sou · GPB398 · 2002-01-01 00:00:00 — Det ankommer på regeringen att bestämma vilka 5 Se till detta och det följande : Skyddslagen, upplaga 2:1, 1997, s. 52-56 kategorier som får anlitas och vad som skall gälla för förordnande av särskilda skyddsvakter. Av 5 § andra stycket förordningen (1990:1334) om skydd för sam- hällsviktiga anläggningar m.m. (skyddsförordningen) framgår att förordnande av skyddsvakter är ett förfarande i två steg. Först skall den tilltänkta personen vara godkänd att bli skyddsvakt och därefter kan han utses till skyddsvakt. – Gemensamt för både den militära och civila personalen är att det inte finns reglerat vilken myndighet som utser en godkänd skyddsvakt. Det får dock anses vara den myndighet eller det företag som förvaltar eller äger skyddsobjektet som också utser skyddsvakten. I 6 § skyddsförordningen regleras att som skyddsvakt får endast den godkännas som har erforderlig utbildning och som även i övrigt är lämplig för uppgiften. Enligt verkställighetsföreskrifter som utfärdats av Försvarsmakten respektive av skall utbildningen ha en fastställd utbildningsplan. Skyddsvakten skall också ha genomfört godkända teoretiska och praktiska prov. Det allmänna krav på lämplighet som finns i skyddsförordningen innebär också att en säkerhetsprövning skall göras, där en del kan utgöras av registerkontroll, dvs. inhämtande av upplysningar ur polisregister enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627). Skyddsvaktens befogenheter beskrivs i 11-14 §§. Den som bevakar ett skyddsobjekt får som anges i 11 § besluta om kroppsvisitation och undersökning av fordon, fartyg och luftfartyg, om det behövs för att bevakningsuppgiften skall kunna fullgöras eller för att söka efter föremål som kan tas i beslag enligt skyddslagen. Den som bevakar ett skyddsobjekt får också i den utsträckning som krävs för att bevakningsuppgiften skall kunna fullgöras med stöd av 12 § avvisa, avlägsna eller, om en sådan åtgärd inte är tillräcklig, till- fälligt omhänderta en person inom eller vid skyddsobjektet, om perso- nen överträder något förbud som gäller på grund av beslut enligt skyddslagen, vägrar att på begäran lämna uppgift om namn, födelsetid eller hem- vist eller lämnar uppgift därom som skäligen kan antas vara oriktig, eller vägrar att underkasta sig kroppsvisitation eller vägrar att finna sig i undersökning av fordon, fartyg eller luftfartyg. Försiktighet är påkallad när det gäller arten och styrkan av de tvångs- medel som står till buds. Det styrande för valet av tvångsmedel är att bevakningsuppgiften skall kunna fullgöras i den specifika situationen, vilket anknyter till regler för polisgripanden. För polismän gäller de s.k. behovs- och proportionalitetsprinciperna6. Skyddsvakter har dessutom med stöd av 13 § inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befogenhet som polismän att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage eller förberedelse till ett sådant brott samt att lägga beslag på föremål som personen för med sig. Detta gäller också om den misstänkte är på flykt från skyddsobjektet. Den som bevakar ett skyddsobjekt får vidare enligt 14 § ta i beslag föremål, som skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brott mot skyddslagen eller vara förverkade. Befogenheternas förhållande till polisväsendet beskrivs i 17 §. Ett tillfälligt omhändertagande, gripande eller beslag som har genomförts av en skyddsvakt skall anmälas till en polisman. Beslagta- gen egendom skall överlämnas till polismannen. Denne skall genast pröva om åtgärden skall bestå. Ett tillfälligt omhändertagande skall upphöra så snart ändamålet med åtgärden förfallit, dock senast efter omhändertagandet. Lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär över- vakning tillämpas när bedriver övervakning till havs och i kustvattnen samt i och för att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller 1.skyddsobjekt och militära skyddsområden, 4.bevarande av den miljön och annan naturvård, 5.trafikregler och säkerhetsanordningar för sjötrafiken, 6.åtgärder mot vattenföroreningar från fartyg, 7.dumpning av avfall i vatten, 9.fornminnen och sjöfynd, 10.fartygs registrering och identifiering, 11.skydd för den miljön mot andra förorenande åtgärder än sådana som avses i 6 och 7, 12.märkning och användning av oljeprodukter, 13.utlänningars inresa till och utresa från eller vistelse i , 14.åtgärder beträffande djur och växter som tillhör skyddade arter. 6 , a.a. s. Lagen tillämpas i fråga om övervakning enligt punkterna 2-8,10-12 och 14 även inom ekonomiska zon. Om anledning förekommer att brott har förövats mot någon av de föreskrifter som avses i 1 §, har enligt 2 § tjänsteman vid Kustbevak- ningen (kustbevakningstjänsteman) samma befogenhet som tillkommer polisman att 1.med stöd av 23 kap. 3 § tredje stycket hålla förhör och vidta andra provisoriska åtgärder innan förundersökning hunnit inledas, 2.ta med någon till förhör med stöd av 23 kap. 8 § , 3.gripa någon med stöd av 24 kap. 7 § första stycket , 4.företa husrannsakan med stöd av 28 kap. 5 § , för att eftersöka den som skall gripas eller för att verkställa beslag. Kustbevakningstjänsteman har vidare enligt 3 § samma befogenhet som tillkommer polisman enligt 13 § polislagen att avvisa, avlägsna eller omhänderta den som genom sitt uppträdande i trafiken till sjöss stör ordningen eller utgör omedelbar fara för denna. Sådan befogenhet har han också när det fordras för att avvärja brott mot de föreskrifter som avses i 1 § 5, 6 och 7 p. En kustbevakningstjänsteman får enligt 4 § om det uppenbart be- hövs stoppa och visitera fartyg eller inbringa det till svensk hamn. I 5-9 §§ anges begränsningar i möjligheterna att utöva befogenhe- terna enligt 2-4 §§. Befogenheterna får utövas endast i omedelbar an- slutning till den gärning som föranleder åtgärden. De får utövas endast av kustbevakningstjänsteman som uppfyller de krav regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriver i fråga om tjänsteställning, utbildning och erfarenhet eller i annat avseende. Ef- fektivitet vid förundersökning rörande brott mot de föreskrifter som avses i 1 § kan uppnås genom att åklagaren har möjlighet att anlita bi- träde av . Vad beträffar uttrycket i omedelbar anslutning anfördes i förar- betena7. Departementschefen anförde att situationen kan vara sådan att Kustbevak- ningen under övervakning som bedrivs från flygplan uppmärksammas på en överträdelse. Närmaste kustbevakningsfartyg torde ofta inte kunna vara på platsen förrän efter det att gärningen begicks. Även i så- dana fall borde det enligt departementschefen kunna hävdas att ett ingri- pande som sker då fartyget anländer till platsen äger rum i omedelbar an- 2000/01:139 s. 95 med hänvisning till prop. 1981/82:114 s. 19 slutning till gärningen, och detta oavsett vem som lämnat rapport om be- gångna överträdelser. För att verkställa en åtgärd enligt denna lag får en kustbevak- ningstjänsteman inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Kustbevakningstjänstemannen bör i första hand söka vinna rättelse ge- nom upplysningar och anmaningar och bör tillgripa våld bara när upp- giften inte kan lösas på annat sätt. Om våld tillgrips, skall den lindri- gaste form som kan leda till det avsedda resultatet användas. Våld får inte brukas längre än som är oundgängligen nödvändigt. Vidtagna åtgärder skall skyndsamt anmälas till polismyndighet. I 6 kap. tullagen (2000:1281) finns bestämmelser om övervaknings- och kontrollverksamhet. Proportionalitetsprinciper gäller enligt 1 och 2 §§ såväl för kon- trollåtgärder i allmänhet som för användning av våld eller tvång. För att genomföra tillåtna åtgärder enligt i första hand 6 kap. 6- 11 §§ får tulltjänsteman enligt vad som närmare anges i 2 § använda våld eller tvång, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. Regeringen betonade sär- skilt att en tidigare regel om att våld fick användas om det med hänsyn till omständigheterna kunde anses befogat inte var tillräckligt avgrän- sande8. Våld mot person får brukas endast om tulltjänstemannen möter motstånd och i den mån det med hänsyn till åtgärdens ändamål är för- svarligt. Tillåtna åtgärder utgörs i allt väsentligt av följande. Prejning av fartyg och inbringning av fartyg till svensk hamn efter anmaning (6 §) Uppmaning att stanna till förare av eller befälhavare på transport- medel som står under tullövervakning, eller annan som det finns anledning anta är anmälningsskyldig enligt tullagstiftningen (7 §) Rätt att förbjuda förare av eller befälhavare på transportmedel som står under tullövervakning att göra annat uppehåll under resa inom det svenska tullområdet än som föranleds av en myndighets åtgärd och att utan medgivande ankomma eller avgå med transportmedlet 1999/2000:126 s. 103-104 Rätt att meddela förbud mot att beträda, lämna, lossa eller lasta transportmedel (8 §) Tillfällig avstängning av områden där transportmedel lossas eller lastas eller passagerare går ombord på eller lämnar transportmedel, vilket även gäller annat område i omedelbar närhet av transportme- del, liksom infarter till och utfarter från tillfälliga lager, frizoner och flygplatser (9 §) Undersökning av bl.a. transportmedel, containrar, lådor och andra utrymmen där varor kan förvaras, lager och andra utrymmen för förvaring av varor samt bagage (10 §) Undersökning av postförsändelser (11 §) och skall enligt 20 § medverka i övervaknings- och kontrollverksamheten. Av 62 § tullförordningen (2000:1306) följer beträffande att myndigheten utan särskild framställning från skall medverka genom att utöva tullkontroll av sjötrafiken. På begäran skall även bi- stå , om det behövs för att skall kunna vidta en avsedd tullkontrollåtgärd. Enligt 19 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling får Tullver- ket fatta beslut om att inleda förundersökning angående brott enligt den lagen och beträffande vissa andra brott som anges i 1 § andra stycket. Vid utredning om angivna brott har en tjänsteman vid eller samma rätt som en polisman har enligt 23 kap. 8 § att ålägga någon att följa med till förhör eller att ta med någon till förhör (20 §). En rätt att gripa den som misstänks för de nu aktuella typerna av brott följer av 21 §. Lagen innehåller också reg- ler som ger tull- och kustbevakningstjänstemän rätt till husrannsakan för att eftersöka den som skall gripas (26 §) och regler om kroppsvisi- tation och kroppsbesiktning m.m. (27 §). 2.10.7Särskilt om användning av skjutvapen Användning av skjutvapen regleras i kungörelsen (1969:84) om använ- dande av skjutvapen i polistjänsten och i förordningen (1992:98) om användande av skjutvapen vid vakttjänst inom Försvarsmakten. har utfärdat tjänsteföreskrifter, som i fråga om bruk av tjänstevapen hänvisar till 1 och 7 §§ i kungörelsen om använ- dande av skjutvapen i polistjänsten. har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om tjäns- tepistol (TFS 2001:13, ändrade genom TFS 2001:19). 2.11Försvarsmaktens egen personal eller verksamhet De regler som refereras i detta avsnitt har givits i form av förordning eller myndighetsföreskrifter. Som redan nämnts avser de att närmare reglera sådana ingripanden som har rättsligt stöd på annan grund men utgör inte i sig själva något rättsligt stöd för att använda tvång eller våld. I detta avsnitt är framställningen inte begränsad endast till rättsreg- ler. Den innehåller bl.a. också uppgifter om utbildning av vissa perso- nalkategorier. 2.11.2Ingripanden mot Försvarsmaktens personal Förordningen (1996:927) med bestämmelser för Försvarsmaktens per- sonal innehåller i 2 kap. regler om indelningen av personalen i katego- rier. I 10 och 11 kap. finns bestämmelser om befogenheter gentemot personalen. Skyldigheten för förman och viss annan uniformerad personal att ingripa mot underlydande, som inom ett område eller utrymme som används av Försvarsmakten eller på allmän plats stör ordningen fram- går av 10 kap. 1 och 2 §§. På allmän plats får enligt 3 § ingripanden göras endast mot personal i uniform. Om ett ingripande på allmän plats kan antas orsaka större allmän uppmärksamhet, begränsas rätten till ingripande genom 4 § till fall där förseelsen är att anse som allvarlig. Ingripanden på allmän plats för att upprätthålla allmän ordning får göras endast om polis eller vakt- personal eller en ordningspatrull inte är tillgänglig eller om ingripandet görs för att hjälpa sådan personal. För övervakning av den militära personalens uppförande på allmän plats får Försvarsmakten med stöd av 7 § på begäran av polismyndig- heten sända ut en särskild ordningspatrull. På tåg, fartyg och luftfartyg tjänstgör ordningspatruller enligt Försvarsmaktens bestämmande på begäran av det berörda trafikföretaget. Vaktpersonalen skall dessutom enligt 8 § ingripa mot militär perso- nal i uniform som i närheten av ett post- eller vaktställe stör ordningen inom Försvarsmakten eller allmän ordning eller utgör en fara för dis- ciplinen. I 10 kap. 9 § och 11 kap. 1 § anges att ordnings- och vaktpersonalen skall informeras noga om i vilken utsträckning våld får användas. re skall information lämnas om innebörden av möjligheter att använda vissa tvångsmedel och om disciplinansvar. I samband med att polislagen utreddes och däref- ter beslutades fick också militärpolisen sin status fastslagen av stats- makterna. Militärpolisen tillhör organisatoriskt Försvarsmakten. I den nuva- rande reglering av militärpolisen som regeringen beslutat, förordningen (1980:123) med reglemente för militärpolisen, finns angivet att närma- re bestämmelser om militärpolistjänsten meddelas av Försvarsmakten (12 §). Skillnaden mellan militärpolisen och den civila polisen ligger i den begränsning av uppgiften som gäller för militärpolisen. I 1 § militärpo- lisförordningen anges att militärpolisen skall upprätthålla den allmänna ordningen och säkerheten inom Försvarsmakten samt vid sådana öv- ningar som Försvarsmakten genomför tillsammans med andra myndig- heter. Vidare framgår att militärpolisen har till uppgift särskilt att förebygga brott samt hindra att ordningen och säkerheten störs ge- nom brott eller på annat sätt, avslöja brott samt vidta de åtgärder som behövs, när ordningen och säkerheten störs på annat sätt än genom brott, och i övrigt lämna personal som tjänstgör inom Försvarsmakten upplys- ningar och annan hjälp. Militärpolistjänsten fullgörs som ordningstjänst, utredningstjänst och säkerhetstjänst. I ordningstjänsten ingår trafiktjänst (2 §). Vad som av- ses med trafiktjänst eller de övriga uppräknade tjänsterna definieras inte i militärpolisförordningen. Försvarsmakten anger i sina interna reglementen att trafiktjänst för militärpolisen i först hand utgör trafik- övervakning med fordons- och förarkontroll. I militärpolisförordningen (4 §) regleras att militärpolisen omfattar militär personal som har utbildats för polistjänst vid Försvarsmakten och civil polispersonal som enligt särskilda föreskrifter ställs till För- svarsmaktens förfogande. Utbildningen av militärpoliser i Försvars- makten sker på Livgardet i /. Där utbildas cirka 200 gruppbefäl och plutonsbefäl . Den grundläggande militärpolisutbildningen omfattar juridik samt praktiska övningar i ordnings-, trafik-, utrednings- och säkerhetstjänst. I utbildningsplanen anges bl.a. att utbildningen i första hand kraftsam- las till reglerna om brottsutredning, ordningstjänst, säkerhetstjänst och reglerna om våldsanvändning. Därefter skall utbildningen integreras för att ge soldaten förståelse för tillämpningen av den militärpolisiära verksamheten i samverkan med övriga militära enheter och civila myn- digheter med tyngdpunkten på civil polis. Soldaten skall, enligt utbild- ningsplanen, över tiden övas i praktiska moment syftande till att uppnå duglighet och förmåga att utöva militärpolistjänst. Detta utifrån de grundläggande demokratiska regler som styr all polisverksamhet i fred, kris och krig. Efter genomförd utbildning skall soldaten genomföra skriftligt och praktiskt prov i militärpolistjänst. Dessa prov genomförs av en i förbandet särskilt anställd jurist. Därefter godkänns soldaten av sin bataljonchef och förordnas som militärpolis av bataljonchefen eller den taktiska chef som skall utnyttja mi- litärpolisenheten. Den som genomför militärpolistjänst och är anställd skall en gång genomföra teoretiskt prov i militärpolistjänst. Av utbildningsplanen framgår också att undervisningen skall, när så är möjligt, bedrivas så att den civila polisens brottsförebyggande ar- betssätt integreras i utbildningen. Utbildningen genomförs av lärare från , egen jurist samt militärpolisofficerare med viss högskoleutbildning i juridik. Utöver denna grundläggande militärpolisutbildning skall soldaten för att godkännas som militärpolis ha genomgått bl.a. vapen- och stridsutbildning, sjukvårdsutbildning och godkänd skyddsvaktsutbild- ning. Beredskapspolismän enligt förordningen (1986:616) om bered- skapspolisen rekryteras i stor utsträckning från utbildade militärpoliser som varit krigsplacerade i Försvarsmakten men där krigsplaceringen upphört. En viktig bestämmelse om en militärpolismans ställning finns inta- gen i 11 § militärpolisförordningen. Där regleras att en militärpolis- man, då han fullgör uppgifterna i 1 §, är att anse som polisman. Vad som är föreskrivet om polismän inom det civila polisväsendet gäller därför i tillämpliga delar också för militärpolismän. Detta innebär att militärpolisen tillämpar alla de författningar som gäller för polisen för den primära uppgiften att upprätthålla den allmänna ordningen och sä- kerheten inom Försvarsmakten. Uttrycket inom Försvarsmakten tolkas av Försvarsmakten som att det omfattar Försvarsmaktens personal och de områden, lokaler m.m. som nyttjas av Försvarsmakten. Det finns också i militärpolisförordningen intaget olika be- stämmelser som reglerar samverkan med civila myndigheter. Militär- polisen skall samarbeta med det civila polisväsendet i den utsträckning som det behövs. Vidare skall chefen för en avdelning ur militärpolisen samråda med polismyndigheten när anledning till detta förekommer (5 §). Om inte särskilda omständigheter hindrar det, skall en polismyn- dighet på framställan av Försvarsmakten ge militärpolisen möjlighet att i utbildningssyfte medverka vid trafikövervakning (7 §). Slutligen får chefen för en avdelning ur militärpolisen av myndigheter begära de upplysningar och det biträde som behövs för militärpolisens verksam- het och som myndigheterna kan lämna. Förordningen reglerar utöver det ovan nämnda även vissa frågor som reglerar militärpolisens interna förhållanden som lydnadsförhållande och utmärkning m.m. Med trafikpost menas militärpolis, trafiksoldat eller annan militär be- fattningshavare som genomgått motsvarande utbildning. Detta framgår av militära vägtrafikkungörelsen (1974:97). Förordnande som trafik- post att, enligt 2 kap. 3 § andra stycket trafikförordningen (1998:1276), övervaka trafiken eller ge anvisningar för denna meddelas av Försvars- makten. En trafikant skall lyda en trafikposts anvisning för trafiken (3 § trafikförordningen) och en sådan anvisning gäller framför övriga tra- fikregler. Påföljden för trafikant som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot dessa bestämmelser är penningböter. Ett nittiotal trafiksoldater utbildas vid I 5 i och T 2 i . De säkerhetsföreskrifter som gäller för Försvarsmakten har det primära syftet att minimera varje risk för olyckor, skador och ohälsa. Eftersom Försvarsmakten grundar sin verksamhet på förmågan till väpnad strid, kompletteras de fredstida säkerhetsföreskrifterna, där så erfordras, med föreskrifter för strid. Skillnaden är inte att man i krig har gjort avkall på säkerheten och därmed ökat skaderisken för Försvarsmaktens personal. Snarare utgör de krigstida bestämmelserna för t.ex. hantering av vapen och ammunition den miniminivå som kan accepteras med hänsyn tagen till varje vapen- och ammunitionsspecifik egenskap. Utöver denna mi- niminivå, som är helt kvalitetssäkrad, har man i fred vanligtvis höjt säkerheten ytterligare. Detta bl.a. beroende på att den grundläggande utbildningen av de totalförsvarspliktiga genomförs med större säker- hetsmarginaler. Denna utbildning syftar till att de färdigutbildade sol- daterna och förbanden skall kunna tillämpa de krigstida säkerhetsbe- stämmelserna. Dock är strävan att säkerhetsbestämmelser i fred och krig så långt möjligt skall överensstämma. Rättsligt hanteras säkerhetsbestämmelser som interna föreskrifter inom Försvarsmakten och benämns säkerhetsinstruktion för vapen och ammunition m.m. (SÄK I). SÄK I innehåller till sin huvuddel regler för marksäkerhetsverksamhet. SÄK I omfattar 16 delar och anger verksamhetsföreskrifter för För- svarsmaktens specifika verksamhet vid utbildning och övning. Utöver SÄK I regleras den militära sjö- respektive flygsäkerheten i Regler för militär sjöfart (RMS) och Regler för militär luftfart (RML). I förordningen med instruktion för Försvarsmakten finns det angivet att det i Högkvarteret skall ingå en särskild enhet för säkerhetsinspek- tion samt att i denna skall det ingå representanter för Försvarets mate- rielverk (17 §). är under chefen indelad i tre skilda sektioner som täcker upp områdena för mark-, luft- och sjösä- kerhet. Slutligen kan nämnas att överträdelser av säkerhetsbestämmelserna ofta anmäls till . Denna nämnd har i sin praxis sett mycket allvarligt på sådana överträdelser och till- lämpar inte sällan påföljder för disciplinförseelser som är stränga, bl.a. i jämförelse med hur liknande överträdelser behandlas av t.ex. polisen. Grunden för detta är ofta att Försvarsmakten använder många och ty- piskt sett komplicerade vapen där det är av största vikt att säkerheten iakttas inte minst för den totalförsvarspliktiga personal som utbildas och övas. Även för anställd personal är det givetvis väsentligt att olycksriskerna minimeras. Omfattningen av Försvarsmaktens stöd 57 3Omfattningen av Försvarsmaktens stöd Försvarsmakten har på olika sätt lämnat stöd till samhället i övrigt. Även om det allt övervägande antalet stödinsatser har gällt räddningstjänst, har Försvarsmakten också lämnat även andra former av stöd. I sådana stöduppgifter har Försvarsmakten medverkat med i första hand anställd och totalförsvarspliktig personal, men även med hemvärns- och frivilligpersonal. Dessutom har Försvarsmakten ofta hyrt ut eller lånat ut olika materiella resurser. Inte sällan har stödet lämnats vid olika former av relativt räddnings- tjänstlika situationer, t.ex. före eller efter en räddningsin- sats. Därvid har Försvarsmaktens stöd framförallt bestått i utförande av mark- och lufttransporter jämte insatser för besiktning och övervakning med helikoptrar och bandvagnar, samt i viss utsträckning bered- skapshållning, utspisning och förläggning. Härutöver har också skilda typer av militär materiel på olika sätt kommit till användning. Försvarsmakten har emellertid även i andra situationer regelmässigt bistått samhället i övrigt – ofta polisen – med exempelvis mark- och lokalupplåtelser, bil-, buss- och helikoptertransporter av personal och utrustning, verkstadsresurser, trafikdirigering, ammunitionsröjning, brobyggen, flyg- och båttransporter av såväl personer som gods, uthyr- ning/utlåning av materiel m.m. I viss utsträckning har Försvarsmakten åtagit sig också sådana arbeten och tjänster som kan ha fun- nits tillgängliga på den konkurrensutsatta civila marknaden. Med hän- syn till bestämmelserna om samhällsintresse och konkurrens i förord- ningen om militär medverkan i civil verksamhet, sammantaget med all- männa EU-rättsliga grundsatser om konkurrens, utför dock Försvars- makten numera endast i undantagsfall sådana uppgifter för andra än statliga myndigheter. Försvarsmakten har också ändrat sin praxis för militär medverkan eller stöd till samhället med hänsyn till olika beslut som meddelats av ombudsmän (). Beslut om insatser till stöd åt samhället i fred fattas vid olika organisationsenheter och på olika nivåer inom Försvarsmakten beroen- de på vilken typ av stöd som vid varje enskilt tillfälle efterfrågas.