sou · GPB34d1 · 2002-01-01 00:00:00 — I vårt förra betänkande lämnade vi en rad förslag till prioriteringar av olika frågor som bör driva inom olika internationella organ, konventioner etc. (se kapitel 8 i SOU 2000:53). Att konkretisera vilka mål skall verka för inom EU samt i det övriga internationella arbetet är en angelägen uppgift för att vi skall kunna fokusera och prioritera rätt i syfte att uppnå miljö- kvalitetsmålen. En gemensam handlingsplan behövs för att säker- ställa samordning av internationella aktiviteter. EU är den viktigaste arenan ett behov av att stärka arbetet med strategiska frågor och genom- förandefrågor i kemikaliearbetet. En gemensam handlingsplan bör också utgöra underlag för samarbete och samordning mellan myn- digheter och mellan myndigheter och . Handlingsplanen bör baseras på bl.a. de slutsatser och förslag som finns i betänkande om Giftfri miljö (SOU 2000:52) inkl de etappmål som anges samt i betänkande om genomförande av nya riktlinjer inom kemikalie- kontrollen (SOU 2000:53). Planen bör gälla såväl EU-arbetet som övrigt internationellt arbete. I planen bör exempelvis finnas en beskrivning av pågående aktiviteter samt planer och prioriteringar i det samlade internationella kemikaliearbetet. Handlingsplanen bör uppdateras och vara väl känd för medarbetare inom de berörda myndigheterna och inom . Vi föreslår att regeringen ger Kemikalieinspektionen i uppdrag att i samarbete med , Arbetarskyddsstyrelsen och andra berörda myndigheter ta fram ett förslag till en sådan svensk handlingsplan för det internationella kemikaliearbetet. Vid utform- ningen och genomförandet av handlingsplanen vill vi också peka på att den svenska industrin ges möjlighet att vara delaktig i arbetet. 5.4Tillsynen inom EU över kemikaliereglerna När det gäller tillsynen kan vi konstatera att det totalt i EU:s medlemsländer finns en mycket stor kemikalietillverkning. En samordnad tillsyn gentemot tillverkarledet inom EU skulle kunna innebära en potential till goda miljövinster. Det förutsätter dock en god överblick över de produkter som tillverkas och importeras samt att en effektiv tillsyn gentemot tillverkarna verkligen sker. finns enligt vår erfarenhet dock en stor tveksamhet till tillsyn på gemenskapsnivå, både i och i övriga EU-länder. Tillsyn över efterlevnaden av regler är därför en nationell angelägen- het. Det har dock uppmärksammats inom EU att stora skillnader mellan länderna vad gäller resurser och prioriteringar inom till- synen kan ge negativa effekter. Bland annat av detta skäl startade ett frivilligt baserat projekt om EU-samordnad tillsyn på kemikalieområdet. Arbetet har bl.a. varit inriktat på kontroll av reglerna om förhandsanmälan av nya ämnen. Syftet med var fram- för allt EU är den viktigaste arenan 2001:4 att åstadkomma bättre regelefterlevnad bland företagen att ta fram och pröva en manual för tillsynsmetodik på regel- området att skapa ett nätverk mellan tillsynsmyndigheterna i medlems- länderna. Ytterligare några liknande projekt kring vissa regler på kemikalie- området har avslutats eller pågår. Vi framhöll i vårt betänkande Varor utan faror (SOU 2000:53) att medlemsstaternas tillsyn är en viktig del av riskbegränsningsarbetet och en förutsättning för trovärdigheten i . Frågor om tillsyn och regelefterlevnad måste därför uppmärksammas i högre utsträckning och förstärkas i den politiska diskussionen om en ny kemikaliestrategi. Vi föreslog bl.a. att vägledningsdokument, förslagsvis i form av en rekommendation från rådet, med minimi- krav på tillsyn och regelefterlevnad av kemikaliereglerna bör tas fram. 5.5En gemensam kemikaliemyndighet i EU? Våra bedömningar och förslag: bör driva frågan om att inrätta en gemensam kemikalie- myndighet inom EU. En sådan myndighet bör kunna effektivisera kemikaliearbetet, framför allt när det gäller riskbedömningar. bör kunna tjäna som modell vid utform- ningen av en gemensam kemikaliemyndighet. En gemensam kemikaliemyndighet i EU bör bl.a. ansvara för administrativ samordning av riskbedömning och strategi för riskhantering på kemikalieområdet, både avseende allmänkemi- kalier och bekämpningsmedel, administrativt ansvar för den omfattande dokumentationen, databaser m.m., informationsspridning och riskkommunikation. Vi lämnar i detta avsnitt förslag till tänkbara uppgifter för en sådan myndighet. EU är den viktigaste arenan Det pågående arbetet inom EU att ta fram en ny kemikaliestrategi kan komma att innebära att kommissionen lämnar ett förslag om att inrätta en gemensam kemikaliemyndighet inom EU. Vi ställer oss positiva till att inrätta en sådan myndighet och föreslår att bör driva denna fråga. saknas ännu data för många kemiska ämnen. Vi har tidigare föreslagit (Varor utan faror, SOU 2000:53) att data om ämnenas inneboende hälso- och miljöegenskaper skall finnas före vissa bestämda tidpunkter. Vi vet ännu inte om den kommande kemi- kaliestrategin i EU kommer att innehålla liknande krav, men det är vår förhoppning. Detta kommer att innebära att en mycket stor mängd data måste tas om hand på ett effektivt sätt. En gemensam kemikaliemyndighet skulle också genom en effek- tivare administration kunna effektivisera det omfattande och tids- krävande arbetet med bl.a. riskbedömningar av tusentals ämnen som kan bli aktuella för riskbedömning. Dessutom skulle en sådan myndighet ytterligare kunna sätta fokus på kemikaliefrågorna och ge värdefull draghjälp åt arbetet att nå vårt svenska mål Giftfri miljö. EU har en liten kemikaliebyrå som framför allt sköter visst administrativt arbetet inom ramen för EG:s förordning om existe- rande ämnen. Byrån heter , , och dess resurser är enligt vår bedömning otillräckliga för att det tekniska arbetet kopplat till gällande regelsystem ska funge- ra effektivt. EU:s kommande kemikaliestrategi kommer förhoppningsvis och med stor sannolikhet att innebära en höjning av ambitionsnivån när det gäller hälso- och miljöaspekter beträffande kemikalier. Detta medför att det är viktigt att det finns tillräckligt med resurser på EU-nivå för att möta ambitionshöjningen. Vi har tidigare konstaterat att det miljömålet Giftfri miljö innebär en kraftig ambitionshöjning i när det gäller kemikalie- kontrollen. De förslag som har lämnats av oss i Varor utan faror (SOU 2000:53) och i betänkande (SOU 2000:52) handlar till stor del om viktiga förändringar i EU:s harmoniserade EU är den viktigaste arenan Det innebär att för och andra länder med hög ambitionsnivå är det viktigt att det finns kapacitet på central EU- nivå för att möta de ökade kraven på tekniskt och administrativt stöd. Antalet ärenden och frågeställningar som ska behandlas kom- mer troligtvis att öka markant. Mot ovanstående bakgrund föreslår vi att aktivt bör driva frågan om att EU bör inrätta en gemensam kemikaliemyndighet. Enligt vår uppfattning bör en sådan myndighet i första hand ha en samordnande och administrativ roll. Den skulle exempelvis kunna lägga ut riskbedömningar på medlemsländerna i likhet med . Detta bör vara effektivt både av resursskäl och utifrån möjligheten att få acceptans (mutual recognition) från medlemsländerna. Myndigheten skulle kunna vara knutpunk- ten i ett nätverk av de nationella myndigheterna och de vetenskap- liga kommittéerna. Vi anser inte att beslut bör fattas av myndig- heten utan att den nuvarande beslutsstrukturen bör följas. Enligt vår uppfattning bör myndighetens ansvar begränsas till de harmoniserade direktiven inom kemikaliekontrollen. Exempel på viktiga arbetsuppgifter för en gemensam kemikalie- myndighet inom EU är att vara tekniskt samordningssekretariat, på samma sätt som , dvs. planera och samordna arbetet med medlemsländernas riskbedömnings- och riskhanteringsrappor- ter samt föreslå prioriteringar. vara stöd till gemenskapens institutioner och beslutsprocess (t.ex. kommissionen, vetenskapliga kommittéer, rådet). ansvara för att hålla nödvändiga register, t.ex. utveckla en upp- daterat EINECS lista som ger en bättre bild över vilka ämnen som faktiskt finns på marknaden, ytterligare utveckla IUCLID (International Uniform Chemicals Information Database) vad det gäller information om kemiska risker. Samordna industrins aktiviteter för att publicera (eller ev. föra register över) effektdata för alla ämnen på marknaden. EU är den viktigaste arenan utveckla EUSES (for Evaluation of Substances) för att effektivare utföra exponerings- och effekt- bedömningar. initiera arbete som syftar till att vidareutveckla guidelines, t.ex. Technical Guidance Document, inom riskbedömnings- och riskhanteringsområdet. ge vägledning till industrin i deras arbete med riskbedömningar och riskbegränsningsstrategier. Punkterna 2, 3 och 4 är exem- pel på arbete som är viktigt för att underlätta för industrin att ta sitt ansvar. Ett annat exempel är att ge vägledning till indu- strin vad det gäller vilka tester som ska utföras för att uppfylla ev. kommande regler om testkrav för alla ämnen på marknaden. Enskilda medborgare och myndigheter m.m. bör kunna vända sig till myndigheten för att få information om det arbete som gjorts, planering av kommande utvärderingar, beställning av publikationer m.m. Internet bör kunna utnyttjas och myndighetens webbsida bör bli en naturlig plats att söka den senaste informationen. För att få ett fördjupat underlag inför en svensk uppfattning i denna fråga anser vi att Kemikalieinspektionen bör ta fram ett underlag om vad en gemensam kemikaliemyndighet närmare bör ha för roll, uppgifter, befogenheter och omfattning. En tänkbar lokalisering av myndigheten kan vara i . Slutligen anser vi att det är viktigt att myndigheten kan börja fungera . 6Miljöbalken – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras I detta kapitel redovisas först (avsnitt 6.1) regler som gäller kemiska produkter och varor. Därefter (i avsnitt 6.2) redogör vi för fördelningen av tillsynsansvaret och vad tillsynsansvaret innebär. Slutligen (i avsnitt 6.3) lämnar vi våra överväganden och förslag om tillsynen. 6.1Kemiska produkter och varor i trädde (SFS 1998:808) i kraft. I denna balk har reglerna från 15 lagar arbetats samman, t.ex. lagen om kemiska produkter, miljöskyddslagen och hälsoskyddslagen. är en omfattande lagstiftning med 33 kapitel och sam- manlagt närmare 500 paragrafer. Dessutom tillkommer mer detaljerade bestämmelser i en rad olika förordningar. Syftet med en samlad miljöbalk är att minska svåröverskådligheten med den tidigare miljölagstiftningen, att förstärka reglerna för de områden som hade en bristfällig reglering och att reglera all verk- samhet som kan förorsaka en dålig miljö. I och med sammanslag- ningen av de 15 tidigare lagarna har en rad likartade regler ersatts med gemensamma regler. Nedan finns en översiktlig genomgång av de bestämmelser i miljö- balken och dess förordningar som i första hand berör Kemikalie- kontrollen. – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras 6.1.1Miljöbalkens bakgrund, mål och tillämpningsområde Enligt 1 kap. 1 § i syftar bestämmelserna i balken till att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. En sådan utveckling skall bygga på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att människans rätt att förändra och bruka natu- ren är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl. Det anges också vad som skall gälla för att mål skall uppnås. Det anges exempelvis att skall tillämpas så att: människors hälsa och miljö skyddas mot skador och olägenhe- ter oavsett om dessa orsakas av föroreningar eller annan påver- kan, värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas och vårdas, den biologiska mångfalden bevaras, mark, vatten och fysisk miljö i övrigt används så att en från ekologisk, social, kulturell och samhällsekonomisk synpunkt långsiktigt god hushållning tryggas, och återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med material, råvaror och energi främjas så att ett kretslopp uppnås. tillämpningsområde är alltså mycket vidsträckt. Reg- lerna kan tillämpas för all verksamhet och alla åtgärder som påver- kar miljön – från stora industriprojekt till små enstaka åtgärder av privatpersoner. I 2 kap. finns allmänna hänsynsregler som gäller vid alla åtgärder som inte är av försumbar betydelse i det enskilda fallet. Detta är en viktig nyhet jämfört med tidigare lagstiftning. För kemikaliereglerna fanns dock redan i tidigare lagstiftning allmänna hänsynsregler. Omvända bevisbördan (2 kap. 1 §) Enligt är verksamhetsutövaren vid exempelvis till- ståndsprövning och tillsyn skyldig att visa att all- männa hänsynsregler följs. Bevisbördan är alltså omvänd. Det ankommer på den som söker tillstånd enligt att genom utredningar och i övrigt visa att verksamheten kan bedrivas på ett – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras godtagbart sätt i förhållande till hänsynsreglerna. Det ankommer också på en verksamhetsutövare att kunna visa för tillsynsmyndig- heten att den verksamhet som bedrivs eller den åtgärd som vidtas inte medför effekter eller på annat sätt motverkar mål på ett sätt som inte kunnat begränsas eller medför olägenheter för människors hälsa eller miljön i sådan grad att det inte kan accep- teras. Kunskap (2 kap. 2 §) En grundläggande förutsättning för allt hälso- och miljöskydds- arbete är kunskap om vilka problem som finns och såvitt möjligt också om hur de kan lösas. Det är exempelvis rimligt att den som skall påbörja en verksamhet först skaffar sig den kunskap som behövs för att avgöra vilka miljöeffekter som kan uppkomma. Vid tillämpningen är det den eventuella effekten av en åtgärd som skall vara avgörande för vilken kunskap som behövs. Enligt reger- ingen (prop.1997/98:45, Miljöbalk, del 2, sid. 14): ...begränsar sig kraven i det dagliga livet till att den information som förmedlas genom innehållsförteckningar etc. på varuförpackningar och i övrigt lättillgänglig information från t.ex. kommunen eller statliga myndig- heter kan inhämtas. Av den som bedriver en industriell verksamhet kan däremot krävas att den kunskap av rele- vans som finns inom och utom landet inhämtas samt att, om tidigare erfarenheter inte har gjorts, egna utredningar och undersökningar genomförs så snart det finns skäl att anta att verksamheten inte saknar betydelse för hälsa och miljö. Vid myndighetsutövning där balken skall tillämpas kan mycket omfattande krav på kunskap om beslutets hälso- och miljökonsekvenser ställas. Redan enligt lagen om kemiska produkter ankom det på tillverkare och importörer av kemiska produkter att genom egna undersök- ningar eller på annat sätt skaffa sig relevant kunskap för bedömning av vilka hälso- eller miljöskador som produkterna kan orsaka. Det fanns också ett krav på tillgång till kemisk och toxikologisk kunskap. – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras De mer konkreta kraven på kunskap finns också i balkens tillsyns- kapitel (26 kap. 19 §). Kunskapskravet är enligt balken också tillämpligt på varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt. Detta är nytt i förhållande till tidigare lagstiftning. Försiktighetsmått (2 kap. 3 §) Den grundläggande hänsynsregeln i innebär att alla som skall vidta en åtgärd skall utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att åtgärden inte skall skada hälsan eller miljön. Skada eller olägenhet för människors hälsa eller för miljön skall enligt regeln om försiktighetsmått förebyggas, hindras eller mot- verkas. Såväl fysisk som psykisk skada på människors hälsa omfattas. Ut- trycket olägenhet för människors hälsa definieras i 9 kap. 3 § som en störning som enligt en medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig. Enligt regeringen (prop.1997/98:45, sid. 15) skall hänsyn också tas till personer som är något känsligare än normalt, exempelvis allergiker. Vid yrkesmässig verksamhet skall bästa möjliga teknik användas för att undvika skador. Tekniken skall från teknisk och ekonomisk synpunkt vara industriellt möjlig att använda inom branschen i fråga. Det innebär att den skall vara tillgänglig och inte bara före- komma på experimentstadiet. Tekniken behöver dock inte finnas i . Vid bedömningen av vilka försiktighetsmått som skall vidtas skall en avvägning göras enligt vad som sägs enligt skälighetsregeln i 2 kap. 7 § (se nedan). Regeln om försiktighetsmått kan sägas vara en naturlig följd av den princip som utarbetades inom – prin- cipen att förorenaren skall betala (polluter pays principle), som också kommer till uttryck i skyldigheten att avhjälpa skador enligt 2 kap. 8 § . – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras Skyldigheten att vidta försiktighetsmått hänger också nära samman med den internationellt vedertagna försiktighetsprincipen. Försik- tighetsprincipen uttrycks i 2 kap. 3 § genom att försiktighetsmått skall vidtas så snart det finns skäl att anta att en åtgärd kan skada människors hälsa eller miljön. Verksamhetsutövaren kan inte ursäkta sig med att det saknas full vetenskaplig bevisning om att skada uppkommer. Produktvalsprincipen (2 kap. 6 §) Alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd skall undvika att använda eller sälja kemiska produkter som kan skada människors hälsa eller miljön, om de kan ersättas med sådana produkter som kan antas vara mindre farliga. Motsva- rande krav gäller också i fråga om varor som innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt. I tidigare lagstiftning kallades produktvalsprincipen för substitutionsprincipen. Enligt regeringen (prop.1997/98:45, del 2, sid. 21–24) måste en bedömning göras i varje enskilt fall. Generella förbud mot använd- ning eller försäljning kan aldrig meddelas för en produkt eller en vara enbart med stöd av produktvalsprincipen i 2 kap. . Generella förbud kan däremot ske med stöd av bestämmelserna i 14 kap. 24 och 25 §§. Produktvalsprincipen innebär vidare att skadliga ämnen och bered- ningar som i och för sig är tillåtna, skall undvikas eller, om använ- daren ändå uppnår ändamålet med användningen, ersättas med sådana som är mindre riskabla eller helt ofarliga. Alla som använder en kemisk produkt skall bedöma om de kan nå samma resultat med en annan kemisk produkt som är mindre farlig eller helt ofarlig. Ofta är det betydligt lättare för den som saluhåller en sådan pro- dukt än för köparen att avgöra om det finns mindre farliga alterna- tiv för en särskild användning. Förutsättningen är då att försäljaren vet eller kan förutse hur köparen avser att använda varan. Genom att ge kunderna information om vikten av att produktvalsprincipen följs, kombinerat med information om olika kemiska produkters och varors hälso- och miljöegenskaper, kan säljaren aktivt påverka produktvalet till miljöns och hälsans fördel. – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras Enligt principen om försiktighetsmått kan det också komma i fråga att ersätta användningen av en kemisk produkt med en annan metod som innebär att någon användning av kemiska produkter över huvud taget inte behövs. Ett miljömässigt bra produktval förutsätter att varorna märks på ett sådant sätt att användaren får en rättvisande information om varans miljöegenskaper. Detta regleras i 14 kap. I regeringens proposition om (prop. 1997/98:45) står också att skälighetsregeln i 2 kap. 7 § skall tillämpas vid tillämp- ningen av produktvalsprincipen, liksom vid tillämpningen av övriga hänsynsregler. En avvägning måste därvid göras med hänsyn till vad som kan anses vara rimligt avseende vedertaget godtagbart beteende och andra intressen än miljöintressen. Som exempel nämns personlig integritet och valfrihet. Vidare kan produktvalsprincipen vid yrkesmässig verksamhet läggas till grund för villkor för verksamheten och på så sätt närmare preciseras i det enskilda fallet. En viktig ståndpunkt som regeringen (prop. 1997/98:45) förde fram var att det ofta inte är tillräckligt att en enskild verksamhetsutövare gör en skälighets- bedömning enbart med hänsyn till att effekterna av hans egen begränsade användning är små i förhållande till kostnaderna för honom att ersätta en kemisk produkt eller en vara. Detta gäller t.ex. vid användning av kemiska produkter eller varor om de negativa effekterna är summan av användningen i ett mycket stort antal verksamheter. Detta är ju i praktiken en mycket vanlig situation, inte minst på kemikalie- och varuområdet. Produktvalsprincipen börjar få ett visst stöd i EG-rätten. Det gäller till att börja med IPPC-direktivet (96/61/EG) där det anges att när bästa tillgängliga teknik skall fastställas skall särskilt beaktas bl.a. användning av ämnen som är mindre farliga. Hushållningsprincipen och kretsloppsprincipen (2 kap. 5 §) Alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd skall hus- hålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna till åter- användning och återvinning. I första hand skall förnybara energi- källor användas. Bestämmelsen ger uttryck för hushållnings- och kretsloppsprinciperna. – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras Beträffande båda principerna gäller att de bästa effekterna nås i samband med konstruktion och tillverkning. Bestämmelsen skall tillämpas bland annat vid prövning av tillstånd till miljöfarlig verk- samhet. Det innebär en utvidgad prövning jämfört med tidigare lagstiftning. Skälighetsregeln (2 kap. 7 §) Enligt 2 kap. 7 § skall kraven på hänsyn enligt 2–6 §§ gälla i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid bedömningen skall särskilt beaktas nyttan av skyddsåtgärder jäm- fört med kostnaderna för sådana åtgärder. Den avvägningen får inte medföra att en miljökvalitetsnorm åsidosätts. Ytterligare allmänna hänsynsregler m.m. Utöver ovan nämnda principer och regler finns ytterligare allmänna regler införda i 2 kap. . Det är lokaliseringsprincipen (4 §), ansvar för avhjälpande av skador (8 §) vilken liksom reglerna om försiktighetsmått är ett uttryck för principen att förorenaren skall betala, samt stoppregeln (9 §). 6.1.3Miljökvalitetsnormer (5 kap.) I 5 kap. finns bestämmelser om miljökvalitetsnormer. Möjligheten att införa miljökvalitetsnormer är en viktig nyhet i lagstiftningen och den innebär att regeringen får meddela föreskrifter för vissa geografiska områden eller för hela landet om kvaliteten på mark, vatten, luft eller miljön i övrigt, om det behövs för att varaktigt skydda människors hälsa eller miljön eller för att avhjälpa skador. Dessa miljökvalitetsnormer är ett helt nytt verktyg i svensk miljölagstiftning. Miljökvalitetsnormer skall ange de högsta föroreningsnivåer eller störningsnivåer som människor kan utsättas för utan fara för olägenheter av betydelse eller som miljön eller naturen kan belastas med utan fara för påtagliga olägenheter. Miljökvalitetsnormernas nivåer får inte överskridas eller underskridas efter en viss angiven tidpunkt och de kan t.ex. ange högsta halt av förekomst i mark, vatten eller luft av kemikalier. – tillsynen över kemiska produkter behöver förbättras Till skillnad från gränsvärden och riktvärden skall miljökvalitets- normer alltså enbart ta fasta på vad människan och naturen tål – utan hänsyn till ekonomiska eller tekniska förhållanden. Om en miljökvalitetsnorm meddelats skall statliga myndigheter och kommuner iaktta att uppfylls när myndigheterna och kommunerna planerar och planlägger, prövar tillstånd, godkännan- den, dispenser och anmälningsärenden, utövar tillsyn och meddelar föreskrifter. Tillstånd skall inte beviljas för verksamheter som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Tillstånd och villkor får omprövas om en verksamhet med någon betydelse medverkar till att en miljökvalitetsnorm inte uppfylls. Vidare skall åtgärdsplaner upprättas av regeringen eller andra myn- digheter om det behövs för att en miljökvalitetsnorm skall upp- fyllas. finns miljökvalitetsnormer beslutade för kvävedioxid, svavel- dioxid och bly i luft. Det finns också ett antal EG-direktiv som innehåller t.ex. gränsvärden för miljökvalitet.