sou · GPB326d1 · 2002-01-01 00:00:00 — In doubtful cases the Patent Office may require such a party to bring an action before a court within a certain period. If it fails to do so, the Patent Office may disregard the claim for a better right in its continued examination of the registration application. If a proceeding relating to a claim for a better right to the trademark is instituted, the Patent Office will normally declare the matter of registration dormant. If a party requests that the application be transferred, it must not be altered, deemed to be withdrawn, dismissed or granted until the request has been considered. If a party claims during the opposition procedure that it has a better right to the trademark, the provisions concerning transfer will be applicable in the same way as in connection with the application. Acquisition of a distinctive character An essential condition for the registration of a trademark is that it is distinctive, although a lack of distinctive character in the original trademark can be remedied by use. The assessment of the distinctive character of a trademark in connection with the processing of an application for registration are currently based on the use of the trademark up to the date of registration. The exclusive right to the trademark applies, however, from the date of application. One result of this system is that the holder can enjoy an exclusive right to a trademark for a certain period although it does not fulfil the criteria for registration. proposes that the assessment should only consider the use of the trademark up to the date on which the application is filed with the Patent Office. It should be possible to acquire exclusive rights to trademarks and signs by established usage, as is the case at present. As before, a sign should be considered as established by use if it is known to a significant part of the relevant sector of the public. Where the sign is established all over the country the exclusive right should have the same legal effect as an exclusive right based on registration, as is the case at present. An exclusive right established by use on a local basis should also have the same legal effect, but only within the geographical area to which the right relates. The existence of a sign established locally should, however, no longer constitute grounds for revocation of a registration, which by definition applies on a national basis. cannot see any reason why a right established by local use should have any legal effect outside the area concerned. But the existence of a locally established trademark should constitute grounds for prohibition of the use of a conflicting registered trademark in the area where the sign is established. Protection regardless of registration or A person who uses his own distinctive personal name as a brand for goods or services in a specific geographical area should continue to enjoy protection of the name as a trademark in that area. Furthermore, the holder of a business identifier, for example a company name, that is protected in a specific area should enjoy protection of it as a trademark in the same area. In principle, the protection of marks consisting of personal or business names should as before be the same as the basic protection provided by registered trademarks. However, where such marks are only protected in a specific geographical area they should not constitute an obstacle to the validity of a trademark registration. Addresses should no longer enjoy protection as signs. Definition of exclusive rights The Trademark Directive contains binding provisions on the definition of the basic protection of registered trademarks. Under these provisions the owner of a registered trademark can prohibit the use of an identical trademark for the same type of products. Furthermore, the owner of a registered trademark can prohibit the use of an identical or similar trademark for products of the same or a similar kind, if there is a risk that the public may confuse the trademarks, including the risk of the later trademark being associated with the earlier one. Such circumstances also represent grounds for refusal and for invalidity. The Directive also contains provisions providing extended protection for well-known trademarks. This protection is provided even where the relevant products are not similar. has discussed the implications of these provisions and has concluded that the wording of the Swedish Act should be closer to that of the Directive than is the case at present. Termination of exclusive rights The Patent Office should be authorized to revoke trademark registrations At present, a party who wants to have another partys registration of a trademark revoked must bring an action before a court of law. proposes that a simplified procedure should be introduced under which the Patent Office would be authorized to revoke trademark registrations independently of an opposition procedure. The procedure proposed by the Committee is broadly similar to the existing simplified procedure for the processing of applications for orders to pay. The suggested procedure would be as follows. A party wanting to have a registration revoked could file an application to that effect with the Patent Office. If the holder of the registration agreed to the application or refrained from contesting it, the Patent Office would revoke the registration without examining the merits. If, however, the holder contested the application, the Patent Office would inform the applicant. If the applicant still wanted his revocation application to be considered he could request that the Patent Office referred the application to a district court. The district court would then examine the application in the same way as if the applicant had brought an action before the court from the start. The holder of a registration could oppose a decision by the Patent Office to revoke a registration by applying for the procedure to be reopened. The Committees proposal would make the revocation procedure simpler and less costly than it is today. Under this system, cases that require substantive examination would be referred to a district court, where they would be subject to the more detailed examination applied by the courts. Other matters relating to trademarks and other signs Under the , which includes the Agreement and the Protocol, the holder of a trademark can obtain protection for his trademark in several different countries under a single procedure. has acceded to the Protocol, but not to the Agreement. In the Committees view, the disadvantages of acceding to the Agreement outweigh the advantages, and therefore the Committee does not recommend that should accede to it. As regards the procedure in connection with applications for international registration, the Committee proposes a few minor changes. A geographical indication can be described simply as a description identifying products with a specified geographical origin – national, regional or local. proposes that a provision be introduced in the Act to the effect that geographical indications can be registered as collective marks and as guarantee and certification marks. also proposes the indication of a provision according to which a trademark that contains or consists of an element that can be construed as a geographical indication for wine or spirits should not be registered if it relates to wine or spirits of some other origin. This should apply regardless of whether or not the trademark is misleading. proposes that the Collective be repealed and that its provisions be incorporated into the new Trademark Act. Compensation for trademark infringements etc. In the Committees view, there is a need to clarify the provisions on compensation for trademark infringements. does not propose any changes as regards the obligation to pay compensation for the use of the trademark. But it proposes amendments to the provision concerning compensation for the damage caused by the infringement in other respects. The Committee considers it necessary to define more clearly the criteria that are relevant to an assessment of such damage. In the Committees view, special consideration should be given in connection with the assessment to: the damage caused to the reputation of the trademark (goodwill) the loss of sales suffered by the right-holder the profit made by the infringer as a result of the infringement the right-holders interest in ensuring that his trademark is not also proposes that the provisions on prosecution by a public prosecutor should be changed in connection with trademark infringements so as to make it possible for the public prosecutor to prosecute where this is appropriate from the point of view of public interest. This means that prosecution would no longer be subjected to special circumstances. There are no provisions on confidentiality with respect to applications for trademarks filed with the Patent Office. Such provisions do apply, however, for court proceedings, both in appeals from decisions by the Patent Office to an administrative court and cases tried by ordinary courts of law. proposes that arrangements be made to protect business secrets in connection with trademark applications processed by the Patent Office and that changes also be made in the provisions relating to confidentiality in courts of law. However, information that is relevant to the origin, extent or validity of exclusive rights should never be subject to confidentiality. to bring an action; declaratory actions The Trademark Act contains provisions on the right to bring actions and on declaratory actions. proposes that such provisions should not be included in the new Act, which would mean that the general procedural provisions would be applicable. General points of departure recognizes that dealing with trademarks and business names in one and the same Act would have certain advantages. However, such a course would have far-reaching consequences that are difficult to foresee, and it may be inferred from the Governments terms of reference that business names and trademarks should continue to be regulated in different acts. Regulating them in a single act would also be inconsistent with the principle of harmonized legislation in the Nordic countries. In many respects the provisions of the Trademark Act are similar to those of the Business Names Act, and some of the amendments proposed by the Committee with respect to trademarks are similar to those proposed for the Business Names Act. A distinctive character should not be a condition for registration of a business name proposes abolishing the requirement that a business name must have a distinctive character in the context of the business concerned. Registration should, however, continue to provide protection for business names that are distinctive. This proposal does not affect assessment of the extent of exclusive rights associated with business names that are distinctive and therefore have a legitimate claim to protection. A registered business name that is devoid of any distinctive character should not, however, continue to enjoy protection by virtue of registration. This change may appear to be a change for the worse, but this is not really the case, since the existence of a distinctive character is a necessary condition for continued registration and thus for the scope of the exclusive right. has discussed whether it is necessary to require more detailed business descriptions than is the case today. This would have many advantages, but the Committee has decided not to propose any new requirements in this respect. There is, however, a great deal to be said for classifying business descriptions in company registers on the basis of the Swedish Trade Classification. Such a classification would be very useful as an administrative aid. Scope of statutory examinations; the registration procedure proposes that the examination ex officio made by the registration authorities should, as with trademarks, be restricted to absolute grounds for refusal. There is at present no opposition procedure in connection with the registration of business names. But in a system where business names are registered without any prior examination ex officio of relative grounds for refusal, the holders of earlier rights must have the opportunity to oppose registration. proposes the introduction of an opposition procedure providing the possibility of opposing registration. The opposition procedure should be the same for business names as for trademarks. Preliminary examination of business names In a report submitted to the Committee the Patent Office proposes a system that would allow a preliminary examination of business names. has concluded that such a system should not be introduced. This conclusion is related, among other things, to the Committees proposal that distinctiveness should not be a condition for registration of a business name and to the proposal to abolish examinations ex officio of relative grounds for refusal. Distinction between registration of a business name and registration of the legal entity to which the name relates proposes the introduction of a new section in the Business Names Act which expressly stipulates that a business name is either to be registered in connection with registration of the legal entity to which the name relates or, if the business name relates to a legal entity that is already registered, in a separate procedure. also proposes that a provision be introduced to make it clear that the revocation of the registration of a business name does not affect the registration of the legal entity to which the name relates. This would make it clear that the registration of a business name can be revoked while the legal entity remains. proposes that the registration of a business name can be revoked in respect of some of the activities for which it is registered. Revocation of a business name by decision of a registration authority proposes that it should be possible to revoke the registration of a business name by decision of a registration authority. The proposal is the same as that described above with reference to trademarks. Compensation in connection with infringement of a business name etc. The provisions proposed by the Committee concerning compensation for trademark infringements and prosecution in connection with such infringements should also apply to infringements of business names. Consequences of the Committees proposals The Committee concludes that its proposals would reduce the cost of the Patent Offices processing of registration applications. Another consequence would be that most trademarks and business names would be registered much more quickly than is the case today. Even if the number of opposition procedures increases, as anticipated, it should be possible to reduce the charges for application procedures for the registration of trademarks and business names, or at least not to raise them. The proposals should not involve any major changes for the administrative courts, the ordinary courts of law or other public authorities. Härigenom föreskrivs följande. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § I denna lag finns bestämmelser om förvärv av ensamrätt att i näringsverksamhet använda varumärken och andra kännetecken för varor eller tjänster. Lagen innehåller också andra föreskrifter om kännetecken. Var och en kan förvärva ensamrätt till varumärken och andra kännetecken för varor eller tjänster som tillhandahålls i närings- verksamhet. Föreningar och andra sammanslutningar kan förvärva ensamrätt för sina medlemmar att i näringsverksamhet använda gemensamma kännetecken för varor eller tjänster (kollektivmärken). Myndigheter och stiftelser samt föreningar och andra samman- slutningar som fastställer normer för eller kontrollerar varor eller tjänster, kan förvärva ensamrätt till särskilda kännetecken för sådana varor eller tjänster som normerna eller kontrollerna avser (garanti- eller kontrollmärken). Lagens bestämmelser om varor gäller i det följande i tillämpliga delar också tjänster. Ensamrätt till varumärken kan också förvärvas enligt rådets för- ordning (EG) nr 40/94 av om gemenskaps- varumärken. Vad som kan utgöra varumärke 2 § Ett varumärke kan bestå av alla slags tecken som kan återges grafiskt, såsom ord och sammansättningar av ord, inbegripet slagord, namn, bokstäver och siffror, figurer och avbildningar, eller en varas form, utstyrsel eller förpackning, förutsatt att märket har särskiljningsförmåga. Ett varukännetecken anses ha särskiljningsförmåga om det kan skilja varor som tillhandahålls i en näringsverksamhet från dem som tillhandahålls i en annan. Vid bedömning av om ett varu- kännetecken har särskiljningsförmåga skall hänsyn tas till att mär- ket kan förvärva sådan förmåga genom användning. 3 § Ensamrätt till varumärken kan förvärvas enligt bestämmel- serna i 2 kap. genom registrering i varumärkesregistret, som förs av (). Ensamrätt till varumärken kan också förvärvas genom interna- tionell registrering enligt vad som framgår av bestämmelserna i 5 kap. Ensamrätt till varumärken och till andra varukännetecken kan utan registrering förvärvas genom inarbetning. Ett kännetecken anses inarbetat om, och så länge, det här i landet inom en bety- dande del av den krets till vilken det riktar sig (omsättnings- kretsen) är känt som kännetecken för de varor som tillhandahålls under kännetecknet. Om kännetecknet är inarbetat endast inom en del av landet, gäller ensamrätten endast inom det området. Ensamrätt kan inte förvärvas till kännetecken som endast består av en form som följer av varans art, en form som är nödvändig för att uppnå ett tekniskt resultat eller en form som ger varan ett bety- dande värde. Den som använder ett eget namn med särskiljningsförmåga som varukännetecken inom ett visst geografiskt område, har ett skydd för namnet som för varukännetecken inom samma område. Vidare har innehavaren av ett näringskännetecken med skydd inom ett visst geografiskt område, ett skydd för kännetecknet som för varu- kännetecken inom samma område. 4 § Ensamrätten till ett varukännetecken enligt 3 § innebär att ingen annan än innehavaren i näringsverksamhet får använda 1.ett tecken som är identiskt med varukännetecknet för varor av samma slag, eller 2.ett tecken som är identiskt med eller liknar varukännetecknet för varor av samma eller liknande slag, om det finns en risk för för- växling, inbegripet risken för att användningen av tecknet leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder tecknet och innehavaren av varukännetecknet. När ett varukännetecken är känt inom en betydande del av om- sättningskretsen innebär ensamrätten enligt 3 § dessutom, att ingen annan än innehavaren, i näringsverksamhet, utan skälig anledning får använda ett tecken som är identiskt med eller liknar varukännetecknet för varor av annat slag, om han därigenom skulle dra otillbörlig fördel av eller orsaka förfång för varukännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende. Som användning i näringsverksamhet anses bland annat 1.att anbringa ett tecken på varor eller deras förpackningar, 2.att bjuda ut varor till försäljning, föra ut dem på marknaden, lagra dem för dessa ändamål eller leverera dem under tecknet, 3.att importera eller exportera varorna under tecknet, eller 4.att använda tecknet i affärshandlingar och i reklam. Med användning av tecknet enligt tredje stycket avses även muntlig användning. 5 § Ensamrätten till ett varukännetecken ger inte något själv- ständigt skydd för sådan del av kännetecknet som enligt 13 § inte kan registreras ensam för sig. Ensamrätten till ett varukännetecken hindrar inte att någon annan, när det stämmer överens med god affärssed, i närings- verksamhet använder 1.sitt namn, sin firma eller sin adress, 2.uppgifter om varans art, beskaffenhet, mängd, avsedda an- vändning, värde, geografiska ursprung, tiden för dess framställande eller andra egenskaper hos varan, 3. varukännetecknet, om det är nödvändigt för att ange varans avsedda ändamål, särskilt om den är avsedd att användas som till- behör eller reservdel. Ensamrätten till en geografisk ursprungsbeteckning som är ett kollektivmärke eller ett kontroll- eller garantimärke hindrar inte att någon annan använder beteckningen, om det sker i enlighet med god affärssed. 6 § Ensamrätten till ett varukännetecken hindrar inte att någon annan än innehavaren använder kännetecknet för varor som inne- havaren, eller någon med innehavarens samtycke, under känne- tecknet fört ut på marknaden inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet. Första stycket gäller dock inte när varornas skick förändrats eller försämrats sedan de förts ut på marknaden eller när det finns någon annan skälig grund för innehavaren att motsätta sig användningen. 7 § Om flera gör anspråk på ensamrätt till varukännetecken som är identiska eller liknande på det sätt som anges i 4 §, skall den ha företräde som har tidigaste grund för sitt anspråk, om inte annat följer av 8 eller 9 §. Verkan av passivitet (registrerade varumärken) 8 § Rätten till ett registrerat varumärke skall bestå vid sidan av en äldre rätt till ett kännetecken, om ansökan om registrering gjorts i god tro och innehavaren av den äldre rätten har känt till och funnit sig i att det yngre varumärket efter registreringsdagen har använts här i landet i följd. Om varumärket har använts endast för en del av de varor som det registrerats för, skall rätten bestå endast för dessa varor. Verkan av passivitet (inarbetade varukännetecken) 9 § Rätten till ett inarbetat varukännetecken skall bestå vid sidan av en äldre rätt till ett kännetecken, om innehavaren av den äldre rätten inte inom rimlig tid vidtagit åtgärder för att hindra användningen av det yngre kännetecknet. Innehavaren av den äldre rätten skall, om hans kännetecken är känt inom en betydande del av omsättningskretsen, anses ha hand- lat inom rimlig tid om han från det att han fick känne- dom om användningen vidtagit åtgärder för att hindra denna. 10 § I de fall som avses i 8 och 9 §§ utgör rätten till det yngre kännetecknet inte hinder mot användningen av det äldre känne- tecknet, även om rätten till det äldre kännetecknet inte längre utgör hinder mot användningen av det yngre. I de fall som avses i 9 § får, om det är skäligt, beslutas att ett av kännetecknen, eller båda, endast får användas på särskilt sätt, såsom i ett visst utförande eller med tillägg av ortsangivelse eller innehavarens namn, eller att kännetecknet endast får användas för vissa varor eller inom ett visst område. Bestämmelsen i andra stycket tillämpas också när identiska eller liknande kännetecken är inarbetade för olika innehavare i olika delar av landet. 11 § Vid utgivning av lexikon, handböcker, läroböcker eller andra liknande skrifter är skriftens författare, huvudredaktör, ut- givare eller förläggare, på begäran av den som innehar ett registrerat varumärke, skyldig att se till att varumärket inte återges i skriften utan att det framgår att märket är skyddat genom registrering. Detsamma gäller om en sådan skrift görs tillgänglig på Internet eller genom något annat elektroniskt medium. Den som inte efterkommer en begäran enligt första stycket är skyldig att medverka till att en rättelse offentliggörs på det sätt och i den omfattning som är skäligt samt att bekosta detta. Skyldigheten att ange att ett varumärke är skyddat genom regi- strering skall alltid anses uppfylld om symbolen på ett tydligt sätt återges tillsammans med märket. Nationell registrering av varumärken Ansökan om registrering m.m. 12 § Den som vill att ett varumärke registreras skall ansöka om detta hos . Ansökan skall innehålla uppgifter om sökandens namn eller firma och adress, en återgivning av märket och en förteckning över de varor som märket avser (varuförteck- ning).