sou · GPB385d3 · 2002-01-01 00:00:00 — I denna beskrivs systemet av prognosticering och utvärde- ring, där kärnan i mångt och mycket var just analysgruppens metod. Jag har i granskningen av metodfrågor, som de presenterats , pekat på tendenser att man skapat ett system inom systemet, där en inre cirkel styrde den yttre verksam- heten med huvudinstrumenten prognostisering och utvärdering, och särskilt på faran för att ett dylikt slutet system riskerade att förlora kontakten med verkligheten. Utan att på något vis under- skatta ubåtsjaktens komplicerade natur, och kanske särskilt den svåra tolkningen av ofta mångtydiga indikationer, måste man, när nu verksamheten kan granskas i efterhand, konstatera att det var Kapaciteten på svensk sida just vad som till stora delar skedde. Analysen förlorade kontakten med verkligheten. Analysgruppen kom att presentera en tolkning av rapporterade incidenter och observationer som innebar att ett stort antal intrång av främmande ubåtar, flertalet av Warszawapaktsursprung, hade genomförts. Dessa intrång skedde vid regelbundna tider på ett sätt som gjorde dem förutsägbara. Först blev det tydligt att denna värld i mycket var en fantasivärld, genererad av den svenska skärgårdens naturliga biologiska invånare. Analysen innehöll grundläggande fel. Att så blev fallet kan inte lastas de enskilda utomordentligt kom- petenta experter, som svarade för analysverksamheten. Men för- utom att materian i sig var svår att förstå och hantera, var metoden för analysverksamheten alltför sluten. Metoden gav inte utrymme för inslag av utrikes- och säkerhetspolitisk analys och för genom- arbetade motivgranskningar. Det kan inte uteslutas att om det svenska analyssystemet sålunda systematiskt inkorporerat säkerhets- och utrikespolitisk kompe- tens, och öppnare linjer mellan bl.a. regerings- och Försvars- makten, en mer nyanserad bild skulle ha kunnat skapas på ett tidigare stadium. Med anledning av den diskussion om banden som har förekommit har jag funnit det angeläget att klargöra så mycket som går av sakförhållandena kring dessa band. Inte minst är hante- ringen av banden värd att belysas.20 Emellertid är det viktigt att framhålla att Analysgruppens verk- samhet ledde till klart förbättrade och koncentrerade operationer, och verksamt bidrog till att dessa genom- fördes med god professionalism och teknisk precision. 20 Detta avsnitt är huvudsakligen baserat på samtal med , , , m.fl. Kapaciteten på svensk sida De tidigare bottenhydrofonstationerna, vilka ingick i Marinens Kustbevakning, avskaffades . Då planerades ej någon ersättning. Utö-incidenten och U 137:s inträngning i föranledde emeller- tid Chefen för marinen (CM) att överväga återanskaffning av fasta undervattensbevakningssystem. Ett sådant försökssystem hade på CM order upphandlats i och utlagts i Danziger gatt av . An- skaffningen syftade till att öka kunskaperna om fast undervattens- spaning som underlag för en eventuell framtida anskaffning av sådana system. Försökssystemet var således inte avsett för operativ användning. Systemet bestod av fem omnidirektionella, dvs. ej riktnings- bestämmande, undervattensmikrofoner utlagda i en linje, som sträckte sig i östlig riktning från Mälstens sydostudde. Mikro- fonlinjen nådde inte fram till den i sjökortet markerade segelleden, som går ungefärligen mitt i Danziger gatt. I en stuga på Mälsten, som hyste avlyssningsutrustningen, fanns en bandspelare med sju kanaler. Banden för denna typ av band- spelare var dyra, och tillgången begränsad. Vid normal band- hastighet räckte ett band till ca en timmes inspelning. För att kunna avlyssna och analysera högre frekvenser måste högre band- hastighet utnyttjas. Bandbyte måste då ske oftare. Spelade man över en tidigare inspelning, raderades ej denna, utan den nya registreringen överlagrades på den gamla. Sålunda dubbelexpone- rade registreringar kunde inte analyseras. En separat avmagnetise- ringsutrustning erfordrades för att kunna återanvända banden. Utläggningen av mikrofonerna skedde och avslutades . Systemet var klart för kalibrering, avprovning och godkännande . Två norrmän från leverantören var då på Mälsten tillsammans med FMV:s representanter. Under arbetet med att kalibrera anläggningen spelades ett, eller möjligen två, band in (kallade band 99, respektive band 0). Några sonareffekter ubåtsljud finns ej inspelade på dessa band. Kapaciteten på svensk sida Bandinspelningarna och analysen av inspelade band Styrkechefen på ringde till en av FMV:s hydroakustikexperter, och begärde att denne skulle be- manna provanläggningen. Återkommen till Mälsten började denne lyssna efter ubåtsljud. blev han avlöst av en hydro- fonist från Kustflottan. Under de kommande dagarna bemannades försöksanläggningen av en och två hydrofonister. Eftersom det var ont om inspelningsband, och dessa bara medgav en timmes inspelning, startades inspelningsapparaturen då hydrofonisten bedömde att den effekt, som han hörde var intressant och stoppades så snart effekten upphört. Hydrofonisten kunde på en särskild kanal på bandet tala in kommentarer. Av särskild vikt var att på bandet tala in tidpunkten för varje start av bandspelaren. Denna viktiga åtgärd glömdes dock ofta bort, vilket försvårade analysarbetet. De två första banden inspelades under . Dessa båda band transporterades till FOA i , där de ana- lyserades och kvällen av hydroakustisk exper- tis från FOA, FMV och Örlogsskolor. Sammanfattningsvis kunde analysen bekräfta den som ubåt klassificerade effekt, som inlyssnades röra sig sydost om mikrofonlinjen i Danziger gatt. Tyvärr är längden på denna inspelning inte och . Nästa band inspelades under . Detta band heli- koptertransporterades till FOA dagen därpå och analyserades . Analysen kunde inte bekräfta, att de effekter som vid inspelningstillfället bedömdes komma från en ubåt, verkligen var ubåtsljud. Ljuden ansågs snarare indikera ett begynnande elektro- nikfel i provanläggningen. Ett fjärde band med inspelningar från anlände till FOA och analyserades samma dags eftermiddag. På Mälsten hade man under inspelningen fått uppfattningen, att de effekter som hördes kom från en ubåt eller undervattensfarkost, som ansatsvis försökte ta sig ut genom Danziger gatt, och som på vägen kolliderade med och förstörde en av de fem mikrofonerna. Analysen av denna episod kunde inte påvisa annat än att det nämnda elektronikfelet utlöste en säkring till mikrofonen i fråga, vilken upphörde att fungera. Den var efter förstärkarbyte åter i funktion . Kapaciteten på svensk sida skulle kunnat bekräfta närvaron av en ubåt fanns icke registrerat på bandet. Ytterligare ett antal band spelades in under den fortsatta incidenten, men någon sonareffekt, som skulle kunna hänföras till ubåt, finns inte registrerad på något av dessa band. Den enda som ubåt klassificerade effekten under hela incidenten registrerades således . Efter det att banden analyserats överlämnades de i slutet på novem- ber från FOA till FMV, där de placerades i ett förvaringsskåp. Banden blev uppenbarligen liggande där . Först när Analysgruppen av annan anledning sökte efter bandinspelningarna , kom man att hitta de tre första banden, vilka då, i enlighet med Chefens för marinen anvisningar, överfördes till MUSAC på Örlogsskolor. Det ovannämnda avsnittet med klassificerad ubåt kopierades och användes vid Moskva-samtalen. Övriga band uppgavs ha varit försvunna. I samband med utredningens arbete påträffades de saknade banden dock i ett skåp på FMV, och kunde överlämnas till MUSAC. På utredningens uppdrag har samtliga band på nytt analyserats vid MUSAC. Av analyscentralens redovisning framgår att banden åld- rats, men att MUSAC inte kommer fram till annat analys- resultat, än det som gjordes 1982, även om vissa svaga effekter sannolikt försvunnit. Mikrofonsystemet som inrättades i Danziger gatt sensommaren 1982 var en ren försöksanläggning, som anskaffats för att börja återuppbygga kunskaperna om fasta undervattensspaningssystem. Genom att ubåtsincidenten i inletts var det naturligt, att man i spaningen efter en kränkande ubåt ville utnyttja all utrustning som stod till buds. Att försöksanläggningen ianspråk- togs för spaning mot ubåt var därför naturligt. Vad man då inte tänkte på var avsaknaden av kunskap om den hydroakustiska normalbilden i Danziger gatt. I ett sådant område finns mängder av olika hydroakustiska ljud, t.ex. från Kapaciteten på svensk sida bojkättingar, stenar som rör sig i strandkanten till följd av sjöhävningen, ljud alstrade i elektriska system i land eller motorljud från båtar och fartyg. Innan man har denna normalbild helt klarlagd är det svårt att med säkerhet klassificera alla inlyssnade ljud. Det är således en viss skillnad att spana efter ljud ombord på en ubåt i undervattensläge långt ute till sjöss och på en landbaserad försöksanläggning med omnidirektionella mikrofoner utplacerade i ett område med många andra ljud- och störningskällor. Hårsfjärden-incidenten hade, när spaningen inleddes, pågått . Det massmediala intresset var högt och såväl Försvars- maktens som allmänhetens förväntningar, att marinen skulle tvinga en främmande ubåt till ytan, var ytterligt uppskruvade. De många indikationer, som erhölls i minorna, och de redan genomförda minsprängningarna och sjunkbombfällningarna, liksom de olika antaganden och bedömanden om en förestående utbrytning, som gjordes på olika nivåer, inverkade troligen också på hur ljuden tolkades. Genomförda efteranalyser av bandinspelningarna, såväl i tids- mässig anslutning till inspelningarna som , kan endast påvisa en säkert klassificerad ubåt under de tider bandinspelningar gjordes, nämligen ubåten som befann sig utanför Danziger gatt strax före . Utredningen har inte funnit att banden utsatts för manipulering. Det var inte tekniskt möjligt att spela in annan information över en tidigare gjord inspelning, utan att detta direkt skulle avslöjas genom att bandet blev dubbelexponerat. Banden transporterades med helikopter och bil från Mälsten till , och var därigenom aldrig i orätta händer. Att inspelningen av den enda verkliga ubåtskontakten avbröts och berodde uppenbarligen på att bandspelaren genom ett beklagligt misstag hade råkat stängas av. Den startades senare och ytterligare ljud spelades in. Antagandet att en ubåt skulle ha seglat på mikrofon nummer 5 och släpat den med sig saknar grund. Sedan denna mikrofons förstärkare bytts, fungerade mikrofonen normalt. I anslutning till händelserna kring Mälsten mellan , då den första minsprängningen ägde rum, och uppstod rykten av olika slag, att regeringen beordrat att en ubåt – ömsom var den från Nato, ömsom från – skulle Kapaciteten på svensk sida släppas ut, att en ubåt brutit sig ut, att en ubåt skadats genom minelden, att besättningen höll på att reparera ubåten på havs- botten, osv. Till en del kan dessa rykten ha sitt ursprung i de optimistiska bedömningar av inlyssnade ljud, som gjordes av dem, som satt i stugan på Mälsten och lyssnade på ljuden, och vars bedömningar av ledningsgruppen på ön rapporterades vidare i den militära organisationen. Det är klarlagt att det gjordes en kopiering till ett kassettband av det avsnitt som registrerats som innehållande ljud från en klassifi- cerad ubåt som spelades in , och att detta kassettband genom konteramiralen försorg kom till Frank- rike för analys kort efter det att inspelningen gjordes. Analyssvaret var att det var en ubåt som inlyssnats, och att denna förmodligen var sovjetisk. genomfördes analyser i flera länder. Analyssvaren indikerar att det är en ubåt som inlyssnats. Åsikterna går emellertid isär i frågan huruvida det går att fastlägga om denna ubåt hade en eller två propelleraxlar. Som nämnts ansågs denna distinktion viktig eftersom flertalet sovjetiska ubåtar – exempelvis Whiskey-typen – var försedd med två propellrar. Kritik måste riktas mot det sätt banden hanterades. Dessa var ju potentiellt viktigt bevismateriel, och borde som sådant ha registre- rats omgående, och sedan hanterats och förvarats som registrerade hemliga handlingar. Optiska observationer behandlades kommissions be- tänkande.21 Kommissionen redovisade i sin bedömning att Försvarsmakten , då den s.k. Romare- gruppen tillsatts, tillämpat strängare kriterier för att optiska observationer skulle kunna ges en hög bedömning. Romare- gruppen genomförde noggranna utfrågningar, ofta på plats, för att i den omfattning så var möjligt söka klarlägga vad som observerats. De stränga kriterier som då började tillämpas innebar, enligt , att tidigare bedömning ofta sänktes ett steg. Kommissionen skrev också att Försvarsmakten i allmänhet hade varit medveten om de osäkerheter, som kunde vara förknippade med rapporter om optiska observationer. 21 SOU 1995:135, s. 84-90, 173-200, samt 270-273. Kapaciteten på svensk sida slutsats rörande sådana observationer är att det har förkommit trovärdiga iakttagelser av främmande undervattensverksamhet. Kommissionen ansåg dock att det inte var möjligt att ange antalet trovärdiga observationer och dra en gräns mellan dessa och andra observationer.22 En ledamot av kommissionen, professor , hade i en reservation till betänkandet anfört att observationsmaterialet inte håller; den stora mängden observationer av miniubåtar och andra undervattensfarkoster kunde inte läggas till grund för bedömningen att det förekommit främmande undervattensverk- samhet. Hon ansåg att sådan verksamhet är mycket osannolik och att det finns en annan, troligare förklaring till den stora mängden av observationer, nämligen att de framkallats och påverkats av den både skrämmande och fantasieggande bild som givits av ubåtskränkningarna och som spridits och förstärkts genom massmedia, de dramatiska och uppmärksammade ubåtsskydds- operationerna, den hemlighetsfulla och fantasieggande karaktären av undervattensfenomenen över huvud samt slutligen svårigheten att på ett riktigt sätt uppfatta de olika fenomen som kan uppträda i skärgården.23 Jag kan inte helt dela professor uppfattning. Det ligger en hel del sanning i att människor suggereras av pågående ubåtsskyddsverksamhet och att iakttagelser påverkas av olika faktorer, t.ex. av media. Den s.k. vaktposteffekten har säkerligen förekommit under många incidenter. Av de incidenter som denna utredning har granskat särskilt är de i och den i exempel härpå. Men det finns också exempel på incidenter där antalet obser- vationer med substans var tämligen stort. Ett sådant exempel är händelserna utanför . Ett antal personer gjorde då oberoende av varandra sådana observationer som sam- mantaget gav ett intryck av att främmande undervattens- verksamhet pågick i området. Det finns också i analysgruppens arkiv en betydande mängd optiska observationer där observatören redovisat sådana detaljer, som rapporterats tidigare men som inte är kända utanför en liten krets, och som följaktligen inte kan vara påhittade av observatören. Det finns även händelser där ett antal personer gjort iakt- tagelser av föremål, som inte har kunnat ges en naturlig förklaring. 22SOU 1995:135, s.273. Kapaciteten på svensk sida Som en utgångspunkt bör tas att svenska medborgare, som säger sig ha observerat något som de uppfattat som främmande under- vattensverksamhet, inte gör det för att lura Försvarsmakten, utan för att man som medborgare inte kan acceptera att främmande makt kränker svenskt territorium. Det finns få fall av medvetna försök till falsk rapportering. En annan sak är att det som obser- vatören trott sig se, dvs. en ubåt, i många fall visat sig ha en naturlig förklaring. Genom att utfrågningsmetodiken utvecklades, utfrågarna blivit mera rutinerade och främst efter det att Romaregruppen tillkommit, blev bedömningarna av de rapporterade iakttagelserna alltmera realistiska. Sammanfattnings kan jag biträda vad anfört, nämligen att ett antal trovärdiga iakttagelser av främmande undervattensverksamhet inrapporterats, och att observationsmate- rialet tillsammans med andra indikationer stöder slutsatsen att främmande undervattensverksamhet förekommit på svenskt vatten. Det bör även framhållas att ingen konstaterad kränkning rapporterats med optisk indikation som enda grund.