sou · GPB397 · 2002-01-01 00:00:00 — Meddelarfriheten är en av komponenterna i vad som samman- fattande brukar benämnas meddelarskyddet. En annan beståndsdel i detta är det s.k. anonymitetsskyddet (3 kap. TF och 2 kap. YGL). Detta har i sin tur olika delar; rätten att vara anonym, tystnadsplikt för dem som tagit befattning med tillkomsten av en tryckt skrift eller teknisk upptagning i fråga om vem som har lämnat meddelanden för publicering samt förbud för allmänna organ att efterforska meddelare i andra fall än då ingripanden mot dem är tillåtna. Anonymitetsskyddet sträcker sig delvis längre än meddelarfriheten. Så gäller t.ex. den nämnda tystnadsplikten i princip även till förmån för personer som i och för sig får ställas till ansvar för att de har lämnat uppgifter i publiceringssyfte. Meddelarskyddet har sin största betydelse när det gäller de offentliga funktionärerna. Dess betydelse för andra personkategorier är mera begränsad. Det bör framhållas att det visserligen inte alltid är helt klart hur reglerna om meddelare skall tillämpas i alla situationer. Rent generellt kan i alla fall sägas att meddelarskyddet inte gäller i förhållandet mellan enskilda på samma sätt som i relationen mellan det allmänna och medborgarna. Detta innebär att möjligheten att utan risk för någon form av negativ reaktion lämna uppgifter är mindre för dem som är verksamma i företag och andra privata organisationer än för offentliga funktionärer. Inom utreds frågan om yttrande- och meddelarfrihet för anställda i verksamheter med anknyt- ning till det allmänna. I promemorian Yttrandefrihet för privatanställda (Ds 2001:9) föreslås en lag om skydd för privatanställdas yttrande- frihet. Promemorian har remissbehandlats och ärendet bereds inom . I 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen (TF) anges i vilka fall handlings- offentligheten får begränsas. Detta får ske bl.a. med hänsyn till rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik (p. 2) myndig- hets verksamhet för inspektion, kontroll eller annan tillsyn (p. 3), det allmännas ekonomiska intresse (p. 5) och skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden (p 6). Begränsningar av rätten att ta del av allmänna handlingar skall anges noga i en bestämmelse i en särskild lag eller, om så i visst fall befinns lämpligare, i en annan lag vartill den särskilda lagen hänvisar (2 kap. 2 § andra stycket TF). Den särskilda lag som åsyftas är sekretesslagen. Sekretesslagen reglerar såväl förbud att lämna ut allmänna handlingar som tystnadsplikt för offentliga funktionärer. Den innebär således inskränkningar i såväl regeringsformens (RF:s) regler om yttrandefrihet som om rätten att ta del av allmänna handlingar. Begreppet sekretess definieras i 1 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen som förbud att röja uppgift, vare sig det sker muntligen, genom att allmän handling lämnas ut eller på annat sätt. Sekretesslagen gäller i det allmännas verksamhet (1 kap. 1 §). Förbudet att röja eller utnyttja sekretessbelagda uppgifter gäller för den myndighet där uppgiften är sekretessbelagd samt för personer som på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och därvid har fått kännedom om uppgiften (1 kap. 6 §), dvs. dem som brukar benämnas offentliga funktionärer. Anställda hos revisorer och omfattas av lagen. Detsamma gäller ledamöterna i råd. För revisorerna hos revisorer är frågan något mer komplicerad. Sekretesslagen gäller nämligen inte för ledamot av såvitt avser uppgifter som han eller hon erhållit under utövandet av sitt uppdrag. Frågan är alltså om uppdraget som revisor innebär utövande av riksdagsuppdraget, se nedan. Detta torde inte vara fallet (se prop. 1973:90 s. 266 f. och prop. 1979/80:2 del A s. 294–295, jfr även prop. 1986/87:99 s. 50 och 51). Hos revisorer tillämpas en praxis där riksdagsledamöterna undertecknar och därmed erkänner mottagandet av en underrättelse om tystnadsplikt och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. De revisorer som utsett och som fullgör uppgiften enligt aktiebolagslagen (1975:1385) eller stiftelselagen (1994:1220) torde däremot inte omfattas av sekretesslagen i den egenskapen även om de är anställda hos . Sådana uppdragstagare som trots att de är förordnade av en myndighet är att anse som uppdragstagare hos enskilda rättssubjekt eller som får anses representera enskilda intressen faller utanför sekretesslagen (se prop. 1979/80:s, del A s. 127). Revisorn är enligt svensk rätt ett bolagsorgan och verkar i bolagets och dess intressenters intresse (prop. 1997/98:99 s. 152, jfr även prop. 1995/96:173 s. 103). Med hänvisning till tystnadspliktsreglerna i aktiebolagslagen, stiftelselagen och lagen (1995:528) om revisorer lämnar revisorer inte ut uppgifter till någon annan inom . oavsett om revisorn är anställd av eller av ett revisionsbolag. De kommun- och landstingsägda bolag och stiftelser som omfattas av 1 kap. 9 § sekretesslagen skall betraktas som myndigheter enligt lagen. En revisor i ett sådant bolag är således att betrakta som en offentlig funktionär och skall tillämpa sekretesslagen. Eftersom det i det lagstiftningsärende där regleringen infördes, ansågs att revisorernas tystnadsplikt enligt den civilrättsliga lagstiftningen borde bestå vid sidan av sekretesslagens bestämmelser, kompletterades bestämmelsen i 1 kap. 12 § sekretesslagen med en hänvisning till revisorernas tystnadsplikt (prop. 1993/94:48 s. 39). Det förs ingen argumentation om att de två tystnadsplikterna skulle vara av olika omfattning. Dessa revisorer har således, i vart fall delvis, dubbla tystnadsplikter. Denna reglering skiljer sig från vad som i övrigt gäller på sekretess- regleringens område, nämligen att det i det allmännas verksamhet enbart är sekretesslagens bestämmelser som gäller (jfr den under avsnitt 3.5 redovisade regleringen i lagen om revisorer). Sekretess i det allmännas revisionsverksamhet De sekretessbestämmelser som är tillämpliga i det allmännas revisionsverksamhet är i första hand bestämmelserna i 4 kap. 1 §, 6 kap. 1 §, 8 kap. 6 och 10 §§ samt 13 kap. 1 § sekretesslagen. Även regleringen i 9 kap. 4 § kan bli aktuell att tillämpa. Enligt 4 kap. 1 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgift angående planläggning eller annan förberedelse för inspektion, revision eller annan granskning, som myndighet har att företa, om det kan antas att syftet med granskningsverksamheten motverkas om uppgiften röjs. Paragrafen är tillämplig bl.a. hos revisorer och . Uppgifter som sekretesskyddas enligt paragrafen är uppgifter som rör de personer eller myndigheter som skall bli föremål för granskning, tiden för granskningen, granskningsplaner samt uppgifter av liknande slag. Sekretess gäller endast om det kan antas att syftet med gransknings- verksamheten motverkas om uppgiften röjs, dvs. med ett rakt skaderekvisit. Uppgifter som skall användas vid flera gransknings- tillfällen, t.ex. checklistor för revision, torde dock i allmänhet kunna hemlighållas med stöd av bestämmelsen. Sekretessen enligt 6 kap. 1 § sekretesslagen skyddar det allmännas ekonomiska intressen. Sekretess gäller i myndighets affärsverksamhet för uppgift om myndighetens affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att någon som driver likartad rörelse gynnas på myndighetens bekostnad om uppgiften röjs. Under motsvarande förutsättningar gäller sekretess hos en myndighet för uppgift om affärs- eller driftförhål- landen hos bolag, förening, samfällighet eller stiftelse som driver affärsverksamhet vari det allmänna genom myndigheten utövar ett bestämmande inflytande eller driver revision. Sekretess kan således gälla för uppgifter som revisorer och erhåller vid sin granskning av aktiebolag och stiftelser i enlighet med lagen (1987:518) med instruktion för revisorer och lagen (1987:519) om granskning av statliga aktiebolag och stiftelser. Dessa myndigheters beslut omfattas dock inte av sekretess. Resultatet av revisionen är således alltid offentligt (se prop. 1986/87:99 s. 50 f.). Med affärs- eller driftförhållanden avses förvärv, överlåtelser, upplåtelser eller användning av egendom, tjänster eller annat, t.ex. elektricitet, gas, vatten, värme e.d. Vidare hör affärshemligheter av mera allmänt slag hit. Detta gäller t.ex. verksamhetsriktlinjer, marknadsundersökningar, marknadsplaneringar, prissättningskalkyler och planer rörande reklamkampanjer samt vissa datorprogram (RÅ 85 Ab140). Även en budget med uppgifter som ger uttryck för planerade och förväntade aktiviteter samt kalkyler som ligger till grund för fortsatt verksamhet kan typiskt sett anses utgöra affärs- och driftförhållanden (jfr RÅ 1998 not. Konstruktionsarbeten, utredningar av annat slag, prov, förhandlingar och andra affärshändel- ser har också ansetts ingå i begreppet affärs- eller driftförhållanden (RÅ 1987 not. En förutsättning för att sekretess skall gälla för en uppgift om t.ex. ett statligt aktiebolags affärs- eller driftförhållanden är att det kan antas att någon som driver en rörelse som är likartad bolagets affärsverk- samhet gynnas på bolagets bekostnad. Sekretessen skall således skydda bolaget från insyn från konkurrenternas sida. Enligt 6 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen gäller sekretess för uppgift enligt första stycket även när den överlämnats till en annan myndighet. Undantag gäller om uppgiften ingår i beslut av den mottagande myndigheten. Enligt tredje stycket i paragrafen gäller sekretessen för uppgift i allmän handling i högst . Enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen gäller sekretess i den utsträckning regeringen föreskriver det i statliga myndigheters verksamhet som består i utredning, planering, prisreglering, tillståndsgivning, tillsyn eller stödverksamhet med avseende på produktion, handel, transport- verksamhet eller näringslivet i övrigt för uppgifter om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs. Ordet tillsyn skall inte ges en alltför snäv tolkning utan får anses omfatta alla fall där en myndighet har en övervakande eller styrande funktion i förhållande till näringslivet (prop. 1979/80:2 Del A s. 235). Under samma förutsättningar men utan skaderekvisit gäller sekretess för andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. Sådana föreskrifter har regeringen meddelat i 2 § sekretessförord- ningen (1980:657). Enligt punkt 19 i bilagan till sekretessförordningen gäller sådan sekretess i tillsyn som utövas av och som avser hur statsbidrag används av enskilda mottagare. I fråga om uppgifter i allmänna handlingar gäller sekretessen i högst , om inte annat anges i bilagan (2 § andra stycket sekretess- förordningen). Sekretessen gäller även för beslut. Av 8 kap. 6 § sekretesslagen framgår dock att regeringen för särskilt fall kan förordna om undantag från sekretess som gäller enligt 2 § första stycket 1 sekretessförordningen, om regeringen finner det vara av vikt att uppgifterna lämnas (2 § tredje stycket sekretessförordningen). Sekretess enligt 8 kap. 10 § sekretesslagen skyddar enskildas ekonomiska intressen. De statliga bolagen och stiftelserna är i det helt dominerande antalet fall att betrakta som enskilda vid tillämpning av sekretesslagen. Sekretess gäller hos myndighet för uppgift om affärs- eller driftförhållanden för enskild som har trätt i affärsförbindelse med en myndighet. Sekretess gäller om det av särskild anledning kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs, dvs. med ett särskilt strängt rakt skaderekvisit. Med skada avses ekonomisk skada. Sekretess gäller också hos myndighet för uppgift om affärs- eller driftförhållanden för enskild som har trätt i affärsförbindelse med bolag, förening, samfällighet eller stiftelse som driver affärsverksamhet och vari det allmänna genom myndigheten utövar ett bestämmande inflytande eller bedriver revision om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Uppgifter som revisorer och erhåller vid sin granskning av aktiebolag och stiftelser i enlighet med lagen med instruktion för revisorer och lagen om granskning av statliga aktiebolag och stiftelser och som rör dessas kunder kan således omfattas av sekretess enligt denna bestämmelse. I likhet med vad som gäller enligt 6 kap. 1 § sekretesslagen undantas uppgifter i beslut av myndigheten från sekretess (se prop. 1986/87:99 s. 50 f.). Enligt 8 kap. 10 § andra stycket sekretesslagen gäller sekretess för uppgift enligt första stycket även när den överlämnats till en annan myndighet. Undantag gäller om uppgiften ingår i beslut av den mottagande myndigheten. Enligt tredje stycket i paragrafen kan regeringen för särskilt fall förordna om undantag från sekretessen om den finner det vara av vikt att uppgiften lämnas. För uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Beträffande handling som anger villkoren i slutet avtal gäller sekretessen dock längst till dess , eller hos statliga affärsverk och samt i affärsverksamhet, har förflutit från det avtalet slöts. Enligt 9 kap. 4 sekretesslagen gäller sekretess i sådan särskild verksamhet hos myndighet som avser framställning av statistik samt, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i annan därmed jämförbar undersökning, som utförs av myndighet, för uppgift som avser enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och som kan hänföras till den enskilde. Regeringen har meddelat sådana föreskrifter i 3 § sekretess- förordningen. har erhållit sådan sekretess för två kartläggningar, en av omfattningen av fusk med förmåner och bidrag av social karaktär och en av datorrelaterade brott och datormissbruk. Bestämmelserna i 13 kap. sekretesslagen reglerar överföring av sekretess i vissa fall från en viss verksamhet till en annan, s.k. sekundär sekretess. Enligt 13 kap. 1 § sekretesslagen gäller att om en myndighet i verksamhet, som avser tillsyn eller revision från en annan myndighet erhåller en uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos den mottagande myndigheten. Bestämmelsen är tillämplig bl.a. i revisorers och verksamheter. Sekretess gäller för såväl uppgifter som inhämtas från den kontrolle- rade myndigheten som för uppgifter som inom ramen för uppdraget inhämtas från någon annan myndighet än den som är föremål för tillsyn eller revision. Av 13 kap. 6 § sekretesslagen följer att sekretessbestämmelsen i bl.a. 13 kap. 1 § inte tillämpas om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande myndigheten. Den primära sekretessen gäller således i första hand. Av 11 kap. 2 § första stycket första meningen sekretesslagen framgår att sekretesslagen inte gäller för ledamöter såvitt avser uppgift som ledamoten har erhållit under utövandet av sitt uppdrag. I andra meningen finns en erinran om att föreskrifter om tystnadsplikt för ledamöter av finns i RF och i riksdagsordningen. Dessa föreskrifter skall tillämpas även av tjänstemän. I 10 kap. 7 § RF finns således föreskrifter om tystnadsplikt inom . Av 2 kap. 4 § riksdagsordningen framgår att sammanträden med kammaren är offentliga. Av bestämmelsen framgår dock att ett sammanträde kan hållas inom stängda dörrar om det är påkallat av hänsyn till rikets säkerhet eller i övrigt till förhållandet till annan stat eller mellanfolklig organisation. Riksdagsledamöter eller tjänstemän i får inte obehörigen yppa vad som förekommit vid ett sammanträde inom stängda dörrar. Enligt 4 kap. 15 § riksdagsord- ningen får ledamöter, suppleanter eller tjänstemän i ett utskott inte obehörigen yppa vad som enligt beslut av regeringen eller ett utskott skall hållas hemligt med hänsyn till rikets säkerhet eller av annat synnerligen viktigt skäl, som betingas av förhållandet till främmande stat eller mellanfolklig organisation. I 10 kap. 8 § riksdagsordningen finns en motsvarande tystnadsplikt föreskriven för ledamöter, suppleanter eller tjänstemän i . Med undantag för uppgifter som ledamöter erhåller under utövande av sitt uppdrag är sekretesslagens regler i princip tillämpliga hos . Som redan nämnts torde ett uppdrag som revisor hos revisorer inte falla in under undantaget. Den sekretess som gäller enligt 2–10 kap. sekretesslagen begränsas dock av bestämmelsen i 11 kap. 2 § andra stycket samma lag. Enligt den sistnämnda bestämmelsen gäller sekretess för uppgifter om vad som har förekommit vid ett sammanträde med kammare endast om sammanträdet har hållits inom stängda dörrar. Som redan nämnts kan sammanträde hållas inom stängda dörrar enligt 2 kap. 4 § riksdagsordningen om det är påkallat av hänsyn till rikets säkerhet eller i övrigt till förhållandet till annan stat eller mellanfolklig organisation. Om erhåller uppgift från regeringen som är sekretessbe- lagd där gäller, enligt bestämmelsen i 11 kap 2 § tredje stycket sekretesslagen, sekretess även för uppgiften hos . Bestämmel- sen avser att sekretesskydda sådana uppgifter i den statliga tillsynsverksamheten (se 8 kap. 6 § sekretesslagen) i de utredningar angående enskildas affärsförhållanden och liknande som under utskottsbehandlingen av ärenden med anknytning till näringslivet ofta lånas in från (jfr KU 1979/80:37 s. 36 f.). 3.7Tillämpning av regler om tystnadsplikt m.m. i ett par andra verksamheter Som har redovisats i avsnitt 3.3.1 har befogenhet att förordna revisorer i bolag och institut som står under inspektionens tillsyn. I 3 kap. 8 a § bankrörelselagen (1987:617) finns en skyldighet för revisorer att lämna uppgifter till som framkommit vid revisionen i sparbanker och medlemsbanker. En motsvarande uppgiftsskyldighet finns för revisorer i bankaktiebolag enligt 9 kap. 17 § samma lag. Uppgiftsskyldigheten gäller för samtliga revisorer i banken oavsett om de förordnats av eller inte. Revisorn skall, enligt de nämnda bestämmelserna, omgående till rapportera sådana förhållanden som kan utgöra en väsentlig överträdelse av de författningar som reglerar bankers verksamhet, kan påverka bankens fortsatta drift negativt eller som kan leda till att revisorn avstyrker att balansräkningen eller resultaträk- ningen fastställs. Revisorn skall även när det gäller sparbanker och medlemsbanker rapportera omständigheter som kan leda till anmärkning enligt 3 kap. 11 § bankrörelselagen och när det gäller bankaktiebolag, omständigheter som kan leda till anmärkning enligt 10 kap. 30 och 31 §§ aktiebolagslagen (1975:1385). Jämför även t.ex. uppgiftsskyldigheten för revisorer i kreditmarknadsföretag enligt 2 kap. 7 a § lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet och 10 kap. 8 a § försäkringsrörelselagen (1982:713). En av utsedd revisor har dessutom att beakta de av utfärdade allmänna råden (allmänna råd för revisorer förordnande av , FFFS 1998:5). De allmänna råden avser revisionens genomförande och revisorns rapportering till . Enligt 6 § i de allmänna råden bör revisorn utöver den rapporteringsskyldighet som gäller enligt vissa författningar omgående till inspektionen rapportera de erinringar som revisorerna framställer till styrelsen eller verkställande direktören enligt 10 kap. 11 § aktiebolagslagen, 3 kap. 12 § bankrörelselagen eller 10 kap. 12 § försäkringsrörelselagen. Revisorn bör vidare enligt de allmänna råden avlämna en rapport över revisionen till inspektionen senast efter det att revisionen har slutförts för räkenskaps- året. I de allmänna råden anges vidare vad den årliga rapporten bör innehålla. Det är bl.a. en redogörelse beträffande väsentliga förändringar i institutets organisation, verksamhet eller andra förhållan- den som kan inverka på institutets riskexponering, väsentliga brister rörande institutets interna kontroll, redovisning och förvaltning i övrigt samt för tidigare påpekade brister som inte åtgärdats, väsentliga avvikelser från inspektionens föreskrifter och allmänna råd och uppgifter om övriga förhållanden, t.ex. tvister, som kan betyda risk för betydande ekonomiska konsekvenser för institutet, årets resultat samt en redogörelse för de verksamheter som har varit av huvudsaklig betydelse för resultatets uppkomst. Vidare skall revisorn enligt 8 § i de allmänna råden till löpande rapportera sådana iakttagelser som kan vara av betydelse för inspektionen i dess tillsyn över institutet. kan utöver de allmänna råden lämna instruktioner avseende särskilda områden som granskningen bör omfatta (se 1 § i de allmänna råden). De revisorer som utser är inte anställda av inspektionen utan hos privata revisionsbyråer. För revisorer i banker gäller föreskrifterna om tystnadsplikt i revisorslagen och – såvitt avser bankaktiebolagen – aktiebolagslagen. För bankaktiebolag gäller vad som är föreskrivet för aktiebolag i allmänhet om inte annat följer av bankrörelselagen eller är särskilt föreskrivet, se 1 kap. 1 § tredje stycket bankrörelselagen. Genom hänvisningen i nämnda paragraf gäller tystnadsplikten i 10 kap. 37 § aktiebolagslagen för revisorer i bankaktiebolag. För revisorer i sparbanker och medlemsbanker finns en motsvarande tystnadsplikt i 3 kap. 14 § bankrörelselagen. För den händelse en konflikt skulle uppstå mellan tystnadspliktsbestämmelserna och bestämmelserna om uppgifts- skyldighet torde bestämmelserna om uppgiftsskyldighet ta överhanden. När uppgiftsskyldigheten för finansiella företag gentemot infördes uttalade regeringen (prop. 1995/96:173 s. 114, bet. 1995/96:NU23, rskr. 1995/96:285) att ett fullgörande av en i författning lagstadgad upplysningsskyldighet inte kan medföra något ansvar för överträdelse av någon tystnadsplikt (se även uttalandet om upplysningsplikt och tystnadsplikt i prop. 1993/94:48 s. 38 och 39 för verkställande direktör eller styrelseledamot i aktiebolag och ekonomiska föreningar). För att förtydliga detta togs en erinran om uppgiftsskyldigheten gentemot in i respektive tystnadspliktsbestämmelse i de lagar i vilka det då var aktuellt att införa en sådan uppgiftsskyldighet. I bankrörelselagen infördes följaktligen en uppgiftsskyldighet i 3 kap. 8 a § gentemot och en erinran i tystnadspliktsbestämmelsen i 3 kap. 14 § om denna uppgiftsskyldighet (SFS 1996:746). gällde bestämmelserna för alla slags banker. Från gäller särskilda regler för bankaktiebolag, se 9 kap. (SFS 1998:1500). Eftersom det saknas en särskild tystnadspliktsregel i bankrörelselagen för revisorer i bankaktiebolag har det inte varit aktuellt att ta in en motsvarande erinran om den uppgiftsskyldighet som revisorer har i bankaktiebolag enligt 9 kap. 17 § bankrörelselagen. Bedömningen av vilka regler den av förordnade revisorn har att följa – den civilrättsliga tystnadsplikten eller sekretess- reglerna – kan vara av betydelse för bedömningen av vilka uppgifter denne kan vidarebefordra till inspektionen. har uppgivit att man närmast är av uppfattningen att det är sekretesslagens bestämmelser som gäller vid informationsutbyte mellan Finansinspek- tionen och de av inspektionen förordnade revisorerna. Revisorn anses således vara uppdragstagare (jfr 1 kap. 6 § sekretesslagen) hos . Denna uppfattning kan tyckas skilja sig något från den ovan redovisade såvitt gäller revisorer utsedda av Riksrevisions- verket i de statliga bolagen och stiftelserna. Något domstolsavgörande i frågan torde inte finnas. I praktiken torde de två synsätten inte heller innebära någon skillnad, särskilt som det finns en författningsreglerad skyldighet att till myndigheten lämna uppgifter. 3.7.2Revision i kommun- och landstingsägda aktiebolag och stiftelser De aktiebolagsrättsliga reglerna om revision gäller även när det är kommuner eller landsting som är ägare. Reglerna innebär att endast den som är auktoriserad eller godkänd revisor får revidera ett aktiebolag. Som har redovisats i avsnitt 3.3.6 finns det en möjlighet att i enlighet med 11 kap. aktiebolagslagen (1975:1385) dessutom utse lekmannarevisorer i aktiebolag (prop. 1997/98:99, bet. 1997/98:LU26, rskr. 1997/98:257).