sou · GPB392 · 2002-01-01 00:00:00 — Det måste då vara möjligt att registrera bilens registreringsnummer, trots att den tillhör en person som i och för sig inte är brottsmisstänkt (jfr. 1997/98:97 s. 128). En förutsättning för en sådan registrering bör dock vara att uppgiften Det allmänna spaningsregistret 221 förses med en anteckning om att personen ifråga inte är misstänkt och att uppgiften är nödvändig för registrets ändamål. Närmare om de uppgiftskategorier som bör få noteras Bestämmelserna bör liksom är fallet beträffande tullens spanings- register och polisens kriminalunderrättelseregister ange vilka uppgifter som skall kunna bli föremål för registrering. Samtliga de uppgifts- kategorier som vi här föreslår finns i . Vårt förslag innebär alltså ingen utvidgning av uppgiftsinnehållet i registret. Den personuppgift som i första hand bör få antecknas är självfallet uppgift om den misstänktes identitet, såsom namn, personnummer, medborgarskap och kön. Adresser som den misstänkte brukar vistas på bör också få antecknas. En annan uppgiftskategori som bör få före- komma avser verkställighet av påföljder för brott. Det bör vidare vara möjligt att anteckna fysiska kännetecken som är hänförliga till personen ifråga som kan möjliggöra identifiering. Uppgifter om varor, brottshjälpmedel och transportmedel bör också få antecknas. Vidare bör polisen få anteckna varifrån uppgiften kommer. Även ärendenummer bör få antecknas. Lagen bör också ge polisen rätt att notera varning om att personen tidigare varit beväpnad, våldsam eller flyktbenägen. Med stöd av en sådan bestämmelse blir det möjligt för polisen att även i fortsättningen notera så kallade A-markeringar och Y-markeringar. Ovan har angetts uppgiftskategorier som får registreras. Därutöver bör det av lagen framgå att de omständigheter och händelser som gett anledning anta att den registrerade begått brott skall antecknas i registret. Det bör enligt vår mening nämligen alltid framgå vilka omständigheter som grundat en viss misstanke. Genom notistypen får polisen möjlighet att anteckna uppgifter om brottstyper som den registerade ägnar sig åt eller med andra ord dennes modus operandi. 222 Det allmänna spaningsregistret Personuppgifter i bör som regel gallras senast efter det att uppgifter om att den registrerade kan misstänkas för att ha begått brott senast infördes. Om den senaste händelsen avser misstanke om ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse bör dock uppgifterna få stå kvar efter den senaste registreringen. Enligt Europolkonventionen får uppgifterna i Europols register inte bevaras längre än nödvändigt för att Europol skall kunna utföra sina arbetsuppgifter. Huruvida det är nödvändigt att fortsätta lagra uppgif- terna skall undersökas senast efter deras införande. Vi anser att det är lämpligt att reglerna om anknyter till vad som gäller enligt Europolkonventionen. Uppgifterna i bör därför som regel gallras senast efter det att en uppgift sista gången infördes. Det förekommer dock i vissa fall längre gallringstider i . Vi anser att en längre gallringstid än kan vara befogad när det gäller misstankar om särskilt grova brott. Enligt vår uppfattning är det lämpligt att begränsa den längre gallringstiden till noteringar som avser misstankar om ett brott för vilket lindrigare straff än fängelse inte är föreskrivet. Strafftiden anknyter till reglerna i 24 kap 1 § rätte- gångsbalken om häktning. När det gäller ett brott för vilket lindrigare straff än fängelse inte är föreskrivet skall häktning ske, om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas. Om den senast noterade händelsen avser misstanke om ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse bör uppgifterna således få vara kvar efter den senaste registrerade händelsen. Det bör sägas att de nämnda gallringstiderna om tre respektive från senaste registreringen inte innebär att uppgifterna i alltid får bevaras så . Om en uppgift inte längre behövs för sitt ändamål skall den alltid gallras. Huvudregeln om gallring i den nya lagen skall alltså vara tillämplig även på . Det kan på grund av historiska, statistiska och vetenskapliga ända- mål finnas ett behov av att bevara uppgifter i än som medges enligt de bestämmelser som här förslås. Regeringen bör därför ha möjlighet att för dessa ändamål meddela föreskrifter om en längre gallringstid. Det allmänna spaningsregistret 223 Uppgifter ur bör under vissa förutsättningar få lämnas ut till , , en tullmyndighet eller en skattemyndighet. Polismyndigheterna bör få ha direkt åtkomst till . Det bör vara möjligt att utan hinder av sekretess få lämna ut uppgifter i till vissa andra myndigheter än polismyndigheter. Uppgifter bör sålunda få lämnas ut till , , en tullmyndighet eller en skattemyndighet, dock endast om uppgifterna kan antas ha särskild betydelse för en pågående undersökning i myn- dighetens brottsutredande verksamhet eller för andra brottsbekämpande åtgärder. En regel härom kan lämpligen meddelas genom förordning. Detta motsvarar vad som gäller enligt 10 § polisdataförordningen be- träffande kriminalunderrättelseregister. bör som nämnts vara personuppgiftsansvarig för registret. Uppenbarligen bör polismyndigheterna få ha direkt åtkomst till . En regel härom bör meddelas genom förordning. I sammanhanget kan nämnas att vi i det här betänkandet också föreslår att det införs en regel om att direkt åtkomst till uppgifter skall vara förbehållen de personer inom polisen som på grund av sina arbets- uppgifter behöver tillgång till information om uppgifterna (se avsnitt 9.11.2). 12Ytterligare bestämmelser om register m.m. I kapitel 11 har vi föreslagit en särskild författningsreglering av det allmänna spaningsregistret. Vi diskuterar i det här kapitlet vilka ytter- ligare register som bör författningsregleras särskilt i en ny polisdatalag. Vi inleder med några allmänna synpunkter om författningsreglering av register. Den nya polisdatalagen bör utöver regler om det allmänna spanings- registret innehålla särskilda regler om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål och om fingeravtrycks- och signalements- register. Enligt direktiven skall vi överväga om fler register än bör författningsregleras särskilt. När vi här talar om register avser vi inte bara traditionella register utan även ärendehanteringssystem och andra system med vissa bestämda informationsmängder. Det kan naturligtvis inte komma i fråga att reglera alla polisens register i lag eller annan författning. En sådan metod skulle bli alltför stelbent. En långt driven författningsreglering av enskilda register skulle också göra lagstiftningen oöverskådlig. Inom polisen bedrivs projekt för att ta fram nya register eller ärendehanterings- system, som syftar till att på olika sätt stödja den brottsbekämpande verksamheten. Det kan nämnas att polisen tagit eller avser att ta i bruk ett tjugotal sådana system. Det finns varken behov eller praktisk möjlighet att överväga särskilda författningsregleringar av alla dessa system. Författningsregleringen bör så långt som möjligt ta sikte på behandling av personuppgifter i polisens verksamhet generellt och inte avse vissa speciella informationsmängder i form av register eller 226 Ytterligare bestämmelser om register Personuppgiftslagen talar inte om register utan om behandling av personuppgifter. Det övergripande syftet med lagstiftningen är att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Det är vissa automatiserade behandlingar av personuppgifter som är integritets- känsliga och därför behöver regleras. Det sagda hindrar inte att det i några fall inom polisens område är motiverat med särskilda registerförfattningar. I kapitel 11 har vi före- slagit att det i den nya lagen införs särskilda regler om det allmänna spaningsregistret (). Vi har därvid hänvisat till att innehåller uppgifter om ett stort antal registrerade personer och har ett särskilt känsligt innehåll samt till att registret har ett stort antal användare (se avsnitt 11.2.2). Polisdatalagen innehåller särskilda regler om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål och om fingeravtrycks- och signalements- register. Registren har beskrivits ovan i avsnitt 3.3.2 och 3.3.3. Vi anser att det är motiverat att även i en ny polisdatalag reglera dessa register särskilt. Vi redovisar i det följande vår uppfattning om hur regleringen av de aktuella registren bör vara utformad. Vi diskuterar även vissa frågor om lagreglering av lokala system. 12.2Register med uppgifter om DNA- analyser i brottmål Bestämmelserna i 22–28 §§ polisdatalagen och i 11 § polisdata- förordningen om register med uppgifter om DNA-analyser i brott- mål bör gälla även i fortsättningen. Särskilda författningsregler om den behandling av personupp- gifter i verksamhet som sker med anledning av laboratoriets DNA-analyser bör inte införas. 12.2.1Innehållet i de nya bestämmelserna Det finns bestämmelser om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål i 22–28 §§ polisdatalagen och i 11 § polisdataförordningen. Enligt 22 § polisdatalagen får aktuella uppgifter behandlas endast för att underlätta identifiering av personer i samband med utredning av brott. Aktuella uppgifter får även behandlas i förundersökningar och särskilda undersökningar. får föra DNA-register och spårregister i enlighet med vad som föreskrivs om registren i polisdata- Ytterligare bestämmelser om register 227 Registren har beskrivits ovan i avsnitt 3.3.2. För en ingående redovisning av vad DNA-analyser närmare bestämt är samt av hur DNA-analyser och DNA-register kan användas i polisens arbete med att utreda brott hänvisas till SOU 1996:35 s. 103 ff. I 11 § polisdataförordningen finns bestämmelser om direkt åtkomst till aktuella register. Bestämmelserna i polisdatalagen anger uttömmande i vilken utsträckning behandling av personuppgifter som anknyter till resultat av DNA-analyser som har gjorts under utredning av ett brott är tillåten. Aktuella uppgifter får behandlas av polisen i förundersökningar, varvid behandlingen av personuppgifter sker enligt de allmänna bestämmel- serna i polisdatalagen. Sedan en förundersökning avslutats och laga- kraftägande dom föreligger skall uppgifterna normalt gallras. Person- uppgifter med anknytning till DNA-analyser om vissa dömda personer får dock trots detta bevaras i ett DNA-register enligt reglerna härom i lagen. Dessutom får ett spårregister föras, men det registret innehåller inga personuppgifter. En omständighet som särskilt bör framhållas är att behandlingen inte omfattar känsliga personuppgifter. De personuppgifter som behandlas i registren avslöjar inte en persons hälsa och innehåller heller inte information om personliga egenskaper. Registreringen av ett analysresultat skall enligt 24 § nämligen begränsas till uppgifter som ger information om den registrerades identitet samt till upplysningar som visar i vilket ärende analysen har gjorts och vem analysen avser. Analysresultat som kan ge upplysning om den registrerades personliga egenskaper får enligt samma lagrum inte registreras. Vi finner att bestämmelserna i 22–28 §§ polisdatalagen och i 11 § polisdataförordningen om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål med ett tillägg bör gälla även i fortsättningen. Aktuella upp- gifter bör utöver vad som särskilt föreskrivs liksom få behandlas i förundersökningar, men dessutom i brottsutredningar som handläggs enligt 23 kap. 22 § eller enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Uppgifter som SKL behöver behandla En fråga med anknytning till regleringen av här aktuella register gäller () möjligheter att auto- matiserat behandla uppgifter om DNA-analyser i brottmål. SKL skall på uppdrag av eller en polismyndighet utföra 228 Ytterligare bestämmelser om register kriminaltekniska undersökningar som föranleds av polisens brotts- utredande verksamhet. Viss behandling av personuppgifter som SKL avser att utföra innefattar därvid uppgifter om DNA. SKL får anses vara personuppgiftsbiträde åt vid behandling av dessa uppgifter. I en skrivelse till regeringen tog Datainspek- tionen upp frågan om författningsregleringen av SKL:s rätt att auto- matiserat behandla uppgifter om resultat av DNA-analyser i brottmål. Inspektionen påpekade därvid att polisdatalagen endast är tillämplig i polisens verksamhet. Det innebär enligt Datainspektionen att person- uppgiftslagen skall tillämpas på SKL:s behandlingar och att SKL därigenom har möjlighet att automatiserat behandla uppgifter om DNA-analyser i större omfattning än vad som är möjligt för polisen. Datainspektionen anförde i skrivelsen att det bör övervägas om en särskild författningsreglering för SKL:s verksamhet i aktuellt avseende behövs. Regeringen beslutade att överlämna skrivelsen till utredningen. Skrivelsen finns bifogad betänkandet i bilaga 2. SKL har beträffande behovet av att behandla personuppgifter i laboratoriets här aktuella verksamhet anfört följande. För att SKL skall kunna förse och spårregistret med information måste SKL behandla personuppgifter med anknytning till DNA i en vidare omfattning än enligt registerbestämmelserna. SKL behöver i sina ärendehanteringssystem ha kopplingar mellan personuppgifter och DNA-resultat för att kunna utfärda sakkunnigyttranden i enskilda ärenden samt ha möjlighet att bevara information om personer och DNA-resultat i avvaktan på att beslut kan fattas om informationen skall läggas in i . Detta kan ej ske förrän domen i det aktuella ärendet har vunnit laga kraft. Vidare behöver SKL bevara dessa uppgifter av kvalitetssäkrings- och arkiveringsskäl samt för att kunna gå tillbaka till resultaten om det uppstår tveksamhet om resultaten eller om ärendet blir föremål för resningsåtgärder. Det föreligger också ett behov av att behandla DNA-uppgifter om de personer hos SKL som arbetar med och spårregistret. Anledningen till detta är att DNA från den person som utför en analys lätt kan fastna på det föremål som analyseras och att man därför av uteslutningsändamål behöver ha uppgift om DNA beträffande de personer som utför analyserna. Av motsvarande skäl behövs DNA-profiler för de polismän som kommit i kontakt med föremål som skall analyseras. Slutligen finns det ett behov av att vid katastrofer kunna upprätta DNA-register för att stödja arbetet med att identifiera kroppar från människor som förolyckats. Ytterligare bestämmelser om register 229 Regleringen av SKL:s verksamhet Som framgått ovan finner vi inte anledning att sakligt ändra regleringen i polisdatalagen om behandlingen av uppgifter om DNA-analyser i brottmål. Detta innebär att även i fortsättningen kommer att vara personuppgiftsansvarig för aktuell behandling av uppgifter, både av uppgifter i förundersökningar och övriga brottsutred- ningar och av uppgifter i och spårregistret. Det blir därför som skall ansvara för att uppgifter registreras, används och gallras i enlighet med den nya polisdatalag som vi föreslår. måste därför se till att behandlingen hos SKL, som är att anse som personuppgiftsbiträde, uppfyller de krav som ställs i lagen. Enligt vårt förslag till ny lag får ett personuppgiftsbiträde behandla personuppgifter bara i enlighet med instruktioner från den personupp- giftsansvarige. är enligt förordningen (1989:773) med instruktion för chefsmyndighet för SKL och kan också i den egenskapen meddela föreskrifter för SKL. Som vi anfört tidigare (se avsnitt 9.3.2) bör en ny polisdataförordning även innehålla en bestämmelse som ger möjlighet att meddela sådana föreskrifter som behövs för verkställighet av den nya polisdatalag som vi föreslår. har härigenom erforderliga befogenheter att utöva personuppgiftsansvaret. SKL måste dock som framgått behandla även uppgifter med anknytning till andra DNA-analyser än sådana som har gjorts under utredning av ett brott. För uteslutningsändamål behöver SKL behandla uppgifter t.ex. om anställda och polismän som kommit i kontakt med föremål som skall DNA-analyseras. Dessa behandlingar omfattas inte av polisdatalagen. De kan dock utföras med stöd av bestämmelserna i personuppgiftslagen, varvid SKL blir personuppgiftsansvarig. Behand- lingarna av personuppgifter sker för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål (9 § första stycket c personuppgiftslagen). De får anses nödvändiga för att en uppgift av allmänt intresse skall kunna utföras (10 § d personuppgiftslagen). Sådana känsliga personuppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen behandlas inte. För att behand- lingarna inte skall komma i konflikt med reglerna om registren i den nya polisdatalagen krävs dock att uppgifterna läggs in i andra system än i och spårregistret. Vi gör bedömningen att bestämmelserna i personuppgiftslagen tillgodoser behovet av integritetsskydd beträffande SKL:s behandling av personuppgifter med anknytning till DNA-analyser. Frågor om det erfordras en särskild lagstiftning med anledning av sådana DNA- 230 Ytterligare bestämmelser om register analyser som inte har anknytning till brottsutredningar omfattas emellertid inte av vårt utredningsuppdrag. Bestämmelserna i 29–31 §§ polisdatalagen om fingeravtrycks- och signalementsregister bör gälla även i fortsättningen. Sådana register bör dock utöver vad som framgår av 30 § polisdatalagen även få innehålla uppgifter om brottskoder. I 29–31 §§ polisdatalagen finns bestämmelser om fingeravtrycks- och signalementsregister. Paragraferna innehåller regler om ändamål, inne- håll och gallring. Aktuella uppgifter får även behandlas i förundersök- ningar och särskilda undersökningar. Registren har beskrivits ovan i avsnitt 3.3.3. Den nya lagen bör i stort sett innehålla samma bestämmelser om registren som finns i polisdatalagen. Utöver i förundersökningar bör dock aktuella uppgifter även få behandlas i brottsutredningar som handläggs enligt 23 kap. 22 § eller enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. En annan fråga gäller förekomsten av brottskoder i registren. Enligt 30 § polisdatalagen får aktuella register innehålla fingeravtryck, signalement, identifieringsuppgifter och ärendenummer. Brottskoder nämns alltså inte bland de uppgifter som får förekomma. Notering av brottskoder får dock ske i signalementsregistret enligt det ännu gällande registertillståndet från Datainspektionen Det står klart att brottskoder behövs i ett signalementsregister. Register av det slaget används för att söka efter tänkbara gärningsmän till begångna brott där man vid anmälningstillfället bara har signalementsuppgifter på gärningsmännen. Brottskoderna är då enligt polisen mycket värdefulla för att kunna begränsa antalet träffar vid sökningarna. Enbart uppgifter om signalement och andra kännetecken på de drygt 160 000 personer som finns i signale- mentsregister ger normalt ett allt för stort antal träffar i registret för att sökningen skall ge erforderlig hjälp i brottsspaningen. För att illustrera det sagda kan följande exempel ges. Vid ett väpnat bankrån har bank- personalen iakttagit att en av rånarna haft en flagga tatuerad på vänster hand. En sökning på flagga på vänster hand ger 101 träffar, men till- sammans med alla brottskoder som innefattar väpnade rån reduceras antalet till fem träffar. Ytterligare bestämmelser om register 231 Vi anser att det finns ett tydligt behov av noteringar om brottskoder i framför allt signalementsregister. Notistypen är inte av sådan art att den på grund av intresset av skydd för den enskildes personliga integritet bör förbjudas. Brottskoder har också noterats med stöd av tillstånd från Datainspektionen. På grund härav bör den nya lagen ge polisen rätt att även notera uppgifter om brottskoder i registren. Det behövs inte någon särskild författningsreglering för eventuella centrala system motsvarande de lokala system som används, t.ex. rationell anmälningsrutin (RAR), datoriserad utredningsrutin – tvångsmedel (DurTvå) och kommunikationscentralernas system (KC-systemen). Från polisens sida har i olika sammanhang framförts att det finns ett stort behov av att utveckla ett rikstäckande brottsanmälningssystem, som motsvarar de lokala systemen rationell anmälningsrutin (RAR). Dessa system har beskrivits ovan i avsnitt 3.7.2. Ett sådant centralt RAR skulle utgöra en sammanslagning av de lokala RAR som förs vid de lokala myndigheterna. Frågan behandlades av /. Kommittén framhöll i sitt betänkande (SOU 2000:25 s. 257) att det är angeläget att det inrättas ett rikstäckande brottsanmäl- ningsregister. Kommittén anförde att polismyndigheterna med dagens system endast har tillgång till den egna polismyndighetens anmälnings- register samt att detta försvårar polisens arbete eftersom länsgränserna naturligtvis inte utgör några gränser för de kriminella. Som exempel nämnde kommittén att med nuvarande system har i svårighet att få kunskap om att det gjorts anmälningar om stölder mot optiker också hos polismyndigheterna i och län. Enligt kommittén är det uppenbart att detta får konsekvenser för det brottsutredande arbetet. Kommittén angav vidare att det kan få till följd att gods som beslagtagits inom ett annat polisdistrikt inte kan återställas till rätt ägare. /konstaterade att reglerna i personupp- giftslagen och polisdatalagen i och för sig inte hindrar att ett centralt RAR inrättas. Kommittén hänvisade dock till att inrättandet av ett nationellt RAR enligt polisens mening skulle kunna komma i konflikt med målsättningen att register med ett stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll bör lagregleras särskilt. Som sin slutsats angav 232 Ytterligare bestämmelser om register kommittén att ett nationellt RAR skulle kunna få betydelse för brottsbekämpningen och att det absolut bör inrättas . Som /anför skulle ett centralt RAR kunna få stor betydelse i brottsbekämpningen. RAR används för att fastställa modus operandi och är därför värdefullt inte minst vid utredningar av seriebrott. Vid seriebrott berör brottsligheten ofta flera polisdistrikt och för att brottsbekämpningen skall bli mer effektiv krävs det därför ärendehanteringssystem som bygger på centrala lösningar. Ett rikstäckande RAR skulle enligt polisen också kunna användas för den övergripande planeringen av polisens verksamhet. Uppgifterna ur RAR visar var och på vilket sätt brott begås. Uppgifter härom kan användas som underlag för beslut rörande tilldelning och lokalisering av resurser. Polisen har även anfört att det på motsvarande sätt som beträffande RAR eventuellt behöver inrättas ett centralt system motsvarande de lokala systemen datoriserad rutin – tvångsmedel (DurTvå). Också när det gäller kommunikationscentralernas system (KC-systemen) har framförts att ett centralt system åtminstone för vissa av de brott som ingår i KC-systemen skulle kunna vara av värde. DurTvå och KC- systemen har beskrivits ovan i avsnitt 3.7.3 respektive 3.7.4. Över huvud taget har polisen uppfattningen att polisens ärendehanterings- system generellt sett bör bygga på centrala och inte på lokala lösningar. Vi bedömer alltså att bestämmelserna i den nya polisdatalag som vi föreslår i det här betänkandet, tillsammans med lagarna om belastningsregister, om misstankeregister och om Schengens informationssystem, tillgodoser målsättningen om att register med ett stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll skall regleras särskilt i lag. I vårt lagförslag finns också särskilda regler om , om register med uppgifter om DNA-analyser i brottmål och om fingeravtrycks- och signalementsregister. Ytterligare särregleringar av register behövs inte. Det följer av det sagda att vi inte anser det motiverat att reglera något av de lokala registren eller ärendehanteringssystemen särskilt. Inte heller anser vi att det finns anledning att särskilt lagreglera eventuella centrala motsvarigheter till RAR, DurTvå, KC-systemen eller till några andra lokala register eller ärendehanteringssystem.