sou · GPB326d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I andra språkversioner av direktivet förekommer t.ex. begreppen principles of morality, bonnes moeurs och gute Sitten. Det är svårt att hitta ett ade- kvat svenskt begrepp. Skälet till att kommittén har stannat för att föreslå det begreppet goda seder är att det finns i andra immaterial- rättsliga lagar. Föreskrifter om skydd för vapen m.m. finns i lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar. Bestämmelsen i andra stycket är tillkommen för att skall uppfylla sina förpliktelser enligt artikel 23 i . I för- slaget har begreppet geografisk ursprungsbeteckning samma inne- börd som i artikel 22.1 i . Enligt den artikeln avses med geografiska ursprungsbeteckningar beteckningar som anger att en vara har sitt ursprung i en medlems territorium, eller i en region eller ort inom detta territorium, om varans egenskaper, rykte eller andra karaktäristiska egenskaper i huvudsak kan hän- föras till dess geografiska ursprung. 1994/95:35, bilaga 7). Angående geografiska ursprungsbeteckningar, se avsnitt 8.3. Hinder mot en registrerings bestånd 15 § Hinder mot att en registrering består finns om någon begär att den skall upphävas och 1.användning av märket i näringsverksamhet skulle utgöra intrång i en äldre ensamrätt enligt 4 § eller i ett äldre gemenskapsvarumärke, 2.användning av märket i näringsverksamhet skulle leda till förväxling med ett varukännetecken som någon annan tagit i bruk före innehavaren och använde för ansökan samt innehavaren kände till eller borde ha känt till detta, 3.märket innehåller något som är ägnat att uppfattas som annans när- ingskännetecken eller annans egenartade efternamn, allmänt känt konst- närsnamn eller liknande namn och inte uppenbarligen syftar på någon avliden och användningen av märket skulle medföra nackdel för bäraren av namnet, eller märket innehåller en bild av någon annan och bilden inte uppenbarligen syftar på någon avliden, eller 4.märket innehåller något som utgör intrång i annans upphovsrätt eller iannans rätt till fotografisk bild eller mönster. Hinder mot att en registrering består finns dock inte på den grunden att användning av märket i näringsverksamhet skulle utgöra intrång i rätten till ett äldre kännetecken som enligt 3 § tredje eller femte stycket endast har skydd inom ett visst geografiskt område. De omständigheter som kommittén föreslår skall utgöra hinder mot en registrerings bestånd är i stort sett samma omständigheter som utgör s.k. relativa registreringshinder enligt 14 § första stycket 4–9 VmL. Genom hänvisningen i första stycket punkt 1 till 4 §, som i sin tur hänvisar till 3 §, och omnämnandet av äldre gemenskapsmärken anges vilka äldre kännetecken som kan utgöra hinder mot en regi- strerings bestånd. Bestämmelsen i punkt 2 har sin motsvarighet i 14 § första stycket 7 VmL. Det finns en skillnad. krävs det att sökanden har vetskap om att det andra märket har tagits i bruk. Förslaget innebär ett ökat krav på aktsamhet från sökandens sida genom att det ställer upp kriteriet kände till eller borde ha känt till. Anled- ningen till att kommittén föreslår denna skärpning är att regeln annars riskerar att bli verkningslös i praktiken. Jfr artikel 4.4 i WIPO-rekommendationen om välkända varumärken. Bestämmelsen motsvarar artikel 4.4. g i varumärkesdirektivet med den skillnaden att den föreslagna bestämmelsen inte är be- gränsad till märken som har tagits i bruk utomlands. Enligt kom- mitténs uppfattning ger artikel 3.2 d utrymme för att tillämpa bestämmelsen också på märken som har tagits i bruk endast i . Regeln om firma i punkt 3 behandlas i avsnitt 5.7.4. De namn som åsyftas i samma punkt är sådana som har skydd enligt namn- lagen (20 § andra stycket och 21 §). Reglerna i punkterna 3 och 4 har sin motsvarighet i artikel 4.4 c varumärkesdirektivet, som dock förutsätter att innehavaren av den tidigare rätten kan förbjuda användningen av ett varumärke som innehåller namnet, bilden, upphovsrätten etc. De efternamn som åsyftas i punkt 3 är sådana som har skydd enligt namnlagen (20 § andra stycket). Enligt lagen (1978:800) om namn och bild i reklam får näringsidkare inte vid marknadsföring använda framställning i vilken annans namn eller bild eller annan beteckning som klart utpekar viss person utnyttjas. Allmänt känt konstnärsnamn torde klart utpeka en viss person, och innehavaren kan därför förbjuda användning av konstnärs- namnet i marknadsföring. Angående namn och bild som hinder, se avsnitt 8.4. Innehavaren av en titel på ett litterärt eller konstnärligt verk kan dock inte förbjuda dess användning annat än som titel på ett annat sådant verk enligt 50 § URL. Kommittén föreslår därför att en sådan titel inte skall utgöra registreringshinder, se avsnitt 8.4. I andra stycket föreskrivs två undantag från reglerna i första stycket. Det ena gäller – genom hänvisningen till 3 § tredje stycket i förslaget – lokalt inarbetade varukännetecken. Det andra gäller – genom hänvisningen till 3 § femte stycket i förslaget – sådana namn och firmor som har känneteckensrättsligt skydd enligt varumärkeslagen. Att det finns ett sådant skydd inom ett visst område skall alltså inte utgöra hinder mot att registreringen består. Kommittén föreslår också att sådana rättigheter inte heller skall vara grund för upphävande av en registrering. Det följer av 28 § första stycket i förslaget, jfr avsnitt 5.7.3 och 5.7.4. 16 § Innehåller ett varumärke en beståndsdel som inte kan registreras ensam för sig, och finns det på grund av någon särskild omständighet an- ledning att anta att en registrering av märket kan leda till ovisshet om ensamrättens omfattning, får denna beståndsdel uttryckligen undantas från skyddet genom en disclaimer. Om beståndsdelen senare uppfyller kraven för registrering, får denna del eller märket i dess helhet, efter en ny ansökan, registreras utan disclaimer. Bestämmelserna har sin motsvarighet i 15 § andra och tredje styckena VmL. I direktiven till kommittén anger regeringen att disclaimers är en fråga som kan behöva övervägas. I denna del hänvisas till prop. 1994/95:59 som i sin tur (s. 21) hänvisar till departements- promemorian Översyn av varumärkeslagen (Ds 1993:97). Där an- ges att det tycks ha förekommit situationer där frånvaro av disclaimer har vållat osäkerhet om omfattningen av en varumärkes- rättighet och att det därför från en del håll hävdats att utsättandet av en disclaimer skulle vara obligatoriskt. I promemorian konstate- rades att en sådan regel skulle föra mycket långt och vålla åtskilligt merarbete för . Därför och med hänsyn till att olägen- heterna med regeln ändå tycktes vara ringa föreslogs ingen ändring (s. 58). Kommittén har ingen annan uppfattning och anser alltså att disclaimer skall antecknas bara när sökanden godtar det, givetvis dock endast när de förutsättningar som anges i paragrafen är upp- fyllda. Hänvisningen till att det på grund av någon särskild omständig- het finns anledning att anta att en registrering av märket kan leda till ovisshet, syftar till att göra det möjligt för att inte ställa krav på disclaimer i alla fall där detta sker . 17 § Varumärken registreras för bestämda varor i en eller flera klasser. Indelningen i klasser fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Bestämmelsen motsvarar 16 § VmL. En nyhet är att begreppet tjänsteklasser har tagits in i lagen. 18 § En ansökan om registrering av ett varumärke, som görs efter det att registrering först gjorts i en främmande stat som anslutit sig till för skydd av den industriella ägande- rätten (), skall anses ha gjorts med den tidi- gare ansökan, om sökanden begär det. Detsamma gäller en ansökan om registrering av ett varumärke som gjorts i en stat som är ansluten till eller ett område som är anslutet till avtalet om upprättandet av (). Prioritet enligt första stycket får åtnjutas också från en ansökan om registrering som avser någon annan stat, om motsvarande prioritet från en svensk ansökan medges där den tidigare ansökan gjorts och om där gäl- lande lagstiftning i huvudsak överensstämmer med . En sökande som vill åtnjuta prioritet skall begära detta innan registre- ring sker samt visa vem som gjort den tidigare ansökan, var och när den tidigare ansökan gjorts och vilket nummer den har. 19 § En ansökan om registrering av ett varumärke, som görs efter att detta märke använts för en vara i samband visning på en internationell utställning enligt Konventionen angående internationella utställningar , skall anses vara gjord första gången märket användes vid utställningen, om sökanden begär det. En sökande som vill åtnjuta prioritet enligt första stycket skall begära detta innan registrering sker samt visa när märket användes på utställ- ningen och att utställningen var sådan som avses i första stycket. Reglerna om konventionsprioritet finns nu i 30 § VmL och reg- lerna om utställningsprioritet i 18 § VmL. Kompletterande före- skrifter finns i förordningen (1970:495) om utländska varumärken m.m. Bestämmelserna om konventionsprioritet och utställnings- prioritet behandlas i avsnitt 5.5. 20 § skall undersöka om ansökan uppfyller de krav som avses i 12 §, inbegripet kravet på betalning av ansökningsavgift, och om det finns något hinder mot registrering enligt 13 eller 14 §. skall också, i den omfattning regeringen föreskriver, undersöka om det finns något hinder som avses i 15 §. Uppfyller ansökan inte de krav som avses i 12 § eller finns det något hinder mot registrering enligt 13 eller 14 §, skall förelägga sökanden att komplettera eller ändra sin ansökan . Detsamma gäller om sökanden inte har betalat föreskriven ansökningsavgift. I före- läggandet skall sökanden upplysas om att ansökan kan komma att av- skrivas om han inte svarar i rätt tid. Framkommer det något hinder som avses i 15 §, skall underrätta sökanden om detta och ge honom tillfälle att yttra sig . Yttrar sig sökanden i rätt tid över ett föreläggande enligt andra stycket, men finns det fortfarande någon brist enligt 12 § eller något hinder mot registrering enligt 13 eller 14 §, skall avslå ansökan, om det inte finns skäl att förelägga sökanden på nytt. Yttrar sig sökanden inte i rätt tid över ett föreläggande enligt andra stycket, får avskriva ansökan. skall återuppta en avskriven ansökan, om sökanden efter utgången av förelagd tid kompletterar eller ändrar sin ansökan och betalar fastställd återupptagningsavgift. En ansökan kan återupptas endast en gång. I denna paragraf finns de grundläggande reglerna om behandling av ansökningar om registrering av varumärken. finns motsvarande bestämmelser i 19 och 20 §§ VmL. Bestämmel- serna i förslaget är något utförligare än reglerna i VmL. Paragrafen innehåller också några nyheter. Delvis har de sam- band med det nya systemet för granskning av ansök- ningar. En redogörelse för detta finns i avsnitt 5.3.2. Att den processuella påföljden i femte stycket är avskrivning och inte avvisning – vilket skulle ligga mera i linje med allmänna för- valtningsrättsliga principer (se avsnitt 5.3.2) – hänger delvis samman med kommitténs förslag i sjätte stycket. I sjätte stycket finns föreskrifter om att kan åter- uppta en avskriven ansökan. Detta är en nyhet, som kommittén behandlar närmare i det ovannämnda avsnittet. Bättre rätt till ett varumärke 21 § Visar någon att han har bättre rätt än sökanden till ett varumärke, skall överföra ansökan på honom, om han yrkar det. Den som ansökan överförs till skall betala ny ansökningsavgift. Påstår någon att han har bättre rätt till ett varumärke än sökanden, och är saken tveksam, får förelägga honom att väcka talan vid domstol . Om han inte gör det får påståendet lämnas utan avseende vid den fortsatta prövningen av frågan om registrering. Pågår ett mål om bättre rätt till varumärket vid domstol, skall Patent- verket förklara ärendet om registrering vilande tills målet avgjorts slutligt, om det inte finns särskilda skäl att fortsätta handläggningen. Om någon yrkar överföring av ansökan får den inte ändras, avskrivas, avslås eller bifallas förrän yrkandet har prövats slutligt. Regleringen i paragrafen är helt ny. finns det ingen möjlighet för att föra över en ansökan på någon annan. En kon- flikt om bättre rätt till varumärke kan bara lösas av domstol. Förslaget har utformats i nära anslutning till motsvarande bestämmelser i (17 och 18 §§) och ML (16 och 17 §§) och be- handlas i avsnitt 5.6. 22 § Om ansökan uppfyller de krav som avses i 12 § och det inte finns något hinder mot registrering enligt 13 eller 14 §, skall föra in märket i varumärkesregistret och kungöra detta. När ett kollektivmärke eller ett garanti- eller kontrollmärke registreras skall också de bestämmelser enligt vilka märket får användas föras in i registret och kungöras. Görs senare någon väsentlig ändring av bestämmelserna skall inne- havaren anmäla detta till . Anmäler innehavaren att bestäm- melserna har ändrats tillämpas andra stycket på motsvarande sätt. Regeln i första stycket motsvarar i stort sett regeln i 20 § första stycket VmL. Regeln i andra stycket har sin motsvarighet i 3 § KmL. Detta gäller även regeln i tredje stycket. Den regeln innehåller dock en nyhet, nämligen att det bara är väsentliga ändringar som behöver anmälas. Enligt kommitténs uppfattning är det inte rimligt att kräva att alla ändringar skall anmälas. Om någon vill anmäla även ändringar som inte är väsentliga står det honom givetvis fritt att göra det. Om innehavaren anmäler att bestämmelserna har ändrats skall detta föras in i registret och kungöras. Det följer av hänvisningen i tredje stycket till andra stycket. 23 § När har kungjort registreringen får invändning framställas mot den. Invändningen skall ha kommit in till från kungörelsedagen. Invändningen skall innehålla uppgifter om invän- darens namn eller firma och adress, den registrering som invändningen avser och de omständigheter som åberopas till grund för invändningen. I övrigt skall invändningen uppfylla de föreskrifter som meddelas med stöd av 85 §. Om någon i en invändning gör gällande bättre rätt till varumärket och yrkar att registreringen skall överföras till honom tillämpas bestämmelsen i 21 § på motsvarande sätt. Regeln i första stycket har sin motsvarighet i 20 § andra stycket VmL. Förslaget, som behandlas i avsnitt 5.3.3, innebär dock att invändningsfristen förlängs från . På det sättet blir det samma frist som i fråga om gemenskapsvarumärken. Något krav på skriftlighet finns inte i lagen. Anledningen till detta är att kommittén vill ta bort det lagliga hindren mot elek- tronisk hantering, se avsnitt 5.3.4 och kommentaren till 12 §. 24 § skall undersöka om invändningen uppfyller de krav som avses i 23 § andra stycket. Är invändningen så bristfällig att den inte kan läggas till grund för prövning av ärendet skall förelägga invändaren att avhjälpa bristerna . I föreläggandet skall invändaren upplysas om att invändningen kan komma att avvisas om han inte följer föreläggandet. Följer invändaren inte föreläggandet skall invändningen avvisas. Tar upp invändningen skall verket underrätta innehavaren av registreringen om invändningen och ge denne tillfälle att yttra sig . Är det uppenbart att invändningen är ogrundad, skall avslå den. Återkallas invändningen får den ändå prövas, om det finns särskilda skäl. skall på grund av invändningen upphäva registreringen, helt eller delvis, om det finns något hinder som avses i 13–15 §§. skall avslå invändningen, om det inte finns något hinder mot registreringens bestånd. Om upphäver registreringen, helt eller delvis, skall detta antecknas i varumärkesregistret och kungöras när avgörandet har vunnit laga kraft. Reglerna i denna paragraf om behandling av invändningen har sin motsvarighet i 20 och 21 §§ VmL. Förslaget är dock mera utförligt. Det innehåller också några nyheter. Reglerna om hur skall behandla en invändning har – så långt det är möjligt – getts samma utformning som reglerna i 20 § om hur skall behandla en ansökan. Regeln i fjärde stycket om att en invändning som har återkallats får prövas om det finns särskilda skäl behandlas i avsnitt 5.3.3. Ändring i ett registrerat varumärke 25 § På begäran av innehavaren av ett registrerat varumärke får det i registret göras sådana oväsentliga ändringar i märket som inte påverkar helhetsintrycket. Den som ansöker om ändring av ett märke skall betala föreskriven avgift. När ett registrerat varumärke ändrats skall detta antecknas i registret och kungöras. Motsvarande regler finns i 24 § VmL. I 12 § tredje stycket i för- slaget finns en motsvarande regel som tar sikte på ansöknings- stadiet, se vidare kommentaren till den paragrafen. 26 § Registreringen gäller från den dag då ansökan om registrering, med återgivning av märket, kom in till och från regi- streringsdagen. Registreringen kan förnyas enligt bestämmelserna i 27 §. 27 § Registreringen kan, på ansökan av innehavaren, förnyas för av åt gången, räknat från utgången av föregående registreringsperiod. En ansökan om förnyelse skall ha kommit in till tidigast före och senast efter registreringsperiodens utgång. Den som ansöker om förnyelse skall betala föreskriven förnyelseavgift. En inbetalning av föreskriven förnyelseavgift som görs inom den i andra stycket angivna fristen, skall anses utgöra en ansökan om förnyelse. Bestämmelserna om avskrivning och återupptagande i 20 § samt om införande i varumärkesregistret och kungörande i 22 § tillämpas på mot- svarande sätt vid behandlingen av en ansökan om förnyelse. Bestämmelserna i 26 och 27 §§ har sin motsvarighet i 22 och 23 §§ VmL. En nyhet är att en avskriven ansökan om förnyelse kan återupptas på samma sätt som en avskriven ansökan om registrering. Inledning till 3 kap. (28–34 §§) I 3 kap. finns regler om upphävande av varumärkesregistreringar. I 28 § anges när registreringar kan upphävas. Hur det går till att få en registrering upphävd regleras i 29–32 §§. En viktig nyhet är att skall kunna upphäva varumärkesregistreringar; det skall alltså inte som krävas en domstolsprövning. Kommitténs överväganden i den delen redovisas i avsnitt 7.5 i den allmänna motiveringen. Upphävande av registrering m.m. Grunder för upphävande av registrering m.m. 28 § Om ett varumärke har registrerats i strid med bestämmelserna i 13 § om allmänna registreringsvillkor eller i 14 § om registreringshinder, eller om det enligt 15 § finns något hinder mot registreringens bestånd, får registreringen upphävas om den inte kan bestå enligt bestämmelserna i 8– 10 §§ om verkan av passivitet m.m. Registreringen får emellertid inte upphävas på den grunden att användning av märket i näringsverksamhet skulle utgöra intrång i ett äldre registrerat varumärke, om registreringen av detta märke kan upphävas enligt tredje–sjunde styckena om användning av varumärken. Registreringen får inte heller upphävas på den grunden att användning av märket i näringsverksamhet skulle utgöra intrång i ett äldre kännetecken som enligt 3 § tredje eller femte stycket endast har skydd inom ett visst geografiskt område. En registrering kan vidare upphävas om 1.märket har kommit att strida mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, 2.märket, till följd av innehavarens handlande eller passivitet, i handeln har blivit en allmän beteckning för sådana varor som registreringen avser, 3.märket, till följd av det bruk innehavaren eller någon med hans sam- tycke gjort av märket för sådana varor som det är registrerat för, har blivit ägnat att vilseleda allmänheten med avseende på varornas art, beskaffen- het, geografiska ursprung eller någon annan omständighet, eller 4.bestämmelserna för användningen av ett kollektivmärke eller ett kontroll- eller garantimärke har ändrats och innehavaren inte har anmält detta till enligt 22 § eller om märket använts på ett sätt som inte är förenligt med bestämmelserna för användningen och innehavaren inte har vidtagit rimliga åtgärder för att förhindra detta. En registrering kan också upphävas, om innehavaren inte, från den dag då frågan om registrering slutligt avgjorts, använt märket här ilandet för de varor som det avser eller om han inte har gjort det av i följd och det inte finns giltiga skäl till att varumärket inte har använts. Med sådan användning som avses i tredje stycket likställs att varu- märket används i en annan form än den registrerade om avvikelsen avser endast detaljer som inte förändrar märkets särskiljningsförmåga och att varumärket här i landet anbringas på varor eller deras emballage endast för exportändamål. Registreringen får dock inte upphävas enligt tredje stycket, om inne- havaren har använt varumärket mellan utgången av femårs- perioden och ansökan om hävning av registreringen. Användning som påbörjas eller återupptas efter femårsperiodens utgång och före ansökan om hävning skall emellertid lämnas utan avseende, om innehavaren har vidtagit förberedelser för att påbörja eller återuppta användningen efter det att han fått kännedom om att en ansökan om häv- ning kunde komma att göras. Med att innehavaren använder ett varumärke likställs också att någon annan använder varumärket med innehavarens samtycke. Om grunden för upphävande endast avser vissa av de varor som märket registrerats för, skall registreringen hävas endast för dessa varor. I paragrafen finns regler om grunderna för upphävande av registre- ringar. Liknande regler finns i 25 § VmL. Paragrafens första stycke inleds med en föreskrift om att regi- streringen av ett varumärke får upphävas om varumärket har regi- strerats i strid med bestämmelserna i lagen och registreringen inte kan bestå enligt reglerna i 8–10 §§ om verkan av passivitet. Regeln i första meningen innebär bl.a. att ett märke kan hävas på den grun- den att märket saknade särskiljningsförmåga, även om märket för talan om upphävandet har förvärvat särskiljnings- förmåga. Den behandlas närmare i avsnitt 5.7.2. I andra meningen följer ett undantag. Det innebär att ett äldre registrerat märke inte är grund för upphävande av en registrering om registreringen av det äldre märket kan upphävas på den grunden att det inte har använts. Av sista meningen i detta stycke framgår att ett lokalt inarbetat kännetecken eller en firma eller ett namn med känneteckens- rättsligt skydd inom ett begränsat geografiskt område inte utgör grund för att upphäva en registrering. Sådana kännetecken utgör inte heller hinder mot en registrerings bestånd enligt 15 §. De kan däremot utgöra grund för förbud att använda ett tecken. I andra stycket nämns i olika punkter fyra grunder för upp- hävande av en registrering. Punkt 1 korresponderar med regeln i 14 § första stycket 1 i för- slaget. Regeln i punkt 2 gäller degenererade varumärken, dvs. märken som har mist sin särskiljningsförmåga. Enligt 25 § andra stycket punkt 2 VmL kan en registrering hävas om märket inte längre har någon särskiljningsförmåga. Formuleringen i förslaget knyter när- mare an till varumärkesdirektivet (artikel 12.2 a). Förslaget innebär en inskränkning i möjligheten att få en registrering upphävd på grund av degeneration därigenom att förslaget ställer upp krav på orsaken till att märket har degenererat. Troligen har detta ingen praktisk betydelse. Regeln i punkt 3 bygger på artikel 12.2 b varumärkesdirektivet. En liknande, men mindre detaljerad, bestämmelse finns i 25 § andra stycket punkt 1 VmL. Regeln i första ledet i punkt 4 korresponderar med regeln i 22 § tredje stycket i förslaget. Den har sin motsvarighet i 5 § KmL. Genom hänvisningen till 22 § slås fast att det bara är underlåtenhet att anmäla väsentliga ändringar som kan föranleda att registreringen upphävs. Regeln i andra ledet i punkt 4 är ny. Den är utformad med artikel 71 i EG:s varumärkesförordning som förebild. Kommittén har bedömt att det finns behov av en sådan regel även i intern svensk rätt. Vad som kan krävas av innehavaren måste bedömas från fall till fall.