sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vissa av kommitténs förslag låg till grund för regeringens propo- sition 1986/87:124 om de homosexuellas situation i samhället, däribland ett förslag till lag om homosexuella sambor. I sitt av riks- dagen godkända betänkande tillstyrkte lagutskottet lagförslaget jämte viss följdlagstiftning (LU 1986/87:28). Enligt lagen (1987:813) om homosexuella sambor, som trädde i kraft , skall vad som gäller i fråga om sambor enligt ett antal angivna lagar och bestämmelser tillämpas även på två personer som bor tillsammans i ett homosexuellt förhållande. Regeringen tillsatte en kommitté med uppdrag att dels göra en utvärdering av lagen om homosexuella sambor, dels överväga en lagstiftning om registrerat partnerskap. Kommittén, som antog namnet , avlämnade betänkandet Partnerskap, SOU 1993:98. I betänkandet före- slog kommittén en lag om partnerskap och en lag om sambor av samma kön. Den sistnämnda var avsedd att ersätta lagen om homo- sexuella sambor. Även vissa följdändringar i och föreslogs. lade fram ett förslag till lag om registre- rat partnerskap vilket i allt väsentligt byggde på det förslag som lämnat (1993/94 LU28). Förslaget antogs av och lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap trädde i kraft . När det gällde samboförhållanden förordade lagutskottet att en särskild kommitté skulle tillsättas för att utreda vilka åtgärder som borde vidtas för att öka tryggheten för samtliga grupper av samboende. tillsattes en kommitté – – med uppdrag att se över samboreglerna för såväl hetero- som homosexuella par. lämnade sitt betänkande Nya Samboregler, SOU 1999:104, . Kommittén föreslog att alla samboförhållanden skulle regleras i en och samma sambolag (dvs. lagen [1987:232] om sambors gemensamma hem) samt att definitionen av begreppet sambo skulle ändras i enlighet därmed. Begreppet sambo föreslogs alltså fortsättningsvis avse sambor av motsatt och samma kön. Betänkandet behandlas för när- varande inom . Lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap, nedan kallad part- nerskapslagen, gör det möjligt för två personer av samma kön att låta registrera sitt partnerskap genom ett förfarande som i princip motsvarar borgerlig vigsel. Bestämmelserna är avsedda för homo- sexuella par men lagen ställer inte upp något krav på sexuell lägg- ning, samliv eller gemensamt hushåll (1 kap. 1 och 6–9 §§ partner- skapslagen samt, beträffande förfarandet, förordningen [1994:1341] om registrerat partnerskap). Ursprungligen krävdes att minst en av partnerna var svensk medborgare med hemvist här i landet för att partnerskap skulle få ingås. ändrades anknytningskravet så att det blev möjligt att registrera partnerskap i om en av partnerna har hemvist här . Om en av parterna är medborgare i , , , eller ställs inte något krav på att hemvistet skall ha varat . Det är då tillräckligt att den partnern har hemvist i (1 kap. 2 § partnerskapslagen, prop. 1999/2000:77, bet. 1999/2000 LU 22). Registrerat partnerskap skall föregås av hindersprövning och partnerskapshindren är i stort sett desamma som äktenskapshind- ren, dvs. ej uppnådd , nära släktskap och bestående äktenskap eller registrerat partnerskap (1 kap. 3–5 §§ partnerskap- slagen). 3.2.2Rättsverkningar av registrerat partnerskap Rättsverkningarna av en registrering motsvarar i huvudsak vad som gäller för äktenskap. Det innebär bl.a. att regler om giftorätt, bodelning, ömsesidig försörjningsplikt, inbördes arvsrätt och regler om namn är tillämpliga även på partnerskapet. Detsamma gäller regler om pensionsvillkor, efterlevandeskydd och olika bidragsformer (3 kap. 1 § partnerskapslagen). Undantagna är regler som ger upphov till gemensamt föräldra- skap eller gemensam vårdnad om barn. Partner i registrerat part- nerskap får alltså inte adoptera barn, varken gemensamt eller var för sig, eller gemensamt utses till särskilt förordnade vårdnadsha- vare. Inte heller har de tillgång till insemination eller annan assiste- rad befruktning (3 kap. 2 § partnerskapslagen). Bestämmelser som gäller makar och som innebär en särbehand- ling av den ene maken på grund av dennes kön gäller inte heller för registrerade partner. Vad lagstiftaren främst hade i åtanke härvidlag är vissa äldre regler om änkepension, men även reglerna om faderskapspresumtion omfattas av bestämmelsen (3 kap. 3 § part- nerskapslagen). Slutligen är reglerna i förordningen (1931:429) om vissa interna- förhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynder- skap inte tillämpliga på registrerade partner. Övriga internationellt privat- och processrättsliga bestämmelser i svensk rätt som rör äktenskap och makar är däremot avsedda att tillämpas på partner- skap och partner (3 kap. 4 § partnerskapslagen). 3.2.3Upplösning av registrerat partnerskap Ett registrerat partnerskap upplöses på samma sätt som ett äkten- skap, dvs. antingen genom den ena partnerns död eller genom domstols avgörande. Om parterna är överens – och ingen av dem bor tillsammans med och har vårdnaden om barn – kan domstolen således upplösa partnerskapet efter ansökan. Det- samma gäller om de levt åtskilda eller om registrering av partnerskapet har skett i strid mot vissa partnerskapshinder. I andra fall skall upplösningen av partnerskapet föregås av betänketid (2 kap. 1–4 §§ partnerskapslagen). 3.3Hur många personer har ingått registrerat partnerskap? Fram till hade 1 783 personer – folkbok- förda i – ingått registrerat partnerskap. Av dessa var 1 169 män och 614 kvinnor (se tabell 3.1). Anledningen till att antalet personer är ojämnt är att i vissa registrerade partnerskap är endast den ene partnern folkbokförd i och det är då endast han eller hon som finns med i statistiken. De flesta registrerade partner är i åldrarna 25–(SCB:s enkätstudie). upplöste 141 personer sina partnerskap genom dom. De fall som upplösts genom dödsfall ingår inte i tabellen. Antal personer, folkbokförda i , som ingått regi- strerat partnerskap och upplöst partnerskap genom dom Barn har rätt till omsorg, trygghet och en god fostran. Lagstiftaren utgår från att det i första hand är föräldrarna som skall tillgodose detta. I egenskap av förälder får modern och ofta också fadern automatiskt vårdnaden om sitt barn i samband med barnets födelse. Som vårdnadshavare har föräldern rätt och skyldighet att bestämma över barnet i personliga angelägenheter. Skulle föräldrarna missköta vårdnaden eller har barnet växt upp i ett annat hem än föräldrahemmet kan vårdnaden under vissa förut- sättningar flyttas över från föräldrarna till en eller två andra perso- ner, s.k. särskilt förordnade vårdnadshavare. De biologiska föräld- rarna har då inte längre kvar bestämmanderätten över barnets per- son. Också om föräldrarna avlidit skall särskild vårdnadshavare utses för barnet. Bestämmelser m.m. om vårdnad av barn tas upp i avsnitt 4.2. Föräldrarna är förutom vårdnadshavare för sitt barn som regel också barnets förmyndare. I sin egenskap av förmyndare får föräld- rarna besluta i frågor som rör barnets ekonomi. Har en eller två särskilda vårdnadshavare förordnats för barnet är de som regel också förmyndare för barnet. Reglerna om förmynderskap behandlas inte närmare här. Förutom bestämmelserna rörande vårdnad tar kommittén i avsnitt 4.3 och 4.4 upp några bestämmelser rörande umgänge och underhåll till barn. Bestämmelser om vårdnad om barn finns i 6 kap. . I 1 § slås det fast att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn skall behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Barnets bästa skall komma i främsta rummet vid avgöranden av alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Vid bedöm- ningen av vad som är bäst för barnet skall det fästas avseende sär- skilt vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda för- äldrarna. Risken för att barnet utsätts för övergrepp, olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa skall beaktas (6 kap. 2 a § FB). Vid avgörande enligt 6 kap. FB av frågor som rör vårdnad, boende och umgänge skall hänsyn tas till barnets vilja med beak- tande av barnets ålder och mognad (6 kap. 2 b § FB). Enligt 6 kap. 2 § FB står barn under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Vårdnaden består till dess barnet fyllt eller ingått äktenskap. Om barnets föräldrar är gifta med varandra när barnet föds blir de automatiskt gemensamt vårdnadshavare för barnet. Samma sak gäller om de senare gifter sig med varandra (6 kap. 3 § första stycket FB). Är modern ogift blir hon ensam vårdnadshavare för barnet – om inte föräldrarna vidtar åtgärder för att få gemensam vårdnad. Det kan ske genom en registrering hos skattemyndigheten, som sköter folkbokföringen. Föräldrarna behöver inte bo ihop för att ha gemensam vårdnad. För att få gemensam vårdnad genom registre- ring skall föräldrarna antingen anmäla till socialnämnden, i sam- band med att faderskapet bekräftas, att de vill ha gemensam vård- nad eller anmäla förhållandet till skattemyndigheten. Anmälan till skattemyndigheten kan ske med giltig verkan endast om något tidi- gare förordnande om vårdnaden inte finns och föräldrarna och bar- net är svenska medborgare. I andra fall får föräldrarna vända sig till tingsrätten med begäran om gemensam vårdnad (6 kap. 3 § första stycket och 4 § FB). Gemensam vårdnad innebär att föräldrarna har gemensamt ansvar och gemensam bestämmanderätt i frågor som rör barnet. Det behöver inte betyda att föräldrarna delar på den dagliga omsorgen om barnet, utan barnet kan ha sitt huvudsakliga boende hos någon av dem. Om föräldrar med gemensam vårdnad skiljer sig eller separerar är huvudregeln att de har kvar sitt gemensamma vårdnadsansvar (6 kap. 3 § andra stycket FB). Vill båda eller en av föräldrarna upplösa den gemensamma vårdnaden får de ansöka om detta hos tingsrätten. Detsamma gäller om barnet står under vårdnad av endast en av föräldrarna och någon av dem vill få ändring i vården (6 kap. 5 § FB). är det också möjligt för föräldrarna att bestämma om vårdnaden genom avtal. Avtalet skall godkännas av bli rättsligt gällande. skall därvid beakta vad som är till barnets bästa eller – när avtalet går ut på gemensam vårdnad – om det inte är uppenbart oförenligt med barnets bästa. Samma regler gäller om en av föräldrarna har vård- nadsansvaret för ett barn och den andre föräldern vill överta vård- nadsansvaret (6 kap. 6 § FB). Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och en av dem dör, får den andra föräldern ensam vårdnaden. Står barnet under vårdnad av endast en av föräldrarna och den föräldern dör skall rätten anförtro vårdnaden åt den andra föräldern eller, om det är lämpligare, åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Om båda föräldrarna dör skall rätten också utse en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare åt barnet (6 kap. 9 § FB). Rättspraxis i fråga om homosexuella föräldrar som vårdnadshavare Betydelsen av en förälders homosexuella läggning har prövats av domstol i vårdnadsmål. I ett rättsfall från slogs det fast att en moders homosexuella läggning inte betydde att hon var olämplig som vårdnadshavare (1955 s. 63). Vidare har för de mänskliga rättigheterna i en dom slagit fast att appellationsdomstolen i utsatt en man för diskriminerande behandling i strid mot artikel 8 i förening med artikel 14 i om de mänskliga rättigheterna genom att fästa avseende vid mannens homosexualitet i ett vårdnadsmål (Salgueiro mot , dom 21.12.1999). Alla barn och unga skall ha en vårdnadshavare, om de inte ingått äktenskap. Det är i första hand föräldrarna som har rätt och skyldighet att ha vårdnadsansvaret för sina barn. Men det kan inträffa att föräld- rarna inte kan eller bör ha vårdnaden om sina barn. En eller två andra personer måste då utses som vårdnadshavare för barnen (6 kap. 2 § första stycket FB). När kan/skall en särskilt förordnad vårdnadshavare utses? Om båda föräldrarna dör måste rätten förordna om vårdnaden för barnet. Också om en ensamstående vårdnadshavare avlidit måste rätten förordna om vårdnaden för barnet. I första hand kommer därvid den kvarvarande föräldern ifråga som vårdnadshavare. En förut- sättning är dock att det inte är lämpligare att en eller två andra per- soner förordnas som vårdnadshavare (6 kap. 9 § andra stycket FB). Det kan ju finnas olika skäl som talar emot den kvarvarande föräl- dern, såsom att han eller hon tidigare förklarats olämplig som vård- nadshavare eller aldrig haft någon kontakt med barnet. Det kan också vara så att barnet växt upp med den avlidne föräldern och en styvförälder. Det kan då vara lämpligast för barnet att bo kvar hos styvföräldern, i det hem han eller hon växt upp, och att styvföräl- dern anförtros vårdnaden om barnet. Det är även möjligt att flytta över vårdnaden om ett barn till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare när föräldrarna är i livet. Det ena fallet då detta kan ske är om föräldern vid utövandet av vårdnaden om barnet gör sig skyldig till missbruk eller för- summelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet på ett sätt som medför bestående fara för barnets hälsa eller utveckling (6 kap. 7 § FB). Det andra fallet, då rätten kan flytta vårdnaden från föräldrarna, är när ett barn stadigvarande vårdats och fostrats i ett annat hem än föräldrahemmet och det är uppenbart bäst för barnet att det rådande förhållandet får bestå. Syftet är främst att barn som rotat sig i ett familjehem inte skall ryckas upp från en miljö där det funnit sig till rätta och känner en större trygghet och känslomässig förankring än i föräldrahemmet. Vårdnaden kan i sådant fall flyttas över till den eller dem som tagit emot barnet eller till någon av dem (6 kap. 8 § FB). Frågor om överflyttning av vård- naden i dessa fall prövas även de av tingsrätt. Vem kan utses till särskilt förordnad vårdnadshavare? Den som utses till särskilt förordnad vårdnadshavare skall vara en person som är lämpad att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. Vad detta närmare innebär får avgöras särskilt i det enskilda fallet med hänsyn tagen till bl.a. barnets ålder och mognad samt den personliga anknytningen till den tilltänkta vårdnadshava- ren. Stort avseende skall fästas vid barnets egen inställning. Den som är omyndig får inte utses till särskilt förordnad vårdnadshavare (6 kap. 10 a § första stycket FB). Två personer kan utses att gemensamt utöva vårdnaden endast om de är gifta med varandra eller bor tillsammans under äkten- skapsliknande förhållanden (6 kap. 10 a § andra stycket FB). Enligt 3 kap. 2 § lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap får inte registrerade partner utses att som särskilt förordnade vård- nadshavare gemensamt utöva vårdnaden om en underårig. Enligt lagen (1987:813) om homosexuella sambor är homosexuella sam- bor inte i detta sammanhang att jämställa med dem som bor till- sammans under äktenskapsliknande förhållanden. Homosexuella par kan alltså inte gemensamt utses som särskilt förordnade vård- nadshavare för ett barn. En vårdnadshavares rättigheter och skyldigheter En vårdnadshavare är skyldig att sörja för barnets personliga för- hållanden och se till att barnets behov i fråga om omvårdnad, trygghet och en god fostran tillgodoses. Vårdnadshavaren svarar för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till dess ålder, utveckling och övriga omständigheter samt skall bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. I syfte att hindra att barnet orsakar skada för någon annan skall vårdnadshavaren vidare svara för att barnet står under uppsikt eller att andra lämp- liga åtgärder vidtas (6 kap. 1–2 §§ FB). Det finns också bestämmelser i om straffansvar för vårdnadshavare som eftersätter sin uppsiktsplikt. I 23 kap. 6 § andra stycket sägs följande. Om föräldrar eller andra uppfostrare eller förmyndare underlåter att från brott hindra den som står under deras vård eller lydnad, när det kan ske utan fara för dem själva eller deras närmaste och utan anmälan till myndighet, döms de för underlåtenhet att hindra brottet. Vidare finns det bestämmelser i specialstraffrätten (t.ex. kör- kortslagen) om vårdnadshavares ansvar för barns brott. Vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. I takt med barnets sti- gande ålder och utveckling skall vårdnadshavaren ta allt större hän- syn till barnets synpunkter och önskemål (6 kap. 11 § FB). Vårdnadshavaren bestämmer över barnets sysselsättning, med undantag för den skolplikt som gäller för alla barn. När barnet full- gjort sin skolgång och vill börja arbeta skall det ha vårdnadshava- rens samtycke. Vårdnadshavaren har däremot inte bestämmande- rätt över det barnet förtjänat genom eget arbete. Har vårdnadsha- varen en gång samtyckt till att barnet tagit arbete får barnet själv, sedan det fyllt , säga upp arbetsavtalet och sluta nytt avtal om arbete av liknade slag. Vårdnadshavaren har dock rätt att häva avtalet om det behövs med hänsyn till barnets hälsa, utveckling eller skolgång (6 kap. 12 § FB). Den som har vårdnaden om ett barn kan besluta att lämna över den faktiska vården, dvs. den dagliga omsorgen, till annan. Så sker t.ex. när barnet om dagarna lämnas till ett daghem. Om någon annan än vårdnadshavaren har den faktiska vården om barnet i större utsträckning uppkommer frågan om stadigvarande vård och fostran. I sådant fall krävs enligt 25 § SoL socialnämndens medgi- vande. Är barnet omhändertaget för vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) är det social- nämnden som bestämmer om den faktiska vården. Föräldrarna har då kvar den rättsliga vårdnaden, men deras bestämmanderätt är ytterst begränsad. Vårdnadshavarna företräder som regel barnet utåt. Om ett brott begås mot ett barn är det – om det rör barnets person – den som har vårdnaden om barnet som har rätt att ange brottet till åtal och föra barnets talan vid domstol. I de fall där barnet utsatts för brott och det kan misstänkas att vårdnadshavaren eller någon närstående till vårdnadshavaren som begått brottet skall dock ett särskilt mål- sägandebiträde för barnet utses. – I mål om fastställande av faderskap kan barnet företrädas av modern och/eller socialnämn- den. 4.2.2Faktiska förhållanden i fråga om särskilt förordnade vårdnadshavare , , har för kommitténs räkning tagit fram vissa uppgifter om särskilt förordnade vårdnadshavare. Upp- gifterna är hämtade från SCB:s Register över Totalbefolkningen (RTB) och avser förhållandena . Vid den aktuella tidpunkten hade minst 1 292 barn särskilt för- ordnade vårdnadshavare.1 Av dessa hade 544 barn två förordnade vårdnadshavare (en man och en kvinna) och 748 barn hade endast en förordnad vårdnadshavare, varav 281 var manliga vårdnadshavare och 467 kvinnliga vårdnadshavare. Av de barn som hade särskilt förordnade vårdnadshavare var 1 046 födda i och 246 födda i utlandet. Ett barn av de sist- nämnda var adopterat. Barnen fördelar sig på följande åldrar: 1 Vid framtagandet av uppgifterna visade det sig att 2 992 barn inte hade någon vårdnadshavare antecknad för sig. 2 108 av dessa barn var födda , då folkbokföringsuppgifterna lades in i ett nytt datasystem. Sannolikt har man då vid överföringen av data missat att registrera vårdnadshavare för barnen. 884 av barnen är födda . De flesta av dessa fall rör sannolikt barn som kommit hit för adoption och ännu inte fått någon vårdnadshavare registrerad, eller barn som kommit hit som flyktingar och där vårdnadsfrågan ännu ej är utredd. Det finns också barn som har sina vårdnadshavare registrerade utomlands. Huruvida de 2 992 barnen har sina föräldrar som vårdnadshavare eller har särskilt förordnade vårdnadshavare går inte att utröna . Vårdnad m.m. SOU 2001:10 Umgänget är i första hand till för barnet. Det är alltså barnets intresse och behov av en nära kontakt med båda föräldrarna som skall tillgodoses. Bestämmelsen om umgänge med förälder finns i 6 kap. 15 § för- sta stycket FB. Där sägs att barnet skall ha rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med. Av bestämmelsen framgår vidare att barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses. På detta sätt under- stryks att en förälder som barnet inte bor tillsammans med har en skyldighet och ett ansvar att umgås med barnet. att den förälder som har barnet hos sig har ett ansvar och en skyldighet att verka för att umgänge med den andre föräldern kommer till stånd. Särskilt förordnad vårdnadshavare har ett mot- svarande ansvar. Någon sanktion för den förälder som vägrar att umgås med sitt barn, s.k. umgängesvägran, finns inte. Inte heller finns det någon direkt sanktion för den förälder som försvårar eller omöjliggör för barnet att få träffa den andre föräldern, s.k. umgängessabotage. Men lagstiftaren intar en ganska sträng hållning till umgänges- sabotage. Om en förälder utan godtagbar anledning motarbetar umgänget mellan barnet och den andre föräldern kan detta vara en omständighet som gör att vårdnaden eller boendet bör omprövas. Umgänge med annan än förälder hade endast biologiska föräldrar och adoptivföräldrar en lagstadgad rätt till umgänge med sina barn. Men det är uppen- bart att barn kan ha starka band även till andra vuxna personer än sina föräldrar. Så kan vara fallet om barnet har bott tillsammans med någon som inte är dess rättsliga förälder, t.ex. en styvförälder eller fosterförälder. Likaså kan exempelvis mor- eller farföräldrar räknas hit. Barnets rätt till umgänge med andra än föräldrar har numera kommit till direkt uttryck i 6 kap. 15 § tredje stycket FB där det sägs att barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står det särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Annan än förälder som vill umgås med ett barn kan dock inte själv väcka talan om detta i domstol. I dessa fall får talan föras av socialnämnden (6 kap. 15 a § FB). Föräldrar svarar alltid – oavsett om de är vårdnadshavare eller inte – för underhåll åt sina barn efter vad som är skäligt med hänsyn till barnets behov och föräldrarnas samlade ekonomiska förmåga. Underhållsskyldigheten varar till dess barnet fyllt , eller – om barnet går kvar i grundskola, gymnasieskola eller liknande – till dess barnet fyllt . I vissa fall skall underhållsskyldigheten fullgöras genom att för- äldern betalar underhållsbidrag till barnet. Detta skall ske om föräl- dern inte har vårdnaden om barnet och inte heller varaktigt bor tillsammans med barnet. Vidare skall det ske om föräldern har gemensam vårdnad med den andre föräldern om barnet varaktigt bor tillsammans med endast den andre föräldern. Underhållsbidrag fastställs genom dom eller avtal (7 kap. 2 § FB). bestämmelser om underhållsbidrag har dock numera inte så stor praktisk betydelse sedan lagen om underhållsstöd införts. trädde lagen (1996:1030) om underhållsstöd i kraft. Lagen har ersatt lagen om bidragsförskott, som upphört att gälla, liksom lagen om förlängt bidragsförskott för studerande och lagen om särskilt bidrag till vissa adoptivbarn. En förutsättning för att underhållsstöd skall utgå är att föräld- rarna inte bor ihop eller att den ena föräldern är död. Dessutom krävs att barnet varaktigt bor hos och är folkbokfört hos en av för- äldrarna (kallad boföräldern) samt att boföräldern bor här i landet. Om barnet är underårigt skall boföräldern vara dess vårdnadsha- vare. Underhållsstöd kan utgå även om barnet bor växelvis hos för- äldrarna. Har särskilt förordnade vårdnadshavare utsetts för barnet kan underhållsstöd också utgå. Om barnet är utländsk medborgare eller bor utomlands gäller särskilda regler (3 §). I vissa fall har ett barn inte rätt till underhållsstöd. En av dessa situationer är om barnets mor är boförälder och hon uppenbarligen utan giltigt skäl låter bli att vidta eller medverka till åtgärder för att få faderskapet till barnet fastställt (4 § 1).