sou · GPB339 · 2002-01-01 00:00:00 — Det fram- gick av skylten att affären på den nya orten också skulle ha stängt för vissa personer. Affärsinnehavaren, som inte kunde påminna sig att han uttalat sig kränkande om målsäganden eller flyktingar i allmänhet, uppgav att snatterierna hade ökat i hans butik sedan flyktingarna hade anlänt till orten. Han uppgav att han inte heller på det nya stället skulle släppa in flyktingar och inte heller en del svenskar. Skylten förklarade affärsin- nehavaren med att han ville ge uttryck åt sitt missnöje med de myndig- hetspersoner som kände till vad för slags flyktingar som kommit till samhället, men inte vågade yttra sig i massmedierna om dem. Skylten var inte riktad mot flyktingarna. En annan bidragande orsak var att kommunen inte hade polisanmält att flyktingar utan tillstånd varit på ortens soptipp. Kommunen skulle emellertid utestänga obehöriga från soptippen genom lås fortsättningsvis. Med anledning härav ansåg af- färsinnehavaren att han hade rätt att låsa affären för flyktingar. Dom i tingsrätt föreligger. Affärrsinnehavaren dömdes för olaga diskriminering till dagsböter. Vägrat tillträde till affär i Norrlandslän. En zigensk kvinna och tre andra zigenska kvinnor i hennes sällskap, som skulle besöka en affär en vardagsförmiddag, vägrades tillträde till affären. De zigenska kvinnorna uppgav att de genom sin lärare, som på uppmaning av dem efter denna händelse gått till affären, fått veta att en expedit hade låst affären, när hon hade fått se zigenare utanför den. Expediten hade fått order av sin chef att inte släppa in några zigenare i affären. Anledningen till det uppgavs vara att det hade varit zigenare inne i affären och stulit varor . De zigenska kvinnorna polisanmälde händelsen. De zigenska kvinnornas lärare uppgav vid förhör att affärsinnehava- ren vid tillfället sagt att de zigenska kvinnorna kunde få komma in i af- fären om de hade läraren med som vakt. Detta accepterades dock inte av sällskapet. Vid förhör förnekade expediten att hon medvetet låst ute några zi- genska kvinnor från affären eller att hon hade fått någon order om att göra det. Handläggningen av mål om olaga diskriminering 105 Affärsinnehavaren uppgav vid förhör att hon, när hon anlänt till af- fären, hade sett flera zigenska kvinnor stå utanför den och sparka på entrédörren. Hon uppfattade dem som högljudda och provocerande. Hon uppgav vidare att hon aldrig utestängt några besökare från affären, inte heller zigenare. Hon hade aldrig gett direktiv till sina anställda att göra det heller. Hon hade erbjudit hela sällskapet att komma in i affä- ren, men de hade avböjt. Hon hade dock inte sagt något om att läraren skulle vakta dem. Det var däremot riktigt att hon ti- digare blivit bestulen, men det ansåg hon inte hade med saken att göra. Dom i hovrätt föreligger. Åtalet mot affärsinnehavaren och expedi- ten ogillades. Vägrad taxiresa i storstadslän En kvinna anmälde att hon blivit nekad taxifärd på grund av sitt utländ- ska ursprung. Hon uppgav att taxichauffören nekade att köra henne, när han väl kom efter en halvtimmes väntan. Chauffören yttrade enligt målsäganden: Jag vill inte köra dig, stick din jävla invandrare. Kvin- nan uppgav att hon hade åkt med samme chauf- för, som också då varit otrevlig mot henne. Han hade vid det tillfället kastat kvinnans matkassar på marken vid avslutad körning och kört därifrån. Chauffören förnekade vid förhör att han vägrat kvinnan körning och att han skulle ha yttrat något om hennes ursprung. Kvinnan hade vid en tidigare körning klagat på hans bristande service hos hans arbetsgivare. Han hade emellertid inte slängt ut hennes kassar på marken vid det till- fället, utan ställt dem vid ytterdörren till det hus hon bodde i. Vid det nu aktuella tillfället var det enligt chauffören kvinnan som inte ville åka med honom, när hon såg att han var samme chaufför som kört hen- ne tidigare. Förundersökningen lades ned av åklagare. Brott kunde inte styrkas. Bussföretags begränsning av antalet passagerare med utländska namn i storstadslän. På grundval av uppgifter i media om att bussföretag infört begräns- ningar av hur många personer med utländskt namn som fick följa med på resor utomlands begärde företrädare för ett politiskt parti att förun- dersökning skulle inledas mot dessa, i första hand mot ett i artikeln namngivet företag. 106 Handläggningen av mål om olaga diskriminering En målsägande, en kvinna från , berättade vid förhör att hon hade bett en som tillsammans med några andra skulle åka med buss på en endagstur utomlands, att boka biljett också till henne. Vän- innan fick emellertid inte boka någon ytterligare biljett med hänvisning till att bussföretaget inte ville ha så många utlänningar med på resan, eftersom bussen då kunde bli stoppad i tullen. Målsägandens svenske sambo kunde senare utan problem boka en biljett till henne. Hon följde med på resan. På hemresan stoppades bussen av tullen i och passagerarnas väskor kontrollerades. Ägaren till bussföretaget förnekade vid förhör brott. Ägaren uppgav vidare att uppgifterna i media om kvotering av passagerarna vid bussre- sor utomlands var vinklade till hans nackdel. På grund av sina erfaren- heter vid bussresor utomlands ville bussägaren inte ha för många pas- sagerare med utländska namn med. Detsamma gällde andra bussföre- tag. Anledningen till det var att de i många falla smugglar större mäng- der alkohol än svenskar gör. Detta gällde särskilt personer från ett visst land. Bussägaren uppgav att han inte ville medverka till smuggling. Trivseln blev också mindre på en buss med fler utlänningar. Enligt bussägarens erfarenhet blir bussar med många utlänningar oftare kon- trollerade i tullen än andra. Vid sådana kontroller blir bussen fördröjd. Dom i tingsrätt föreligger. Ägaren av bussföretaget dömdes för ola- ga diskriminering till dagsböter. Sammanfattning och avslutande reflektioner Det är inte helt lätt att dra några generella och säkra slutsatser om brottet olaga diskriminering på grundval av tillgängliga anmälningar, förhörs- och förundersökningsprotokoll. Antalet anmälningar är för- hållandevis lågt, – 1999, samman- lagt 1194. Det sammanlagda antalet anmälningar var 1993 och 1999. Materialet fördelar sig på flera olika typer av branscher och situationer och ord står ofta mot ord. Det så kallade mörkertalet har inte studerats. En stark hypotes torde dock vara att anmälningsbenägenheten när det gäller olaga diskrimine- ring är låg. De undersökningar som gjorts i om utsattheten för diskriminering hos olika invandrargrupper tyder också på det (, Invandrare om diskriminering I – IV, 1995 – 1999). Även om det också kan finnas en viss överrapportering, kan man förmoda att det faktiska antalet brott underskattas i den officiella statistiken. Det faktiska anta- let brott kan således vara betydligt högre än det som anges i statistiken. Anmälningarna i restaurangbranschen (som också inkluderar natt- klubbar, caféer och liknande etablissemang) är väsentligt fler än i övri- Handläggningen av mål om olaga diskriminering 107 ga branscher, men ändå inte fler än 644 i hela landet under sjuårsperio- den - 1999. I övriga branscher – offentlig sektor, bostadsföretag m.fl., affärer och varuhus, kommunikationsföretag och vaktbolag – va- rierar det sammanlagda antalet anmälningar från 160 (offentlig verksamhet) – 22 (vaktbolag). (Se tabell 6) eller 927 av samtliga anmälningar under perio- den avser storstadslänen. Av dessa svarar för 544, för 214 och län för 159. Antalet anmäl- ningar varierar för mellan 60 och 99, för mellan 15 och 39 och för län mellan 1 och 58. Inget av övriga län svarar för mer än sammanlagt 29 anmälningar , flertalet av dessa har under tjugo anmälningar, Ble- kinge län har en anmälan och ingen. Det betyder att anta- let anmälningar är lågt i dessa län. Det varierar mellan 0 och 11 anmälningar. Inom restaurangbranschen inträffar de flesta anmälda diskrimine- ringsbrotten under veckosluten mellan och . I flerta- let fall avser anmälningarna vägrat tillträde till restaurangen. I övriga branscher har av naturliga skäl de anmälda brotten en annan fördelning över veckans dagar och dygnets timmar. I de flesta anmälda diskrimineringsfallen, eller 1049 fall, anser målsäganden att diskrimineringen skett på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung. Ras tycks dock inte ha åberopats explicit mer än i något enstaka fall. Det kan konstateras att de som utpekats som ansvariga för diskrimi- neringen av målsägandena inte i något fall erkänt brott och i samtliga fall med kraft understrukit att de inte särbehandlar människor på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, i de fall denna grund har varit aktuell. De övriga diskrimineringsgrunderna, sexuell läggning och trosbekännelse har inte åberopats i mer än 22 fall (varav 16 fall avser homosexuell läggning) respektive 17 fall (varav en del av fallen inte torde falla under lagens beteckning trosbekännelse) under hela peri- oden – 1999. Som en jämförelse kan nämnas att funktionshinder, som inte utgör en diskrimineringsgrund enligt straffbestämmelsen om olaga diskriminering, har åberopats som dis- krimineringsgrund i 21 fall . En majoritet eller av dem som har anmält olaga diskriminering är män. En förklaring till detta kan vara att flertalet fall inträffar i re- staurangvärlden och att kvinnor erfarenhetsmässigt mer sällan vägras tillträde till restauranger. Mer än hälften av målsägandena är och ett mindre antal . 108 Handläggningen av mål om olaga diskriminering Majoriteten eller av dem som har anmält olaga diskriminering bedöms ha sitt ursprung i ett arabiskt, afrikanskt eller syd-, mellan- eller östeuropeiskt land. Det framstår som iögonfallande att inte någon av de misstänk- ta/hörda i något fall medgivit diskriminering på grund av hudfärg, na- tionellt eller etniskt ursprung, särskilt som majoriteten av dem som an- mäler olaga diskriminering anser att så varit fallet. Och det gäller samtliga branscher, inte bara restaurangbranschen. Detta förhållande kan kanske förklaras av att de personer som utpekas som ansvariga för den anmälda diskrimineringen har klart för sig att särbehandling på grund av hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung är olaglig och att det finns ett kraftigt avståndstagande från samhällets sida när det gäller så- dan särbehandling. I en del av restaurangfallen har de berörda vakterna uppgivit att de gentemot målsäganden valt ett annat skäl än det verkliga. En anledning till detta har uppgivits vara att vakten därigenom vill försöka få klart för sig vad för en person han har framför sig. En annan anledning har uppgivits vara att vakten hellre väljer ett skäl som inte anknyter till den presumtive gästens person, utan något mer neutralt som att det är fullt i restaurangen i fråga. Det är uppenbart att det föreligger stora bevissvårigheter när det gäller brottet olaga diskriminering. Det material vi har haft tillgängligt ger vid handen att polis och åklagare i många fall lägger ner betydande kraft och resurser på utredningarna av brotten. Trots det har större de- len av anmälningarna –1999 fått skrivas av. Den vanligaste avskrivningsgrunden är att brott inte kan styrkas. Lagföring- ar sker i ett mycket litet antal fall. Det kan konstateras att de prioriteringar och satsningar, som gjorts från statsmakternas och berörda myndigheters sida när det gäller bekämpningen av olaga diskriminering, inte har avsatt några spår i lagföringsstatistiken. Det är inte heller troligt att ytterligare insat- ser (av rimlig omfattning) av polis- och åklagarväsendet skulle kunna påverka lagföringsandelen annat än marginellt. För att uppnå påtagliga resultat härvidlag skulle det behövas insatser av en omfattning som förmodligen skulle te sig oproportionerliga i förhållande till de insatser som kan göras när det gäller övrig brottslighet. Att utsättas för diskriminering är dock som regel ytterligt kränkande och förödmjukande. Det är nödvändigt att diskriminering kan bekäm- pas effektivt. En annan väg än den straffrättsliga bör därför övervägas. Har bestämmelsen om olaga diskriminering.... 4Har bestämmelsen om olaga diskriminering en lämplig omfattning och utformning? Utredaren skall ta ställning till om bestämmelsen om olaga diskrimine- ring har en lämplig omfattning och utformning för att kunna utgöra ett effektivt medel mot diskriminering. Utredaren skall därvid särskilt ta ställning till om förbudet mot ola- ga diskriminering bör omfatta diskriminering av en fysisk eller juridisk person på grund av någon annan persons ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse, homosexuella eller sexuella läggning eller funktionshinder. Vidare nämner direktiven särskilt att utredaren skall ta ställning till huruvida straffansvar bör införas för försök till olaga diskriminering och för den som försöker förmå annan att diskri- minera. Av direktiven framgår även att utredaren skall ägna särskild uppmärksamhet åt frågan om vilket krav på uppsåt eller insikt i fråga om en diskriminerande handling eller underlåtenhet eller effekt som bör ställas i ett förbud för att detta skall kunna bli effektivt. Trots att vi i kapitel 5 tar ställning för att man i det fortsatta arbetet med diskrimineringslagstiftningen som helhet bör överväga att upphäva straffbestämmelsen om olaga diskriminering och ersätta denna med ci- vilrättslig lagstiftning behandlar vi i detta kapitel de i direktiven angiv- na frågeställningarna. Därutöver berör vi bevisproblematiken och frå- gan om bestämmelsen, genom en annan utformning, kan göras mer ef- fektiv. Såvitt avser skyddet för funktionshindrade personer behandlar vi det samlat i kapitel 6. 110 Har bestämmelsen om olaga diskriminering.... 4.2De allmänna förutsättningarna för att utvidga det kriminaliserade området Att utvidga det kriminaliserade området, dvs. att belägga ytterligare förfaranden med straff, är en åtgärd som kräver ingående övervägan- den. Kriminalisering är den mest ingripande formen av social kontroll. Straffet är till sin natur repressivt. Till skillnad från många andra tvångsingripanden från det allmännas sida saknar straffet i princip en reparativ funktion. Bl.a. det sagda talar för att kriminalisering som metod för att hindra överträdelse av olika normer i samhället bör an- vändas med försiktighet. För att en kriminalisering skall framstå som befogad bör till en bör- jan krävas att den avser ett beteende som kan föranleda påtaglig skada eller fara och som inte lämpligen kan bemötas på annat sätt. Att endast gärningar som är straffvärda i nu angiven mening bör vara kriminalise- rade, har samband med att det straffrättsliga systemet måste uppfattas som legitimt. Skulle medborgarna anse att strafflagstiftningen tar sikte på förfaranden som saknar straffvärde, finns risk för att den generella normefterlevnaden påverkas i negativ riktning. För att systemet skall uppfattas som legitimt är det å andra sidan viktigt att de gärningar som är straffvärda verkligen är kriminaliserade. Lagstiftaren måste vara uppmärksam på förändringar i samhället och vid behov vara beredd att anpassa den straffrättsliga lagstiftningen. Ett ytterligare krav som måste ställas i sammanhanget är att infö- randet av en straffsanktion framstår som en åtgärd genom vilken det oönskade beteendet någorlunda effektivt kan motverkas. I kravet på ef- fektivitet ligger bl.a. att det skall vara möjligt att i praktiken upprätt- hålla kriminaliseringen. En straffbestämmelse måste således ha en så- dan utformning att polis och åklagare har en rimlig möjlighet att få till stånd ett hållbart underlag för ett åtal. Rättsväsendet måste även ha re- surser för att klara av den ytterligare belastning som en ny kriminalise- ring normalt sett innebär. Undantagsvis kan dock ett lägre mått av ef- fektivitet godtas, t.ex. om en kriminalisering har en mycket betydande symbolfunktion. Av de krav på legalitet och förutsebarhet som gäller för straffrättens område följer vidare att en kriminalisering skall vara utformad på ett begripligt och precist sätt. En straffbestämmelse måste ha en sådan ut- formning att det är möjligt för den enskilde att iaktta lagens krav. I nå- gon mån skall det också vara förutsebart vilken reaktion som kan följa på en överträdelse av straffbestämmelsen. Det sagda inneär att vi i allt väsentligt ansluter oss till vad som an- förts i propositionen 1994/95: 23 vad gäller de allmänna förutsättningar Har bestämmelsen om olaga diskriminering.... som bör gälla för användande av kriminalisering som en metod för att motverka oönskade beteenden. 4.3Bör straffansvar införas för den som diskriminerar en fysisk eller juridisk person på grund av någon annan persons grupptillhörighet ? 4.3.1Lagen (1999:130) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet Lagen (1999:139) om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet uppställer förbud mot direkt och indirekt diskriminering i anledning av etnisk tillhörighet i vissa i lagen angivna situationer (8-10 §§). Enligt lagens definition avses med etnisk tillhörighet att någon tillhör en grupp av personer som har samma ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller trosbekännelse (3 §). Lagen omfattar även det fallet att en person diskrimineras på grund av sin makes eller sambos etniska tillhörighet.1 föreslog i sitt betänkande2 att den av utredningen föreslagna lagen mot etnisk diskriminering i arbetslivet skulle omfatta även det fall att en arbetssökande eller arbetstagare behandlas mindre förmånligt på grund av att hon eller han är gift eller sambo med en per- son av viss etnisk tillhörighet. Utredningen anförde att sådana fall när- mast rör avsiktlig direkt diskriminering och alltså innebär ett medvetet avsteg från principen om likabehandling. Vidare framhöll utredningen, med hänvisning till rättsfallet NJA 1994 s. 511, att brottet olaga dis- kriminering omfattar det fall att en näringsidkare diskriminerar en per- son på grund av en närståendes etniska tillhörighet (se vidare härom avsnitt 2.4.2.1). Som framgått delade regeringen uppfattning i frågan och lagen omfattar alltså även det fall att en person blir diskri- minerad (direkt diskriminering) på grund av sin makes eller sambos et- niska tillhörighet. 1997/98:177 s. 26 och 59. 2Räkna med mångfald! Förslag till lag mot etnisk diskriminering i arbetslivet (SOU 1997:174). 112 Har bestämmelsen om olaga diskriminering.... 4.3.2Utredningen om företagande för personer med utländsk bakgrund Utredningen om företagande för personer med utländsk bakgrund hade bl.a. till uppgift att klarlägga vilka särskilda svårigheter personer med utländsk bakgrund kan möta i samband med att de startar och utvecklar egna företag. På basis av sin kartläggning skulle utredningen föreslå sådana åtgärder som medför lika behandling av personer som vill starta och utveckla egna företag. I sitt betänkande Invandrare som företagare, För lika möjligheter och ökad tillväxt (SOU 1999:49)3 anförde utredningen bl.a. att det får anses oklart om bestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § BrB omfattar det fallet att en juridisk person diskrimineras på grund av etnisk tillhörighet. För att undanröja denna oklarhet föreslog utred- ningen att bestämmelsen ändras så att den också förbjuder diskrimine- ring på grund av någon annan persons ras, hudfärg, nationella eller et- niska ursprung eller trosbekännelse. Utredningen angav därvid att be- träffande juridiska personer kan diskriminering tänkas ske på grund av ställföreträdarens eller någon anställds ras, hudfärg etc. Utredningen baserade sitt förslag på att det från invandrarföretagare på olika sätt till utredningen kanaliserats upplevelser och påståenden om etnisk diskriminering eller särbehandling i deras kontakter med myndigheter, försäkringskassor, banker m.fl. Den första frågan som måste besvaras vid en diskussion om straf- fansvaret för den som diskriminerar någon (fysisk eller juridisk person) på grund av någon annans ras, hudfärg etc. är självfallet vad straf- fansvaret enligt den nu gällande bestämmelsen om olaga diskriminering egentligen omfattar. Bestämmelsen är språkligt utformad så att den diskriminerande handlingen skall vara riktad mot någon på grund av hans ras, hudfärg etc. Språkligt sett föreligger det således, enligt vår uppfattning, inte nå- gon tvekan om att diskrimineringsgrunden skall vara knuten till målsä- ganden själv. har tolkat rättsfallet NJA 1994 s. 511 så att be- stämmelsen om olaga diskriminering även omfattar det fall att en nä- ringsidkare diskriminerar en person på grund av en närståendes etniska tillhörighet. I fallet dömdes i enlighet med åtalet en ägare av en hyres- A. bet. Har bestämmelsen om olaga diskriminering.... fastighet, som vägrat en kvinna att hyra en lägenhet i fastigheten på grund av att hennes sambo var färgad, för olaga diskriminering. HD fann styrkt att fastighetsägaren initialt visat intresse för att hyra ut lä- genheten till kvinnan men att han ändrat inställning sedan han fått reda på att hon skulle bo i fastigheten tillsammans med en färgad man. HD fann klarlagt att fastighetsägarens ställningstagande berodde på den färgade mannens hudfärg. Det skall dock observeras att den färgade mannen var målsägande i målet och att fastighetsägaren således ansågs ha diskriminerat honom, trots att det var kvinnan som begärde och nekades att teckna kontraktet. Enligt vår uppfattning går det således inte att av rättsfallet dra den slut- satsen att bestämmelsen om olaga diskriminering i sig skyddar den som blir diskriminerad på grund av en annan persons ras, hudfärg etc. I detta sammanhang är det även av visst intresse att nämna , avd 8, dom i mål B 1205/89. I målet hade åklagaren yrkat ansvar för olaga diskriminering å en kyrkoherde som hade åtagit sig att döpa ett barn men som på dopdagen, under åbe- ropande av att de av barnets föräldrar utsedda faddrarna hade homo- sexuell läggning, vägrat att döpa barnet om inte andra faddrar utsågs. Enligt gärningsbeskrivningen, hade han därigenom diskriminerat fadd- rarna genom att inte gå dem till handa på de villkor som han sin verk- samhet tillämpade i förhållande till andra. I sina domskäl konstaterade hovrätten att skydd enligt bestämmelsen i första hand tillkommer den som begär en prestation av någon som är anställd i allmän tjänst e.d. Hovrätten fann vidare att det förhållandet att föräldrar utser faddrar som vittnen till ett barns dop inte innebär att i dopförrättarens verksamhet ingår att utföra någon tjänsteåtgärd till förmån för faddrarna. Hovrätten fortsatte att, även om kyrkoherdens vägran att förrätta dopet med de utvalda faddrarna kunde uppfattas som diskriminerande, kunde hans handlande inte anses innebära att han väg- rade att gå dem till handa i den mening som bestämmelsen avser. Åtalet ogillades därför. Även i detta fall valde således åklagaren att utforma gärningsbeskrivningen på sådant sätt att faddrarna, som på grund av sin homosexuella läggning tillhörde en, enligt bestämmelsen om olaga dis- kriminering, skyddad grupp var målsägande. Enligt vår uppfattning kan bestämmelsen om olaga diskriminering inte anses omfatta det fallet att en person som inte tillhör någon av de i bestämmelsen skyddade grupperna diskrimineras på grund av en annan persons ras, hudfärg etc. Den nuvarande utformningen av bestämmel- sen förutsätter alltså att målsäganden tillhör någon av de i bestämmel- sen angivna grupperna. 114 Har bestämmelsen om olaga diskriminering.... Frågan blir då om diskrimineringsförbudet i 16 kap. 9 § BrB bör ut- vidgas till att omfatta diskriminering av en fysisk eller juridisk person på grund av någon annan persons ras, hudfärg, etc. Enligt utredningen om företagande för personer av utländsk bak- grund har invandrarföretagare till utredningen framfört att det före- kommer etnisk diskriminering eller särbehandling i deras kontakter med myndigheter, försäkringskassor, banker m.fl. Det framgår emel- lertid inte av utredningens redovisning i vilken utsträckning sådan dis- kriminering förekommer.