sou · GPB3101d1 · 2002-01-01 00:00:00 — har en större hearing hållits angående förhållandet mellan skogsbruket och rennäringen med företrädare för , , Skogsindustrierna, , , Skogsägar- na/LRF, , , FSC-certifieringsorgan i , m.fl. Ledamöterna har också deltagit i två skogsexkursioner, en med Skogsägarnas Inlandsråd och en med Centrala samrådsgruppen skogsbruk – rennäring. Det har också bedrivits ett grupparbete inom kommittén med företrädare för Skogsägarna/LRF och rennäringen i syfte att bättre belysa hur näringarna påverkar varandra. Kommittén har som grund för sitt arbete med förhållandet mellan rennäringen och skogsbruket inhämtat statistik rörande renbete på skogsmark från Riksskogstaxeringen och från Svensk-Norska renbetes- kommissionens databas, som finns hos i . Ordförande och sekretariatet har under utredningsarbetes gång be- sökt och löpande hållit kontakt med och inhämtat synpunkter från be- rörda myndigheter såsom , länsstyrelserna, skogsvårdssty- relserna, , och . Vi har också haft kontakt med och löpande hållit oss underrättad om arbetet i en rad utredningar med anknytning till kommitténs arbete, nämligen , , Svensk–Norska ren- beteskommissionen, , och . Vi har också haft ett seminarium med företrä- dare för Urbefolkningsdelegationen. För att få ett så fullständigt underlag som möjligt för arbetet med frågor kring rennäringens interna organisation har vi anordnat konfe- Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande 105 renser i olika delar av renskötselområdet med samebyarna. Vid dessa har olika frågor och synpunkter kring rennäringens organisation och samebyarnas funktion diskuterats dels i större grupper, dels vid grupp- arbeten. För att få synpunkter på dessa frågor deltog sekretariatet också vid i . Merparten av kommitténs ledamöter deltog vid landsmötet då preliminära förslag beträf- fande samebyarna diskuterades. Sekretariatet har även deltagit i semi- narier angående dessa frågor anordnade av andra samiska organisatio- ner. skickade vi ut ett första utkast beträffande ren- näringens interna organisation till samtliga fjäll- och skogssamebyar samt SSR för synpunkter. Sådana synpunkter har kommit in från de flesta tillfrågade samt även från flera andra samiska organisationer. När det gäller frågor kring koncessionsrenskötseln har vi träffat företrädare för koncessionssamebyarna. Sekretariatet har vidare ställt direkta frågor till koncessionshavarna och ordförandena i koncessions- samebyarna för att kunna redogöra för hur de nuvarande reglerna fun- gerar i praktiken. För att fördjupa beslutsunderlaget beträffande utred- ningen om Muonio sameby träffade vi i företrädare för kommunen, samebyn och markägarna i området. Under utredningsarbetes gång har vi vidare inhämtat synpunkter från samebyarna på olika typer av stöd. Vi har också informerat oss om hur rennäringen är organiserad i och genom besök där. I samband med detta träffade vi Reindriftslovutvalget i Kautokeino, , samt rennäringsadministra- tionen i . Vidare har vi träffat företrädare för Renbeteslagens före- ning i , , och tjänstemän på ministeriet i . För beskrivningen av renskötselrätten i kapitel 2 svarar f.d. justitie- rådet professor . 106 Utredningsuppdraget och arbetets bedrivande För detta kapitel svarar f.d. justitierådet professor . Renskötselrätten är en särskild bruksrätt till fastighet, som är grundad på urminnes hävd till viss mark och ger samerna rätt framför allt att använda marken till renbete, jakt och fiske. Rätten lagreglerades första gången genom en renbeteslag av ; framgår dess innehåll i första hand av rennäringslagen (RNL). Som framgår av fortsättningen är renskötselrätten på flera sätt en säregen rätt. Fast den bara är en bruksrätt är den i vissa avseenden lik- ställd med äganderätten. Också renskötselrätten gäller , oberoende av avtal – detta i motsats till vanliga nyttjanderätter. Som påpekas i RNL:s motiv framgår dess närmare innehåll liksom äganderätten av den lagstiftning som gäller vid varje tid.1 Enligt vad uttalat i det s.k. skattefjällsmålet (NJA 1981 s. 1) reglerades bruksrätten på de aktuella fjällområdena uttömmande av RNL; samerna hade inte sådana längre gående befogenheter inom dessa områden som de påstått i målet.2 Men intog samti- digt ståndpunkten att allmänt sett renskötselrätten lika litet som ägan- derätten berodde av sådan lagstiftning: om RNL skulle upphävas skulle ändå renskötselrätten bestå, så länge den utövas. Rätten utgör också egendom enligt grundlagen (se 2 kap. 18 § regeringsformen) och har motsvarande grundlagsskydd som äganderätten.3 års lag- stiftning bygger på uppfattningen att eftersom samerna var först på platsen hade man egentligen bättre rätt än nybyggarna, när det gällde de befogenheter som ingick i renskötselrätten.4 Från denna synpunkt är 1992/93:32 s. 90. 2Se NJA 1981 s. 248; märk att domstolen talar om befogenheter på av same- parterna åberopad grund. 3Se åter NJA 1981 s. 248. – Detsamma framhölls redan i motiven till lag (prop. 1886:2 s. 35: lika värn som eganderätten). 4Lappen var den som först tog de nordliga trakterna af vårt land i besittning. Innan den förste nybyggaren fällde det första trädet i skogar var lap- skillnaden bara att ägaren har mycket större befogenheter över marken än renskötselrätten ger samerna; skyddet är lika starkt för båda typer- na av rättigheter. RNL:s reglering kan alltså ses som en precisering av samernas ur- sprungliga civilrättsliga rättigheter som inte behöver exakt stämma med dessa i alla avseenden men i vart fall inte avviker från dem på sådant sätt att lagstiftningen är uppenbart grundlagsstridig.5 Genom att ren- skötselrätten vilar på urminnes hävd kommer dess innebörd och om- fattning att i vissa avseenden bli beroende av hur samerna traditionellt har brukat marken. Bl.a. fann HD i skattefjällsmålet att sådan hävd under vissa omständigheter kunde ha medfört äganderätt för samerna, fast detta inte var fallet för skattefjällens del, och att vissa rättigheter till marken ingick i renskötselrätten på sådan grund, utöver vad som framgick av RNL.6 Man kan därför inte utgå från att lagen ger samerna allt det rättsskydd de skulle varit berättigade till på grund av urminnes hävd. De historiska förhållandena får på detta vis betydelse för RNL:s tolkning och tillämpning. Det leder också till att innebörden och om- fattningen av renskötselrätten kan ändras när nya historiska fakta kommer fram om samernas traditionella bruk av mark och vatten. Att renskötselrätten grundas på urminnes hävd innebär att den är av civilrättsligt slag: den är inte något privilegium som lagstiftaren gett samerna. utgör den en näringsrätt av offentligrättslig typ. Bara samer får bedriva renskötsel. Denna ensamrätt är ett avsteg från den allmänna principen att begränsningar i rätten att utöva näring inte får ske i syfte att ekonomiskt gynna enskilda personer eller företag (se 2 kap. 20 § regeringsformen, där uttryckligt undantag görs för samernas del). Innebörden av denna näringsrätt, som noga får skiljas från den ci- vilrättsliga bruksrätten, skall inte närmare behandlas i fortsättningen. Det är naturligt att samernas bruk av marken enligt renskötselrättens regler kan vålla konflikter med ägaren, vare sig detta är staten eller en- skilda. RNL bestämmer, fast på ett ganska ofullständigt sätt, parternas förhållande till varandra. Men man får komma ihåg att det gäller två grundlagsskyddade rättigheter som kolliderar. Lagen får inte inkräkta på äganderätten så att det kränker dess grundlagsskydd enligt 2 kap. 18 § regeringsformen. Men den får inte heller kränka den rätt pen redan där. Under århundraden hade landet från Kölens fjellrygg till Botten- hafvet varit den obestridt nyttjade betesmarken för hans renar. Och den förste besittningstagarens rätt till jorden måste anses bättre än den, som senare till- kommit. Se Särskilda utskottets utlåtande 1886:1 s. 18. 5Jfr 11 kap. 14 § regeringsformen. Se vidare om förhållandet mellan lag och gällande lag NJA 1981 s. 244 ff. 6NJA 1981 s. 190 f (skattemannarätt som kunnat leda till äganderätt), s. 245 f (rätt till husbehovstäkt, annat bete än renbete och slåtter). samerna har enligt samma paragraf. Regeringsformen skyddar som sagt inte bara samernas rätt enligt RNL utan också den rätt de har på grund av sin urminnes hävd, om den skulle gå längre än vad RNL anger. var grundlagsskyddet för egendom ganska svagt. Före till- komsten av vår nuvarande regeringsform fanns inte heller något skydd för etniska minoriteter mot särbehandling genom lagstiftningen (se nu 2 kap. 15 § regeringsformen). Det medförde att lagstiftaren, både och senare, kunde inskränka renskötselrätten på olika vis utan att komma i konflikt med grundlagen. skulle flera av dessa inskränk- ningar inte vara tillåtna. Vid en genomgång av får man pröva om dessa är förenliga med grundlagens nuvarande regler. Det är tydligt att renskötselrätten är en rättighet av helt annat slag än allemansrätten, som den ibland jämförts med. Allemansrätten är inte av civilrättslig natur, den tillkommer allmänheten – inte enskilda personer – och den enskilde kan inte gentemot markens ägare driva igenom de begränsade rättigheter som han har enligt allemansrättens regler.7 Dessutom går allmänhetens befogenheter naturligtvis inte tillnärmelse- vis så långt som samernas befogenheter enligt renskötselrätten. Renskötselrättens innehåll är på vissa punkter omstritt. Den följande framställningen utgår i första hand från lagens regler. får man emellertid beakta den historiska bakgrunden; den kan klargöra vad för rätt det är som samerna kan grunda på urminnes hävd. Bl.a. vid dis- kussionen om rättsverkningar är det en viktig fråga hur denna rätt uppkommit och utövats . En viss led- ning ger också rättspraxis. Särskilt gäller detta det omtalade skat- tefjällsmålet (NJA 1981 s. 1), som visserligen rörde rätten till särskilda fjällmarker i norra – inte samernas rätt allmänt sett – men ändå aktualiserade åtskilliga principiella frågor angående renskötsel- rättens innehåll. I litteraturen har frågorna framför allt behandlats i rättshistorikern i –(1994; den finskspråkiga versionen utkom ) och i hennes nyutkomna arbete Samelaisten oikeusasemasta Suomessa, som dock i första hand sysslar med finländska förhållanden. Sedan de senaste ändringarna i RNL har bl.a. vissa historiska förhål- landen också behandlats i (1995). 7 En annan sak är att myndigheterna har vissa möjligheter att skydda en hotad allemansrätt; se särskilt 26 kap. 11 § . Redan här kan påpekas, att samerna själva ofta gör gällande att man på historisk grund har en längre gående rätt till marken än renskötsel- rätten innebär; såsom första innehavare av fjällområdena skulle man egentligen ha en äganderätt till dessa områden, som aldrig lagligen skulle ha tagits ifrån dem. Vissa rättshistoriska förhållanden kan åbero- pas till stöd för detta8, liksom också en del allmänna uttalanden av i skattefjällsmålet. På grundval av detta material har hovrätten för funnit samernas påstående om äganderätt till viss kronomark inte kunna generellt lämnas utan avse- ende.9 I det följande bortses dock från denna möjlighet, som i vart fall bara kan bli aktuell beträffande vissa fastigheter inom fjällområdet. Samernas rätt lär nämligen ha varierat inom olika delar av detta om- råde; inom skattefjäll, där man ofta konkurrerade med den bofasta befolkningen om marken, synes den t.ex. ha varit mindre om- fattande än i nordligaste – Den rättsliga situationen måste i alla händelser bedömas mot bakgrunden att enligt vad forsk- ningen utvisar samerna ursprungligen haft en starkare rätt till marken än , i varje fall inom vissa delar av landet. Det bör framhållas att inget hindrar att renskötande samer liksom andra medborgare har förvärvat exempelvis jakt- och fiskerätt obero- ende av rennäringslagen, enligt allmänna regler om urminnes hävd. Då är det dock inte fråga om inslag i renskötselrätten, och lagens regler blir inte tillämpliga. Inte heller denna situation skall diskuteras i fort- sättningen. Till en början skall behandlas renskötselrättens innebörd enligt . Avslutningsvis skall tas upp innebörden av den rätt samerna har på grund av sin urminnes hävd, oberoende av gällande lagstiftning, och hur sådana historiska förhållanden kan påverka rätts- läget (se 3.8 nedan). 8Här kan framför allt hänvisas till nämnda avhand- ling, vars resultat synes allmänt accepterade på rättshistoriskt håll. I hennes se- naste arbete Samelaisten oikeusasemasta Suomessa (2000) konstaterar hon, på grundval av ytterligare forskning, att samernas starka rätt till marken i nordli- gaste ännu omkring synes väsentligen ha bestått (s. 87 ff, 94). Liknande slutsatser, i vart fall för tiden , i justitierå- det utlåtande Lausunto maanomistusoloista ja niiden kehi- tyksesta saamelaisten kotiseutualueella (2001) s. 41, 60, 62. 9Se hovrättens slutliga beslut i mål 344/99. Beträffande den om- tvistade fastigheten ansågs dock den aktuella samebyn inte kunna göra gällande någon äganderätt. Beslutet är överklagat. 10Förhållandet har särskilt framhållits av i NJA 1981 s. 1 (se bl.a. s. 196). Renskötselrätten utgör enligt 1 § RNL den rätt som personer av samisk härkomst har att enligt RNL: s bestämmelser använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. I motsats till nyttjanderätt till fas- tighet – alltså t.ex. arrende och hyra – är den inte begränsad till tiden. I paragrafen tilläggs att rätten tillkommer den samiska befolkningen och grundas på urminnes hävd. Enligt 1 § 3 st. kan en same dock utöva rät- ten bara om han eller hon är medlem i sameby (jfr även 6 §). Om någon civilrättslig rättighet som tillkommer hela befolkningen som kollektiv torde inte vara fråga.10a Liksom andra bruksrätter är renskötselrätten såtillvida begränsad som den får utövas bara inom visst område – det s.k. renskötselområ- det, som beskrivs i 3 §. Bestämmelsen skiljer mellan åretruntmarkerna och vinterbetesmarkerna. Åretruntmarkerna anges noga i paragrafen: det är i stora drag och läns lappmarker (nedanför odlingsgränsen dock bara på kronomark eller renbetesland där skogsrenskötsel av ålder bedrivs under vår, sommar och höst), ren- betesfjällen i samt viss därmed likställd fjällmark i och . Vinterbetesmarkerna beskrivs som övriga delar av lappmarkerna nedanför odlingsgränsen och sådana trakter utanför lappmarkerna och renbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrivs vissa tider av året. På dessa marker får renskötsel bedrivas un- der tiden –. Man skulle kunna jämföra den rätt samer- na har på vinterbetesmarken med ett slags servitut grundat på urminnes hävd, något som skett vid tillkomsten av lagstiftning. – Året- runtmarkerna och viss vinterbetesmark är fördelade mellan samebyarna i särskilda byområden (6 §). Vilka rättigheter som samerna har i förhållande till markägaren eller andra enskilda – alltså de civilrättsliga rättigheterna – framgår (dock inte helt uttömmande) av 15–25 §§. När staten äger marken, är samer- nas befogenheter inte helt desamma som när den ägs av enskilda (jfr nedan). 10a En sådan rätt, som i övrigt är okänd inom vårt rättssystem, kan inte gärna ha varit avsedd med bestämmelsen (jfr prop.1992/93:32 s.92, seäven prop. 1971:51 s. 146 ff). Samebyarna måste i varje fall anses ha rättsskydd inte bara mot utomstående utan också mot varandra vid intrång i renskötselrätten. Där- emot kan man tala om en villkorad rätt: varje same kan få bedriva renskötsel under förutsättning att han eller hon blir medlem i en samby. Renskötselrätten avser alltså en rätt att använda mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. Rätten måste utövas som markägaren och andra, t.ex. arrendatorer, använder marken. Detta är såtillvida en ovanlig situation som rätten i motsats till de flesta andra bruksrätter11 inte grundas på något avtal som kan precisera parternas skyldigheter mot varandra. I stället har lagstiftaren fått ange skyldig- heterna. Bestämmelserna om vad rätten innebär är ganska detaljerade. Delvis växlar samernas befogenheter beroende på om marken ägs av staten eller enskilda. förutsätter de särskilt tillstånd, närmast av läns- styrelsen. I stora drag gäller följande. Enligt 15 § RNL får sameby använda byns betesområde för renbete, med ett högsta renantal som bestämmer. I 16 § medges sameby rätt att inom byns betesområde uppföra stängsel för renarna, renslakteri och annan anläggning som behövs för renskötseln. Vidare får sameby eller bymedlem på utmark inom betesområdet uppföra ren- vaktarstuga, kåta, förvaringsbod eller annan mindre anläggning som behövs för renskötseln, varvid markägaren i vissa fall skall anvisa plat- sen eller i sista hand skall bestämma placeringen (16 § 2 och 3 st.). – Enligt 17 § får skog avverkas inom betesområdet på statens mark inom lappmarkerna och renbetesfjällen (jämte därmed likställd mark) dels för behövligt virke till sådana anläggningar eller byggnader; utanför denna mark gäller vissa begränsningar (4 st.). På samma områ- den får medlemmar i samebyn ta bränsle för eget behov och slöjdvirke. Beträffande avverkning av växande barrträd har markens ägare eller brukare anvisningsrätt. – 18 § ger bymedlem rätt att ta virke för uppfö- rande av familjebostad på viss kronomark och mark utlagd till allmän- ningsskog, även här med anvisningsrätt för markens ägare och brukare. – Enligt 19 § får bymedlem ta behövligt virke för bränsle inom annan samebys område. – I 20 § föreskrivs att sameby får fälla lavbevuxna träd inom byns betesområde för att i nödfall skaffa foder till renarna, om möjligt efter anvisning av markens ägare eller brukare. – 21 § inne- håller regler om ersättningsskyldighet för avverkade växande träd, dock inte inom viss kronomark. – Enligt 22 § får förbud meddelas mot viss avverkning om det behövs för att bevara skogen eller för skogens återväxt. – 23 § ger sameby rätt att flytta byns renar mellan olika delar 11 Med renskötselrätten kan dock jämföras servitutsrätt som grundas på ett myndighetsbeslut, t.ex. enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) eller expro- priationslagen (1972:719) ; också då är det fråga om en rättighet som består och inte grundar sig på avtal. av byns betesområde; flyttningsvägarnas sträckning bestäms enligt 24 § av . – Slutligen behandlar 25 § rätten till jakt och fiske. Medlem i sameby får jaga och fiska på utmark inom byns betesområde som hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, när renskötsel är tillå- ten där (1 st.) – däremot inte i övrigt på vinterbetesmarkerna. Sådan rätt har också bymedlem som tillfälligt uppehåller sig inom annan bys be- tesområde för renarnas skötsel, dock bara för sitt uppehälle (2 st.). Ef- ter tillstånd får jakt efter vissa rovdjur företas även inom annan sa- mebys betesområde (3 st.). På vissa fjällmarker i och Dalar- nas län kräver husbehovsfiske liksom rovdjursjakt särskilt tillstånd (4 st.). Utöver vad som på detta sätt föreskrivs i RNL lär samerna ha vissa andra rättigheter som inte klart framgår av lagtexten. I renskötselrätten har sålunda ansetts ingå rätt till grustäkt och annan täkt till husbehov samt rätt till annat bete än renbete och slåtter, i den mån detta behövs för samernas egen försörjning.12 Rörande renskötselrättens utövande förekommer vidare bestämmel- ser i 65 §, vilka avser att inskärpa vikten av att renarna hålls under kontroll men i övrigt ansetts böra vara allmänt hållna.13 Sålunda skall hänsyn tas till andra intressen – självfallet bl.a. skogsbrukets och jord- brukets intressen. Renarna skall såvitt möjligt hindras att komma utan- för samebyns betesområde eller att annars vålla skada eller olägenhet, de skall flyttas i samlade flockar, väg skall tas där minsta skada vållas. Vid flyttning skall tillses att renar inte lämnas kvar på område där ren- skötsel inte är tillåten, och flyttning utanför samebyns betesområde skall ske utan onödig tidsutdräkt. Sanktionen vid försummelse är i första hand skadeståndsskyldighet (se 7 nedan). – Beträffande den hän- syn som skall tas till naturvårdens och kulturvårdens intressen får före- skrifter meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen be- stämmer, dock inte så att pågående markanvändning avsevärt försvåras (65a § 1 st.). 12Se NJA 1981 s. 1 (s. 245 f). 1971:51 s. 182 f. 2.5Upphörande och inskränkning av renskötselrätten Renskötselrätten gäller som nämnt i princip . Lagen innehåller dock vissa regler om upphörande eller inskränkning av rät- ten. Regeringen kan förordna om helt eller delvis upphävande av ren- skötselrätten för visst markområde när rätten behövs för sådant allmän- nyttigt ändamål som anges i 2 § expropriationslagen (26 §). Den kan då föreskriva åtgärder för att motverka skada eller olägenhet för rensköt- seln (27 §). Om upphävandet medför skada eller olägenhet för rensköt- seln eller för jakt eller fiske enligt 25 §, skall ersättning betalas; är den skadelidande inte bestämd person går hälften till berörd sameby och hälften till samefonden (28 §). I övrigt tillämpas reglerna om expropri- ation (29 §). I 30 § behandlas den väsentliga frågan om renskötselrättens skydd mot åtgärder från markägarens sida. På åretruntmarkerna får den som äger eller brukar marken inte vid dess användning vidta åtgärder som medför avsevärd olägenhet för renskötseln utöver vad som följer av 26 § – alltså av regeringsbeslut om upphävande av renskötselrätten. Detta hindrar dock inte att mark används enligt detaljplan eller för företag vars tillåtlighet skall prövas i särskild ordning – t.ex. sådan miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd enligt , bygg- ande av allmän väg eller mineralbrytning. – Åtgärder som medför viss olägenhet är alltså tillåtna, om inte olägenheten är avsevärd. Same- byn eller annan skadelidande anses då berättigad till ersättning för ska- da, fast inget sägs om detta i lagtexten.14 Sannolikt svarar inte mark- ägaren oberoende av vållande för sådan skada, vilket samerna gör i vis- sa fall (jfr 2.7 nedan).15 Vilka olägenheter som kan bedömas som avsevärda är ganska osä- kert. I förarbetena till RNL talas om åtgärder av påtagligt betydelsefull karaktär – inte smärre ändringar i användningssättet eller mindre väsentliga olägenheter för renägarna16. har sagts att paragrafen bara skall gälla allvarligare intrång som rubbar förutsättningarna för fortsatt renskötsel.17 Frågan synes bara ha prövats i ett refererat avgö- rande, där hovrätten ansåg en skogsavverkning om fjällnära 1992/93:32 s. 107, jfr prop. 1971:51 s. 130. 1971:51 s. 136, där departementschefen säger sig ha övervägt en re- gel om ansvar oberoende av uppsåt eller vårdslöshet men ansett tveksamt om detta borde gälla utan inskränkningar, t.ex. om den borde gälla fullt ut inom hela renbetesområdet. 1971:51 s. 129 f. 1992/93:32 s. 101 f. skog (varav ett stort område med hänglavbärande träd) med efterföl- jande markberedning – plöjning och harvning – inte innebar väsentliga olägenheter för samebyns renskötsel; domstolen åberopade att samebyn inte kunnat visa hur omfattande stödutfodring eller hur mycket mer- arbete åtgärderna orsakat och att inte dessa lett till att samebyn tvingats minska renantalet (RH 1990:18). Rättsfallets prejudikatvärde kan verka tveksamt, även frånsett att det bara är ett hovrättsfall (jfr 2.8 nedan). Någon särskild regel ges inte om användning av vinterbetesmark som försvårar renskötseln. Förbudet mot åtgärder som medför avsevärd olägenhet för renskötseln gäller inte beträffande dessa områden. Frågan om samernas eventuella rätt till ersättning i sådana fall har lämnats till rättstillämpningen, eftersom det ansetts för svårt att ge generella regler för områden av varierande typ.18 Någon rättspraxis på området är inte känd. Man bör kunna anta att skadestånd kan utgå för åtgärder som klart brister i hänsyn till renskötseln, men i övrigt är det oklart vad som gäller. För skogsbrukets del föreskriver även skogsvårdslagen (1979:429) viss hänsyn till rennäringen.