sou · GPB328d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Beträffande uppsåtet anges att det fordras uppsåt täckande alla objekti- va rekvisit och att uppsåt dessutom skall föreligga till att påverka utöv- ningen av tjänsten eller sysslan eller att belöna åtgärd eller underlåtenhet däri. Beträffande otillbörligheten sägs att det inte är gärningsmannens åsikt som blir avgörande för vad som är otillbörligt men att det fordras att de faktiska och rättsliga omständigheter som bildar grundvalen för bedö- mandet av otillbörligheten omfattas av hans uppsåt. Det kan tänkas fall där det inte framgår av yttrandets innehåll att belö- ningen utlovas åt en tjänsteman för en viss åtgärd. Yttrandets brottslighet framgår då inte för den ensamansvarige av dess lydelse. Detta fall kan jämföras med det speciella fallet att det av ett yttrande inte framgår för vem som helst att det innehåller förtal. Vad som sagts om detta under brottet olaga hot gäller också här. Den omständigheten att det kan tänkas fall där det av yttrandets lydelse inte framgår för den ensamansvarige att belöningen utlovas åt en sådan person som avses i förevarande straffbe- stämmelse är alltså inget absolut hinder mot att uppta bestickning som ett tryckfrihetsbrott. Frågan är då om kravet på uppsåt att påverka utövningen av tjänsten utgör ett hinder mot att uppta bestickning som ett tryckfrihetsbrott. Vad som sagts under brottet hot mot tjänsteman om direkt uppsåt (se avsnitt 11.3.2) får anses äga motsvarande tillämpning här. Kravet på uppsåt att påverka utövningen av tjänsten utgör alltså inte heller något absolut hinder 438 Skall ytterligare brott upptas.... mot att uppta bestickning som ett tryckfrihetsbrott. Detta får också anses gälla kravet på otillbörlighet, jämför vad som sagts under brottet förgripel- se mot tjänsteman i avsnitt 11.3.2. Slutsatsen blir att bestickning är ett brott av en sådan art att det i prin- cip kan upptas i brottskatalogen i TF. 17 kap. 8 §, otillbörligt verkande vid röstning Den som vid val till allmän befattning eller vid annan utövning av röst- rätt i allmänt ärende söker hindra omröstningen eller förvanska dess ut- gång eller eljest otillbörligen inverka på omröstningen, dömes för otill- börligt verkande vid röstning tillVid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om det förövats med våld eller hot om våld eller innefattat missbruk av tjänsteställning Det fallet att detta brott innefattar hot har behandlats i avsnitt 11.3.2. I brottsbalkskommentaren anges bl.a. (a.a. s. 17:35) att det i viss utsträck- ning måste anses straffbart att lämna vilseledande uppgifter som hänför sig till själva röstningen, t.ex. att vilseleda om rum eller tid för röstningen. Man kan tänka sig att brottet begås genom t.ex. en annons i dagspres- sen med falska uppgifter om att plats för röstningen har ändrats. Slutsatsen blir att otillbörligt verkande vid röstning på detta sätt är av den arten att det i princip kan upptas i brottskatalogen i TF. 20 kap. 1 §, tjänstefel Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning ge- nom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för upp- giften skall dömas för tjänstefel till Enligt lydelse av denna straffbestämmelse skulle gärningen före- tas i myndighetsutövning (brottsbalkskommentaren s. 20:18). Detta ändra- des 1989 till att gärningen skulle företas vid myndighetsutövning. Uttryck- et vid myndighetsutövning ansågs lämpligt särskilt med tanke på att detta genom den praktiska tillämpningen av 3 kap. 2 § skadeståndslagen hade fått en ganska väl avgränsad innebörd. Enligt förarbetena till ändring av straffbestämmelsen om tjänstefel bör uttalandena i motiven till skadeståndslagen liksom den rättspraxis som utbildat sig på detta om- råde kunna tjäna som vägledning för straffbestämmelsens tillämpning. Begreppet vid myndighetsutövning omfattar enligt förarbetena till skadeståndslagen (prop. 1972:5 s. 502) alla sådana beslut och åtgärder som antingen självständigt utgör myndighetsutövning eller står i ett nära samband med myndighetsutövningen. Därmed innefattas åtgärder som Skall ytterligare brott upptas.... ingår endast som ett led i myndighetsutövningen men som är reglerade av offentligrättsliga föreskrifter och indirekt kan få rättsliga konsekvenser för den enskilde medborgaren. Som exempel kan nämnas olika förberedande åtgärder inför ett beslut. Uttrycket innefattar också vissa andra handlingar som står i ett mycket nära tidsmässigt och funktionellt samband med myn- dighetsutövningen. Däremot utesluts sådana skador som visserligen upp- kommit vid offentlig verksamhet men där denna verksamhet inte uppvisar några karaktäristiska offentligrättsliga drag. Begreppets innebörd har prö- vats i flera rättsfall. HD har i några avgöranden prövat huruvida information från en myn- dighet har lämnats vid myndighetsutövning. Ett fall, NJA 1985 s. 696 I, gällde frågan om skadståndsansvar för staten på grund av ett felaktigt be- sked per telefon angående en försäkrads rätt till föräldrapenning. HD ut- talade, efter att ha beskrivit innebörden av begreppet myndighetsutövning, bl.a. följande: Övervägande skäl talar för att det felaktiga beskedet inte har utgjort endast en sådan allmän upplysning som faller utanför 3 kap. 2 § skade- ståndslagen utan att beskedet har haft så nära anknytning till ett ärende om föräldrapenning att det måste anses ha lämnats vid myndighets- utövning. Staten ålades därför att betala skadestånd till den skadelidande. I andra fall har utgången blivit den motsatta. I rättsfallen NJA 1985 s. 696 II, som gällde en felaktig upplysning om en fastighet som lämnats av ett gatukontor, och NJA 1987 s. 535, som gällde ett pressmed- delande från som innehöll missvisande uppgifter röran- de värdet av vissa lackskyddsmedel för bilar, ansåg HD att gjorda uttta- landen saknade det erforderliga sambandet med myndighetsutövning var- för det allmänna gick fritt från skadeståndsskyldighet. Se även NJA 1999 s. 291. HD har i sin praxis fäst avgörande vikt vid om upplysningen rört en konkret fråga som kunde bli aktuell i ett ärende hos myndig- heten. Om så har varit fallet har upplysningen ansetts vara lämnad vid myndighetsutövning. Man kan, i vart fall teoretiskt, tänka sig att upplysningar rörande en konkret fråga som kan bli aktuell i ett ärende hos myndigheten lämnas i ett grundlagsskyddat medium, t.ex. i ett direktsänt TV-program om något aktuellt ämne där tjänstemannen ger en felaktig upplysning i ett konkret ärende som rör det aktuella ämnet. Det kan alltså tänkas fall där tjänstefel kan begås genom ett yttrande i ett grundlagsskyddat medium. Det behöver då inte stå klart för den ensamansvarige att innehållet i yttrandet är felaktigt och kan leda till ansvar för tjänstefel. 440 Skall ytterligare brott upptas.... med det speciella förtalsfallet, se under brottet olaga hot i avsnitt 11.3.2, leder till att detta inte utgör något absolut hinder mot att brottet tjänstefel tas upp som tryckfrihetsbrott. Sammanfattningsvis kan då sägas att brotten förförelse av ungdom, be- stickning, otillbörligt verkande vid röstning och tjänstefel är av den arten att man skulle kunna överväga att införa dem i brottskatalogen i TF. Be- träffande visst fall av ofredande har konstaterats att det är tveksamt om det är ett brott av en sådan art att det i princip skulle kunna upptas som tryck- frihetsbrott. Beträffande förargelseväckande beteende har konstaterats att det inte kan uteslutas att det kan utgöra ett tryck- och yttrandefrihetsbrott. 11.3.4Vissa slutsatser beträffande hotbrotten Som angetts i det föregående måste man vid övervägande av frågan om ytterligare brott skall föras in i brottskatalogen i TF utgå från det materi- ella tillämpningsområde som TF ansetts ha enligt uttalanden i förarbeten, doktrin och praxis. I avsnitt 11.2 redogörs för dessa uttalanden och mot bakgrund av dessa formuleras i avsnitt 11.3.1 vissa grundläggande ut- gångspunkter som enligt mening bör gälla när man överväger frågan om ytterligare brott skall föras in i brottskatalo- gen. I avsnitt 11.3.2 anges vilka brott i BrB innefattande hot som med till- lämpning av utgångspunkterna kan anses vara av den arten att de i princip skulle kunna föras in i brottskatalogen i TF. Resultatet blev att grov frids- kränkning och grov kvinnofridskränkning, olaga hot, sjö- eller luftfartssa- botage enligt 13 kap. 5 a § andra stycket 2 BrB, flygplatssabotage enligt 13 kap. 5 b § första stycket 1 BrB, hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänsteman (inklusive sådana brott mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), otillbörligt verkande vid röstning, övergrepp i rättssak, brott mot medborgerlig frihet och hot mot förman är sådana brott. För att avgöra frågan om dessa brott också bör föras in i brottskatalogen måste ytterligare överväganden göras. En första del av dessa överväganden görs här. För att slutligt bestämma om brotten skall tas upp i brottskatalogen krävs också bl.a. överväganden rörande vilka konsekvenser upptagandet av nya brott kan få för massmedi- ernas möjlighet att rapportera om brotten (jfr Aftonbladsmålet). Denna fråga behandlas i avsnitt 11.3.6. I avsnitt 11.3.7 försöker kommittén göra en bedömning av hur vanligt förekommande de brott som man skulle kun- na tänka sig att uppta är på Internet, och i avsnitt 11.3.8 finns kommitténs Skall ytterligare brott upptas.... samlade ställningstagande till frågan om utvidgning av brottskatalogen. Här tas alltså bara ett första steg i övervägandena om nya brott som inne- fattar hot bör tas upp i brottskatalogen i TF. Till en början anser att det är viktigt att inta en försiktig hållning beträffande grundlagsändringar särskilt när det gäller sådana som innebär begränsningar av tryck- och yttrandefriheten. Detta medför att man endast bör företa ändringar i grundlagen för att åt- gärda problem som uppkommit i praktiken och visat sig betydelsefulla eller för att åtgärda annars uppenbara brister i grundlagen. En första fråga är då om det kan anses föreligga behov av att föra in det aktuella brottet i brottskatalogen. Denna fråga sammanhänger naturligtvis med frågan hur sannolikt det är att det brottsliga yttrandet faktiskt skulle framföras i ett grundlagsskyddat medium. Allmänt kan sägas att TF:s krav på användning av tryckpress eller mångfaldigande genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt förfarande, vilket i praktiken ofta innebär att spridning till allmänheten skett, och YGL:s uttryckliga krav på spridning till allmänheten utgör en återhållande faktor eftersom gärningsmannen i de flesta fall inte vill of- fentliggöra sitt brottsliga yttrande, t.ex. ett hot. Å andra sidan kan den nya tekniken, t.ex. e-post, användas både till kommunikation med några få och med många. Den gör också kommunikation med många betydligt lättare än vad som varit fallet med äldre medier. Detta kan antas öka risken att brottsliga yttranden sprids i grundlagsskyddade former. Det finns natur- ligtvis också brott där syftet är att yttrandet skall spridas till många, t.ex. vid vissa fall av hets mot folkgrupp. En viktig fråga vid överväganden om utvidgning av brottskatalogen är också om det aktuella straffstadgandet är sådant att det kan missbrukas i syfte att strypa yttrandefriheten. Risken för ett sådant missbruk kan te sig obefintlig under rådande förhållanden men måste ändå noga beaktas. Det är i orostider eller i vad som brukar kallas ett skymningsläge som en sådan risk kan uppkomma och grundlagsskyddet har sin största betydelse. Man måste väga den berörda risken mot önskemål att kriminalisera yttranden i normala tider, en avvägning som ofta är vansklig eftersom det senare kan uppfattas som betydligt mera aktuellt än det förra. Beträffande varje brott man överväger att föra in i brottskatalogen måste man även beakta om det i praktiken går att beivra enligt de tryckfri- hetsrättsliga process- och ansvarsreglerna som bl.a. innebär ensamansvar och juryprövning. Vad först gäller brotten grov fridskränkning och grov kvinnofrids- kränkning, olaga hot, flygplatssabotage enligt 13 kap. 5 b § första stycket 1 BrB, hot och förgripelse mot tjänsteman (inklusive brott mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), övergrepp i rättssak samt hot mot förman kan konstateras att de har det gemensamt att de utgör brott som riktar sig mot 442 Skall ytterligare brott upptas.... en enskild person. Alla brotten, utom vissa fall av flygplatssabotage, är av den arten att man kan utgå från att gärningsmannen vanligen söker åstad- komma att hotet kommer endast till målsägandens kännedom. Det kan alltså beträffande dessa brott antas att de inte, i vart fall inte i någon större utsträckning, kommer att begås med användande av grundlagsskyddade medier. När det gäller olaga hot och hot mot tjänsteman har massmedier emel- lertid begagnats som var aktuellt i Aftonbladsmålet. HD konstaterade att brotten föll in under det område TF är avsedd att skydda varför de inte kunde bestraffas enligt vanlig lag. Omständigheterna i detta fall måste emellertid betraktas som speciella och det normala får antas vara att gärningsmännen beträffande här aktuella brott söker hålla sitt brottsliga yttrande hemligt. Aftonbladsmålet visar dock att fallet inte är alldeles opraktiskt. Dessutom torde HD:s dom i målet innebära att olaga hot och hot mot tjänsteman inte kan bestraffas med nu gällande lagstift- ning om brotten begås med användande av grundlagsskyddade medier, något som kan locka presumtiva gärningsmän att utnyttja den- na ordning när de vill hota någon. Det är därvid naturligtvis tänkbart att hotet framförs på grund av att den angripne fört talan, avlagt vittnesmål eller annars utgör en sådan person som anges i bestämmelsen om över- grepp i rättssak. Härtill kommer att det inte är orealistiskt att tänka sig att hot mot någon eller några utpekade personer kan spridas till allmänheten i syfte att skrämma också andra än de direkt hotade. Det nu anförda innebär enligt mening att det skulle kunna föreligga ett behov att ta upp olaga hot och hot mot tjänsteman (inklusive motsva- rande brott mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB) och övergrepp i rätts- sak i brottskatalogen i TF. När det gäller sjö- eller luftfartssabotage och flygplatssabotage kan konstateras att dessa brott kan utgöra terroristbrott. Vid sådana brott vill gärningsmännen ofta få uppmärksamhet och kan då använda massmedier för att framföra sitt hot. Dessa brott är alltså av sådant slag att man inte kan utesluta att de kan komma att begås med användande av massmedier. Det måste dock noteras att hot som ingått i sjö- eller luftfartssabotage eller flygplatssabotage såvitt känner till inte har framförts med användande av massmedier i . Man kan knappast heller anta att utgången i Aftonbladsmålet i sig leder till att massmedier utnyttjas för hot av detta slag. När det gäller grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning kan konstateras att om olaga hot upptas i brottskatalogen men inte grov frids- kränkning och grov kvinnofridskränkning torde man inte kunna hänföra ett olaga hot som begåtts i ett grundlagsskyddat medium och utgjort led i en upprepad kränkning under dessa bestämmelser på grund av exklusivitets- principen. Man skulle emellertid kunna döma för tryckfrihetsbrottet olaga Skall ytterligare brott upptas.... Med hänsyn till detta och till att det är osannolikt att ett olaga hot som utgör ett led i en upprepad kränkning av en närstående skulle offentliggö- ras i ett grundlagsskyddat medium anser att det inte finns behov av att uppta grov fridskränkning och grov kvinno- fridskränkning i TF:s brottskatalog. I fråga om behovet av att föra in brotten i brottskatalogen kan alltså sägas att anser att ett sådant behov skulle kunna föreligga beträffande brotten olaga hot, hot mot tjänsteman, (inklusive brott mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB) och övergrepp i rättssak. Beträffande grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning kan det enligt kommitténs mening inte anses föreligga något behov av upptagande i brottskatalogen. Vad gäller övriga nu diskuterade brott, dvs. sjö- eller luftfartssabotage enligt 13 kap. 5 a § andra stycket 2 BrB, flyg- platssabotage enligt 13 kap. 5 b § första stycket 1 BrB, förgripelse mot tjänsteman och hot mot förman kan det enligt kommitténs mening i vart fall inte anses föreligga något framträdande behov av upptagande i brott- skatalogen. När det gäller sjö- eller luftfartssabotage förhåller det sig vis- serligen så att straffbestämmelserna tillkommit på grund av konventions- åtaganden vilket skulle kunna tala för att vi i princip är förpliktade att straffa även yttranden som begås i grundlagsskyddade medier. Det är emellertid knappast klart vad konventionsåtagandena närmare innebär i detta avseende och man har uppenbarligen inte ansett att det före- ligger en skyldighet att uppta dessa brott i brottskatalogen. När det gäller hot mot förman torde det brottet aktualiseras nästan enbart i situationer där det är svårt att tänka sig att ett grundlagsskyddat medium kommer till an- vändning. Det kan också noteras att vissa fall som omfattas av bestämmel- sen om hot mot förman även kan falla under bestämmelsen om hot mot tjänsteman. Beträffande frågan om de nu diskuterade straffbestämmelserna skulle kunna missbrukas för att strypa yttrandefriheten kan konstateras att alla brotten utom sjö- eller luftfartssabotage enligt 13 kap. 5 a § andra stycket 2 BrB, förgripelse mot tjänsteman och vissa fall av övergrepp i rättssak innefattar krav på hot om våld eller brottslig gärning. Det är svårt att tänka sig att brott som innefattar krav på sådana hot skulle kunna missbrukas för att strypa yttrandefriheten om de upptogs som tryckfrihetsbrott. Förgripelse mot tjänsteman består emellertid i att man på annat sätt än genom våld eller hot om våld, för att tvinga eller hindra någon i hans myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd däri, otillbörligen fö- retar gärning som för honom medför lidande, skada eller annan olägenhet. Gärningen kan bestå i hot om en laglig åtgärd t.ex. att anmäla en domare till JO för att han inte iakttar föreskrivna expeditionstider. Här får bedöm- ningen huruvida hotet är otillbörligt enligt brottsbalkskommentaren bero på en avvägning mellan mål och medel. Om man i exemplet avser att 444 Skall ytterligare brott upptas.... framkalla rättelse är hotet inte otillbörligt medan det är att bedöma som otillbörligt om man avser att förmå domaren att döma på visst sätt. Efter- som straffbarheten i dessa fall är beroende av en bedömning av vad som är otillbörligt finns det ett visst utrymme för att missbruka denna straffbe- stämmelse. När det gäller sjö- eller luftfartssabotage krävs att hotet skall vara ägnat att framkalla fara för säkerheten. Denna bedömning lämnar inte samma utrymme för missbruk i syfte att begränsa yttrandefriheten som en otill- börlighetsbedömning. I bestämmelsen om övergrepp i rättssak utsägs inte att angreppet skall vara otillbörligt. Anledningen till att detta inte sägs är att ett angrepp på ett vittne eller annan förhörsperson praktiskt taget aldrig kan vara tillbörligt. Även vid detta brott är alltså utrymmet för missbruk i syfte att begränsa yttrandefriheten litet. Beträffande frågan om de nu diskuterade straffstadgandena skulle kun- na missbrukas för att strypa yttrandefriheten kan alltså konstateras att för- gripelse mot tjänsteman ger möjlighet till ett sådant missbruk. Detta talar emot att ta upp detta brott i brottskatalogen. Frågan är då slutligen om de nu diskuterade brotten lämpar sig för att handläggas enligt de tryckfrihetsrättsliga process- och ansvarsreglerna som bl.a. innebär ensamansvar och juryprövning. Ensamansvaret innebär att endast en av de oftast många personer som medverkat vid tillkomsten av en framställning enligt TF eller YGL kan hållas straffrättsligt ansvarig för innehållet i framställningen och att det i dessa grundlagar anges vem denna person är, t.ex. beträffande periodisk skrift utgivaren, ägaren, tryckaren eller spridaren, i nu nämnd ordning (8 kap. TF, jfr 6 kap. YGL). Ensamansvaret är formellt i den meningen att det åvilar den i TF eller YGL angivne oavsett hur han bidragit till fram- ställningens tillkomst och oavsett om han faktiskt känt till dess innehåll (se 8 kap. 12 § TF och 6 kap. 4 § YGL). Juryns uppgift är att pröva lagligheten av ett yttrande. Skälet till att avgörandet av denna fråga lagts på juryn är att denna genom sin folkliga anknytning ansetts bättre skickad än lagfarna domare att dra gränsen mel- lan t.ex. tillåten kritik och straffvärda yttranden. Det är tydligt att både ensamansvaret och juryprövningen talar emot att brott som innefattar moment utöver själva yttrandets lydelse och brott som innefattar krav på särskilt uppsåt tas upp som yttrandefrihetsbrott (jämför uttalande av tryckfrihetssakkunniga i avsnitt 11.2.2). I avsnitt 11.3.2 ovan framgår att samtliga här diskuterade brott innefattar eller i vissa fall kan innefatta moment utöver själva yttrandets lydelse eller inne- håller krav på särskilt uppsåt. Så t.ex. är det inte endast yttrandets lydelse som är avgörande för om ett hot är ägnat att hos den hotade framkalla all- varlig fruktan och gärningen därmed är att bedöma som olaga hot. Det kan också noteras att hot mot tjänsteman i vissa fall kräver direkt uppsåt. Skall ytterligare brott upptas.... alla nu diskuterade brott innefattar eller kan innefatta moment utöver själ- va yttrandets lydelse eller innehåller krav på särskilt uppsåt kan anses tala emot att de upptas som yttrandefrihetsbrott. Å andra sidan finns det i brottskatalogen brott som aktuali- serar liknande problem. Förtal i det speciella fallet att det av yttrandet inte framgår för vem som helst att det innehåller förtal utan detta framgår en- dast för en läsare med vissa förkunskaper är ett exempel. Högförräderi, uppror och spioneri som kräver särskilt uppsåt är andra exempel. I sam- band med att den tryckfrihetsrättsliga processordningen gjordes tillämplig på brott som får bestraffas som undantag från meddelarfriheten ansågs inte heller denna ordning vara oförenlig med bedömningar av juryn av mera sedvanlig straffrättslig natur (prop. 1975/76:204 s. 116). Problem vid tillämpningen av de tryckfrihetsrättsliga principerna kan enligt kom- mitténs mening inte innebära något absolut hinder mot att i brottskatalo- gen ta upp de brott som diskuteras om skälen i övrigt för detta är till- räckliga. Vid en samlad bedömning av vad som här anförts anser kommittén att brotten olaga hot och hot mot tjänsteman (inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB), samt övergrepp i rättssak skulle kunna tas upp i brottskatalogen i TF medan övriga nu diskuterade brott, dvs. grov frids- kränkning och grov kvinnofridskränkning, sjö- eller luftfartssabotage en- ligt 13 kap. 5 a § andra stycket 2 BrB, flygplatssabotage enligt 13 kap. 5 b § första stycket 1 BrB, förgripelse mot tjänsteman, och hot mot förman, bör lämnas utanför. Anledningen till denna bedömning är sammanfatt- ningsvis att ett behov av att uppta de sistnämnda brotten i brottskatalogen knappast kan anses föreligga medan ett visst sådant behov kan anses före- ligga beträffande olaga hot och hot mot tjänsteman (inklusive hot mot väktare m.fl. enligt 17 kap. 5 § BrB) samt övergrepp i rättssak på grund av utgången i Aftonbladsmålet. Härtill kommer att kriminaliseringen av för- gripelse mot tjänsteman skulle kunna missbrukas i syfte att strypa yttran- defriheten, vilket talar starkt emot att ta upp detta brott i brottskatalogen. Vidare tillkommer den omständigheten att alla de nu diskuterade brotten innefattar eller i vissa fall kan innefatta moment utöver själva yttrandets lydelse eller innefattar krav på särskilt uppsåt vilket i vart fall inte talar för att de upptas i brottskatalogen.