sou · GPB345d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vägledare som är engagerade i internationella organisationers verksamhet har rikliga tillfällen att delta i konferenser, symposier, workshops etc. som medverkande eller åhörare. Inom ramen för EU:s Sokrates-program pågår exempelvis ett svenskkoordinerat projekt, Go Between, som har till syfte att undersöka möjligheterna för studie- och yrkesvägledare att fungera som mäklare mellan utbildningsanordnare och utbildningssökande samt att utarbeta nödvändiga verktyg för en sådan funktion. Stipendier för deltagande i kortare studie- och utbytesprogram är däremot mer sällsynta. ingår i ett europeiskt nätverk, Academia, som organiserar utbyte för studie- och yrkesvägledare från olika delar av . kan söka stipendier inom ramen för EU-programmet och sedan i sin tur utlysa dessa till ansökan. Vid det senaste ansökningstillfället erhöll föreningen medel tillräckliga för ett tiotal stipendier . Vägledare har också möjlighet att söka individuella utbildnings- stipendier inom områdena Comenius och i Sokrates- programmet för att delta i fortbildning utomlands. N den grundläggande högskoleutbildningen till karriärvägledare skall utformas så att den ger behörighet till forskarutbildning analogt med vad som gäller för flertalet andra utbildningar inom högskolan N förslag till struktur för behörighet till forskarutbildning utarbe- tas inom ramen för den översyn av den grundläggande högsko- leutbildningen till karriärvägledare som jag föreslår. I Sveriges Vägledarförenings Etisk deklaration och etiska normer för studie- och yrkesvägledning heter det i punkt 4. Professionalitet: Vägledaren strävar efter att upprätthålla vägledningens profes- sionella standard genom att använda sig av metoder som bygger på vetenskaplig teori och beprövad erfarenhet. Hon strävar efter att på olika sätt bland annat genom utvecklings- och forskningsarbete bidra till en systematisk kunskapsutveckling inom vägledningens område. Den nuvarande utbildningen till studie- och yrkesvägledare om 120 poäng ger inte behörighet till forskarutbildning. Forskning och forskarutbildning inom studie- och yrkesvägledning har varit ett eftersatt, eller möjligtvis ointressant, område. har endast ett fåtal doktorsavhandlingar lagts fram. Under mitt utredningsarbete har framkommit vid de samtal och överläggningar jag haft med olika intressegrupper att forskningsanknytningen i utbildningen bör stärkas och att utökad forskning är önskvärd. Fördjupad kunskap om fältet skulle såväl främja utbildningens kvalitet som höja yrkets status. Intresset för forskning inom områ- det har framhållits av företrädare från såväl utbildningsväsendet som från AMV. Jag har också genomgående i mitt utredningsarbete framhållit vikten av att understryka vägledarnas professionalitet. De resone- mang som förs i vägledningskretsarna är förvisso inte nya. Jag kan hänvisa till en antologi om professionalisering med exemplifie- ring av syo-yrket (, red., Kampen om yrkes- utövning, status och kunskap, Professionaliseringens sociala grund). Här refereras högskolereform som i och med att all SOU 2001: 45 högskoleutbildning skall vila på vetenskaplig grund medförde en omvandling av syo-utbildningen till en 120-poängsutbildning, alternativt 60 poäng för dem med tidigare grundläggande högskoleutbildning och arbetslivserfarenhet. De s.k. C-kurserna (60-poängsnivån) inrättades som fördjupning och markerade en koppling till forskning. Dessa kurser utvecklades i samarbete med lärarhögskolornas pedagogiska institutioner beroende på att studie- och yrkesvägledarutbildningarna var inordnade under lärar- högskolorna. Som framhålls skulle man annars ha kunnat förvänta sig att vidareutveckling av studie- och yrkesvägledningen skulle ha skett i närmare anslutning till de psykologiska institutionerna vid . blev syokonsulentutbildningen en sammanhållen utbildning om 120 poäng med fortsatt forskningsanknytning i form av C-kurs. för redovisning 1989 hade tre doktorsavhandlingar om studie- och yrkesvägledning lagts fram vid pedagogiska institutioner i , dock inte av syokonsulenter. Forskarstuderande har fortsatt varit hänvisade huvudsakligen till pedagogiska institutioner, men har även sökt sig till de sociologiska och psykologiska institutionerna. Vägledning som eget kunskapsområde, med direkt möjlighet att bedriva forskarstudier, har inte inrättats. Uppläggningen av grundutbildningen torde således vara en bidragande orsak till bristen på forskarutbildade. Den ger inte med nuvarande utbildnings- och kursplaner tillräcklig fördjupning i något ämne och därmed inte behörighet för forskar- utbildning. Enligt utgjorde det vägledningsspecifika kunskapsinnehållet yrkesval och vägledning av den totala utbildningen om 120 poäng. Som framhålls i Lärarut- bildningskommitténs slutbetänkande kom lärarutbildningen vid högskolereform att utgöra en sektor utanför fakultets- organisationen och därmed utanför systemet för fördelning av fasta forskningsresurser. Pedagogikämnet inom den samhällsvetenskap- liga fakulteten har utgjort den traditionella forskningsbasen för studie- och yrkesvägledaren, som inte varit direktkvalificerad för forskarutbildning utan avkrävts komplettering med 20-40 poäng för behörighet. Påbyggnadskurser i studie- och yrkesvägledning omfattande 20 poäng har genomförts vid t.ex. . Kursen har gett tillträde till forskarutbildning i pedagogik. har intresset för och efterfrågan på en magisterexamen i studie- och yrkesvägledning ökat och man undersöker f.n. möjlig- heterna att inrätta en sådan. Det är uppenbart att behov av forskarutbildade inom vägled- ningsområdet finns och att en omläggning av utbildningen, som ger möjlighet till direkt övergång till forskarutbildning skulle gagna vägledarnas status som yrkeskår. Sannolikt skulle det även bidra till att fler män skulle söka sig till utbildningen. En ny karriärvägledarutbildning som ger behörighet till forskar- utbildning torde komma att stimulera fler examinerade att gå vidare till forskning. Detta medför att resurser motsvarande förslagsvis tre doktorandtjänster inledningsvis bör tillföras utbildningen. Jag för- utsätter att den av mig föreslagna översynen med uppdrag att utforma en ny utbildning närmare belyser dessa frågor. föreslog i sitt betänkande Att lära och leda – En lärarutbildning för samverkan och utveckling (SOU 1999:63) en delvis gemensam utbildning för lärare och studie- och yrkesvägledare. Utbildningen skulle omfatta 140 poäng, varav allmänt utbildningsområde om 60 poäng skulle vara gemensamt för båda inriktningarna och därefter en inriktning mot studie- och yrkesvägledningsprocessen och dess kunskapsbas om minst 60 poäng samt specialisering i form av en fördjupning om minst 20 poäng för blivande studie- och yrkesvägledare. Den föreslagna målbeskrivningen för att erhålla examen sammanföll i stort sett med den avseende lärarexamen. Trots att jag, genom regeringens och ställnings- taganden, inte har till uppgift att i mitt utredningsarbete beakta de förslag som läggs av kommittén med avseende på utbildningen av vägledare finner jag att vissa av kommitténs resonemang och för- slag har sådan relevans för mitt utredningsuppdrag att jag väljer att hänvisa till några av dem. Utbildningen av studie- och yrkesvägledare har av tradition länge varit knuten till lärarutbildningen, åtminstone institutions- och lokalmässigt. Någon djupare integrering eller samläsning av kurser som berör de båda utbildningarna förefaller inte finnas. Med tanke på uttrycken för att ett bredare ansvar inom skolan för vägled- ningsfrågor eftersträvas vore det naturligt att de båda personal- SOU 2001: 45 grupperna redan under sin utbildning fick större kännedom om varandras verksamhetsområden och kompetenser. är dock inte, som jag tidigare konstaterat, ett statiskt verksamhetsfält som kommer att ha sin starkaste förankring inom skolväsendet. Samhällsförändringen leder fram till att bredare kunskaper än nuvarande utbildning ger behövs för att verksamhet inom andra yrkesområden än skolans och arbetsförmedlingens skall kunna vara möjlig. Liksom för lärarutbildningarna varierar förutsättningarna för att bedriva utbildning från högskola till högskola. Kunskaps- och forskningstraditioner, dimensionering och organisation inom hög- skolan, materiella resurser, omgivande regionala och lokala förhål- landen varierar och medför att utbildningarna på olika orter ser olika ut vad beträffar organisation och struktur. I likhet med vad som sägs om lärarutbildningen anser jag att olika profiler bör kunna utvecklas vid olika lärosäten och tillgäng- ligheten ökas regionalt och nationellt med hjälp av IT-teknik och ökat samarbete mellan olika högskoleorter. Att utbildningen till karriärvägledare är en utbildning som omfattar relativt få utbild- ningsplatser gör det mycket väsentligt att samarbete sker mellan de olika utbildningsanordnarna. Någon enhetlighet vad avser utbildningen till studie- och yrkes- vägledare står inte att finna internationellt sett, inte heller några större likheter avseende organisation av verksamheten. Redan mellan de nordiska grannländerna skiljer sig så väl utbildningar som arbetsorganisation kraftigt åt i struktur och utformning. I finns ett drygt tjugotal olika vägar för att kvalificera sig till vägledarfunktioner. Inom skolväsendet tillvaratas funktionen oftast på deltid av lärare med kortare, kompletterande vägledar- utbildning. I däremot krävs en omfattande grundutbild- ning med lärarutbildning i botten och därutöver upp till specialisering i vägledning. För tjänst som vägledare på arbets- kraftsbyråerna krävs psykologutbildning. Utbildningen i ett par europeiska länder skall här kortfattat belysas för att ge en bild av den brokiga flora som existerar. I karaktäriseras utbildningen till studie- och yrkesväg- ledare av en mycket hög grad av differentiering och mycket låg grad av reglering. I många fall ställs det över huvud taget inte några krav på någon specifik utbildning för att verka som vägledare. Utbildningskraven för fyra olika verksamhetsområden ser ut på följande sätt. är ett privat public-service kontor som närmast kan beskrivas som en blandning av vägledningscentrum och arbetsför- medling, en vägledningsbutik som tillhandahåller kostnadsfri vägledning för huvudsakligen ungdomar i åldrarna 14 – . Den arbetar på femårskontrakt med staten som uppdragsgivare. Anställningskravet är genomgången vägledarutbildning av två slag, antingen en Diploma in Career Guidance (DipCG) eller National Vocational Qulifications (NVQ) i vägledning på nivå 4. DipCG-utbildningen, som är ettårig vid heltidsstudier eller två- årig på deltid, ges vid 13 olika universitet i . Utbild- ningen bygger på en icke ämnesspecifik kandidatexamen alternativt relevant yrkeserfarenhet. Efter den teoretiska utbildningen följer praktik. Den vägledarutbildning som motsvarar kriterierna för NVQ tar 1 till och bygger inte på tidigare avlagd akademisk examen. Utbildningen är till största delen praktisk och äger rum under handledning på ett kontor. Vägledarna har möjligheter att kompetensutveckla sig på ett antal deltidskurser arrangerade av universitet, Open university och vägledarorganisationer. De vägledare som har en DipCG kan dess- utom bygga vidare på denna utbildning till en kandidatexamen i vägledning. SOU 2001: 45 2.Inom den offentliga arbetsförmedlingen () Det ställs inte några krav på formell vägledarutbild- ning för anställning inom arbetsförmedlingen utan det räcker med genomgången tioårig skola. Internutbildning sker inom organisa- tionen. Det finns dock tecken på att större vikt nu läggs vid en uppgra- dering av vägledarnas kunskaper och redan anställda erbjuds kompetensutveckling, medan man förväntar sig att nyanställda har genomgått en National Vocational Qualifications-utbildning i väg- ledning. Vägledningen för elever i årskurserna 9 – 11 handhas till största delen av de ovannämnda , men åläggs skolorna ett större ansvar att tillhandahålla utbildning i vägledning för eleverna. Denna undervisning ankommer på dels lärare, dels vägledningskoordinatorer vid sidan av ordinarie arbetsuppgifter. För dessa befattningshavare finns inte krav på vägledarutbildning, men de erbjuds kurser av varierande längd både lokalt och regio- nalt. Mot bakgrund av regeringens ambitioner att höja befolkningens utbildningsnivå inom ramen för livslångt lärande har beslutats att en särskild National Vocational Qulifications-utbildning skall utvecklas för vägledningskoordinatorerna inom . Det finns ingen lagstiftning som reglerar krav på specifik utbild- ning för yrkesutövning som vägledare inom högre utbildning. Det kan dock skönjas en tendens till att vägledarna har en kandidat- examen följd av en DipCG. och högskolor gäller interna föreskrifter om kvalifikationer. Vad beträffar utbildning och kompetensutveckling spelar intres- seorganisationerna en stor roll. Dessa erbjuder omfattande natio- nella och regionala utbildningar av olika omfattning. Så har t.ex. () etablerat ett utbildningsprogram för vägledare inom högre utbild- ning i samarbete med i som skall både garan- tera hög akademisk nivå och reflektera de praktiska behov och begränsningar som vägledare har. Utbildningen är modulbaserad och erbjuds endast medlemmar i , men är i gengäld öppen för alla yrkeskategorier som sysslar med vägledning av något slag, t.ex. informatörer och administratörer inom högre utbildning. Utbildningen till vägledare i liknar till sin utformning mer den svenska modellen än den engelska i så måtto att den är en centraliserad treårig högskoleutbildning. Den tyska utbildningen är dock i hög grad inriktad mot anställning inom arbetsmarknads- området och har som inträdeskrav en betydande yrkeserfarenhet. Dessutom prioriteras de praktiska inslagen högre än i . Det ställs inga krav på formell utbildning för de vägledare som arbetar inom den växande privata sektorn och inte heller för de lärare som undervisar i yrkesorientering inom . De olika kurser som erbjuds varierar i innehåll och omfattning från delstat till delstat. De vägledare som arbetar på eftergymnasiala stadier har en genomgången högskoleutbildning som bakgrund, men inga krav ställs på att de skall ha vägledarrelevant utbildning. Vägledare inom Bundesanstalt für Arbeit (BA) Intill hade den statliga Bundesanstalt für Arbeit (BA) monopol på studie- och yrkesvägledning samt arbetsförmed- ling i . Med hjälp av ca 180 arbetsförmedlingskontor (Arbeitsamt) med totalt ca 6 000 vägledare anställda hade således BA ansvar för vägledning till såväl skolelever som utbildnings- och arbetssökande. Marknaden håller nu på att luckras upp och antalet institutionella och privata vägledningsinitiativ får förmodas öka med tiden bl.a. mot bakgrund av ett växande behov av väglednings- tjänster. Vägledarna vid Arbeitsamt, såväl yrkesvägledare som förmedlare, skall genomgå en treårig högre heltidsutbildning. Denna är öppen endst för dem som redan är anställda inom BA-systemet. Utbild- ningen består av 1,5 års teoretisk utbildning på en fackhögskola för SOU 2001: 45 offentlig förvaltning samt 1,5 års praktik. För behörighet krävs en redan genomgången kortare högre utbildning och yrkeserfarenhet. För kompetensutveckling av vägledarna svarar i första hand en intresseorganisation, Deutsche Verband für Berufsberatung, som även genom registerhållning över professionella vägledare tillhandahåller en sorts auktorisation och kvalitetskontroll, vilken fungerar som skydd för vägledningssökande mot okvalificerade yrkesutövare. Endast ett fåtal privata vägledare lever upp till kraven för att antas som registrerade. Det är viktigt att karriärvägledning är och förblir en egen, yrkes- inriktad utbildning som leder till en yrkesexamen. Jag har konstaterat att den grundläggande högskoleutbildningen till karriärvägledare bör omorganiseras och utvidgas till att omfatta 140 poäng. Den nya strukturen bör frångå den relativa bundenhet som har rått inom utbildningen och skapa möjligheter för större grad av valfrihet och fördjupning. Utbildningen bör i högre grad kunna utnyttjas för kompetensutveckling av breda grupper i samhället. En bred och flexibel grund skall utgöra basen för lämp- liga fördjupningar alltefter intresseinriktning och tilltänkt verk- samhetsfält. Genom en organisation som ställt utbildningen utanför en tradi- tionell fakultetsorganisation har fasta forskningsresurser sak- nats.Utbildningen har inte vilat på vetenskaplig grund eller varit direktkvalificerande till forskarutbildning. Examinerade studie- och yrkesvägledare har varit hänvisade främst till ämnet pedagogik för att kunna genomgå forskarutbildning och då varit tvungna att komplettera för att uppfylla behörighetskraven. I förlängningen medför detta brist på forskarutbildade lärare vid utbildningarna och därmed sammanhängande låg status inom högskolan, vilken sanno- likt avspeglar sig även i yrkesverksamheten på fältet. Jag gör bedömningen att det är nödvändigt med en förstärkning av forsk- nings- och utvecklingsarbetet avseende karriärvägledning för en positiv utveckling av yrket, dess status och attraktionskraft i ett såväl nationellt som internationellt perspektiv. Därför föreslår jag att den grundläggande högskoleutbildningen till karriärvägledare skall utformas så att den ger behörighet till forskarutbildning. Jag föreslår att regeringen ger i uppdrag till att, i samråd och i , utarbeta ett förslag till ny karriärvägledarutbildning enligt de rikt- linjer jag redovisat. Även möjligheterna till forskarutbildning, grundade på denna nya struktur, skall beaktas inom ramen för upp- draget. Beslut vid regeringssammanträde . En utredare tillkallas med uppgift att kartlägga och analysera indi- videns behov av vägledning i skolväsendet. Utredaren ska föreslå mål för studie- och yrkesorienteringen utifrån de förändrade krav som arbetsliv, utbildning och samhällsutveckling ställer. Utredaren ska vidare mot bakgrund av sina ställningstaganden lämna förslag avseende utbildningen av vägledare samt kompetensutveckling för yrkesverksamma vägledare. I det fall utredarens förslag innebär att författningar behöver ändras, ska utredaren lämna förslag till ändringar. Utredaren ska pröva i vilken mån förslagen har effekter på vägledningen inom ansvarsområde. Inom skolväsendet används studie- och yrkesorientering (syo) som ett samlat begrepp för personlig vägledning, enskilt eller i grupp, inslag om utbildning och arbetsliv i undervisningen samt arbets- livskontakter i olika former. Den personliga vägledningen inriktas både mot kommande studier och val av yrkesinriktning. Studie- och yrkesorienteringens utveckling har ett nära samband med det moderna samhällets framväxt. Samhällsutvecklingen inne- bär att yrken försvinner och ersätts av nya och att utbildningsmöj- ligheterna ökar. får delar av arbetsmarknaden en allt mer internationell karaktär. Individens tid i utbildning blir längre och kräver mer självständiga ställningstaganden och val. Utvecklingen ställer krav på kontinuerlig och återkommande utbildning under hela yrkeslivet på olika nivåer i utbildningssystemet, vilket ökar kraven på vägledning. innebär att aktivt stödja de sökande i en process där de själva analyserar och formulerar sina intressen och behov. Alla - oavsett ålder, kön, funktionshinder eller etnisk, social och geografisk tillhörighet - ska ges likvärdigt stöd. Genom att de egna förutsättningarna sätts i relation till de möjligheter som utbildningsvägar och yrkesvärld erbjuder ökar förutsättningarna att komma fram till väl underbyggda val av utbildning och yrkesinrikt- ning. Även möjlighet till studiefinansiering och andra ekonomiska aspekter har betydelse vid vägledningen. En väl fungerande vägledning kan bidra till individens utveckling och främja tillväxt, bl.a. genom att motverka felval som blir kost- samma både för individ och samhälle. läroplan för (Lgr 62) betonades att studie- och yrkesorientering (syo) är en angelägenhet för alla som verkar i skolan. Med syoproposition (prop. 1971/72:34) infördes en ny organisation för studie- och yrkesorienteringen inom grund- och gymnasieskolan och en ny yrkeskår med kommunalt reglerade tjänster - syokonsulenter - infördes. startade i högskolan en ettårig kurs i studie- och yrkesvägledning som också kunde ingå som 40 poäng i en filosofie kandidatexamen. Vikten av studie- och yrkesorientering inom vuxenutbildningen betonades först i samband med införandet av läroplanen för den kommunala vuxenutbildningen (Lvux 82) (prop. 1982/83:2, bet. 1982/83:UbU2, rskr. 1982/83:61). Enligt beslut inrättades statligt reglerade tjänster för syofunktionärer i grundskola, gymnasieskola och vuxenutbildning den l . En syoutbildning om 120 poäng som var anpassad till syofunktionärernas förändrade arbetsinnehåll inrättades i högskolan. I samband med examensordning inrättades en yrkes- examen för utbildning till studie- och yrkesvägledare. SOU 2001:45 Bilaga 1 I 2 kap. 6 § skollagen (1985:1100) finns bestämmelser om krav på utbildning för personal med uppgift att ge studie- och yrkes- orientering i det offentliga skolväsendet. För att få anställas utan tidsbegränsning för syo ska den sökande ha en utbildning avsedd för sådan verksamhet. Den som inte uppfyller dessa krav får anställas för syo högst i taget. Som en konsekvens av beslut med anledning av propositionen Ansvaret för skolan (prop. 1990/91:18, 1990/91:UbU4, rskr.1990/91:76) skedde en regelstyrning till målstyrning. Detta avspeglas även i läroplanen för det obligatoriska skolväsendet m.m. (Lpo 94) och läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94), vilket bl.a. har medfört betydande förändringar för vägledningen i samtliga skolformer. har i sitt betänkande Att lära och (SOU 1999:63) studie- och yrkesvägledning blir en kompetensprofil i lärarutbild- ningen. Utbildningen föreslås omfatta minst 140 poäng. Bestämmelser om syoverksamhetens mål, riktlinjer och ansvar finns endast i läroplanen. Enligt läroplanen för det obli- gatoriska skolväsendet m.m. (Lpo 94) ska eleverna få underlag för att välja fortsatt utbildning i gymnasieskolan. Detta förutsätter att den obligatoriska skolan nära samverkar med de frivilliga skol- former som eleverna fortsätter till, liksom att en samverkan sker med arbetslivet och närsamhället i övrigt. Rektor vid varje grund- skola har ett övergripande ansvar för hur studie- och yrkesorien- teringen ska organiseras. Genom samtal med studie- och yrkesvägledaren kan eleven bli mer medveten om sina intressen, om vilka alternativ som finns och få en möjlighet att se sig själv i förhållande till omvärldens krav. På så sätt kan eleven börja utveckla en handlingsstrategi inför fram- tiden. Av riktlinjerna i läroplanen framgår att alla som arbetar i skolan ska bidra till att motverka sådana begränsningar i elevens studie- och yrkesval som grundar sig på kön eller social och kulturell bak- Läraren ska bidra med underlag för varje elevs val av fortsatt utbildning och medverka till att utveckla kontakter med motta- gande skolor samt organisationer, företag och andra som kan bidra till att berika skolans verksamhet och förankra den i det omgivande samhället. Studie- och yrkesvägledaren ska vara till stöd för den övriga personalens studie- och yrkesorienterande insatser. I förekommer praktisk arbetslivsorientering (prao) då eleverna aktivt följer arbetet på en eller flera arbets- platser. Denna verksamhet är inte reglerad. Enligt studier som genomförts av (UG95) har omfattningen av prao varierat i stor utsträckning och minskade – 1995. Även tiden för personlig vägledning varierar stort. Genom beslut med anledning av förslag i propositio- nen Växa med kunskaper (prop. 1990/91:85, bet. 1990/91:UbU16, rskr. 1990/91:356) infördes en skyldighet för hemkommunerna att erbjuda alla 16–åringar, som avslutat eller motsva- rande, en utbildning i gymnasieskolan. Enligt propositionen ska kommunernas dimensionering av gymnasieskolans organisation möta elevernas val, dvs. så många elever som möjligt ska få komma in på sitt förstahandsval.