det är sannolikt att många medborgare överhuvudtaget inte känner till frågan när de besvarar den (se även 1999). 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" 221 7DEHOO Åsikter om förslaget att genomföra val till riksdag och kommun i olika grupper, SOM- undersökningen 2000 (procent). .RPPHQWDU: Utbildningsvariabeln är kodad på följande sätt: Låg utbildning=folkskola/enhetsskola/grundskola, medellåg utbildning=folkhögskola, tvåårigt gymnasium/fackskola, medelhög utbildning=flickskola/realexamen, minst treårigt gymnasium, studerat vid högskola/universitet, hög utbildning=examen från högskola/universitet. Den slutsatsen stöds av det faktum att det är en något större åsiktsförekomst i högutbildade och politiskt intresserade grupper än i lågutbildade och politiskt ointresserade grupper och att åsiktsförekomsten är mycket låg i den allra yngsta och mest politiskt oerfarna gruppen (se tabellerna 9.3 och 9.5) Närmare analyser av sambandet mellan socioekonomiska bakgrundsvariabler och inställning till skilda valdagar visar relativt små skillnader. Personer som bor i befolkningstäta storstadsregioner tenderar att vara något mer positiva till att skilja valdagarna åt än personer som bor på ren landsbygd (se tabell 9.4). I glesbygderna i är åsikterna om skilda valdagar mer negativa än i och . Åsiktsmässigt är beredskapen för en valdagsreform 222 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" större i storstäderna än på landsbygden. Det stämmer i så fall med det stad-landmönster vi upptäckte i analyserna av de politiska eliterna på riks- och kommunnivå. Det vore övermaga att kalla skilda valdagar för ett storstadsförslag, men det finns en klar tendens att förslaget är mer omtyckt i städerna än på landet. Många debattörer hävdar också att skilda valdagar har störst förutsättningar att fungera i storstadskommunerna. I skilda valdagar-debatten karaktäriseras ibland reformförslaget som ett kvinnovänligt, ja rentav feministiskt förslag. Orsaken är att man genom att skilja valdagarna åt hoppas på ett ökat medborgerligt intresse och engagemang för kommunalpolitik, vilket skulle leda till en större fokusering på några av de politikområden som brukar prioriteras högre av kvinnor än män: t ex vård, skola och omsorg. Den ökade uppmärksamheten för den kommunala verksamheten på de här områdena menar man skulle vara gynnsamt inte bara för alla kvinnliga kommunalanställda utan också för kvinnliga medborgare i allmänhet eftersom de har ett särskilt starkt intresse för dessa frågor. Skilda valdagar-frågan har ännu inte fått någon politisk inramning av det här slaget. Argumentationslinjen att reformen är en kvinnoreform är perifer i debatten. Därför kan vi heller inte förvänta oss några stora åsiktsmässiga könsskillnader i frågan. Resultaten visar också att det inte finns några dramatiska åsiktsskillnader mellan män och kvinnor (se tabell 9.3). Den enda skillnaden är att män, i sedvanlig ordning för den här typen av lågstimulifrågor, oftare uttrycker en åsikt än kvinnor. Vänster-högerdimensionen är svenska medborgares huvudsakliga politiska kompass. Den är ett utmärkt förenklingsverktyg som kan användas för att effektivt ta ställning i en lång rad konkreta sakfrågor. På gott och ont tenderar medborgarna att använda dessa kognitiva vänster-högerkartor för att tolka, värdera och inkorporera politisk information. Nya sakfrågor i svensk politik har därför en stark tendens att kläs i vänster-högerkläder (1998). Men hur är det med frågan om skilda valdagar? Finns det någon tydlig vänster- högerkomponent i medborgarnas reaktioner på förslaget att skilja valdagarna åt? 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" 223 7DEHOO Åsikter om förslaget att genomföra val till riksdag och kommun i olika grupper, SOM- undersökningen 2000 (procent). storstad, ytterområde/förort stad eller större tätort, centralt stad eller större tätort, ytterområde .RPPHQWDU: Regionvariabeln är kodad enligt följande: kommuner med hög tätortsgrad=mer än 90 000 invånare inom radie från kommuncentrum, medelhög tätortsgrad=mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom radie från kommuncentrum samt med mer än 300 000 inv. inom radie från samma punkt, medellåg tätortsgrad=mer än 27 000 och mindre än 90 000 invånare inom från kommuncentrum samt med mindre än 300 000 inv. inom radie från samma punkt, låg tätortsgrad=kommuner med mindre än 27 000 invånare inom radie från kommuncentrum. Vi har konstaterat att ett system med skilda valdagar har potentiellt negativa konsekvenser för den politiska jämlikheten till följd av ett sy- stematiskt lägre valdeltagande i kommunvalen – det är nämligen i första hand i socialt icke-integrerade och lågstatusgrupper som soffliggandet ökar när valdeltagandet minskar (se kapitel 4). Jämlikhet betraktas som en av vänster-högerdimensionens historiskt mest stabila element (Bobbio 1996). Värdet jämlikhet är viktigare till vänster än till höger på den politiska spelplanen. Med tanke på att valdeltagandeargumentet är så pass centralt i diskussionen om skilda 224 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" valdagar vore det alltså ingen överraskning om det fanns ett samband mellan medborgarnas vänster-högerideologier och åsikter om förslaget att anordna riksdags- och kommunval . Från analyserna i kapitel 7 vet vi att det bland de lokalt kampanjansvariga fanns en tydlig tendens att höger-ideologi och positiva åsikter till skilda valdagar gick hand i hand. Men hur är det på medborgarnivå? Våra undersökningar ger endast svagt stöd för uppfattningen att skilda valdagar uppfattas som en vänster-högerfråga bland medborgarna (se tabell 9.5). Sambandet mellan vänster-högerideologi och inställning till skilda valdagar är svagt (r=.06) men går i förväntad riktning. Personer som står klart till vänster är mindre positiva till skilda valdagar än personer som står klart till höger (positiva). 7DEHOO Åsikter om förslaget att genomföra val till riksdag och kommun i olika grupper, SOM- undersökningen 2000 (procent). YlQVWHU K|JHULGHRORJL varken till vänster eller till höger Det är intressant att notera att partiernas ståndpunkter i frågan om skilda valdagar till viss del tycks har sipprat ned till partiernas sympatisörerna, trots att det rör sig om en föga debatterad författningspolitisk sakfråga (se tabell 9.5). Socialdemokraternas sympatisörer är minst positiva till förslaget (balansmått -6). 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" 225 , och sympatisörer är de varmaste anhängarna av förslaget att skilja valdagarna åt (+7, +9 respektive +11). 0HGERUJDUQDV P|MOLJKHWHU WLOO DQVYDUVXWNUlYDQGH Ett av de tyngsta argumenten för att skilja valdagarna åt är att medborgarna därigenom bereds bättre möjligheter att utkräva ansvar från kommunpolitikerna för den politik som förts L NRPPXQHQ under den senaste mandatperioden. I en flernivådemokrati anses det vara betydelsefullt att ansvarsutkrävandet sker på rätt nivå. Rikspolitikerna vill inte behöva stå till svars för de eventuella hyss som lokala kommunpolitiker hittar på. Och kommunpolitikerna vill inte bli ställda till ansvar för en politik som de upplever att statsmakterna tvingat dem Grundförutsättningarna för medborgarna att |YHUKXYXGWDJHW kunna ställa riks- respektive kommunpolitiker till svars för förd politik är inte lätt att överblicka. Vår bedömning är att de är ganska dåliga. Vilken nivå som har det IRUPHOOD ansvaret för olika verksamheter kan möjligen redas ut, även om vi vet att krångliga gränsfall räcker som ämne för statsvetenskapliga avhandlingar (se 2001). Men huruvida det är kommun- eller rikspolitikerna som är SROLWLVNW ansvariga för t ex den kommunala servicens omfattning och utformning är emellertid inte någon lätt nöt att knäcka. På välfärdsområdena vård, skola och omsorg är antalet frihetsgrader för den kommunala självstyrelsen begränsade genom olika former av statlig styrning. Vi är medvetna om de stora svårigheter som kringgärdar frågor om ansvarsutkrävande i flernivådemokratin. I det här sammanhanget kan vi dock inte fördjupa oss närmare i denna problematik. Ett nödvändigt villkor för att en flernivådemokrati skall kunna fungera är att medborgarna – i den mån det är möjligt – till en början har goda kunskaper om vilken politisk nivå som är ansvarig för olika verksamheter. Hur det aktuella kunskapsläget ser ut bland medborgarna och hur dessa kunskaper har förändrats kan ge oss en uppfattning om beredskap som finns bland svenska folket för ett införande av skilda valdagar. I Riks-SOM 2000 bad vi svarspersonerna att besvara en kunskapsfråga om huruvida det är staten eller kommunerna som i huvudsak ansvarar för olika verksamheter som t ex försvaret, , äldreomsorgen och polisen. Liknande frågor har ställts i tidigare undersökningar, vilket öppnar möjligheter för jämförelser av hur kunskaperna har förändrats . Vi kommer främst göra 226 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" jämförelser med kommunvalundersökningen 1966 (KVU 66) eftersom den representerar ett kommunval från I|UH den gemensamma valdagen då hade ett system med separata kommunval. Resultaten redovisas i tabell 9.6. 7DEHOO Svenska folkets kunskaper om huruvida det är staten eller kommunerna som i huvudsak ansvarar för olika verksam- heter 1966 och 2000 (procent). .RPPHQWDU: Huvudresultaten är hämtade års Riks-SOM undersökning och bygger på omkring 1 600 svarande. De olika verksamheterna är uppställda i samma ordning som de förekom i enkäten. Personer som valt att hoppa över att besvara någon delfråga i frågeserien har förts till kategorin vet ej. I kolumnen näst längst till höger återfinns jämförbara andelar korrekta svar hämtade års kommunala valundersökning. Resultat från kunskapsundersökningar brukar vara skräckläsning för statsvetare och politiker. En anledning till låga nivåskattningar på kunskapsfrågor är att de flesta medborgare – helt rationellt – inte brukar belasta sitt långtidsminne med detaljerade sakupplysningar om politik, åtminstone inte i samma utsträckning som statsvetare och politiker. Men ställer man kunskapsfrågor som aktiverar någon form av underliggande SULQFLS som organiserar medborgarnas kognitioner brukar kunskapsmätningar ge mer tillfredsställande resultat. Vår kunskapsmätning är långt ifrån någon skräckläsning (se tabell 9.5). av svenska folket svarade rätt på samtliga av våra åtta verksamhetsområden. Sannolikheten för att svara åtta rätt av ren slump är . och universitet- och högskolorna var svårast att placera ansvarsmässigt (rätta svar). Att huvudansvaret för försvaret ligger på staten var den lättaste frågan rätta svar. 9DG W\FNHU PHGERUJDUQD RP VNLOGD YDOGDJDU" 227 Huvudresultatet är alltså att kunskaperna om huruvida staten eller kommunerna är ansvarig för olika verksamheter är överraskande goda. Det genomsnittliga antalet rätta svar var 6,83. Vi säger överraskande eftersom vi kan jämföra med liknande kunskapsfrågor om ansvarsförhållandet mellan stadsdelsnämnder och kommunen. Motsvarande genomsnitt för en tidigare ställd kunskapsfråga om huruvida SDN eller har ansvar för arbetsförmedling, barnomsorg, grundskola, gymnasieskola, hemtjänst, kollektivtrafik, försäkringskassa och socialkontor (0-8) är 3,87 rätt. Eller, sagt med andra ord, av Göteborgarna hade 8 rätt på kunskapstestet i Väst-SOM 2000. Vi lyckades också gräva fram jämförbara data från en undersökning som genomfördes i samband med det separat anordnade kommunvalet . När vi jämför andelen rätta svar för , äldreomsorgen och polisen visar det sig att dagens kommunmedborgare är klart mer kunniga när det gäller polis och grundskola (). Vi kan därmed bekräfta slutsats att kommunmedborgarnas kunskaper om kommunpolitiken har ökat (SOU 1987:6, s 325). Kunskapstillväxten har ägt rum trots den gemensamma valdagen och är ytterligare en indikator för att svenska medborgare genomgått en generell NRJQLWLY PRELOLVHULQJ. Dagens väljarkår är bättre utbildad och har bättre kunskaper än 1960-talets (jfr resonemanget i kapitel 5). Att dagens svenska medborgare har goda kunskaper om vilka verksamheter kommunen har ansvar för kan användas för att stärka argumentationen för såväl anhängare som motståndare till skilda valdagar. 0RWVWnQGDUQD till skilda valdagar kan hävda att medborgarna redan med nuvarande system är tillräckligt kunniga för att kunna fatta separata rationella röstningsbeslut i kommunala och nationella val. Medborgarna skulle alltså vara fullt kapabla till politiskt ansvarsutkrävande på rätt nivå, och i det här avseendet skulle inget ytterligare vinnas på att skilja valen åt.