sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Men alla har de en sak gemensamt, de har av olika anledningar separerats från sina biolo- giska föräldrar. Enligt anknytningsteorin, som utvecklats av och hans efterföljare och framåt, är det som barnets grundtrygghet byggs upp genom kontakten mellan det lilla barnet och dennes vårdare. Genom ett kontinuerligt och ömsesidigt utbyte mellan barnet och vårdaren skapas känslomässig anknytning/bindning. Detta är avgörande för barnets känsla av trygghet såväl i som i framti- den. En positiv anknytning kan ur barnets perspektiv beskrivas som villkorslös föräldrakärlek och utgör basen för en god själv- känsla och förmåga att skapa relationer till andra också senare i livet.8 Anknytningsprocessen börjar redan vid barnets födelse men vid en separation från vårdaren – såsom när den biologiska föräldern lämnar barnet för adoption – avbryts denna process. En ny anknyt- ning är oftast möjlig sedan huvudbindningen brutits och barnet kan på så sätt kompenseras för förlusten. Lång tid utan någon specifik anknytningsperson eller många olika placeringar på institution med upprepade separationer med många byten av vårdare kan dock innebära att barnet ger upp möjligheten till anknytning. Det är inte ovanligt att barn som lämnats för adoption är med om en serie av separationer, t.ex. byte av barnhem och/eller olika fosterhem, innan de kommer till sina adoptivföräldrar. Dessa erfa- renheter präglar givetvis ett barn och kan påverka både deras själv- bild och deras förmåga att utveckla nära relationer.9 som det utlandsfödda adoptivbarnet anländer till sina adoptivföräldrar lämnar det – förutom sina biologiska föräldrar och andra vårdare – även sin kultur och sitt ursprungsspråk. Enligt forskningen om utlandsfödda adoptivbarn kan denna omfattande förändring upplevas av barnet både som oförklarad och oförklarlig. 7Se t.ex. Irhammar (1997). 8Stern (1991). 9Se (1995). Det är alltid svårt att lämna en välkänd miljö även om den kan ha varit negativ och hård. För ett lite äldre barn kan detta visa sig genom att han eller hon i sin nya familj ger uttryck för sin ensam- het och saknad efter det välkända. Barnet undrar och sörjer, men har inte språkliga möjligheter att uttrycka detta. Den första reak- tionen kan vara att barnet kommer in i ett sorts chocktillstånd, vil- ket kan avlösas av olika långa och täta gråtattacker. Barnet kan under dessa gråtattacker vara helt inneslutet i sig själv. Det kan då vara svårt för adoptivföräldrarna att nå fram till barnet för att trösta och hjälpa det. Regression hos nyanlända adoptivbarn kan också förekomma, vilket innebär att barnet går tillbaka till tidigare utvecklings- perioder för att göra en återhämtning och därigenom får kraft att fortsätta. Att reagera med aggressivitet är ett annat sätt för dessa barn att svara på en ny situation. Särskilt i sitt nya hem kan en del av adoptivbarnen få svåra aggressionsutbrott. Utbrotten brukar avta i stryka , framför allt när barnet fått ett så pass bra språk att det kan kommunicera med föräld- rarna.10 Av de epidemiologiska undersökningar11 som återfinns på områ- det, liksom i tidigare kliniska undersökningar i , framgår att en stor del av de undersökta utlandsfödda adoptivbarnen uppvisade sådana beteendestörningar som ovan redovisats i samband med ankomsten till sitt nya hem och under den första omställningsperi- oden. I de flesta fall upphörde problemen under omställningsperio- den, men för vissa barn kvarstod . Studierna visar att det finns ett klart samband mellan problemens svårighetsgrad och barnens ankomstålder. Särskilt tydlig är skillnaden mellan att komma till sin nya familj som liten, under , och att vara äldre vid ankomsten.12 Under denna emotionellt turbulenta tid som omställningsperio- den ofta är skall barnet och adoptivföräldrarna således försöka nå fram till varandra och skapa en anknytning som grund för ett psy- kologiskt barn-föräldraskap. En ömsesidig relation av tillhörighet och förtrolighet är något som växer fram . För detta krävs en trygg omgivning med kontinuerlig och individanpassad 10Se t.ex. (1979). 11I epidemiologiska undersökningar studeras förekomst i befolkningen, jämfört med kliniska undersökningar där förekomst i en patientgrupp studeras. 12 Se t.ex. (1979), Dalen & Sætersdal (1988, 1992). omvårdnad så att barnet utvecklar tillit till sina föräldrar. Genom denna tillit byggs sedan relationen upp. Det anges att det är väsent- ligt att adoptivföräldrarna som de bejakar tillhörighet och närhet är medvetna om det som är annorlunda så att de på ett ade- kvat sätt hanterar barnets biologiska och etniska ursprung. Även om barnet utvecklar tillit till sin adoptivfamilj så lever barnets tidi- gare erfarenheter av separationer och ev. vanvård kvar. Dessa anges kunna komma till uttryck i livet som är extra käns- liga, t.ex. puberteten eller vid olika livskriser, såsom skilsmässa från en partner.13 Barns språkutveckling hänger nära samman med deras totala utveckling, såväl kroppslig som känslomässig och förståndsmässig. Barns möjlighet att tillägna sig språket har med hela deras livssitua- tion att göra, t.ex. deras möjlighet att få stimulans och kärlek från omgivningen. Det är i dialogen som barn lär sig det talade språket. Hur dialogen utformas är av stor betydelse för hur barn utvecklar sitt språk. Därtill är barns möjligheter till motoriska aktiviteter samt till att kunna utvecklas både fysiskt och psykiskt väsentlig för deras språkutveckling. Man brukar dela upp ett barns språkförmåga i två delar. Den ena avser ett basalt ordförråd, verbal språksnabbhet och behärskande av vardagliga språkuttryck. Det är den språkförmågan som används i vanligt konkret vardagsspråk. Den andra språkförmågan är mer abstrakt och associativ. Den avser sådant som övergripande begrepp, förfinade grammatiska regler och ett utvidgat ordförråd. Den används i mer abstrakta språksammanhang, såsom inom undervisningen. Det är således nödvändigt för ett barn att ha upp- nått även denna nivå för att klara av skolans undervisning.15 Utlandsfödda adoptivbarn har gjort ett totalt kultur- och språkbyte. Deras sakförhållanden kan i vissa fall överensstämma med invandrarbarnens, men i allmänhet förelig- ger stora och viktiga skillnader. Till skillnad mot andra invandrar- barn skall de utlandsfödda adoptivbarnen inte försöka bevara och vidareutveckla ursprungslandets språk. 13Se t.ex. (1979), (1979), Kats (1990). 14Söderbergh (1979). 15Se m.fl. (1994). barnen kommer in i helt nya språkgemenskaper. Det är svårt att lära sig ett nytt språk om språkförmågan och begreppsuppfattningen hämmats i ursprungsländerna, i understimulerande miljöer med brist på närhet och språkgemenskap.16 I en svensk epidemiologisk undersökning från slutet av 1970- talet om utlandsfödda adoptivbarns språkutveckling fann man att merparten av barnen hade ett mycket bra och väl fungerande tal- språk. Men hälften av dessa barn hade ändå vissa problem med det svenska språket, t.ex. vad gällde deras förmåga att förstå vanliga abstrakta begrepp. De hade även svårt att skriva grammatiskt kor- rekta meningar samt hade ett litet och till en viss del outvecklat ordförråd. Vanligtvis upptäcktes dessa problem i skolan och fram- för allt på högstadiet. Språkbristerna medförde också att barnen hade problem med att lära sig andra språk samt att de hade svårt för matematik. Språksvårigheterna visade sig framför allt hos de adop- tivbarn som kom till när de var mellan 1,5 till 3 år.17 Dessa resultat bekräftas av resultat från senare studier på områ- det. Även i dessa studier har man funnit att det främst är i skolsitu- ationer som utlandsfödda adoptivbarns språksvårigheter framträ- der. Huvudsakligen har det handlat om svårigheter att förstå mer abstrakta begrepp, dvs. att använda språket som hjälp för att förstå ett visst fenomen eller sammanhang. Adoptivföräldrar och lärare till de undersökta barnen hade upplevt att barnen ibland inte kunde förstå instruktioner och frågor i klassrumssituationen. Flera av dessa barn hade också svårt att förstå olika grundbegrepp, såsom tids-, rums- och avståndsbegrepp. Man har i flera av dessa studier, liksom i den tidigare redovisade svenska studien, även funnit ett samband mellan barnens ankomstålder och senare språksvårighe- ter.18 I en av dessa studier betonas dock att det egentligen inte handlar om direkta språkbrister eller språksvårigheter utan snarare om språkförsening.19 16Se t.ex. (1979), (1982), Henne (1993). 17Gardell (1979). 18Se m.fl. (1994). 19Hene (1993). Dagens teorier om identitetsutveckling utgår från Homburger Eriksons20 psykodynamiska teori. Enligt är det av stor betydelse för individens utveckling att utforska sig själv genom att ställa frågor till sig själv om vem man är, varifrån man kommer och vad man önskar med sitt liv. Varje ålder innehåller dessutom en psykologisk/existentiell utvecklingsuppgift21 i vilken positiva erfa- renheter underlättar för kommande skeden. Att utveckla en iden- titet är tonårens utvecklingsuppgift som innefattar att ta ställning till sig själv som könsmogen människa och som en unik person med en känsla av tillhörighet i sitt sociala sammanhang. För att kunna göra detta behöver den unga individen utforska och pröva olika livsperspektiv och områden. av prövande kallar moratorium. Perioden omfattar i huvudsak adolescen- sen22 men kan för vissa individer, och allt oftare i dagens samhälle, pågå upp i tidig vuxenålder.23 Ett ledande namn inom identitetsforskningen är . Med utgångspunkt från lära bygger han sin teori på anta- ganden om att en individs identitet formas genom en sekvens utvecklingssteg. Enligt är identitetsutvecklingen en process som pågår hela livet. Processen påbörjas redan under barndomen och förpuberteten. Den är som starkast under adolescensen. Efter adolescensen sker processen i långsammare takt, men den avstannar aldrig. Under adolescensen försöker således den unga människan aktivt hitta sig själv genom att få ihop den nuvarande bilden av sig själv med sin självuppfattning från tidigare perioder samt med sitt biolo- giska och etniska arv. får individen möjlighet att utifrån nya kognitiva förutsättningar se världen och sig själv ur flera perspektiv samt på ett nytt sätt reflektera över erfarenheter den gör. En ung människa har förmåga att även se det förgångna 20Erik Homburger (1902–1994) var under sin levnad verksam som barn-analytiker samt föreläsare och forskare i utvecklingspsykologi. 21Utvecklingsuppgift är en psykologisk term som används som ett sätt att tydliggöra hur vissa problem och uppgifter är specifika för vissa perioder i en individs livsförlopp. 22Adolescensen definieras som perioden mellan puberteten och vuxen ålder, dvs. den tid då individen utvecklas från barn till vuxen. 23Eriksson (1981, 1993). i en annan belysning. För adoptivbarn kan detta betyda att deras biologiska ursprung kan få en ny aktualitet för dem.24 De utlandsfödda adoptivbarnen måste också ha kunskap om sitt etniska ursprung så att de kan bygga upp en identitet som omfattar även den icke-svenska delen.25 Förhållande till biologiskt ursprung Den kunskap som finns om det biologiska ursprungets betydelse för adopterade barns identitetsutveckling bygger till största delen på internationella studier. Merparten av dessa studier avser osynliga adoptioner och har som tidigare nämnts inriktats på frågor om de adopterades intresse för och sökande efter sitt biologiska ursprung samt adoptivföräldrarnas förhållningssätt till barnets biologiska familj.26 Det är inte förrän som man ansett att adopterade bör få vetskap om omständigheterna kring adoptio- nen och vilka deras biologiska föräldrar är. Således sågs inom adoptionsforskningen tidigare den adopterades sökande efter sitt ursprung som en symbolisk handling snarare än en verklig och aktiv sådan. Det adopterade barnet skulle mentalt integrera två uppsätt- ningar föräldrar, dvs. sina adoptivföräldrar och sina biologiska för- äldrar som oftast endast existerade i fantasin. Först har man inom forskningen intresserat sig för den grupp av adopterade som konkret söker sitt ursprung. I studier som behandlat detta uppmärksammades att adopterade kvinnor i större utsträckning än adopterade män var intresserade av att söka efter sitt ursprung. Man fann att en av de viktigaste faktorerna bakom ett behov av att söka efter sitt ursprung var de adopterades otillfredsställelse med adoptivföräldrarnas kommunikation om adoptionen. I vissa av dessa undersökningar har man även funnit att en upplevelse av olikhet med sina adoptivföräldrar varit kopplat till ett större intresse för att söka sina biologiska rötter.27 Ett barns förhållande till sitt biologiska ursprung ser olika ut beroende på i vilken åldersperiod det befinner sig. Ett förskolebarn kan tala om sig själv som adopterat och berätta att det har andra biologiska föräldrar. Barnet kan ha positiva föreställningar om 24Se Irhammar (1997). 25Se m.fl. (1994). 26Se m.fl. (1994). 27Se Irhammar (1997). adoptionen och kan t.ex. känna sig utvald av sina adoptivföräldrar. Men det har oftast ingen genuin förståelse för vad en adoption innebär. Barnet kan inte förstå begrepp som adoptivföräldrar kontra biologiska föräldrar. Däremot kan det uppleva ett annor- lundaskap. Barnets förmåga att reflektera över olika fenomen fördjupas vid 8–. I denna ålder kan barnet intellektuellt förstå att adoptionen inte bara innebär att vara utvald, utan också att ha blivit övergiven eller bortlämnad. Det kan nu börja fantisera om varför de lämnades för adoption. En stor del av barnets fantasier och fun- deringar rör sig om ifall det var de biologiska föräldrarna som inte var tillräckligt kapabla eller om barnet var ett dåligt barn och på så sätt själv bär skulden till att ha blivit övergivet. Under adolescensen intensifieras barnets tankar och funderingar kring adoptionen och utgör en viktig del i identitetsformandet. Barnet förstår nu också att adoptionen är ett lagligt reglerat och beständigt förhållande.28 Förhållande till etniskt ursprung De flesta författare på området är överens om att med etnisk iden- titet avses dels individens upplevelse av tillhörighet till en etnisk grupp, dels den del av individens tänkande, upplevande och bete- ende som är relaterad till det etniska medlemskapet. Den etniska identiteten ses i detta sammanhang ur två perspektiv, etnisk själv- identifikation och extern identifikation. Självidentifikationen base- ras på den etniska grupptillhörighet som individen tillskriver sig själv. Med extern identifikation avses hur en individs identitet uppfattas av andra.29 Det finns förhållandevis lite forskning som belyser identitetsut- vecklingen hos adopterade barn med ett annat etniskt ursprung än adoptivföräldrarnas. Det återfinns dock några nordiska studier som behandlat adopterade utlandsfödda barns identitetsutveckling i vilka man även berört frågan om barnens förhållande till det etniska ursprunget. En av dessa studier genomfördes i och behandlade bl.a. utlandsfödda adoptivbarns identitetsfor- mande. Studien visar att de undersökta adoptivbarnen upplevde sin 28Se m.fl. (1994). 29Se Irhammar (1997). familjetillhörighet och svenskhet som självklar och att de ogillade att bli betraktade som annorlunda. Detta uteslöt dock inte ett starkt behov hos barnen och tonåringarna av information om det biologiska och etniska ursprunget.30 Ytterligare en svensk studie har behandlat denna fråga. Studiens huvudsyfte var att kartlägga språkutvecklingen hos utlandsfödda adopterade och genomfördes . Inom ramen för denna undersökning behandlades även respondenternas inställ- ning till det etniska ursprunget. De allra flesta av de tillfrågade nu vuxna adopterade uppgav att de kände sig som svenskar. Hälften av dem upplevde sin identitet som enbart svensk medan den andra hälften upplevde att deras identitet antingen var delad mellan en svensk och en t.ex. koreansk eller att den var mer internationell. En svensk identitet uteslöt dock inte ett intresse för ursprungslandet. Flera av de tillfrågade påpekade att de inte velat höra talas om sitt etniska ursprung när det var yngre. före och under puberteten tycktes avståndstagandet vara särskilt stort, kanske beroende på kamratgruppens och konformitetens betydelse. Negativa attityder mot invandrare hade gjort många oroliga för att de själva skulle betraktas som invandrare. Det svenska språket fungerade som en etnisk markör i situationer där de riskerade att inte bli uppfattade som svenskar.31 Adopterade utlandsfödda tonåringars förhållande till det etniska ursprunget har även behandlats i en norsk undersökning. I den framkom att merparten av ungdomarna ville tona ned sitt ursprung och såg sig mer som norrmän. Ungdomarna förnekade inte sin status som adoptivbarn eller sitt etniska ursprung, men de såg dem inte som viktiga delar i sin identitet. I studien uppmärksammades att tonårstiden var problematisk för många av de undersökta adop- tivbarnen. Det handlade främst om problem i samband med iden- titetsformandet. Hur dessa problem löstes berodde enligt forskaren bakom studien både på hur familjen hanterade adoptivsituationen och hur barnet bemöttes i det omgivande samhället.32 Den senaste större studien på området genomfördes i . Studiens syfte var att undersöka utlandsfödda adoptivbarns psykiska hälsa och identitetsutveckling, särskilt de delar som är relaterade till deras biologiska och etniska ursprung. Studien genomfördes med hjälp av standardiserade tester samt med 30Gardell (1979). 31Hene (1987). 32Dalen & Sætersdal (1988, 1992). djupintervjuer med adopterade tonåringar och deras adoptivföräld- rar. Man fann att de flesta av ungdomarna hade växt in i sina svenska adoptivfamiljer och det svenska samhället. Merparten av dem kände sig som svenskar både när de var i och i utlan- det. Det var endast en liten grupp som inte identifierade sig som svenskar. De med en s.k. icke-svensk självidentitet hade oftare minnen från tiden före adoptionen, vilket också innebar att de var äldre när de adopterades. En tredjedel av de undersökta ungdomarna uppgav att de kunde, och ibland brukade, tala med sina föräldrar eller sin partner om sina tankar och funderingar kring den biologiska familjen. Dessa fun- deringar rörde sig i huvudsak kring två teman. Det första temat karaktäriserades av frågan vem man själv är i relation till sitt ursprung. Vid sådana funderingar utgick den adopterade från sitt eget perspektiv. Det andra temat utgick från de biologiska föräld- rarnas perspektiv och innehöll funderingar på hur föräldrarna har det och vad de tänker på. Studien visar dock att ungdomarnas intresse för det egna biologiska ursprunget trots allt var ganska svagt. Oaktat detta ointresse fanns det hos de flesta av ungdomarna ändå en stark önskan om att utforska och besöka sitt ursprungs- land. Som tidigare nämnts skall den unga individen under adolescen- sen försöka att hitta sig själv genom att få ihop bilden av sig själv med sitt biologiska och etniska arv. Enligt forskarna bakom studien är det därför mycket viktigt att adoptivföräldrarna stödjer tonåringen i detta genom att uppmuntra tonåringen att söka efter och utforska sitt biologiska ursprung och sin etniska identitet.33 Känsla av att vara annorlunda Såsom tidigare redovisats visar studier på området att merparten av de tillfrågade adopterade utlandsfödda barnen hade växt in i det svenska samhället och inte upplevde sig vara annorlunda än andra svenskar. I en av studierna framkom dock att merparten av de undersökta utlandsfödda adoptivbarnen hade varit med om att andra människor hade uppfattat dem som utlänningar i olika situa- tioner. På detta hade några av dem reagerat med att försöka und- vika att gå med andra utlandsfödda adopterade eller invandrare på 33 m.fl. (1994), Irhammar (1997). stan, för att slippa uppfattas som utlänning. Andra hade betonat sin svenskhet genom att tala lite extra högt på bred ortsdialekt. När utlandsfödda adopterade tonåringar börjar söka sig ut i samhället bemöter andra människor dem således ibland som invandrare, som de själva känner sig som svenskar. Det anges att adoptivföräldrar därför bör förbereda sina barn på att sådana situationer kan uppstå. Denna diskrepans mellan den etniska självidentifikationen och den externa identifikationen, dvs. mellan insida och utsida, anges vara något som adopterade utlandsfödda tonåringar måste lära sig att handskas med i många olika situationer. Därtill är det väsentligt att tonåringarna känner att de har en anknytning till sitt ursprung eftersom de på grund av sitt utseende aldrig kommer att bemötas entydigt som svenskar av främmande människor.34 Adoptionsforskningen har nästan uteslutande inriktats på adop- tivbarn. Relativt lite om adoptioner är skrivet av de adopterade själva. har dock en del utlandsadopterade vuxna gjort sina röster hörda i olika sammanhang, bl.a. i bokform.35 I en av dessa böcker återberättas samtal med 18 vuxna utlandsfödda adop- terade som är i åldrarna 21–. Enligt bokens författare var anledningen till att hon skrev boken den att hon själv upplevde att hon saknade en sådan bok. Hon beskriver denna saknad på följande sätt. Jag är adopterad. av mitt liv har jag levt i och i . De resterande sju i . Jag har inte några som helst minnen från som utgör de . Däremot har jag en massa minnen från mitt liv i . Bland annat från de åren när jag var runt tjugo. Min stora funderarperiod. Det var som till stora delar präglades av ett sökande. Och en saknad. En saknad efter något som kunde spegla det jag kände var spe- cifikt i mina tankar. Det handlade inte bara om triviala tonårsgrubble- rier, sedvanliga spekulationer kring identiteten. Det var något mer. var det där något ganska diffust. Det handlar om att vara adopterad. Inte bara och . Men till en viss del och ibland.36 Boken präglas av de vuxna adopterades sökande efter svar på såväl existentiella som konkreta frågor om deras bakgrund samt deras 34Cederblad m.fl. (1994), Irhammar (1997). 35Se t.ex. Trozig (1996), (1999, 2000). 36Von (1999), citat se s. 13. upplevelse av att bära på en saknad och hur de förhåller sig till detta. En av de intervjuade uttrycker det på följande sätt. Jag har fått en jättebra uppväxt och verkligen känt mig älskad, så det är inte det jag saknar. Men det finns ändå nåt slags tomrum. Jag vet inte hur jag skall beskriva det. Det är som ett hål, men i stället för att fylla det hålet, har jag byggt en bro över det. Så känns det på något sätt. Och det där hålet finns kvar inom mig men jag kan ändå fungera.37 Berättelserna i boken handlar i hög grad om de intervjuades för- hållande till själva adoptionen samt till det biologiska och etniska ursprunget. Deras sökande efter och utforskande av sitt ursprung har i vissa fall föregåtts av en känsla av att vara annorlunda. Detta bekräftas av den hearing som kommittén anordnade . Vid hearingen deltog såväl synligt som osynligt adopterade vuxna samt representanter från auktoriserade adoptionsorganisationer. Vid hearingen framkom bl.a. att de adopterades och omgivning- ens förhållande till behovet av att söka och utforska det biologiska ursprunget och den etniska identiteten kan vara avgörande för huruvida känslan av att vara annorlunda leder till ett utanförskap eller till en positiv förstärkning av den egna identiteten. Det sist- nämnda påståendet uttrycks på följande sätt i bok. Jag är stolt över att jag är adopterad, eftersom det är något speciellt.38 Hur rasism och främlingsfientlighet påverkar identiteten hos syn- ligt adopterade är ett relativt outforskat område. Det återfinns dock några internationella studier i vilka denna fråga har behand- lats, bl.a. en studie av adopterade indianbarn i . Forskaren bakom studien hävdar att den rasism som finns mot denna etniska grupp återspeglas i resultatet. De adopterade indianbarnen uppvi- sade i större utsträckning dålig självkänsla och anpassningsproblem än barn som adopterats från andra länder. I en annan studie på området görs på liknande sätt som i den kanadensiska undersökningen en sammankoppling av rasism, etnisk identitet och mental hälsa.