sou · GPB317 · 2002-01-01 00:00:00 — Dokument om godkänd säkerhetsorganisation utfärdas av , om regeringen inte föreskriver något annat. skall förklara ett rederis dokument om godkänd säkerhetsorganisation ogiltigt 1.om förhållandena är sådana att dokumentet borde ha utfärdats och bristerna, trots föreläggande, inte avhjälpts, 2.om rederiets organisation eller ledning ändrats på sådant sätt att det kan antas inverka menligt på rederiets säkerhetsorganisation eller 3.om rederiet inte medverkar till en föreskriven rederikontroll. Ett föreläggande enligt tredje stycket 1 behöver inte meddelas om det kan antas vara utan verkan. Särskilda krav för användning av fartyg 1 § Ett svenskt fartyg skall ha fartcertifikat, om det har en bruttodräktighet av minst 20 eller om det är ett passagerarfartyg. Detta gäller dock inte fritidsfartyg med en bruttodräktighet under 100 eller som annars har CE-märkts enligt lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar samt föreskrifter om CE-märkning som meddelas med stöd av den lagen. Ett fartyg som ägs eller brukas av svenska staten och som används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift behöver inte ha fartcertifikat. får befria ett fartyg från skyldigheten att ha fartcertifikat, om ett passagerarfartygscertifikat har utfärdats för fartyget enligt 2 §. 2 § Ett svenskt passagerarfartyg skall ha ett passagerarfartygscertifikat. Vid utfärdandet av passagerarfartygscertifikat skall det högsta tillåtna antalet passagerare bestämmas så, att säkerheten för passagerarna är betryggande. Avseende skall fästas särskilt vid fartygets stabilitet och bärighet, vid de åtgärder som har vidtagits för utrymning och övergivande av fartyget samt vid skyddet mot ohälsa och olycksfall ombord. Ett utländskt passagerarfartyg skall ha ett certifikat eller en annan handling, som anger det högsta tillåtna antalet passagerare. 3 § Ett passagerarfartyg får inte medföra fler passagerare än som anges i passagerarfartygscertifikatet eller, i fråga om ett utländskt fartyg, motsvarande handling. 4 § För ett fartyg som har en bruttodräktighet av minst 20 och som är ett fiskefartyg eller befordrar passagerare eller gods skall fastställa fartygets minsta tillåtna fribord. Detta gäller dock inte fritidsfartyg. Har minsta tillåtna fribord fastställts av en sådan organisation som anges i 6 kap. 10 §, skall fastställelsen ha samma giltighet som om den gjorts av . 5 § Varje fartyg för vilket minsta tillåtna fribord har fastställts skall på vardera sidan ha fribordsmärken som utvisar minsta tillåtna fribord. 6 § Ett fartyg får inte lastas djupare än som anges av dess fribords- märken. 7 § Ett fartyg som enligt 5 § skall ha fribordsmärken skall också ha ett fribordscertifikat. 8 § Bestämmelserna om fribordsmärken och fribordscertifikat gäller inte utländska fartyg i vidare mån än regeringen föreskriver det. För ett utländskt fartyg får som fribordscertifikat godtas en annan handling som anger fartygets minsta tillåtna fribord. Dokument och certifikat om godkänd säkerhetsorganisation 9 § Ett fartyg som används för yrkesmässig personbefordran eller vars bruttodräktighet är minst 20 får användas till sjöfart endast om dess rederi har ett dokument om godkänd säkerhetsorganisation och fartyget är försett med ett certifikat om godkänd säkerhetsorganisation. Detta gäller dock inte fritidsfartyg. 10 § För varje passagerarfartyg och för varje annat fartyg med en bruttodräktighet av minst 20 som transporterar gods eller passagerare skall säkerhetsbesättning fastställas. På begäran skall säkerhetsbesättning fastställas också för ett fartyg som avses i första stycket och som är under byggnad eller projektering eller som skall köpas från någon annan. Säkerhetsbesättning får fastställas enligt 6 kap. 4 § för andra fartyg än de som avses i första stycket. § Ett fartyg för vilket säkerhetsbesättning § får inte framföras innan ett sådant beslut har meddelats. Ett fartyg för vilket säkerhetsbesättning har fastställts får inte framföras, om inte besättningen har den storlek och den samman- sättning i övrigt som anges i beslutet. Fartyget får inte heller framföras i någon annan fart än som anges i beslutet. 12 § Säkerhetsbesättning fastställs av . För fartyg som ägs eller brukas av svenska staten och som används uteslutande för statsändamål och inte för affärsdrift skall säkerhets- besättning fastställas av den myndighet som förvaltar fartyget, om inte regeringen föreskriver eller för särskilda fall beslutar annat. Myndigheten skall samråda med före beslutet. 13 § Den myndighet som har meddelat ett beslut om säkerhets- besättning får återkalla beslutet 1.om fartyget eller dess utrustning har ändrats på ett sätt som kan antas ha betydelse för säkerhetsbesättningens sammansättning, eller 2.om andra väsentliga förutsättningar för beslutet har ändrats. 14 § Ett fartygs befälhavare får besluta att fartyget skall framföras trots att besättningen inte uppfyller kraven i beslutet om säkerhetsbesättning under förutsättning att orsaken till att kraven inte uppfylls är att det inom besättningen har inträffat ett plötsligt sjukdomsfall eller någon annan oförutsedd händelse, att bristen inte kan avhjälpas före fartygets planerade avgång, och att den besättning som finns på fartyget är tillfredsställande sammansatt med hänsyn till fartygets säkra framförande och sjösäker- heten i övrigt. Beslutet får inte innebära att fartyget framförs i någon annan fart än som anges i beslutet om säkerhetsbesättning eller att detta beslut frångås såvitt avser kvalifikationerna hos befälhavaren. Beslutet får inte avse än eller, om resan till närmaste destinationshamn tar i anspråk, den tid som behövs för resan dit. I ett beslut om säkerhetsbesättning får befälhavarens rätt att fatta beslut enligt första stycket inskränkas ytterligare. 15 § Innan befälhavaren fattar ett beslut enligt 14 § skall han eller hon samråda med skyddskommittén eller, om det inte finns någon sådan på fartyget, med skyddsombudet. 16 § Fartygets redare eller ägare skall anställa dem som ingår i säkerhetsbesättningen och tillhör däcks- eller maskinpersonalen. Om det finns särskilda skäl till det, får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer medge att sådan personal anställs av någon annan. Innan ett medgivande lämnas, skall samråd ske med organisationer som företräder redare och ombordanställda. 17 § Ett fartyg, som inte skall ha säkerhetsbesättning fastställd, kan i stället omfattas av bemanningsföreskrifter enligt 6 kap. 4 §. Fartyget får då framföras endast om besättningen är så sammansatt att föreskrifterna är uppfyllda. 18 § Bestämmelserna om säkerhetsbesättning och om bemannings- föreskrifter gäller inte utländska fartyg. 1 § Arbetsmiljölagen (1977:1160) gäller fartygsarbete om inte annat sägs där eller följer av denna lag. 2 § Arbetsmiljön på fartyg skall vara sådan som sägs i 2 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160) och i 3–5 §§ i detta kapitel. 3 § Ett fartyg skall erbjuda de ombordanställda en tillfredsställande bostads- och fritidsmiljö. Där skall i behövlig omfattning finnas sovrum, dagrum, måltidsrum, kök eller motsvarande utrymmen för matlagning, utrymmen för personlig hygien, sjukrum och andra särskilt inrättade utrymmen för de ombordanställdas personliga behov, bekvämlighet och trevnad. Alla dessa utrymmen skall vara tillräckligt stora och inredda och utrustade på lämpligt sätt. 4 § För att hjälp och vård vid olycksfall eller sjukdom skall kunna lämnas ombord skall sådana åtgärder vara vidtagna som behövs med hänsyn till antalet ombordanställda, fartygets beskaffenhet och den fart som det används i. 5 § Den kost som tillhandahålls de ombordanställda skall vara tillräck- lig och av fullgod beskaffenhet. Vatten för de ombordanställdas behov skall finnas lätt tillgängligt ombord i tillräcklig mängd och av tillfredställande beskaffenhet. Bestämmelser om livsmedel och om utrymmen för hantering av livsmedel finns i livsmedelslagen (1971:511). Befälhavarens skyldigheter för arbetsmiljön 6 § Befälhavaren skall se till att kost och vatten i tillräcklig mängd och av fullgod beskaffenhet medförs på fartyget. Befälhavaren skall även ha uppsikt över bostads- och hälsovårdsförhållandena ombord. 7 § Befälhavaren skall se till att endast den som har fyllt och har fullgjort sin skolplikt anlitas till eller utför fartygsarbete i yrkesmässig verksamhet. Trots första stycket får en minderårig som har fyllt anlitas till eller utföra lätt fartygsarbete inom fiskerinäringen om arbetet inte är av sådant slag att det kan inverka skadligt på den minderåriges hälsa, utveckling eller skolgång. Första och andra styckena gäller inte minderåriga som är arbetstagare. Bestämmelser om minimiålder för fartygsarbete som utförs av arbetstagare finns i sjömanslagen (1973:282). 8 § Befälhavaren skall se till att ingen minderårig anlitas till eller utför fartygsarbete på ett sätt som medför risk för olycksfall, över- ansträngning eller annan skadlig inverkan på den minderåriges hälsa eller utveckling. Med minderårig avses i denna lag den som inte har fyllt . 9 § Vad som sägs i 3 kap. 2, 2 a första och andra styckena och 3 §§ arbetsmiljölagen (1977:1160) om arbetsgivares skyldigheter skall vid fartygsarbete också gälla befälhavaren. 10 § Bestämmelserna om skyddsombud och skyddskommitté i 6 kap. arbetsmiljölagen (1977:1160) gäller skyddsombud och skyddskommitté på fartyg om inte annat anges i den lagen eller i 11–17 §§. 11 § På ett fartyg med minst fem ombordanställda skall bland dessa utses ett eller flera skyddsombud. Skyddsombud skall utses även på andra fartyg, om det behövs. Ersättare bör utses för varje skydds- ombud. Skyddsombud utses av de ombordanställda. I val av skyddsombud deltar inte befälhavaren, den tekniske chefen eller sådan ledamot av skyddskommitté som har utsetts av en arbetsgivare. kan, om förhållandena kräver det, medge att ett eller flera skyddsombud utses gemensamt för flera fartyg som har samma redare. Ett sådant skyddsombud utses enligt samma grunder som ett annat skyddsombud eller av företrädare för de ombordanställda på fartygen. 12 § Om visst fartygsarbete innebär omedelbar och allvarlig fara för någon ombordvarandes liv eller hälsa och rättelse inte genast kan uppnås genom hänvändelse till befälhavaren, får skyddsombudet bestämma att arbetet skall avbrytas. Om det behövs från skyddssynpunkt och rättelse inte genast kan uppnås genom hänvändelse till befälhavaren, får skyddsombudet avbryta arbete som en arbetstagare utför ensam. Om skyddsombudet finner att ett förbud enligt 7 kap. 1–2 och 8 §§ överträds, får han avbryta arbete som avses med förbudet eller som behövs för att fartyget skall kunna påbörja eller fortsätta en förbjuden resa. För skada till följd av åtgärd som avses i denna paragraf är skyddsombudet fri från ersättningsskyldighet. 13 § Ett beslut av ett skyddsombud enligt 12 § gäller i fråga om ett fartyg som är förtöjt eller ligger till ankars i svensk hamn till dess har tagit ställning i saken. I andra fall eller då det är fråga om räddningstjänst gäller skyddsombudets beslut till dess befälhavaren har tagit ställning. Befälhavaren får beordra arbete mot skyddsombudets beslut endast om han eller hon finner att beslutet är ogrundat eller att arbetet är nödvändigt för att undanröja eller förebygga en fara som han eller hon bedömer vara större än den risk som har föranlett skyddsombudets beslut. Innan befälhavaren beordrar arbete i strid mot skyddsombudets beslut skall han eller hon höra skyddskommittén, om det finns en sådan ombord enligt 14 § första stycket och det inte föreligger tvingande hinder. 14 § På ett fartyg vars besättning normalt uppgår till minst tolv personer skall det finnas en skyddskommitté, sammansatt av företrädare för redaren och de ombordanställda. En skyddskommitté skall tillsättas även på ett annat fartyg, om de ombordanställda begär det. I skyddskommittén kan det ingå företrädare även för andra arbetsgivare än redaren. De ledamöter av kommittén som inte företräder redaren eller någon annan arbetsgivare utses av de ombordanställda. I val av sådana ledamöter deltar inte befälhavaren, den tekniske chefen eller ledamot av kommittén som före valet har utsetts av en arbetsgivare. kan, om förhållandena kräver det, medge att en skyddskommitté utses gemensamt för flera fartyg som har samma redare. En sådan gemensam skyddskommitté utses enligt samma grunder som andra skyddskommittéer. 15 § En avtalsuppsägning eller en annan sådan rättshandling som sker i strid mot vad som sägs i 6 kap. 10 § arbetsmiljölagen (1977:1160) är ogiltig. Om ett skyddsombud påstår att han eller hon med anledning av uppdraget att vara skyddsombud har blivit uppsagd från sin anställning eller har fått sina arbetsförhållanden eller anställningsvillkor försämrade, har han eller hon rätt att stå kvar i sin befattning under oförändrade arbetsförhållanden och anställningsvillkor till dess frågan har prövats slutligt. På yrkande av redaren får dock domstol förordna att vad som har sagts nu inte skall gälla. Om ett skyddsombud efter det att anställningen upphört har väckt talan om att anställningsförhållandet skall bestå på grund av att uppsägningen är ogiltig enligt första stycket, får domstol på yrkande förordna att skyddsombudet skall få återgå i arbetet för tiden intill dess ett beslut eller en dom i frågan vunnit laga kraft. För den tid förordnandet gäller har skyddsombudet rätt till de anställningsvillkor som är förenade med hans eller hennes tidigare befattning. Vad som sägs i denna paragraf om rätt att stå kvar i befattning eller återgå i arbetet utesluter inte tillämpning av 17 eller 18 § sjömanslagen (1973:282). 16 § Den som vill väcka talan enligt 15 § skall iaktta de tidsfrister för underrättelse till motpart och för talans väckande som anges i 6 kap. 12 § första stycket arbetsmiljölagen (1977:1160). Iakttas inte vad som föreskrivs där, är rätten till talan förlorad. Vid mål om tillämpningen av 15 § gäller vad som sägs i 6 kap. 13 § arbetsmiljölagen. 17 § I förhållande till redaren eller annan arbetsgivare skall 12–13 och 15 §§ börja tillämpas när de som har utsett skyddsombudet har underrättat redaren eller arbetsgivaren om valet. Vad som sägs om skyddsombud i denna paragraf och 15 § skall tillämpas också på ledamöterna av en skyddskommitté. 18 § Bestämmelserna i 2 kap. 1 § första stycket, 2 och 3 §§ samt 3 kap. 4 § andra stycket arbetsmiljölagen (1977:1160) gäller också utländska fartyg. I övrigt gäller bestämmelserna i arbetsmiljölagen och i detta kapitel inte utländska fartyg i vidare mån än regeringen föreskriver det. 1 § utövar, om något annat inte anges i lagen, tillsyn enligt denna lag och föreskrifter meddelade med stöd av lagen såvitt avser 1.fartyg och deras utrustning, drift, lastning och säkerhets- organisation, 2.säkring av last som ännu inte har förts ombord samt Såvitt gäller inspektion enligt 9 § utövas tillsynen även av i den utsträckning som beslutar i samråd med . I frågor som avser arbetsmiljön skall tillsynen också avse efter- levnaden av arbetsmiljölagen (1977:1160) och föreskrifter meddelade med stöd av den lagen. Sådan tillsyn utövas i samverkan med . SOU 2001:17 Författningsförslag 29 Bestämmelser om tillsyn av livsmedelshanteringen finns i livsmedelslagen (1971:511). 2 § Tillsyn av fartyg som ägs eller brukas av svenska staten och som används för annat ändamål än att i allmän trafik befordra passagerare eller gods utövas av den myndighet som förvaltar fartyget, om regeringen inte föreskriver något annat. Myndigheten skall samråda med . 3 § Har tillsyn i form av besiktning eller inspektion för att bibehålla, utfärda eller förnya certifikat för fartyg eller utrustning gjorts av en sådan organisation eller utländsk myndighet som anges i 6 kap. 10 §, har denna tillsyn samma giltighet som om den gjorts av . 4 § Den tillsyn som anges i 1 § utövas vid tillsynsförrättningar. Sådana förrättningar utförs som besiktningar, rederikontroller, inspektioner eller inledande värdstatskontroller. Besiktningar och rederikontroller görs planmässigt. När det finns särskild anledning till det, kan en besiktning eller rederikontroll göras även utom planen. Inspektioner görs när en tillsynsmyndighet finner att det är motiverat. Inledande värdstatskontroller görs och under de förutsättningar som anges i 12 §. 5 § Besiktningar skall göras främst för att undersöka om ett fartyg är sjövärdigt, för att undersöka om det är lämpligt att användas som passagerar- fartyg, för att bestämma dess minsta tillåtna fribord och för att undersöka om fartygets säkerhetsorganisation överensstäm- mer med rederiets säkerhetsorganisation. 6 § Ett fartyg som byggs för en svensk beställare skall besiktigas innan det används till sjöfart för undersökning om det är sjövärdigt. Har ett utländskt fartyg blivit svenskt, skall besiktning beträffande sjövärdigheten äga rum, om inte tillsynsmyndigheten finner det obehövligt med hänsyn till fartygets beskaffenhet eller omständig- heterna i övrigt. Besiktning skall göras även för att undersöka om fartygets säkerhetsorganisation överensstämmer med rederiets säkerhetsorganisation, om inte tillsynsmyndigheten finner att det är obehövligt med hänsyn till att fartyget redan har ett giltigt certifikat om godkänd säkerhetsorganisation utfärdat av ett organ som är behörigt enligt denna lag. 7 § Ett fartyg som har besiktigats enligt 6 § skall besiktigas särskilt, om det har genomgått någon större ombyggnad, reparation eller förnyelse eller har lidit skada som kan inverka menligt på sjövärdig- heten. En sådan besiktning skall göras från det att ombyggnaden, reparationen eller förnyelsen är avslutad. 8 § Vid en rederikontroll skall tillsynsmyndigheten pröva om rederiet har en säkerhetsorganisation som uppfyller kraven i 2 kap. 9 § och i de föreskrifter om rederiers säkerhetsorganisation som har meddelats med stöd av denna lag. Om rederiets organisation eller ledning ändrats på sådant sätt att det kan antas inverka menligt på rederiets säkerhetsorganisation, skall en rederikontroll utföras. 9 § Vid en inspektion skall, om förhållandena inte föranleder annat, undersökas om arbetsmiljön är tillfredsställande, om fartyget är behörigen lastat eller barlastat, om last som ännu inte har förts ombord är säkert anordnad för sjötransport, om fartyget är bemannat på ett betryggande sätt, om fartyget i övrigt är i behörigt skick och om fartygets säkerhetsorganisation överensstämmer med rederiets säkerhetsorganisation. 10 § Tillsyn av utländska fartyg som inte omfattas av 11–14 §§ sker genom inspektion. När det gäller förhållanden som omfattas av certifikat, skall inspektionen begränsas till granskning av fartygets certifikat eller motsvarande handlingar enligt 6 kap. 3 §, om det inte finns grundad anledning att anta att fartyget, dess utrustning eller säkerhetsorganisation avviker från uppgifterna i certifikaten eller handlingarna i något väsentligt avseende. På framställning av en myndighet i en främmande stat får dock besluta om en annan tillsynsförrättning än inspektion för ett fartyg som hör hemma i den främmande staten och, om så erfordras, utfärda ett certifikat eller en annan handling som avses i denna lag eller i föreskrifter som utfärdas med stöd av lagen. 11 § När ett ro-ro-passagerarfartyg eller ett höghastighetspassagerar- fartyg används eller skall användas i reguljär trafik där fartyget anlöper eller avgår från svensk hamn utförs tillsynsförrättningar enligt vad som sägs i denna paragraf och 12–14 §§. Bestämmelserna tillämpas enbart när trafiken omfattar internationella resor och inrikes resor inom fartområde A eller B enligt 1 kap. 2 § fartygssäkerhetsförordningen (0000:00). Är fartyget svenskt gäller dessutom vad som sägs i 4–8 §§. får avstå från en förrättning som avses i 12– 13 §§, om motsvarande förrättning har utförts av en behörig myndighet i en medlemsstat i Europeiska unionen vars hamnar omfattas av den reguljära trafiken. 12 § Innan ett fartyg som avses i 11 § tas i bruk i reguljär trafik skall tillsynsmyndigheten göra en inledande värdstatskontroll av fartyget och av det företag som skall använda fartyget i reguljär trafik (rederiet). Sådana inledande värdstatskontroller skall också göras när ett sådant fartyg tas i bruk i annan reguljär trafik, om inte tillsynsmyndigheten med hänsyn till omständigheterna finner att det är obehövligt. 13 § Fartyg som avses i 11 § skall besiktigas planmässigt. Ett sådant fartyg skall dessutom besiktigas särskilt 1.innan det tas i bruk i trafiken, 2.när det har genomgått någon större ombyggnad, reparation eller förnyelse eller har lidit skada som kan inverka menligt på sjövärdigheten, när det tas i bruk i annan reguljär trafik, när det byter flagg eller överförs till en ny klass eller när ledningen för rederiet som använder fartyget ändras, om det med hänsyn till omständigheterna inte är obehövligt. 14 § får ge tillstånd till att ett fartyg som avses i 11 § och som inte har kontrollerats eller besiktigats enligt 12–13 §§ används i reguljär trafik, om det på grund av oförutsedda omständig- heter är nödvändigt att snabbt sätta in fartyget som ersättning och för att säkerställa kontinuitet i trafiken samt fartyget kan antas uppfylla kraven för säker drift. skall inom en månad från det att ett tillstånd utfärdats enligt första stycket utföra en inledande värdstatskontroll och en besiktning av fartyget särskilt för reguljär trafik. Tillsynsmyndigheters tillträde till fartyg m.m. 15 § Den som verkställer en tillsynsförrättning eller biträder vid en sådan förrättning skall lämnas tillträde till fartyget. Han eller hon får där göra de undersökningar och ta de prov som han eller hon behöver och ta del av de handlingar rörande fartyget som finns ombord. För uttagna prov lämnas inte någon ersättning. Vid förrättningarna skall såvitt möjligt undvikas att fartyget fördröjs eller att någon annan olägenhet uppkommer. 16 § Polismyndigheter, , , miljö- och hälsoskyddsnämnder samt läkare är skyldiga att lämna tillsynsmyndig- heterna det biträde och de upplysningar som de behöver för att utöva tillsyn enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har utfärdats med stöd av lagen. 17 § När utövar tillsyn enligt vad som sägs i 1 § andra stycket eller lämnar biträde enligt 16 §, har tjänstemän vid de befogenheter att vidta åtgärder som anges i 2 och 4 §§ lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning. Därvid gäller föreskrifterna i 5, 6, 8 och 9 §§ nämnda lag. Skyldigheter för redare m.fl. 18 § Ett fartygs redare och ägare ansvarar för att fartyget undergår tillsyn enligt denna lag och enligt föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Redaren samt befälhavaren och övrigt befäl ombord skall lämna tillsynsmyndigheten det bistånd den behöver vid tillsynsförrättningar och lämna varje upplysning som den begär vid sådana förrättningar. 19 § Redaren ansvarar för att rederiverksamheten undergår tillsyn enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Redaren skall lämna tillsynsmyndigheten det bistånd den behöver och de upplysningar den begär vid tillsynen. 20 § På anmodan av eller av annan tillsynsmyndighet som regeringen bestämmer är redaren skyldig att låta undersöka ämnen och material som används på fartyget eller ingår i dess last och att tillhandahålla prov för sådan undersökning. Samma skyldighet gäller i fråga om maskiner, redskap eller andra tekniska anordningar på fartyget. I fråga om ämnen och material, vars inlastning är förestående men som ännu inte har kommit under redarens vård, har lastägaren den skyldighet som åvilar redaren enligt första stycket. En undersökning enligt denna paragraf skall bekostas av den som har ålagts att föranstalta om undersökningen eller att tillhandahålla prov för undersökningen, om inte myndigheten beslutar att kostnaden helt eller delvis skall ersättas av statsmedel.