sou · GPB377d2 · 2002-01-01 00:00:00 — sou 2001 77 d2 Kriterier för att kunna utfärda certifikat från anläggningar som använder bioenergi för elproduktion ............. Stöd till förnybar el i andra länder Gröna certifikat, fastpris och subventioner – ett urval ............ Prisdannelsen i et grønt sertifikatmarked............................ Hvordan påvirkes kraftmarkedet av Elcertifikatmarkedet?..... Analys av effekter av ett svenskt elcertifikatsystem Beräkningar med energisystemmodellen MARKAL............... Elproduktion i industrins mottrycksanläggningar.................. Svar från på förfrågan angående myndigheternas uppgifter i ett system för handel med Svar från på förfrågan angående myndigheternas uppgifter i ett system för handel Underlag för att belysa nuvarande avgiftsreduktion för småskalig elproduktion enligt 4 kap 10 § ellagen ................ -ett nytt sätt att främja el från förnybara energikällor Kriterier för att kunna utfärda certifikat från anläggningar som använder bioenergi för elproduktion Utredningen om kvothandel med certifikat för att främja förnybara energikällor () har begärt att Energimyn- digheten lämnar underlag beträffande biobränslen för kraftvärme- produktion. Man önskar en kort sammanställning över avfallsför- bränningsdirektivet och läget inom standardiseringsarbetet. Vidare skall de regler som gäller för det svenska investeringsstödet beskrivas. Enligt utredningens direktiv framgår att det ska krävas att pro- duktionen av elenergi uppfyller vissa miljökriterier. Det kan exem- pelvis gälla biobränslebaserad kraftvärme där problem med hur stö- det bör avgränsas behöver analyseras både i fråga om teknik och bränsle, bl.a. vad gäller den ökande importen av osorterade bio- bränslen och biobränslen med oklara miljöegenskaper. ELCERTH- utredningen önskar uppfattning vilka bräns- len som bör vara certifikatberättigade för elproduktion från förny- bara energikällor. Promemorian ska också beskriva de nationella och internatio- nella reglerna. 2Gällande regler m.m. som berör anläggningar som använder bioenergi 2.1Det svenska investeringsstödet till kraftvärme Stöd till biobränsleeldade kraftvärmeverk har pågått . Kriterierna har ändrats. De nu gällande reglerna utgår från förordningen (1998:22) om statligt bidrag till vissa investeringar inom energiområdet. har med stöd av förordningen gett ut föreskrifter om statligt bidrag till vissa investeringar inom energiområdet; biobränsleeldade kraftvär- meverk. Föreskrifterna återfinns i (NUTFS: 1998:3) Enligt § 7 förordningen får bidrag lämnas endast under förut- sättning att anläggningsägaren förbinder sig att under minst fem år använda biobränslen i en omfattning som motsvarar minst 70 pro- cent av den totala bränsleförbrukningen. Anläggningsägaren skall vidare förbinda sig att för framställningen av elektrisk kraft endast använda biobränslen. Enligt § 4 ska bränsle- fraktioner som är utsorterade enligt en avfallsplan behandlas som biobränslen, under förutsättning att de inte inne- håller material som är farligt avfall enligt förordningen (1996:71) om farligt avfall eller material som det är lämpligare att åter- använda, återvinna på annat sätt eller behandla biologiskt. Vidare får medge att en lägre andel än av den totala bränsleförbrukningen utgörs av biobränslen. När det fastställs hur stor andel av den totala bränsleförbrukningen som utgörs av biobränslen, ska torv inte ingå i beräkningen. I föreskrifterna till förordningen har preci- serat vad som ska vara stödberättigade biobränslen. ·energigrödor som odlats speciellt för energiändamål ·avlutar och tallolja från massaindustrin ·under vissa förutsättningar bränslefraktioner som är utsorterade enligt avfallsplan, dvs. återvunnet trädbränsle och torr utsorterat bränslefraktion från hushållsavfall. Med biobränslen avses också förädlade former av biobränslen som pelletter, briketter, pulver och gas. efter i drift- tagning ska företaget rapportera till om bl.a. bränsleanvändning fördelat på olika bränslen. 2.2Regler och direktiv inom avfallsförbränningsområdet beslut om hantering av uttjänta varor innebar en skärpning av kraven på hantering och deponering av avfall. (Hantering av uttjänta varor i ett ekologiskt hållbart samhälle – ett ansvar för alla, prop. 1996/97:172). Enligt beslutet ska brännbart avfall källsorteras . Från samma datum ska brännbart avfall hållas åtskilt från övrigt avfall. Motiven är att krav på käll- sortering bör ställas för att åstadkomma en miljömässigt acceptabel hantering av avfallet samt att en betydligt större andel av det avfall som deponeras med fördel kan materialåtervinnas eller för- brännas. Kravet på utsortering av brännbart avfall gäller generellt i hela landet och avse allt avfall, dvs. även sådant som inte täcks av den kommunala renhållningsskyldigheten. ansåg regeringen att det bör ställas krav på att i princip även biologiskt behandlings- bart avfall ska källsorteras, när motsatsen inte är motiverad ur miljö- och resurssynpunkt. Det utsorterade brännbara avfallet får inte deponeras. Från får inte heller deponering av den organiska delen av avfallet deponeras. Skälen till förbudet är att dels bör resurshushållningen öka, dels bör miljöpåverkan minska. Som resurshushållning nämns återvinning och återan- vändning med avseende på material och energi. Den långsiktiga miljöpåverkan från deponier anses inte vara helt känd. Som exem- pel anges att metaller och stabila organiska ämnen med tiden läcker ur deponier, att nedbrytning av organiskt avfall genererar metan- utsläpp, att nedbrytningen leder till sättningar vilket ökar risken för utsläpp. Bestämmelserna har införts i renhållningsförordningen §§ 27–28. har på regeringens uppdrag utrett förutsätt- ningarna för att bestämmelserna i renhållningsförordningen kan uppfyllas. finner att det behövs klara regler för att deponering av brännbart avfall ska upphöra. Verket arbetar bl.a. med att ge ut föreskrifter för sortering av brännbart avfall. Förbu- det om deponering kommer att öka behovet att bränna avfall. För att helt upphöra med deponering av brännbart avfall uppskattar att nya anläggningar som kan förbränna ytter- ligare ca avfall behöver byggas. antog en lag om avfallsskatt, med ikraft- trädande . Syftet med skatten är att öka de eko- nomiska incitamenten för att behandla avfall på ett från miljö- och naturresurssynpunkt bättre sätt och därigenom också minska mängden deponerat avfall. Enligt lagen om avfallsskatt skall skatt tas ut på allt avfall som deponeras. Om avfallet förs ut efter t.ex. sortering, får avdrag göras för skatten på det avfall som förts ut från anläggningen. Avfall som tas om hand på annat sätt än genom deponering, t.ex. genom kom- postering eller förbränning, beskattas inte. Skatt skall inte heller tas ut på avfall för vilket det ännu inte finns några miljömässigt god- tagbara alternativ till deponering. Avfallsdirektivet (75/442/EEG) definierar avfall som varje föremål, ämne eller substans som ingår i en avfallskategori och som inne- havaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med. Denna allmänna avfallsdefinition är införlivad i kapitel 15, §1. I ett annex till avfallsdirektivet beskrivs avfallskategorierna. EG- Kommissionen har beslutat om en ändring av avfallsförteckningen. Den ändrade förteckningen skall träda i kraft 1 januari 2002.Av intresse i detta sammanhang är att rester från industriprocesser och restprodukter från utvinning och bearbetning av råvaror ingår i avfallslistan. Vad som klassas som avfall har stor betydelse för rättstillämp- ningen i det enskilda fallet. praxis innebär exem- pelvis att frågan om ett föremål eller ämne i en avfallskategori är värdelös eller har ett ekonomisk värde är betydelselöst för att avgöra om produkten är ett avfall eller ej. I avfallsdirektivets tredje artikel slås fast att medlemsländerna i första hand ska vidta åtgärder så att avfallsproduktionen och dess miljöfarlighet begränsas eller förhindras. I andra hand ska man främja återanvändning och återvinning inklusive energiutvinning av avfall. I gemenskapens avfallshanteringsstrategi utvecklas dessa hierarkiska principer ytterligare. Om inte avfallet kan förebyggas skall det enligt avfallshierarkin i största möjliga utsträckning åter- vinnas, varvid materialåtervinning skall prioriteras. Frågan om när ett ämne kan anses vara en produkt eller klassas som ett avfall går inte ange i generella termer med stöd av EG-lag- stiftningen. Inom industrin förekommer många strömmar där bi- produkter bildas och som återvinns eller återanvänds ibland med energiutvinning. I vissa sådana fall är omhändertagandet en så integrerad del av processen att det inte går att skilja ut att det ska falla under EU:s avfallsdefinition. Exempel på sådana ämnen kan vara skogsindustrins lutar och återvinning av lösningsmedel inom verkstadsindustrin. Om dessa produkter förs bort från industrin är det dock att betrakta som avfall. EU:s avfallsdefinition tar inte heller hänsyn till avfallets miljö- egenskaper. Det pågår dock ett arbete i en expertkommitté att för- söka definiera när ett avfall till följd av viss behandling kan upphöra att vara ett avfall enligt definitionerna i direktivet. Detta arbete kan få stor betydelse för tillämpningen av avfallsdefinitionerna. Ett nytt direktiv om förbränning av avfall antogs . Det nya direktivet (2000/76/EG) ska ersätta flera befintliga direktiv som reglerar förhållandena vid förbränning av kommunalt avfall och farligt avfall (89/369/EEG, 89/429/EEG och 94/67/EG). Direktivet gäller för nya anläggningar från 28/12 2002 och för befintliga anläggningar . Syftet med direktivet är att förhindra eller begränsa påverkan på miljön från förbränning av avfall. Direktivet anger tekniska krav och utsläppsvillkor för av- falls- och samförbrännings anläggningar. Kraven på utsläpp av luftföroreningar kommer att skärpas. Det ställs också andra krav t.ex. stödeldning och lägsta temperatur i eldstaden. Vad gäller nyttjande av bioenergi gäller att anläggningar som endast behandlar följande typer av avfall inte att omfattas av bestämmelserna i direktivet; ·Vegetabiliskt jord- och skogsbruksavfall ·Vegetabiliskt avfall från livsmedelsindustrin, om den värme som alstras återvinns ·Vegetabiliskt fiberavfall som uppstått vid produktion av nyfiber- pappersmassa och vid pappersproduktion, om avfallet samför- bränns på produktionsplatsen och om den värme som alstras åter- vinns. ·Träavfall med undantag för sådant träavfall som kan innehålla organiska halogenföreningar eller tungmetaller till följd av behandling med träskyddsmedel eller till följd av ytbehandling, och som särskilt ingår i träavfall från bygg- och rivningsavfall. Förbränning av djurkroppar regleras i ett annat direktiv (90/667/EEG) In och utförsel av avfall regleras i EG-förordningen om övervak- ning och kontroll av avfallstransporter (259/93/EEG). Avfallet indelas beroende på farlighet i tre olika listor röd, gul eller grön. Transportföretag måste anmäla införseln av avfall till Naturvårds- verket om införseln avser avfall som faller under röd och gul beteckning. Anmälaren ska bl.a. ange uppgifter om ursprung, inne- håll, mängd och mottagare. Införseln av avfall har ökat. Den anmälningspliktiga införseln uppgår numera till knappt . 2.3Olika definitioner av biobränslen Det finns en antagen svensk standard för fasta biobränslen och torv (SS 187106). Svensk standard säger följande: Biobränsle = Bränsle där biomassa är utgångsmaterial. Bränslet kan ha genomgått kemisk eller biologisk process eller omvandling och ha passerat annan användning. Biomassa= material med biologiskt ursprung som inte eller endast i ringa grad omvandlats kemiskt eller biologiskt. Det europeiska (EU + EFTA) standardiseringsorganet har fått mandat av att ta fram standard för fasta biobränslen. I mandatet, som ännu inte formellt godkänt, pekas tydligt ut vad som skall standardiseras. I princip ska det vara en spegling av avfallsförbränningsdirektivet, dvs. man ska ta upp de avfallsbränslen som inte täcks av direktivet. Biobränslen som stan- dardiseras är: ·Produkter från jord- och skogsbruk ·Vegetabiliskt avfall från jord- och skogsbruk ·Vegetabiliskt avfall från livsmedelsindustrin ·Träavfall med undantag från sådant träavfall som kan innehålla halogenerade organiska ämnen eller tungmetaller som ett resultat av impregnering, ·Träavfall som härstammar från bygg- och rivningsavfall Vad gäller en konkret definition så håller en arbetsgrupp inom att ta fram en sådan1. Arbetet är dock bara i ett inledande stadium och ett beslut förväntas inte under det närmaste året. 1 I detta arbete har representant i arbetsgruppen föreslagit: Biomass= material of biological origin, such as biodegradable products and waste from agriculture (including vegetable and animal substances), forestry and related industries, as well as biodegradable fraction of industrial and municipal waste. Material embedded in geological formations and transformed to fossil is excluded Definition av biobränslen eller bioenergi återfinns i flera olika direktiv. Definitionerna sammanfaller inte, utan har formulerats utifrån de förhållanden som direktivet behandlar. Förslaget till direktiv om att främja förnybar produktion av elenergi utgår från att uppfylla det indikativa målet att andelen förnybar energi ska öka till av unionens energiförbrukning. Ökningen av andelen för- nybar energi är en väsentlig del i unionens ansträngningar att nå åtagandet i Kyotoprotokollet om att reducera utsläppen av växt- husgaser mellan och . I direktivets artikel 2 definieras vad som ska avses med förnybar energi, biomassa och elproduktion från förnybara energikällor. Med förnybara energikällor avses icke-fossila källor såsom, vind, sol, geotermi, våg, tidvatten, vattenkraft, biomassa, deponigas, gas från avloppsreningsverk samt biogas. Biomassa avser den biologiskt nedbrytningsbara delen av produkter, avfall och rester från jord och skogsbruket och motsvarande industrier, liksom den biologiskt nedbrytbara fraktionen av industri- och hushållsavfall. I biomassa från jordbruket ingår både vegetabiliska och animaliska substanser. nådde rådet en gemensam ståndpunkt beträffande förslaget till direktiv för att främja förnybar elproduk- tion (1441/00, ). ska nu göra en andra läsning av direktivet, vilket förväntas ske . har tidigare föreslagit att biomassa ska begränsas till att omfatta sådana fraktioner som är fritt från förore- ningar i betydelsefulla mängder och att särskilt ordet trä nämns i uppräkningen av olika biofraktioner. anser också att torv ska kunna klassas som förnybart, om användningen understiger den årliga tillväxten. Ytterligare en definition av biomassa återfinns i förslag till änd- ring av rådets direktiv (89/609/EEG) om begränsning av utsläpp från stora förbränningsanläggningar. Här avses med biomassa hela eller delar av vegetabiliska ämnen som kan användas för att åter- vinna energi. Träavfall och annat vegetabiliskt avfall kan också anses vara biomassa såvida inte direktiven om förbränning av avfall är tillämpliga. 2.4Andra initiativ inom området har gett ut kriterier för miljömärkning av elleveranser (Bra Miljöval-El). Kriterierna håller på att omarbetas. Elleverantörer kan få licens att använda Bra Miljövalmärket för vissa typer av leveransavtal. För att en sådan licens skall ges skall leveransavtalen uppfylla visa kriterier. Det levererande bolaget, lik- som dess underleverantörer, skall ha sin redovisning så organiserad att det går att genomföra en kontroll så att åtagandena i de miljö- märkta avtalen uppfylls korrekt. Företag vars hela sortiment av leveransavtal uppfyller kriterierna kan få licens att använda Bra Miljöval för att marknadsföra sig som leverantör. Leveransavtalens ska garantera att kriterierna uppfylls i den årliga energibalansen. Vad gäller bioenergi har SNF följande kriterier för att elleveranserna ska godkännas som Bra Miljöval; ·Anläggningen ska ingå i ett system med återföring av askans näringsämnen till mark där bränslen växer och i sådan omfattning att tillförseln kompenserar uttaget. ·Utsläppsvillkor enligt beslut meddelade med stöd av miljöskyddslagen eller ska följas. ·Förbränning av avfall får ske om avfallsprodukten till består av biomassa och är fri från sådana föroreningar att askans egenskaper visar att det är rent biobränsle som eldats. ·Torv uppfyller inte kriterierna för Bra Miljöval. Systemet för certifierade miljövarudeklarationer, EPD-systemet, stöds av staten och industrin och är ett nationellt system för kvali- tetssäkrad och jämförbar information om produkters och tjänsters miljöpåverkan. Systemet följer principerna för sk. Typ III-deklara- tioner och är en tillämpning av ISO TR 14025. Internetpresenta- tionen möjliggör en stor spridning av informationen såväl natio- nellt som internationellt. Syftet med certifierade miljövaru- deklarationer är att ge lättillgänglig, kvalitetssäkrad och jämförbar information om produkters och tjänsters miljöpåverkan. De skall kunna användas som informationskälla i råvaru - leverantörsled samt av inköpare inom näringsliv och förvaltning vid upphandling och inköp. De kan också komma att nå konsumenter i samband med inköp av bl.a. kapitalvaror. Kriterier för miljömässigt uthållig bioenergi bör inriktas på att definiera resurs- och miljömässigt bästa användningen för alla bränslen, i ett systemperspektiv. Särskild uppmärksamhet bör rik- tas mot bränslen som ligger i gråzonen mellan rena biobränslen och riktigt avfall. Övergripande miljökriterier för bioenergi är ·Miljömässigt acceptabelt i andra avseenden Dessa egenskaper sammanfaller ofta, men . Oklarheter i detta avseende leder ibland till mindre väl genomtänkta definitioner på biobränsleområdet. Ett hållbart eller grönt biobränsle måste vara ett bra val med avseende på dessa egenskaper. Kriterierna för gröna certifikat måste skrivas så pass principiellt att en miljö- och resursmässigt vettig användning av nya bränslen inte utesluts pga. snäva formuleringar. Förnybart/resurssnålt innebär t.ex. låga nivåer på insatsenergi samt låga omvandlingsförluster. För de flesta biobränslen är hjälpenergin låg, men för vissa jordbruksgrödor är odlingsenergin relativt hög i förhållande till skördad energi. Likaså kan förädling av bränslen, samt omvandling från fasta till flytande bränslen medföra betydande energiförluster. Förnybara bränslen är ofta klimatneutrala i LCA- och system- perspektiv. Undantag är torv (som typfall) och sådana biobränslen där produktion och förädling kräver höga insatser av fossil hjälp- energi. En förutsättning för klimatneutralitet är också att bränslen från skogs- och jordbruk har en uthållig återväxt. Vidare skall bränslena vara miljömässigt acceptabla. Det innebär att de kan produceras och användas utan betydande konflikt med miljökvalitetsmålen. Exempel på miljöaspekter är tillförsel av tungmetaller och andra miljögifter, försurning och övergödning, naturvärden och biologisk mångfald, hållbart markutnyttjande, samt emissioner av hälsostörande ämnen. Det är den samlade effekten av bränslets egenskaper och användningens miljöpåverkan som bör bedömas. Eftersom förutsättningarna för bioenergin varie- rar mellan länder torde det vara ändamålsenligt att ha nationella miljökrav i detta sammanhang. 4 Förslag till avgränsning Den övergripande frågan i är att finna nya styrmedel som främjar användning av förnybar elproduktion. Certifikathandeln kombinerat med kvoter ska också utformas så att andra miljöegenskaper beaktas. Det finns många definitioner av bioenergi i de olika EG-direkti- ven och i standardiseringsarbetet. Definitionerna tar i allmänhet sin utgångspunkt från de förhållanden som direktivet ska behandla och ställer inte definitionen av bioenergi på sin spets. Energimyndig- heten förordar att man inte gör en detaljerad uppräkning av varje typ av produkt av biologiskt ursprung som kan komma ifråga för förbränning. I stället bör avgränsningarna vara allmängiltiga och ansluta till vedertagen vetenskaplig praxis. Avgränsningarna bör om möjligt utformas så att de utgår från gällande EG-direktiv. Vid införlivande av direktiven i svensk rätt bör det ske med utgångs- punkt från de vetenskapliga grunderna. De olika formerna av bioenergi har olika miljöegenskaper både vad gäller bränslet och energiomvandlingen. Miljöpåverkande emis- sioner beror till stor del på hur anläggningen utformas. Det går därför inte att göra en lista på biobränslen och klassa en del som berättigade till certifikat och andra som inte berättigade. Miljö- egenskaperna beror till stor del på hur systemet utformas och det är svårt att precisera alla förekommande bränsletyper. Därför är övergripande villkor att föredra. anser att det är lämpligt att upprätta ramvillkor som sedan kan kunna preciseras av berörd myndighet eller organisation som är ansvarig för certifie- ringen. Målet att begränsa utsläppen av koldioxid genom att ersätta fos- sila bränslen med mer klimatneutrala biobränslen kan åstadkommas såväl med rena biobränslen som med restprodukter av vegetabiliskt ursprung som kan innehålla höga halter av metaller eller organiska miljögifter. Principen bör vara att alla anläggningar som använder förnybara bränslen på ett sätt som kan anses vara miljömässigt acceptabelt (avseende emissioner, förbränningsrester etc.) ska vara berättigade att emittera certifikat. Även bränslekedjan bör vara miljömässigt acceptabel med avse- ende på utsläpp vid utvinning, skörd och förädling samt att pro- duktionen är långsiktigt uthållig. Den mängd icke förnybar insats- energi som krävs för att producera och bereda bränslet bör vara låg om inte systemet på annat sätt kan rättfärdigas ur klimatperspek- tiv2. Förbränningsanläggningarna ska uppfylla de krav som ställs nationellt och med hänsyn till gällande EG-direktiv. En annan möjlighet är att tillämpa kap. 14 § 21 i , som ger reger- ingen eller en myndighet som regeringen bestämmer bemyndi- gande att utfärda riktlinjer för bränslen för att motverka utsläpp i luften av ämnen som kan medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön. Detta är att föredra då vissa rena biobränslen, t.ex. lignin från eventuell etanoltillverkning riskeras att omfattas av av- fallsförbränningsdirektivet. Ett biobränsle bör inte diskvalificeras på grund av att biomassan använts till annat innan den blir bränsle. Det är endast om förore- ningar utgör ett svårt miljöproblem som inte kan hanteras på bra sätt vid energiutvinningen, eller om förbränningen innebär en resursförlust, som bränslet ifråga inte bör certifieras. I de allra flesta fall kan också utsläpp till luft, vatten och i restprodukterna begränsas till ofarliga nivåer med hjälp av långtgående tekniska åtgärder. Alternativet att inte elda vissa avfallsfraktioner bör alltid beaktas i enlighet med bestämmelser. Frågan om förbränning av avfall är kontroversiell. För att en anläggningsägare ska kunna emittera certifikat baserad på förbrän- ning av avfallsfraktioner måste stränga krav på processer och miljö- krav uppfyllas i förhållande till avfallets egenskaper. Förbränningen bör vara energimässigt försvarbar, i ett övergripande energisystem- och LCA-perspektiv som inkluderar såväl energiaspekter på alter- råvaror (vid förbränning, då materialåtervinningen inte sker) som alternativ energi (vid materialåtervinning då energiutvinning inte sker), dock med beaktande av ekonomin i de olika fallen. anser att förbränning av osorterat hushålls- avfall utan föregående källsortering inte bör vara berättigat till certifikat om inte särskilda skäl föreligger. Källsorteringen bör syfta till att en torr utsorterad brännbar fraktion erhålles, och att avfall som ur ett LCA-perspektiv lämpar sig bättre för material- 2 Exempelvis genom hög avkastning per ytenhet, hjälpenergi i form av spillvärme eller genom att också andra miljömål påverkas positivt återvinning eller biologisk behandling undantas från förbränning, i en omfattning som är praktiskt rimlig.