sou · GPB385d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Bland annat till följd av det tämligen hårda vädret och att det redan skulle vara mörkt när presskonferensen började, beslutade ÖB att utbogse- ringen skulle inledas kl. 7.00, vilket senare ändrades till kl. 8.00.54 Kommendörkaptenen skriver i sina minnes- anteckningar att ubåten överraskande började kasta loss varför han gick ombord och beordrade att ubåten skulle förtöjas igen. Fartygsledningen sade sig ha fått besked av den sovjetiske marinattachén att ubåten skulle kunna gå efter . Av anteckningar framgår att fartygsledningen /-kvällen meddelats att avgång/utbogsering inte kunde ske förrän det blev ljust . berordrade ÖB att ubåten skulle bogseras mot fritt hav med början kl. 8.00 för att på territorial- gränsen överlämnas till sovjetiska myndigheter. På grund av hårt väder kunde ubåten endast bogseras tills den passerat skydds- områdesgränsen men följdes av svenska fartyg därifrån. Samtliga sovjetiska fartyg i området medföljde U 137 mot sovjetiskt terri- torium.55 Kontakter och utfrågningar av fartygsledningen samt undersök- ningar av ubåten ägde rum vid ett stort antal tillfällen. Vid ut- frågningarna framfördes från sovjetisk sida att ubåten varit ute på 53Lennart , ; och , och ubåtskränkningarna, s. 55Karl minnesanteckningar, Försvarsmaktens Högkvarter; samt Fst/Info 1981- 12-18. uppdrag och ägnat sig åt utbildning och bedrivit övningar i undervattensläge öster om . Fartygschefen uppgav att ubåten intagit ytläge före grundstötningen som enligt honom ägde rum svensk tid . Han hävdade att han trott sig vara söder om och att grundstötningen gjorts på den lilla danska ön nordost om . De faktorer som samverkande bidrog till den oavsiktliga kränk- ningen var enligt fartygschefen: felnavigering då pejlutrustning och ekolod var ur funktion. efter grundstötningen hade man observerat att gyro- kompassen haft stora fel. före grundstötningen hade en kontroll av gyrokompassen skett. Den visade då rätt. befintlig magnetkompass och radar hade inte använts. Grova fel i användandet av Decca- (navigations-) systemet hade gjorts. Felaktiga optiska observationer hade också gjorts. radiopejlen hade visat stora fel. På svensk sida ställde man sig tveksam till de givna förklaringarna. I grundstötningsområdet fanns flera fyrar och andra ljuspunkter och med rådande sikt föreföll en felnavigering osannolik. Vid kontroll av ubåtens loggbok framkom att vissa inskrivna kurser på gyrokompassen ändrats. Av handlingar ombord och besättningens berättelser kunde man inte finna någon rimlig förklaring till varför ubåten hamnat fel under de det tog att tillryggalägga denna sträcka. Grundstötningen måste enligt den svenska sidan ha orsakats av manöver- eller navigeringsfel inne i skyddsområdet.56 Navigationsutrustningen på U 137 Från sovjetisk sida uppgavs felaktigheter på olika navigations- utrustning. De svenska kontroller som gjordes gav följande resul- tat:57 Gyrokompassen fungerade helt korrekt då kommendörkapten kom ombord grundstötningsdagen, vilket med- 56Fst/Info . 57För hela avsnittet om navigationsutrustningen på U 137 se, ÖB rapport till Regeringen, Överbefälhavarens sammanfattande rapport avseende kränkning av sovjetisk ubåt i , ; SOU 1995:135, s. 130-137; samtal med , och , . gavs av fartygsledningen. Vid ett besök ombord någon dag senare medföljde en gyromontör från för att kontrollera kompassen. Denne fann att gyrokompassen, som liknade en tysk Anschütz-kompass, fungerade. beordrades fartygschefen genom signal från ett av de sovjetiska fartygen utanför territorial- gränsen att uppge att gyrokompassen inte fungerade, samt att den skulle demonteras före den kommande svenska inspektionen av navigeringsutrustningen. Vid inspektionen var gyrokompassen demonterad. Slutsatsen är därför att gyrokom- passen med stor sannolikhet fungerade tillfredsställande vid grund- stötningen. Här måste dock observeras att man från sovjetisk sida , då den sovjetiska ambassadören gav den svenska sidan den första reaktionen från , meddelade att orsaken till grundstötningen var fel på gyrokompassen. Det för- hållandet att man sedan måste instruera fartygschefen på U 137 att skylla på gyrokompassen tyder på att denna uppgift fabricerats hos sovjetiska hemmamyndigheter. Detta kan i sin tur tyda på att det där rådde osäkerhet om de verkliga förhållandena bakom grund- stötningen, och att det inte fanns någon i förväg uppgjord plan i händelse av att ett planerat intrång i skulle gå fel. Magnetkompassen sitter vatten- och trycksäkert i tornet och kan endast avläsas i yt- eller mellanläge. Trots detta faktum har magnetkompassens kurser skrivits in i bestickjournalen även då ubåten varit i u-läge. Dessa kursuppgifter måste rimligen härstamma från gyrokompassen. Den svenska sidan kontrollerade även magnetkompassen. Något fel kunde inte konstateras. Decca-mottagaren var av en äldre modell som saknade automatisk lane-identifiering, vilket innebär att man måste, för att kunna ställa in mottagaren rätt, känna till det egna läget på ca +/- 5 nautiska mil (). Detta läge bestämmer navigatören normalt genom bestickföringen, grundad på död räkning och eventuella andra positionsbestämningar som gjorts, eller genom att utnyttja radiopejlen. Om man trots detta inte kan bestämma läget tillräckligt noggrant kan navigatören genom att styra rak kurs, avläsa distansloggen och göra några Decca-avläsningar , ta ut läget. I övrigt fungerade mottagaren. Det andra sjökort som en matros förde upp på bryggan vid kk. första besök var ett . I området kring ger den svenska Decca-kedjan goda lägen på något tiotal meter när. Radiopejlen uppgavs vara trasig p.g.a. att ubåten kolliderat i u-läge med ett fiskefartyg, varvid mottagarantennen skulle ha skadats. De svenska inspektörerna kunde notera en mindre skada på räcket runt antennen samt någon obetydlig sådan på antennen. Anläggningen fungerade och var inställd på de svenska radio- fyrarnas frekvenser, då kommendörkapten provade den vid sitt andra besök ombord. När han slog på den hördes direkt igenkänningssignalen från radiofyren på Sandhammaren. Vid den svenska inspektionen av navigerings- utrustningen gjordes samma konstateranden. Då ubåtens befäl tillfrågades huruvida man hade använt radiopejlen, vilken liksom Decca-systemet är ett passivt navigeringssystem, blev svaret endast efter grundstötningen. Radaranläggningen fick inte kontrolleras vid den svenska inspek- tionen, men sades fungera. Ubåtsbefälet uppgav att radaranlägg- ningen endast fick användas i närheten av land eller om säkerheten för ubåten så krävde. Eftersom man trodde sig vara ute på öppna havet hade den inte använts. Logg-anläggningen har inte nämnts särskilt. Utredningen har inte funnit någon kommentar om att pitotröret, som sticker ut genom undervattenskroppen, skadats vid grundstötningen. Detta tas nor- malt in när man kommer in i grunda vatten. Huruvida detta hade skett före inlöpandet kontrollerades aldrig. Från fartygsledningens sida finns inget påstående om funktionsfel på loggen. Med en fun- gerande logg är det märkligt hur man kunnat få ett så stort bestickfel som . Ekolodet uppgavs vara skadat. Trots detta finns korrekta djup- siffror inskrivna i bestickjournalen. Då ubåten stod på grund var det givetvis inte möjligt att kontrollera ekolodet. Vid kontrollen av navigeringsutrustningen , då ubåten låg vid boj på , var djupet så ringa att någon säker kontroll av eko- lodet kunde genomföras. Den svenska inspektionens bedömning var emellertid att ekolodet fungerade. Tröghetsnavigeringssystem:58 Av samtalsuppteckningen från ut- frågningen av fartygschefen ombord på torpedbåten 58 Ett tröghetsnavigeringssystem ger kontinuerligt en tämligen korrekt position, såväl i undervattensläge som i ytläge. Tröghetsnavigeringssystem var, och är fortfarande, ett viktigt navigeringssystem på oceangående ubåtar, vilka skall kunna uppträda – veckor och månader – i undervattensläge utan möjlighet att på annat sätt bestämma positionen. Då minst en av torpederna ombord på U 137 troligen var försedd med kärnladdningstridsdel skulle ubåten kunna, eller kunna ha, utnyttjas för operationer i med exempelvis stora Nato-fartyg som mål. Det vore därför inte onaturligt om ubåten var utrustad med ett tröghetsnavigeringssystem. framgår att en replikväxling ägde rum vilken kan tolkas som en antydan om att ubåten kan ha varit utrustad med någon form av tröghetsnavigeringssystem. På fråga vid den svenska inspektionen svarade dock kom- mendören Avrukevitj att något sådan system ej fanns ombord.59 mätte den joniserande strålningen med instrument placerade intill ubåten. Mätningarna, efter korrektion för bakgrundsstrålningen, visade entydigt på före- komsten av uran-238. En kärnladdning måste dock innehålla andra klyvbara material, nämligen uran-235 eller plutonium. Det konsta- terades att det förutom uran-238 fanns en källa till en kraftigt förhöjd annihilationsstrålning. Efter en noggrann analys av möjliga orsaker fastslogs att denna härstammade från neutroninducerade processer. Objektet strålade alltså neutroner och detta tillsammans med det säkerställda uranet utgjorde grunden för bedömningen att det med mycket stor sannolikhet rörde sig om en kärnladdning. Flera alternativa lösningar såsom isotopbatterier och reaktorer ana- lyserades noggrant men de kunde alla avskrivas. 1995 har uppmärksammat att ubåtens befälhavare omnämnde förekomsten av kärnvapen ombord på U 137 i TV 3-programmet skakade . Detta har sedermera enligt uppgifter som utredningen fått till- gång till bekräftats av andra källor. En noggrann bottenundersökning genomfördes i och på andra platser. Några materielfynd av underrättelsevärde gjordes inte.61 59På kommendörkapten fråga vilka kompasser fartyget var utrustad med svarade Gusjtjin: Vi har en gyro- och en tröghetsnavigeringskompass. frågande då om det inte också fanns en magnetkompass, vilket Gusjtjin bekräftade. kon- staterade: Det är tre kompasser, varvid den närvarande sovjetiske marinattachén bröt in och sade: Två! Gusjtjin upprepade då: Två! När senare under utfrågningen återvände till frågan, förnekade Gusjtjin att han över huvudtaget nämnt tröghetsnavigeringssystemet. 60SOU 1995:135, s. 61Fst/Info . ÖB bedömer det som mycket sannolikt att ubåten avsiktligt kränkt svenskt territorium och sammanlagt för att där bedriva otillåten verksamhet. Sammantaget bedömer Över- befälhavaren att ubåten genomfört en planerad inträngning mot och därvid grundstött under en för sen, snabb och kraftig girmanöver.62 Den svenska rättsprocessen om bärgarlön för lossdragningen Efter U 137:s grundstötning följde 1985 en juridisk process där krävde bärgarlön för lossdragningen av ubåten . bogserbåt, hade tidigare hyrts för olika uppdrag och ersättning utgick alltid efter timtaxa, och förhyrdes med ett muntligt avtal för lossdragning.63 Örlogsbasen fakturerades och be- talades till . Ett av de svenska kraven för överlämnandet av U 137 till Sovjet- unionen var att svenska staten skulle ersättas för samtliga kostna- der och nämnda belopp inkluderades i de ca som krävdes och betalades av . återkom efter att ha erhållit betal- ningen och framförde att eftersom ubåten uppenbarligen befunnit sig i nöd, borde kommunen vara berättigad till bärgarlön. Kom- munen hänvisade till uppgifterna att ubåten skjutit nödraketer och sänt nödsignalen MAYDAY. Militära företrädare förklarade att bogserbåten förhyrts genom avtal med örlogsbasen och att Karls- hamns kommun också erhållit ersättning varför skäl för bärgarlön saknades. Kommunen vidhöll sitt krav, men då staten inte ansåg att det fanns grund för kravet på bärgarlön, stämde kom- mun Kronan. I domen från tilldömdes i bärgarlön, utöver redan utbetalad timersättning. Justitiekanslern, som företrädde Kronan, överklagade inte domen. Tingsrätten uttalade kritik mot Kronan för att man i den ersättning som hade krävts av inte hade inkluderat bärgarlön. 62ÖB rapport till Regeringen, Överbefälhavarens sammanfattande rapport avseende kränk- ning av sovjetisk ubåt i , . 63Karlshamns hamn distribuerade information till kända kunder om gällande taxor, etc. Som framgår av redovisningen för händelseförloppet förelåg aldrig någon nödsituation och bärgarlön borde därför inte ha utdömts. Frågan om hanteringen av U 137 behandlades av Konstitutions- utskottet (betänkande KU 1981/82:35) och det var främst två aspekter av regeringens handläggning som intresserade utskottet.64 Den första gällde handläggningen mot bakgrund av de regler och den organisation som finns i för händelser av detta slag. Den andra aspekten avsåg frågan om ubåtens och ubåts- besättningens immunitet. Avseende handläggningen i regeringen noterade Konstitutions- utskottet att ÖB fick rapport om ubåtens grundstötning kort efter . ÖB bedömde händelsen som så allvarlig att inte bara utrikes- och försvarsministrarna underrättades i enlighet med föreskrifterna i IKFN utan även statsministern. menade att den fortsatta handläggningen av ubåtsaffären i regeringen kunde indelas i tre skeden. I det inledande skedet, som omfattade fastställde regeringen de riktlinjer som skulle gälla för behandlingen av frågan. Under det andra skedet, som sträckte sig mellan och , genomfördes ÖB:s utredning sedan gått med på de svenska villkoren för förhör med ubåtens befälhavare. Det tredje och avslutande skedet av ubåts- affären omfattade tiden mellan och dagen för ubåtens bogsering från svensk territorium, dvs. I vad avsåg frågor om immunitet för statsfartyg, särskilt örlogs- fartyg, som uppehåller sig på svenskt territorium, hävdade ut- skottet att immuniteten gällde både fartyg med vederbörligt till- stånd och fartyg som befunnit sig i nöd och av den anledningen uppsökt territoriet. I övriga fall, exempelvis oavsiktligt intrång, fanns en vittgående handlingsfrihet, varvid utrikespolitiska över- väganden kunde komma att vara avgörande för handlingsmönstret. Enligt utskottets mening var den kränkning av svenskt terri- torium och svensk militärt skyddsområde som ubåt gjorde sig skyldig till allvarlig. Mot denna bakgrund ansåg utskottet det 64 KU 1981/82:35, kapitel 7 Ubåtsaffären, samt bilagor. tillfredsställande att ubåtsaffären kunde avvecklas så snabbt. Rege- ringens handlande präglades enligt utskottet av fasthet och kon- sekvens vilket ledde till att de svenska kraven i fråga om under- sökning och bärgning av ubåten snabbt kunde genomdrivas. Utskottet uttalade vidare att stats- och utrikesministrarna på ett mycket tidigt stadium hade orienterat ordförandena för social- demokraterna och moderata samlingspartiet vilket hade bidragit till en gemensam syn mellan de fyra största riksdagspartierna på den uppkomna situationen. Utskottet noterade vidare att, som en kon- sekvens av erfarenheterna från incidenten, åtgärder i efterhand vidtagits för att snabbt samla regeringsledamöter liksom för snabba, förtroliga och avlyssningssäkra telekommunikationer mellan statsråd. Utskottet stödde koncentrationen av krishantering till statsministern och en liten krets statsråd. Vederbörande fack- minister tillhörde med nödvändighet en sådan krets. Utskottet menade att det måste finnas särskilda skäl för att en fackminister inte skulle delta i hanteringen. Det hade därför varit lämpligt att försvarsministern avbrutit sitt Norgebesök som inträffat vid krisens inledning, för att direkt delta i utform- ningen av regeringens handläggning. På fråga från länsåklagaren i om eventuellt inledan- de av förundersökning rörande misstänkt brottsligt förfarande i samband med U 137 inträngning hade Riksåklagaren den 29 okto- ber lämnat beskedet att förutsättningarna för inledande av för- undersökning saknades. Med anledning av detta inkom klagomål mot riksåklagaren till och Justitiekanslern. sammanfattade i sitt betänkande att varken JK eller JO fann anledning att rikta kritik mot riksåklagaren med anledning av detta uttalande. Av utskottets betänkande framgår även att tyckte att det var befriande när riksåklagaren sade att det här inte kan vara ärenden för en länsåklagare. Jag är ännu mer tillfredställd när både JK och JO ansett att det inte finns några skäl att klandra RÅ för detta hans uttalande, sade . 1983 och U 137 fokuserade på Hårsfjärden- incidenten och innehöll endast följande korta passus avseende U 137:65 65 SOU 1983:13, s. Den sovjetiska ubåten stötte på grund varefter följde den kedja av händelser som utmynnade i att ubåten eskorterades ut på internationellt vatten . Innan detta skedde hade den uttalat att ubåt efter under- sökning visat sig med till visshet gränsande sannolikhet ha kärnvapen ombord. Vidare hade från regeringens sida uttalats att ubåt 137:s in- trång i utgjorde den mest uppseendeväckande och allvarliga kränkningen av svenskt territorium sedan det andra världs- kriget. Enlig gjorda observationer ingick ubåt 137:s inträngning i Gåse- fjärden som en del i en större operation. Någon dag innan ubåten 137:s grundstötning gjordes en observation strax utanför skär- gård som tydde på en ubåt i området. Det rörde i sig i detta fall sannolikt om en annan ubåt. , efter ubåt 137:s grundstötning, fick en svensk helikopter dessutom kontakt med en främmande ubåt söder om fyr i det aktuella området. Det kan således antas att ubåt opererade tillsammans med en eller flera andra ubåtar i samma område. Vidare kan inte uteslutas att ubåt redan tidigare under denna operation kränkt svenskt territorium. pekar på att de svensk-ryska samtalen i ubåts- frågan, som ägde rum , till en del kom att röra omständigheterna kring U 137:s grundstötning i Karlskronas skärgård.66 Av den rapport över sam- talen som överlämnades till regeringen framgår bl.a. att U 137:s grundstötning enligt rysk uppfattning berodde på fel- navigering. I samband med samtalen fick den svenska sidan del av vissa dokument, däribland sådana som uppgavs vara den sovjetiska Östersjömarinens företagsorder rörande ubåtens uppdrag, utdrag ur loggboken (krigsdagbok) och utdrag ur navigationsjournalen samt en rapport från en sovjetisk . 66 SOU 1995:135, s. 113-138. lät göra en rekonstruktion av U 137:s färdväg. På grundval av uppgifterna i ubåtens navigationsjournal lade två olika svenska experter ut den färdväg som slutade med grund- stötningen. Uppgifterna betraktades som korrekta varför rekon- struktionen antogs ge en i huvudsak riktig beskrivning av U 137:s färdväg dagarna före grundstötningen. Denna färdväg hade givit möjlighet till så säkra positionsbestämningar att det enligt kommissionen fick betraktas som uteslutet att man kunnat tro att man befann sig i ett helt annat området än det aktuella. Detta gällde även om det, som den ryska sidan påstått, förelegat allvarliga fel på navigationsutrustningen. Att ubåtens besättning, som manövrerade ubåten i övervattensläge mellan öarna, inte rätt uppfattat fyrarna i området, de omkringliggande öarna med växtlighet och upplyst bebyggelse samt ljuset över var helt enkelt inte möjligt ansåg kommissionen. fann att U 137:s inträngande i varit avsiktligt. Kommissionen kunde också bekräfta tidigare bedömningar att U 137 var bestyckad med kärnvapen. Den sovjetiska ubåten U 137:s grundstötning i i inte långt från kom för det officiella och den svenska allmänheten att bli den be- kräftelse som man på många håll efterlyst. I och med detta oveder- sägliga intrång på svenskt territorium föreföll det uppenbart för var och en att bedrev verksamhet i svenska vatten av en art som inte var förenlig med respekten för suveränitet. Frågan om inträngningen var avsiktlig eller ej blev ingen fråga förrän . Den första reaktionen på många håll i både politiska och militära kretsar var en av lättnad. hade man fått det bevis man så länge saknat, något som förhoppningsvis skulle resul- tera i att ubåtskränkningarna skulle upphöra. Här är det återigen anledning att erinra sig något av den atmosfär som då präglade det internationella klimatet under 1980- talets första år och inte minst . Avspänningen mellan stormaktsblocken hade fått en allvarlig knäck genom den sovjetiska invasionen i och hade tillträtt som president i och gjort klart att skulle motsätta sig varje försök från sovjetisk sida att ytterligare flytta fram sina positioner. Det rådde upprors- stämningar i och den stora frågan var om skulle företa en ny invasion som man gjort mot 1956 och 1968. I hade utvecklingen också gått mot ökad spänning, med fortsatt intensifierad sovjetisk marin närvaro, bl.a. omflyttningen dit av de visserligen äldre, men likväl kärnvapenbärande, Golfubåtarna och genom- förande av omfattande sovjetiska manövrer, de största . Det behövdes inte mycket fantasi för att föreställa sig att låg bakom en stor del av vad som skedde eller syntes ske under vattnet i de svenska kustområdena, och här var nu ett otvetydigt bevis, i skyddsområdet runt . Det är mot denna bakgrund man måste betrakta ÖB:s beslut att utan vidare diskussion och utan att underställa regeringen frågan agera som om det var en avsiktlig kränkning. Detta blev också styrande för det svenska agerandet krisen igenom. Gåsefjärden-incidenten kan på sätt och vis betraktas som den svenska ubåtsjaktens största stund. Att kränkningen, trots att den ägde rum i ett militärt skyddsområde, inte upptäcktes av det svenska försvaret, utan av lokalbefolkningen, och detta först , blev aldrig någon fråga för kritisk granskning. Hanteringen av krisen som helhet har, trots att ubåten ej upp- täcktes av den sjöbevakningen, värderats positivt, och det finns inte anledning ifrågasätta detta. Tvärtom kom incidenten att upplevas som ett i många avseenden lyckat exempel på en liten nations hantering av en svår kris, och en kris som innebar ett inte obetydligt hot mot nationens säkerhet, både och på litet . Detta hindrar inte att vissa principiellt motiverade frågetecken måste sättas för viktiga aspekter på hanteringen av incidenten. Den faktor som kanske mer än andra bidrog till att det operativa agerandet i vad avsåg U 137-incidenten kom att betraktas som lyckat var den tydliga rollfördelning som här etablerades mellan politiker och militärer. Detta får kanske till dels tillskrivas de inblandade personligheterna, men berodde också sannolikt på yttre faktorer. Försvarsdepartementets ledning befann sig utomlands, ett förhållande i sig värt att notera, vilket gav ÖB en naturlig roll som partner direkt till statsministern och led- ning. Upparbetade kanaler fanns redan med anledning av Polen- krisen. Det dramatiska händelseförloppet gav föga utrymme för onödigt positionerande aktörerna emellan. Vissa aspekter av hanteringen som sådan tål likväl att diskuteras. Men innan så sker kan det vara skäl att understryka det för- hållandet att uppfattningarna här befästs, att det här är fråga om en odiskutabelt skyldig förövare, och att denne också är just den man väntade sig det skulle vara. Detta faktum blir styrande inte bara för ÖB:s omedelbara agerande, utan för den samlade politiska, diplo- matiska och militära hanteringen av krisen och vad mera är, sanno- likt därefter. Överbefälhavarens beslut i avsiktsfrågan kom att på ett avgöran- de sätt influera svaret på frågan om ubåten skulle betraktas som ett statsfartyg med immunitet som felnavigerat eller om den skulle klassificeras som inkräktare. Men medan folkrättsexpertis tvistade om detta hade saken alltså redan avgjorts av ÖB: Ubåten var en inkräktare och skulle behandlas som en sådan. Det är värt att notera att landets politiska ledning inklusive utrikesledningen var marginaliserad när detta för hela incidenten avgörande beslut fattas. I praktiken hade regeringen inget val annat än att acceptera det fullbordade faktum som ÖB:s beslut innebar även om det formellt givetvis varit möjligt att återta det. Att ubåten sedermera också till del kom att behandlas som ett statsfartyg med internationellrättslig immunitet, och att alltså besättningen inte internerades eller båten togs i beslag, var en konsekvens av realpolitiska bedömningar. Avsiktsfrågan berördes men avsiktligheten togs för given utredning, medan utredning genomförde en fördjupad granskning.