sou · GPB318 · 2002-01-01 00:00:00 — Men det finns numera starka belägg för samband mellan barnmisshandel och förändringar i hjärnans funktioner (59). Dessa förändringar har kunnat dokumenteras bl.a. genom förändrade EEG-bilder samt förändrad utsöndring av cortison och flera av de substanser som reglerar nervledningen i hjärnan. Flera av dessa för- ändringar är av samma slag som man brukar se vid uttalad och lång- varig stress. Neurobiologiska fynd från senare år belyser bak- grunden till de många känslomässiga och beteendemässiga svårig- heter som misshandlade barn uppvisar. Överreaktioner, aggressivitet, okoncentrerat och splittrat uppförande samt inlärningssvårigheter hos dessa barn blir därmed lättare att förstå (60). De stressutlösta förändringarna gör det också lättare att för- stå varför barn som ej själva misshandlats, men som levt i miljöer där de bevittnat våld också uppträder med beteendeavvikelser (59). Det finns också belägg för att misshandel kan ge upp- hov till kvardröjande symtom i vuxenåldern såsom depressioner, ätstörningar, alkoholberoende och svårigheter att själv kunna knyta an till egna barn (59, 61, 62, 63). Ju mer kroppslig bestraffning man utsätts för som tonåring, desto ju större tycks risken vara att uppvisa depressiva symtom som vuxen inklusive tankar om självmord. Kroppslig bestraffning under tonåren är lika illa för båda könen och ger samma långtidseffekter oavsett om det är den kvinnliga eller manliga föräldern som våldfört sig (64). Risken för självmordsförsök i vuxen ålder är klart förhöjd hos dem som utsatts för misshandel som barn. Störst förefaller risken vara för de som utnyttjats sexuellt eller utsatts för allvarliga psykiska trakasserier, medan överriskerna efter kroppslig bestraffning är lätt förhöjda (65, 66). Nyare studier talar för att enbart trauma under barndomen vanligtvis inte är nog för att utveckla sjukdom och avvikelser som vuxen, utan att den totala uppväxtmiljön har en avgörande betydelse (66). Det senare ger förhoppningar om att de som utsatts för trauma och som efteråt kan vistas i en läkande miljö har goda förutsättningar att klara sig bra (67). Eftersom kommitténs studier inte är uppföljningsstudier över utan tvärsnittsstudier gjorda , kan vi inte ut- tala oss om långsiktiga konsekvenser. I mellanstadieenkäten finns dock ett tydligt samband mellan hur man uppger sig klara skolan och om man blivit mobbad. De som klarar sig bättre eller lika bra som kamraterna med skolarbetet uppger mobbning i medan de som klarar sig sämre uppger mobbning i . Det kan naturligtvis vara så att barn som klarar skolan sämre mobbas mera, men det motsatta förhållandet kan också gälla. Internationella erfarenheter talar för att fattigdom, vilken även i kommitténs studier framstått som en betydande riskfaktor, ökar risken för att: Barn kommer i kontakt med våld . Barn far mer illa av det våld de upplever. Fattiga barn lever vanligtvis i mer utsatta miljöer, där våld och kriminalitet är överrepresenterade. De har oftare unga och ensam- stående föräldrar och familjernas kontaktnät är svagare. Alla dessa faktorer bidrar till att barnen försätts i kroniska stresstillstånd. Barn i fattiga och utsatta miljöer är således de som på alla sätt har störst risk att skadas både , då de lever under upprepade hot både i sina familjer och närmiljöer, som de har sämre möjligheter till stöd och skydd. Studier från länder med hög levnadsstandard talar för att det inte bara är absolut fattigdom utan även relativ fattigdom som har betydelse för barnens välfärd. En alltför ojämlik ekonomi mellan familjerna tycks således bidra till barns ökade utsatthet (67). Det samhället kan bidra med är dels en förbättrad ekonomi för utsatta familjer, dels uppbackning av förtroendefulla vuxna i barnens närhet, som kan träda in till deras skydd (57). Det har legat utanför utredningsuppdraget att bedöma samhälleligt våld mot barn och unga. Mycket lite är känt om konsekvenserna av våld i närmiljö, på allmänna platser och exposition för våld i massmedia. Studier från talar dock för att ett ökat våld mellan barn och ungdomar har underblåsts av ett stadigt ökat intag av dramatiserat våld i media. detta sätt en bidragande social faktor för inlärning av aggressivt beteende hos barn. Upprepat våld får också på detta sätt ett drag av normalitet och kan uppfattas som sanktionerat av samhället (68). 1.Weinehall K. Gymnasieelevers möten med våld – i hemmet, i skolan och . Pedagogiska rapporter från , nr 59 1999. Allt vad i gören. Slutrapport från SUSA- projektet om aga och våld i hemmet. 3.Barn och aga. En undersökning om vuxnas och högstadieelevers inställning, erfarenheter och kunskap. Demografi med barn och familj. 4.Berntsson L. Health and well-being of children in the five Nordic countries in 1984 and 1996. 5.MacMillan HL et al. Prevalence of child physical and sexual abuse in the community. Results from the Supplements. JAMA 1997;278:131-5. 6.Fäldt J, . Studenters erfarenhet av kroppslig bestraffning i barndomen. 7.En utredning om barnmisshandel. , redovisar nr 9, 1969. 8.Youssef R, , . Children experiencing violence II: Prevalence and determinants of corporal punishmenets in schools. Child Abuse & Neglect 1998;22:975-85. 9.Socialstyrelsen i samarbete med . Barn som far illa; En undersökning om barnmisshandel och skadlig uppväxtmiljö. 10.Somander LK, . Intra- and extrafamilial homicide in . Child Abuse and Neglect 1991;15(1-2):45-55. Fatal barnemisshandling – barnedrap i . En oversikt for årene 1950-1979. 1984;104:289-92. 12.Herman-Giddens ME et al. Underascertainment of child abuse mortality in the . JAMA 1999;282:463-7. 13.Björnstig U, . Dödliga skadefall hos barn . , Rapport nr 68, 1977. Epidemiologic characteristics of child honicides in 1970-1980. Pediatrician 1983-85;12(1):63-7. 15.Hargrave DR, . A study of child homicide over two decades. Med Sci ;32(3):247-50. 16.Roberts I, Barker M. Trends in intentional injury deaths in children and teenagers 1980-1995. J PublicHealth Med 1998;20:463-6. 17.Haapasalo J, Petaja S. Mothers who killed or attempted to kill their child: life circumstances, childhood abuse and other types of killing. Violence 1999;14(3):29-39. 19.Nilsson L, . En kartläggning av polisanmäld misshandel av små barn. ; BRÅ- rapport 2000:15. 20.Karlberg P m.fl. The development of children in a Swedish urban community: A prospective longitudinal study – parts I- IV. 1968, supplemnt nr 187. 21.Karlberg P m. fl. The somatic development of children in a Swedish urban community. A prospective longitudinal study. 1976, Supplement nr 258. 22.Stattin H. . , D.Corporal punishment in everyday life: an intergenerational perspective. Kapitel 19 i McCord J. Coercion and punishment in long-term perspectives. 23.Gelles R. Violence towards children in the . of Orthopsychiatry 1978;48:580-92. 24.Straus M A. Some social antecedents of physical punishment. Alinkage Theory Interpretation. J of Marriage and the Family 1971;33:658-63. Evaluating the success of corporal punishment ban. Child Abuse & Neglect 1999;23:435-48. 26.Della , Yeager C, Otnow . Child abuse: adolescent records vs. Child Abuse & Neglect 1990;14:227-231. Changing public attitudes towards corporal punishment: the effect of statutory reform in . Child abuse & Neglect 2000;24:1027-35. 28.Sariola H, Uutela A. The prevalence and context of family violence against children in . Child Abuse & Neglect 1992;16:823-32. 29.Mc et al. Trends in child maltreatment in the US army 1975-1997. Child Abuse & Neglect 1999:23:855-61. 30.Janson S, . Barn som bevittnat våld – en utsatt grupp som är alltför lite uppmärksammad. 2000;97:4094-9. Physical and sexual abuse against womwn and children. Current Opinion in Obstetrics and Gynecology 2000;12:349-55. 32.Rumm P et.al. Identified spouse abuse as a risk factor for child abuse. Child Abuse & Neglect 2000;24:1375-81. Kvinnomisshandel inom äktenskapet. : Liber utbildning, 1994. 34.Swanberg I, . Tolvåringars hälsa och levnadsvanor i nodvästra sjukvårdsområdet. 35.Williams K, Chambers M, , . health symptoms with bullying in primary school children. BMJ ;313:17-9. 36.Sourander A, Helstela L, , Piha J. Persistence of bullying from adolescence – a longitudinal 8-year follow-up study. Child Abuse & Neglect 2000;24:873-81. 37.Kaltiala-Heino R, Rimpelä M, Marttunen M, Rimplaä A, . Bullying, depression and suicidal ideation in finnish adolescents. BMJ ;319:348-51. 38.Saetre M. Voldsforskning i . 39.Hillman O. Hur mår barn och ungdomar ? Kap. 10 Ifrån dubbla spår till elevhälsa. 40.Danielson M. . Svenska skolbarns hälsovanor 1997/98. 41.Egardh K, and characteristiics of sexual abuse in a national sample of Swedish seventeen-year- old boys and girls. 2000;88:310-9. Barn som far illa – ett dilemma för barnhälsovården? 43.Lundén K, , Borres M. Hur vanligt är det att förskolepersonal och BVC-sjuksköterskor oroar sig för barn som far illa: En jämförelse mellan tre olika stadsdelar i . Rapport nr 3 från , 1998. 44.Hägg , Borres M. Barn som far illa – läkarnas bedömning och erfarenhet av anmälningar till . Projektarbete, läkarutbildningen. Medicinska Fakulteten, 1999. 45.Wissow L, , Use of epidemiological data in the diagnosis of child abuse: Variations in response to hypothetical cases. Child Abuse & Neglect 1992;16:45-55. 46.Van Haeringen A, Dadds M, . The child abuse lottery – will the doctor suspect and report? Physician attitudes towards and reporting of suspected child abuse and neglect. Child Abuse & Neglect 1998;22:159-69. 47.Vulliamy AP, . Reporting child abuse: Pediatricians experiences with the child protection system. Child Abuse & Neglect 2000;24:1461-70. Child abuse and neglect; current concepts. J of Medicine 1995;332:1425-31. 49.DiScala C, , Li G, Reece R. Child abuse and unintentional injuries: a 10-year retrospective. 2000;154:16-22. Child care personnels failure to report child maltreatment: Some Swedish experience. Child Abuse & Neglect 1997:21:93-105. 51.Sundell K. Colbiörnsen M. Samhällets stöd till elever med psykosociala problem. En undersökning av 23 grundskolor 1995 och 1998. , : FoU- rapport 2000:7. 52.Sexuella övergrepp mot barn. 53.Feldman W et al. Is childhood sexual abuse really increasing in prevalence? An analysis of evidence. Pediatrics 1991;88:29-33. Nordisk enighet om DAMP/ADHD. 1999;96:3330-1. 55.RiisL, Bodelsen H, . Forekomst av omsorgssvikt mod börn og börnemisshandling i Köbenhavns amt. Laeger 1998;160:5358-62. 56.Drake B, Zuravin in child maltreatment reporting: Revisiting the myth of classlessness. American J of Orthopsychiatry 1998;68:295-304. 57.Jones , Koblinsky S. Double Exposure: Children affected by family and community violence. Kapitel 3 i Hampton R. Family Violence. Prevention and treatment. 58.Svedin CG, . Barnmisshandel och sexuella övergrepp. Journalanalys utvärderar handlingsrutinerna. 1994;91:. Child abuse and neglect and the brain – a review. J Child Psychol Psychiat 2000;41:97-116. 60.Tricket P, F. Developmental consequences of child sexual abuse. Kap 3 i Tricket P, Schellenbach C. Violence against children in the family and the community. American psychological Association, 1998. 61.Bernet C, . Relationship of childhood maltreatment to the onset and course of major depression in adulthood. Depress Anxiety 1999;9:169-74. 62.McKinsey Crittenden P. Dangerous behaviour and dangerous contexts: A 35-year perspective on research on the developmental effects of child physical abuse. Kapitel 2 i Tricket P. Schellenbach C. Violence against children in the family and the community. American psychological Association, 1998. 63.MacMillan HL et al. Slapping and spanking in childhood and its association with lifetime prevalence of psychiatric disorders in a general population sample. CMAJ 1999;161:805-9. 64.Strauss M. Corporal punishment of children and adult depression and suicidal ideation. Kapitel 4 i McCord J. Coercion and punishment in long-term perspectives. 65.Gould DA et al. Self-reported childhood abuse in an adult population in a primary care setting. Prevalence, correlates and associated suicide attempts. 1994;3:252-6. 66.Mullen P, , , Romans S, Herbison G. The long-term impact of the physical, emotional and sexual abuse of children: a community study. Child Abuse & Neglect 1996;20:7-21. Posttraumatic stress disorder in abused and neglected children grown up. Am J Psychiarty 1999;156:1223-9. 68.Tolan P, Guerra N. Societal causes of violence against children. Kapitel 8 i Tricket P, Schellenbach C. Violence against children in the family and the community. American psychological Association, 1998. Dödligt våld i –1998, en deskriptiv studie.