sou · GPB3103d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Det starka intresset av att man skall kunna förvissa sig om att inte någon annan än den misstänkte deltar i sammanträdet väger här över i förhållande till parters bekvämlighet och kostnadsaspekter. Inte heller en offentlig försvarare bör tillåtas närvara vid huvud- förhandling eller häktningsförhandling per telefon. Den formellt officiella status en sådan har kan i viss mån jämföras med åklaga- rens roll. Det offentliga förtroendet som är förknippat med den offentlige försvararens skulle kunna undergrävas, om han eller hon tilläts närvara per telefon. Även ett målsägandebiträde har en sådan 33 Se 18 kap. 8 a § RB, förordningen (1987:965) om ersättning för rättegångskostnader m.m. i mål där 1 kap. 3 d § tillämpas och förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen , m.m. Ett målsägandebiträde kan emellertid utses åt såväl en målsägande som för talan som åt andra målsägande, t.ex. någon som skall höras i bevissyfte. Eftersom det för den sistnämnda sortens målsägande inte föreslås någon begränsning vad avser möjligheten att delta i ett sammanträde per telefon är det följd- riktigt att inte heller uppställa något sådant förbud gentemot ett målsägandebiträde. Någon skillnad i reglerna bör inte göras vad beträffar målsägandebiträden som företräder en målsägande som är part i målet och målsägandebiträden som företräder andra mål- sägande. Det får förutsättas att målsägandebiträden i allmänhet aldrig närvarar per telefon, om den person som biträds är när- varande i rättssalen. Skulle det tillåtas kan det sägas att hela meningen med målsägandebiträdet går förlorat. Det som sagts nu om målsägandebiträde gäller även en stödperson enligt 20 kap. 15 § RB. Utredningen ser emellertid inte något hinder för att parter i brottmål skall kunna delta i andra sorters sammanträden t.ex. rörande beslag per telefon. Förbudet mot att närvara per telefon i brottmål bör således enligt utredningens uppfattning endast avse huvudförhandling och häktningsförhandling. I linje med vad som föreslagits vad gäller videokonferens bör parter men inte andra alltid ha full rätt att närvara fysiskt i rätts- salen. Det hänvisas till vad som sagts härom i avsnitt 3.4.1.2. I likhet med vad som föreslagits avseende videokonferens bör det när det gäller viten och andra sanktioner inte göras någon skill- nad mellan den situationen att någon kallats att inställa sig i rätts- salen och när personen i fråga istället skall delta per telefon i ett sammanträde. Även om det var befogat att särbehandla den som kallats att delta genom telefon när möjligheten till detta infördes på försök har detta blivit så vanligt och allmänt accepte- rat att någon särbehandling för telefonsituationerna inte är befo- gad. I likhet med vad som sagts angående videokonferens måste det anses vara enklare för en part eller annan att undgå en sanktion, om han eller hon kallats att delta per telefon än om kallelsen gällt rättssalen. Givetvis gäller även reglerna om laga förfall om telefonen av någon anledning inte skulle fungera eller om personen i fråga drabbats av något hinder i de allmänna kommunikationerna på väg till telefonen (låt vara att många numera bär den på sig). Däremot ankommer det på den som skall närvara genom telefon att se till så att telefonräkningen är betald liksom det gäller att inte blockera linjen genom att tala med någon annan för förhöret. 3.4.3Enhetlig reglering av videokonferens och reglerna om telefon Utredningens förslag: Det föreslås att reglerna om telefon- och videokonferens sammanförs och regleras i en paragraf. Reglerna om användning av telefon finns utspridda på flera ställen i RB. En fråga är om lagstiftningen vad beträffar videokonferens bör konstrueras på samma sätt. Det är visserligen bra att man för varje situation där något av de tekniska hjälpmedlen kan komma i fråga också direkt kan utläsa villkoren för detta. Enligt utredningens mening bör villkoren emellertid i betydande utsträckning vara generella (se avsnittet 3.4.1.2.) Lagstiftningen blir överskådligare och enklare att tillämpa om reglerna sammanförs till ett och samma ställe. Mot denna bakgrund föreslår utredningen att alla balkens regler om användning av video och telefon tas in i 5 kap. RB som handlar om offentlighet och ordning vid domstol. På det viset blir det också enklare lagtekniskt att i andra regelverk hänvisa till . Utredningens förslag och bedömning: Genom en hänvisning i ärendelagen till RB skall det bli möjligt att delta i ett samman- träde genom videokonferens och per telefon även vid hand- läggning enligt den lagen. Härigenom blir de nuvarande sär- skilda reglerna om telefon i ärendelagen onödiga varför de före- slås utgå. Det finns inte något som hindrar att man låter andra procedurregler som hänvisar till RB, såsom t.ex. konkurslagen, hänvisa till balken också i frågor som gäller telefon eller video- konferens. Enligt försökslagstiftningen är användningen av videokonferens vid handäggning enligt ärendelagen och sammanträden enligt I ärendelagen finns särskilda bestämmelser som reglerar möjligheten att närvara per telefon. Enligt utvärdering har videokonferens före- kommit endast då det varken varit fråga om ett tvistemål eller brottmål. har överhuvudtaget inte förekommit i samband med sammanträde enligt konkurslagen. Det har emellertid inte förekommit något som ger anledning att inte låta möjligheten att delta genom videokonferens även omfatta de nu nämnda handläggningsformerna. För såväl video- som telefonkonferens bör samma villkor gälla som enligt RB. Såvitt gäller ärendelagen bör därför i de hänseendena införas en hänvis- ning till RB-bestämmelserna. I konkurslagen finns redan en gene- rell hänvisning till RB. Utredningens förslag: Det föreslås att begreppet ljud- och bildöverföring används för att beteckna användningen av video- teknik. Det föreslås vidare att ordet telefon i lagtexten byts ut mot det mer neutrala ljudöverföring. I kallades användandet av videokonferens för videoteknik. I departementspromemorian (Ds 1997:7) kallades denna teknik för bild- och ljudöverföring. I den proposition som låg till grund för försöksverksamheten användes uttrycket videokonferens. Det uttrycket används också i försöks- lagstiftningen och i . I översättning från latin betyder video (videre) att se. Enligt (1998) betyder video apparat med band eller skiva för uppspelning och inspelning av teve-bilder med ljud. Uttrycket video används även om sådan inspelning eller om själva tekniken. Video innebär för de flesta – som t.ex. en av Justititedeparte- mentets särskilda utredare (1997:7) – en apparat som man ansluter till TV:n och laddar med filmer som man sedan kan se i rutan. Det innebär att video ofta förknippas med den särskilda VHS-teknik som gäller för de flesta band för inspelning och hyr- eller köpfilmer. Men hur förhåller sig videokonferens till t.ex. ? I butiken där filmer hyrs ut skiljer man ibland mellan Särskilt intressant är om video begreppsmässigt bör skiljas från internetkonferenser. En sådan skulle teoretiskt kunna gå till på det viset att den som har tillåtits närvara med hjälp av videoteknik kopplar upp sig framför datorn och via denna monitor följer rättegången och när det är dags att själv tala kopplas den inspelningkamera som datorn är försedd med på. Enligt Tekniska basord (TNC 98) upprättat av Terminologi- centralen TNC34 är video ett system för upptagning och åter- givning av rörlig bild och ljud där programvaran i något skede före- ligger i form av elektriska signaler. Vad beträffar kopplingen mellan video och Internet skriver IT- kommissionen på sin hemsida så här om videoöverföring 35: För Internet används IP-arkitekturen. Internet och IP-arkitekturen utvecklas fortlöpande med nya protokoll och tillämpningar. Som exempel kan nämnas protokoll för multicasting och garanterad band- bredd. Utöver nu vanliga tillämpningar såsom elektronisk post och World kommer IP och Internet allt mer att användas också för alla andra tänkbara typer av kommunikation som t.ex. telefoni, videoöverföring och videokonferenser. Ordet video kan således sägas stå för många sorters överföringar. För att undvika missuppfattningar mellan allmänheten och den som organiserar och administrerar utvecklingen på detta område och för att inte låsa lagstiftningen till en teknik och ett språkbruk som snabbt kan föråldras menar utredningen att lagstiftningen i möjligaste mån språkligt sett bör utformas så teknikneutralt som möjligt. Utredningen föreslår därför att man i stället för att tala om videokonferens eller videoteknik använder uttrycket ljud- och bildöverföring. Om någon bestämmelse endast avser själva bilden används ordet bildöverföring. Utredningen har föreslagit att reglerna om telefon bakas samman med reglerna om videokonferens. Även på telefonområdet går utvecklingen snabbt. Inte heller här bör man låsa lagstiftningen i förhållande till ny teknik. Det är också önskvärt att skapa sam- stämmighet mellan reglerna om ljud- och bildöverföring och tele- fonanvändning. Därför föreslås att ordet telefon i lagtexten ersätts med ordet ljudöverföring. 35IT-kommissionen (K 1998:04), se . Ljudöverföring behöver i och för sig inte vara tekniskt relaterad. Ljudöverföring uppstår ju även när två människor talar direkt med varandra. Genom reglernas placering och inbördes sammanhang torde det emellertid inte finnas utrymme för några språkliga besserwissrar i detta hänseende. En tingsrätt skall, enligt 1 kap. 6 § RB, hålla sammanträden så ofta det krävs för arbetet. Sammanträde för huvudförhandling (ting) skall hållas på tingsställe, om inte särskilda skäl talar för att sam- manträdet hålls på annan ort.1 4.1.1Sammanträde och annan handläggning i tvistemål enligt 42 kap. 9 § RB Enligt 42 kap. 9 § RB skall förberedelsen i tvistemål ske vid sammanträde eller genom skriftväxling eller annan handläggning. Om det är lämpligt får olika former förenas. Skriftväxling tas inte upp i detta sammanhang. 4.1.1.1Sammankomst inför rätten och telefonkonferens I motivuttalanden till en reform av 42 kap. 9 § RB angavs bl.a. att med sammanträde avses såväl en sammankomst inför rätten som en telefonkonferens där rätten och parterna deltar.2 Utmärkande för en sammankomst inför rätten är att det finns en hel del formella bestämmelser som kringgärdar den. Till att börja med skall förhandlingar vid domstol enligt huvudregeln i 2 kap. 11 § regeringsformen och 5 kap. 1 § RB vara offentliga. Med uttrycket förhandling i den sistnämnda paragrafen avsåg Processlagberedningen handläggning vid alla sådana tillfällen 1 När RB infördes skilde man mellan sammanträden för förhandling och sammanträden för annan handläggning. I balken används numera såväl uttrycket förhandling som samman- träde. I modernare tid har uttrycket sammanträde alltmer kommit att ersätta förhandling inte minst utanför RB såsom i ärendelagen, se Fitger 6:8. I regeringsformen används dock uttrycket förhandling vid frågan om domstolsoffentlighet (2 kap. 11 § andra stycket RF). 1986/87:89 s. 196. då part eller annan får närvara inför rätten eller då annars bevis skall tas upp av rätten. Beredningen uttalade vidare att som förhandling är alltså att anse icke blott huvudförhandling eller muntlig förberedelse utan även t.ex. upptagande av bevis utom huvud- förhandlingen eller till framtida säkerhet, syn på stället, förhandling i häktesfråga samt förhör, som av rätten hålles i samband med ett strafföreläggande.3 Förhandling har senare också definierats som ett och plats hållet domstolssammanträde vid vilket parter och andra äger vara tillstädes och utöva processuell verksam- het.4 Vidare skall sammanträden dokumenteras på något sätt. Före en lagändring gällde att protokoll skulle föras vid muntlig förberedelse. gäller att vissa anteckningar skall föras vid ett sammanträde i allmänhet, se 6 kap. 3 § RB. För sammanträden som hålls under förberedelsen av ett mål finns dessutom vissa särskilda regler i 6 kap. 4 § RB. Det finns formaliserade bestämmelser om kallelser. I t.ex. dispositiva tvistemål skall parter föreläggas att inställa sig vid ett sammanträde vid påföljd av att tredskodom kan komma att med- delas mot den som uteblir. Enligt 25 § tingsrättsinstruktionen skall tingsrätten för som det hålls ett sammanträde för huvudförhandling eller andra sammanträden upprätta en förteckning över de mål och ärenden som har satts ut till förhandling (uppropslista). Genom en sådan kan den allmänhet som enligt regeringsformen och 5 kap. 1 § RB får närvara vid sammanträdet informera sig om vilka mål som kan tänkas vara intressanta att följa.5 En sammankomst inför rätten under ett måls förberedelse kan alltså konstateras vara ett formellt reglerad institut. Försöksverksamheten med användningen av telefon vid rätte- gång byggde, när det gällde parternas medverkan, på den konstruk- tionen att det hölls ett sammanträde inför rätten vid vilket parterna under vissa förutsättningar tilläts utföra sin talan och höras per telefon.6 3SOU 1938:44 s. 109. 1979/80:87 s. 23. 5Det kan på grund av Internets genomslag förutses att domstolarna kommer att ha större möjligheter att informera medborgarna om vad som pågår i domstolen. Vissa steg i denna riktning har redan tagits. redogör till och med på sin hemsida för vilka förhandlingar som kan vara lämpliga att besöka för allmänheten, se gavle_tingsratt/. Det kan noteras att den alltmer ökade möjligheten att hålla handlingar till- gängliga på Internet reser frågor om offentlighet respektive sekretess. 6 2 § lagen (1979:103) om försöksverksamhet med användning av telefon vid rättegång. När diskuterade en permanentning av försökslagstiftningen med telefon konstaterade utredningen att en förhandling ansågs äga rum på den plats där rätten var samlad och att parterna tilläts att vid den förhandlingen utföra sin talan m.m. per telefon. Enligt utredningen borde fiktionen med ett samman- träde inför rätten överges. Man borde i stället tala om att samman- trädet hålls per telefon utan att ange t.ex. en plats för samman- trädet.7 När försökslagstiftningen inarbetades i RB utformades de nya reglerna en utformning i enlighet med uppfattning. Bestämmelserna i 42 kap. 10 och 20 §§ RB om parters deltagande i sammanträde per telefon har ansetts bygga på den konstruktionen att hela sammanträdet i dessa fall hålls per telefon. Det har antagits att denna konstruktion innebär att det inte hålls något sammanträde i rättens lokaler utan att hela sammanträdet sköts per telefon.8 När det gäller sammanträden per telefon gäller inte reglerna om kallelser och förelägganden och om påföljder för utevaro. Det är således inte möjligt att kalla någon till en telefonkonferens vid påföljd av tredskodom. De andra formella reglerna för en sammankomst inför rätten gäller emellertid. Förhandlingsoffentligheten gäller fullt ut även om ett sammanträde hålls per telefon.9 När det gäller skyldigheten att dokumentera ett sammanträde görs inte heller någon åtskillnad mellan sammankomster inför rätten och sammanträden som hålls per telefon. Domstolens skyldighet att upprätta en uppropslista gäller fullt ut även när ett sammanträde hålls per telefon. 42 kap. 10 § RB har, som nämnts, ansetts vara konstruerad på det viset att hela sammanträdet hålls per telefon. Det är dock sällan som det är fler än en part som deltar i ett sammanträde per telefon. Oavsett om båda parter eller endast en skulle delta i sammanträdet per telefon kan det rimligen ändå inte bli fråga om att tillämpa olika synsätt i frågan om var sammanträdet hålls. Det skulle därför kunna sägas att bl.a. den omständigheten att domstolen upprättar en uppropslista innebär att även telefonsammanträden hålls på en särskild plats, nämligen i domstolens förhandlingslokaler. 7SOU 1982:26 s. 315. 8Ds 1997:7 s. 193. I motiven till den nu gällande bestämmelsen uttalades att om det inte skulle gå att genomföra ett telefonförhör (i detta fall gällde det alltså bevisning) utan att offentlighets- intresset träddes för när, borde rätten som regel välja en annan handläggningsform, se prop. 1986/87:89 s. 130. Även ett telefonsammanträde enligt 42 kap. 10 § RB är således ett formellt reglerat institut. Någon skillnad i förhållande till sammankomst inför rätten föreligger inte utom vad beträffar reglerna om kallelser. Det kan i detta sammanhang nämnas att inför försökslagstift- ningen om videokonferens beskrevs i den aktuella propositionen vad bestämmelserna om användningen av telefon i domstol innebar. Det uttalades då att det i tvistemål under vissa förutsättningar var möjligt för en part att utföra sin talan per telefon vid sammanträden för muntlig förberedelse.10 Detta uttryck användes, som nämnts, vid försökslagstiftningen med telefon i domstol men övergavs när telefonreglerna permanentades. I försökslagstiftningen om videokonferens har reglerna ut- formats så att det inte råder någon tvekan om att sammanträdet hålls i en viss rättssal. Detta framgår bl.a. av att den som har kallats att delta i en videokonferens men som motsätter sig att delta på detta sätt har rätt att inställa sig i rättssalen. Med uttrycket annan handläggning avses all den förberedelse- verksamhet som inte äger rum vid ett sammanträde eller genom skriftväxling. Ett exempel som angetts motivledes är att rätten har telefonkontakt med ena parten.11 Hur ställer sig då ett samtal mellan rätten12 och en part i för- hållande till reglerna om offentlighet, dokumentation, reglerna om kallelser och tillkännagivande för allmänheten att ett sammanträde skall äga rum (uppropslista), som utmärker det formella samman- trädet? Domaren ringer – från sitt tjänsterum - upp en part för att t.ex. höra sig för om planeringen av en huvudförhandling. Därefter rings motparten kanske upp. Domaren redogör för vad den första parten sagt och motparten får lämna sina synpunkter som sedan kommuniceras med den första parten. 1998/99:65 s. 7. 1986/87:89 s. 196. 12RB utgår från relationen rätten-parterna. Vem eller vad rätten är regleras 1 kap. RB och i förordningen (1996:381) med tingsrättsinstruktion. Självfallet förekommer även samtal mellan företrädare för domstolen och parterna där inte den förstnämnda i formellt hänseende kan ses som rätten. Ett exempel är att en domstolssekreterare ringer upp en advokat för att boka tid för ett sammanträde. När däremot den formella kallelsen sedan sänds ut är det rätten som gör detta, i regel genom att domstolssekreteraren uppträder som rätten genom delegation. Är den nu beskrivna situationen att anse som en förhandling i den mening som avses i regeringsformen och 5 kap. 1 § RB (för- handlingsoffentlighet)? Så är det med stor sannolikhet inte. Ett samtal per telefon som rätten har med endast en av flera parter har på grund av sin karaktär ansetts vara sådant att det inte faller in under begreppet förhandling eller sammanträde.13 Ett sådant samtal måste emellertid dokumenteras på något sätt. Reglerna i 6 kap. 3 och 4 §§ RB om anteckningar vid sammanträden är inte direkt tillämpliga då det inte är fråga om ett sammanträde. Däremot måste dokumentationen av vad som kommit ut av ett sådant samtal ske genom någon form av tjänsteanteckning. Detta följer av 6 kap. 1 § RB som anger att domstolens register bl.a. skall utvisa vilka åtgärder som vidtagits med målet.14 Någon uppropslista behöver inte heller skrivas eftersom det inte är fråga om ett sammanträde och inte heller gäller de formella reglerna om kallelser till sammanträden. Formerna för kontakter mellan domstolen och parter inom ramen för annan handläggning är således inte särskilt reglerade. Det är inte fråga om ett formellt reglerat institut till skillnad mot sammanträdet. 4.1.1.3Gränsdragningen mellan annan handläggning och sammanträden Innebär det någon skillnad i formellt hänseende om – i stället för den angivna situationen då man från domstolen ringer upp en part – domstolen ringer till båda parter ? Domaren är fortfarande på tjänsterummet, inte i rättssalen, någon uppropslista har inte satts upp men däremot är kanske telefonkonferensen i viss mån planerad och inbokad. En sådan diskussion mellan parter och domaren kan nog ses som ett sammanträde men frågan är om det verkligen blir det i den mening som RB lägger i begreppet om inte rätten har vidtagit de åtgärder som är förenade med ett sammanträde. I den proposition som föregick ärendelagen angavs följande: Med sammanträde [enligt ärendelagen] avses dock endast sådana fall i vilka domstolen skall bereda företrädare för samtliga parter tillfälle att delta. Som sammanträde räknas alltså exempelvis inte ett sådant 14Se även Fitger 6:4. telefonsamtal som domstolen kan behöva ha med en part för att få t.ex. en ansökan kompletterad15 Rättens bedömning – och de åtgärder som vidtas i anledning av denna – av vilken handläggningsform som är den lämpligaste avgör således om det skall hållas ett offentligt sammanträde med kallel- ser vid påföljd av tredskodom, dokumentation enligt 6 kap. 3 och 4 §§ RB, uppropslista eller om det endast skall hållas en formlös diskussion per telefon. En annan sak är att rätten kan göra en fel- aktig bedömning. När skall man från domstolens sida behandla ett samtal med parterna som sammanträde och när skall det behandlas som annan handläggning? Avgörande för den bedömningen bör vara vad samtalet skall handla om. Ofta sätts ett sammanträde för munt- lig förberedelse ut med beaktande av att alla tänkbara frågor i målet kan komma att bli belysta även om så inte alltid behöver bli fallet.16 Parternas ståndpunkter skall i alla hänseenden benas ut, bevisfrågor skall diskuteras och ofta förekommer förlikningsdiskussioner.17 Ett sådant sammanträde kan alltså bli ganska omfattande. Telefon- konferens hållen från domarens kammare kan däremot användas till att reda upp någon enstaka oklarhet eller för frågor om planeringen av rättegången. Finns det något som i och för sig hindrar att mer omfattande diskussionerna mellan rätten och parter hålls i annan form än det formella sammanträdet? Här kommer bl.a. offentlighetsaspekten in i bilden. Offentligheten har två former, dels handlingsoffentligheten dels förhandlingsoffentligheten. Handlingsoffentligheten regleras i tryckfrihetsförordningen medan förhandlingsoffentligheten som nämnts – utöver regeln i 5 kap. 1 § RB – är grundlagsskyddad enligt 2 kap. 11 § regeringsformen. En utökad möjlighet att hålla telefon- konferenser inom ramen för annan handläggning skulle i viss mån undandra allmänheten möjligheten till insyn i målets hand- läggning. Allmänheten skulle visserligen kunna ta del av den 1995/96:115 s. 156. 16Tanken är att bara ett sammanträde skall behöva hållas, se 42 kap. 9 § fjärde stycket RB; jfr prop. 1986/87:89 s. 199. 17Förlikningsdiskussionerna anses av många inte höra till själva sammanträdet. De har en informell karaktär och förutsätter också detta för att kunna bära frukt. Ett exempel är om ett sammanträde pågår och man går över till förlikningsdiskussioner så torde inte dessa vara en förhandling i offentligrättslig mening (5 kap. 1 § RB). Finns det åhörare får antingen dessa lämna salen eller också avslutas sammanträdet i formellt hänseende och förliknings- diskussionerna förs sedan på domarens kammare. dokumentation som skulle följa på en telefonkonferens i form av t.ex. en tjänsteanteckning. Däremot skulle inte någon åhörare kunna lyssna på själva diskussionen och se hur sammanträdet genomförs.18 Härigenom tillgodoses endast handlingsoffentlig- heten men inte förhandlingsoffentligheten. När det gäller parterna har dessa i det enskilda målet i och för sig sällan något intresse av offentligheten som sådan. Här måste man emellertid beakta de bakomliggande mer övergripande syftena och övervägandena bakom den svenska offentlighetsprincipen. Dessa skall det inte redogöras för här. Genom att regeringsformen klart utsäger att förhandling vid domstol skall vara offentlig krymper utrymmet för att hålla några mer omfattande diskussioner utan möjlighet för allmänheten att närvara. Här bortses från förhandling bakom stängda dörrar när RB och sekretesslagen så tillåter.