sou · GPB326d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I detta fall godtogs ett aktiebolags verk- samhetsbeskrivning enligt vilken bolaget skulle i alla branscher, där tillfälle bjödes, göra tillfällighetsaffärer, däri inbegripet import- och exportaffärer på kompensationsbas, exploatera uppfinningar, lämna sina delägare krediter samt att bedriva annan med dessa upp- gifter förenlig verksamhet. Det är för övrigt mycket vanligt att verksamhetsbeskrivningar innehåller det vidgande och föga precisa tillägget och därmed förenlig verksamhet. I praxis har också tillägget i övrigt bedriva med nu nämnda verksamheter icke oförenlig verksamhet godtagits, se , avd. 09, dom , DT 38. Kravet på beskrivning av verksamhet vid registrering av firmor skiljer sig i hög grad från kravet på angivande av varor och tjänster vid registrering av varumärken. Varumärken registreras i en eller flera klasser av varor (eller tjänster) enligt en klassificering som fastställs av (16 § VmL). Och en ansökan om varu- märkesregistrering skall innehålla uppgift om de varor som omfattas av registreringen och de klasser som dessa tillhör (17 § VmL). indelning i varu- och tjänsteklasser motsvarar den s.k. klasslistan enligt Överenskommelsen i rörande den internationella klassificeringen av varor och tjänster för vilka varumärken gälla (Niceöverenskommelsen), se SÖ 1961:40. Klasslistan enligt Niceöverenskommelsen är föremål för översyn och reviderades . Klassificeringen är så detaljerad att varje enskilt varuslag som regi- streringen skall omfatta måste anges i varuförteckningen. Ensamrätten på grund av firmaregistrering omfattar i princip all den verksamhet som är angiven i verksamhetsbeskrivningen. I sin känneteckensrättsliga funktion har alltså verksamhetsbeskriv- ningen på samma sätt som varuförteckningen direkt betydelse för det grundläggande känneteckensskyddet. Av flera skäl är det därför värdefullt om verksamhetsbeskrivningen för en registrerad firma är preciserad. Preciserade verksamhetsbeskrivningar gör det till att börja med lättare att bedöma firmaskyddets omfattning. Med ett bestämt skydd för registrerade firmor är det lättare för andra att välja kän- netecken och att planera sin marknadsföring. De kan bättre bilda sig en uppfattning om hur långt skyddet för en äldre firma sträcker sig och därigenom undvika att använda kännetecken som kan komma i konflikt med denna. Ett preciserat skyddsomfång minskar således risken för att innehavare av yngre kännetecken gör intrång i äldre registrerade firmor. Vidare minskar preciserade verksamhetsbeskrivningar risken för att registrerade firmor tillerkänns ett större skyddsomfång än de rätteligen bör. Det gäller särskilt vid bedömningen av frågor om förväxling mellan varukännetecken och registrerade firmor. Kom- mittén har tidigare beskrivit hur det lägre kravet på särskiljnings- förmåga vid registrering av firmor leder till att registrerade firmor i jämförelse med varumärken får ett förhållandevis omfattande skydd (se avsnitt 9.5.1). På ungefär samma sätt leder det lägre kra- vet på precision av verksamhetsbeskrivningarna till att firmor vid prövning av frågor om förväxling enligt VmL får ett för stort skyddsomfång. Utrymmet för att tolka vad en varuförteckning omfattar är i de flesta fall begränsat eftersom förteckningen över varor och tjänster är tämligen preciserad. Innehållet i varuförteckningen läggs därför normalt direkt till grund för bedömningen av märkets skyddsom- fång. Vid bedömning enligt VmL av en firmas skyddsomfång läggs på motsvarande sätt firmans verksamhetsbeskrivning till grund för bedömningen av dess skyddsomfång. Firman tillerkänns därför i allmänhet ett skydd för all den verksamhet som är upptagen i verk- samhetsbeskrivningen. Det leder också till att firman åtnjuter ett förhållandevis stort skydd som sträcker sig utanför verksamhetens kärnområde. Skyddet för registrerade firmor blir härigenom för- hållandevis stort vid jämförelse med registrerade varumärken. Ett krav på större precision vid utformningen av verksamhetsbe- skrivningarna kan också bidra till att dessa bättre svarar mot det verkliga behovet av skydd. Är kravet på precision lågt behöver den som ansöker om registrering inte reflektera närmare över vilken verksamhet som firman skall användas för. Det ligger i stället nära till hands att använda sedvanliga övergripande beskrivningar, oav- sett om de svarar mot det behov av skydd som finns eller inte. Till detta kommer att mer preciserade verksamhetsbeskrivningar gör det lättare att individualisera viss verksamhet vid upphävande av firmaregistreringen för viss verksamhet, något som kommittén utvecklar i avsnitt 9.8.2. Bedömning: Det bör inte göras någon ändring av de bestäm- melser som reglerar utformningen av de verksamhetsbeskriv- ningar som registreras för olika slags näringsidkare. Det kan emellertid finnas skäl att närmare överväga en klassificering med utgångspunkt i Svensk näringsgrensindelning (SNI 92) av de verksamhetsbeskrivningar som registreras. En sådan klassificering skulle på olika sätt kunna användas som ett administrativt hjälpmedel. Användning av Svensk näringsgrensindelning (SNI 92) Det finns ingen klassificering av företags verksamheter som motsvarar Niceklassificeringen, dvs. en klassificering som till- kommit för att bestämma skyddsomfånget ur känneteckensrättslig synvinkel. Däremot finns en klassificering av olika slags företag och branscher som tagits fram som ett verktyg vid behandling av statistiska uppgifter: Rådets förordning (EEG) nr 3037 av om statistisk näringsgrensindelning i Europeiska gemenskapen. Indelningen i näringsgrenar, som reviderades , brukar kallas NACE Rev. 1, vilket är en initialförkortning av den franska benämningen nomenclature statistiques des activités économiques dans les Communautés européennes. Förordningen gäller endast klassificering för statistiska ändamål. Syftet med näringsgrensindelningen är att säkerställa jämförbarhet mellan nationell statistik och gemenskapsstatistik. 1 överens- stämmer i stora drag (på tvåsiffernivån) med FN:s närings- grensindelning International Standard Industrial Classification of All Economic Activities, reviderad (ISIC Rev. Av artikel 3.2 i förordningen framgår att medlemsstaterna under vissa förutsättningar får sammanställa egna näringsgrens- indelningar som är härledda ur NACE Rev. En förutsättning för användning av en sådan nationell indelning är att den innehåller nivåer som svarar mot de fyra nivåer som finns i NACE Rev. Det finns emellertid inte något hinder mot att en nationell indelning innehåller ytterligare nivåer eller att den innehåller en annan kodning av dessa nivåer. I finns en näringsgrensindelning som bygger på NACE Rev. 1: Standard för svensk näringsgrensindelning (SNI 92). Den används bl.a. inom nationalräkenskaperna och som grundläggande information i statistiska analyser på olika områden. Alla närings- idkare som registreras hos skattemyndigheterna åsätts en (fem- siffrig) branschkod, eller ibland flera sådana koder, med utgångs- punkt i vad som är respektive näringsidkares huvudsakliga verksamhet. Alla näringsidkare som skall registreras är därför skyl- diga att till skattemyndigheten lämna uppgift om sin huvudsakliga verksamhet. Vid skattemyndigheterna ligger denna klassificering sedan till grund för bl.a. skyldigheten att betala mervärdesskatt. Skattemyndigheterna vidarebefordrar uppgifterna till (), där de används för att samla in statistik om olika branscher. SCB för bl.a. in uppgifter om firma och huvudsak- lig verksamhet i det allmänna företagsregistret som myndigheten ansvarar för (se förordningen (1984:692) om det allmänna företagsregistret). Inom ramen för sin uppdragsverksamhet säljer SCB bl.a. sammanställningar av uppgifter ur företagsregistret baserade på SNI-koder, t.ex. till företag som använder dem vid planering av sin marknadsföring. I sådana sammanställningar finns det normalt ett behov en så detaljerad redovisning av verksamheten som möjligt. SNI 92 innehåller, liksom NACE Rev. 1, 17 olika avdelningar, benämnda A–Q. I SNI 92 innehåller varje avdelning fem nivåer medan den i NACE Rev. 1 som sagt endast innehåller fyra – avdel- ning C (Utvinning av ) och D (Tillverkning) innehåller dock två (CA och CB) respektive 14 (DA–DN) särskilda under- avdelningar. De fyra första nivåerna (avdelning, huvudgrupp, grupp och undergrupp) överensstämmer i de två systemen, medan den femte nivån (detaljgrupp) alltså är en svensk tilläggsnivå. Sifferkoden är självständig i förhållande till bokstavskoden, vilket innebär att sifferkoden kan användas ensam för att entydigt ange en viss näringsgren. Näringsgrensindelningen är primärt en indelning i s.k. aktivitetsarter som beskriver sådan verksamhet i företag som ger upphov till varor och tjänster av olika slag. Men indelningen utgör också en branschindelning, eftersom varje aktivitet är knuten till en viss bransch. Så långt möjligt markeras skillnaden genom att be- nämningen på en viss aktivitet knyter an till verksamheten som sådan (t.ex. jordbruk, textilvarutillverkning eller vägtransport av gods), medan benämningen på en viss bransch är kopplad till de SOU 2001:26 Ändringar i firmalagen faktiska produktionsenheterna (t.ex. jordbruksföretag, textil- industri eller åkerier). Den första avdelningen, A, som avser jordbruk, jakt och skogs- bruk innehåller bl.a. följande undergrupper. JORDBRUK, JAKT OCH SKOGSBRUK Jordbruk, jakt och service i anslutning härtill JORDBRUK, JAKT OCH SKOGSBRUK Jordbruksföretag, serviceföretag till jordbruk SNI 92 innehåller en klassificering av i stort sett all slags närings- verksamhet som bedrivs i och i övriga industriländer. Klassificeringen är visserligen mer detaljerad på vissa områden än på andra och i enskilda fall kan det säkert finnas vissa svårigheter att bestämma till vilken klass en viss verksamhet skall anses höra. Men på det hela taget är SNI 92 väl lämpad för klassificering av olika verksamheter ur känneteckensrättslig synvinkel. Det är också klart att SNI 92 i och för sig är tillräckligt detaljerad för att det skall vara möjligt att precisera verksamhetsbeskrivningarna på önskvärt sätt. Vid en bedömning av möjligheten att använda de aktivitetsarter som finns i SNI 92 vid utformning av verksamhetsbeskrivningar måste en utgångspunkt vara att graden av precision skall vara av betydelse i känneteckensrättslig mening. Det innebär bl.a. att det inte finns fog för att ställa så stora krav på precision att en mer övergripande beskrivning kan fylla samma funktion. Vidare måste hänsyn tas till att det är svårt för den som startar ett företag att i detalj förutse vilka verksamhetsgrenar han kan komma att ägna sig åt. Det bör också finnas rimliga möjligheter att utveckla en verk- samhet inom ramen för en rimligt omfattande beskrivning. Kravet på precision får alltså inte ställas så högt att det leder till ett behov av ohanterligt långa verksamhetsbeskrivningar. Den mest detaljerade nivån, den femsiffriga s.k. detaljgruppen är mot denna bakgrund alltför detaljerad. Den innehåller i de flesta avdelningar verksamheter som står så nära varandra att det är tvek- samt om uppdelningen har någon känneteckensrättslig betydelse. I underavdelning DJ innehåller den t.ex. 27.310 Tillverkning av kall- dragen stålstång, 27.320 Tillverkning av kallvalsade stålband, 27.330 Tillverkning av andra kallformade produkter av stål, 27.340 Tillverkning av dragen ståltråd samt 27.350 Övrig primärbearbet- ning av järn och stål; framställning av ferrolegeringar (ej EKSG- produkter) - verksamheter som måste anses ligga mycket nära var- andra. Det finns också risk för att ett krav på en så detaljerad redo- visning av verksamheterna kan leda till mycket långa och därmed opraktiska beskrivningar. Även den näst mest detaljerade nivån, den fyrsiffriga s.k. under- gruppen, framstår av samma skäl som alltför detaljerad. Under- grupperna innehåller i flera underavdelningar samma verksamhet som detaljgrupperna. Så förhåller det sig t.ex. i den nämnda underavdelningen DJ, där koderna 27.31, 27.32, 27.33, 27.34 och 27.35 i undergruppen betecknar samma verksamhet som koderna 27.310, 27.320, 27.330, 27.340 och 27.350 i detaljgruppen. Den tresiffriga s.k. gruppen är också tämligen detaljerad, men verksamheterna ligger där inte lika nära varandra som i de två mest detaljerade nivåerna. Inte heller har verksamheterna på denna nivå i något fall samma kodbeteckning som verksamheterna på nivån ovanför, dvs. den tvåsiffriga huvudgruppen. I underavdelning DJ innehåller den tresiffriga gruppen 27.1 Framställning av järn och stål samt ferrolegeringar (EKSG-produkter), 27.2 Tillverkning av järn och stålrör, 27.3 Annan primärbearbetning av järn och stål samt framställning av ferrolegeringar (ej EKSG-produkter), 27.4 Framställning av andra metaller än järn samt 27.5 Gjutning av järn och metall. Ändå skiljer sig verksamheterna på denna nivå så pass mycket från varandra att det har betydelse i känneteckensrättslig mening. En användning av klassificeringen på denna nivå skulle dock knappast medföra någon risk för otympliga verksamhets- beskrivningar. De två övriga nivåerna – den tvåsiffriga huvudgruppen och avdelningen som betecknas med versal – kan däremot inte anses vara tillräckligt detaljerade för att uppfylla det önskvärda kravet på precision. SOU 2001:26 Ändringar i firmalagen Kommitténs förslag innebär att den verksamhetsbeskrivning som registreras i samband med registrering av ett rättssubjekt även i fortsättningen skall vara utgångspunkten för firmaskyddets om- fattning. En annan sak är att registreringen av firman inte skall behöva avse allt det som verksamhetsbeskrivningen innehåller. Kommitténs förslag innebär alltså att verksamhetsbeskrivningen också skall ha både en känneteckensrättslig och en associationsrättslig funktion. Ovan har kommittén redovisat flera skäl som ur känneteckens- rättslig synvinkel talar för att man bör ställa högre krav på preci- sion hos de verksamhetsbeskrivningar som registreras för olika slags näringsidkare. Vidare har kommittén pekat på att det skulle vara möjligt att använda de aktivitetsarter som finns i SNI 92 för att åstadkomma en sådan precision. Det behov av ökad precision som finns ur känneteckensrättslig synvinkel måste emellertid vägas mot de nackdelar som kan finnas ur associationsrättslig synvinkel. Verksamhetsbeskrivningen är för olika slags rättssubjekt nära kopplad till eller en del av det avtalsdokument som ligger till grund för bildandet av rättssubjektet. Ett aktiebolags stiftelseurkund skall t.ex. innehålla ett förslag till bolagsordning, vilken i sin tur skall innehålla en beskrivning av den verksamhet som bolaget skall utöva (2 kap. 3 och 4 §§ ABL). Och det ligger i sakens natur att ett avtal som ligger till grund för bildandet av ett handelsbolag också måste innehålla uppgift om den verksamhet som bolaget skall bedriva (2 kap. 1 § och 3 § HBL). På motsvarande sätt måste ett sådant avtal som ibland ligger till grund för bildandet av en ekono- misk förening innehålla uppgift om den verksamhet som förening- en skall bedriva. Och en ekonomisk förenings stadgar skall inne- hålla uppgift om föreningens verksamhet (2 kap. 2 § 1 st. 3 FörenL). Genom sambandet med det grundläggande avtalsdokumentet har verksamhetsbeskrivningen betydelse för rättsförhållandet mellan dem som har ett bestämmande inflytande över rätts- subjektet. Verksamhetsbeskrivningen har t.ex. betydelse för olika bolags– och föreningsorgans befogenhet och behörighet. Den påverkar härigenom bl.a. ansvarsförhållandena i t.ex. aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar (se 15 kap. 1 § ABL, 2 kap. 3 och 14 §§ HBL samt 13 kap. 1 § FörenL). Men beskriv- ningen har också en obligationsrättslig betydelse i den meningen att den påverkar i vilken mån en rättshandling som företas för t.ex. ett bolags eller en ekonomisk förenings räkning är bindande för rättssubjektet i förhållande till tredje man (se 8 kap. 35 § ABL, 2 kap. 18 § HBL och 6 kap. 14 § FörenL). Av grundläggande betydelse i en marknadsekonomi är som kommittén tidigare framhållit att det finns en frihet att bedriva näring och utöva yrke samt att det finns en frihet att sluta avtal av olika slag (se avsnitt 5.3.1). Mot denna bakgrund är det en naturlig utgångspunkt att de som vill bedriva näringsverksamhet skall få beskriva föremålet för verksamheten på det sätt de själva vill. Ett krav på att verksamhetsbeskrivningarna skall utformas så att de motsvarar aktivitetsarterna i den tresiffriga SNI-koden skulle för de allra flesta näringsidkare inte vara särskilt betungande. För många skulle en användning av sådana aktivitetsarter tvärtom kunna underlätta utformningen av verksamhetsbeskrivningen, eftersom dessa aktivitetsarter innehåller bestämda beteckningar också på verksamheter som kan vara svåra att beskriva på ett kort- fattat sätt. Men ett krav på att verksamhetsbeskrivningarna skall utformas på ett visst närmare angivet sätt skulle innebära en inskränkning av avtalsfriheten på detta område. I vissa fall skulle ett sådant krav också kunna leda till ett merarbete för den som vill starta ett företag. Särskilt för små och medelstora företag skulle ett sådant krav i vissa fall kunna upplevas som betungande. Det skulle därigenom kunna uppfattas som ett hinder i vägen för dem som vill starta nya företag. En mer genomgripande styrning av det sätt på vilket de associationsrättsliga verksamhetsbeskrivningarna skall vara utformade bör därför komma i fråga endast om det finns starka skäl för detta. Det intresse av större precision som finns ur känneteckens- rättslig synvinkel kan enligt kommitténs mening inte anses väga så tungt att det motiverar särskilda, tvingande föreskrifter om detta. Även ur associationsrättslig synvinkel finns emellertid allmänt sett intresse av att verksamhetsbeskrivningen är preciserad. Både när det gäller förhållandena inom ett rättssubjekt och i förbindelserna med tredje man kan således en preciserad beskrivning bidra till att förebygga tvister. Särskilt nyttan för tredje man är ett sådant intresse som skulle kunna utgöra skäl för begränsa friheten för dem som vill bedriva näringsverksamhet att beskriva föremålet för verksamheten. Emellertid finns det inte något påtagligt stöd för att det i praktiken finns ett behov av ett större krav på precision i detta avseende. Inte heller det intresse som finns ur associationsrättslig synvinkel gör därför att det bör ställas högre krav på precision av verksamhetsbeskrivningarna. Kommittén stannar därför vid att inte föreslå någon ändring av de bestämmelser som reglerar ut- formningen av verksamhetsbeskrivningarna för olika slags rätts- subjekt. Enligt kommitténs mening kan det emellertid ändå finnas anled- ning för registreringsmyndigheterna att vid registrering av firmor överväga att klassificera verksamhetsbeskrivningarna med använd- ning av SNI-koder. En klassificering av detta slag kan ske genom att registreringsmyndigheten hänför uppgifterna i verksamhets- beskrivningen till koderna i SNI 92. kan vid en sådan klassificering alltså inte påfordra någon ändring av uppgifterna i verksamhetsbeskrivningen för att underlätta klassifi- ceringen, utan endast göra en kodning av de befintliga uppgifterna. Men registreringsmyndigheten kan på olika sätt rekommendera och uppmuntra sökandena att använda de aktivitetsarter som finns i SNI 92. Ett sätt är att hålla dem tillgängliga så att de är lätta att använda, t.ex. via Internet. Klassificeringen kan emellertid inte till- mätas någon självständig betydelse vid bedömning av uppgifterna i en verksamhetsbeskrivning. Den kan t.ex. inte läggas till grund för bedömningen av ensamrättens omfattning för en registrerad firma. Klassificeringen kan med andra ord endast fungera som ett administrativt hjälpmedel. En klassificering av det här slaget kan användas på flera olika sätt. Klassificeringen kan till att börja med underlätta användning- en av datorstöd vid handhavandet av registren. Den kan därigenom göra det lättare att söka och hämta uppgifter ur registren, inte bara för registreringsmyndigheten själv utan också för andra myndig- heter och för allmänheten i den mån dessa har tillgång till registren. Detta kan t.ex. förenkla införandet och användningen av IT-baserade söksystem av olika slag, jfr tidigare nämnda (avsnitt 9.3) Slutrapport s. 3 f. En klassifi- cering av uppgifterna i en verksamhetsbeskrivning skulle också kunna öka möjligheten för olika myndigheter att använda dessa uppgifter. Det kan i sin tur leda till att enskilda näringsidkare i mindre utsträckning än nu behöver lämna samma uppgifter till mer än en myndighet. Uppgifterna i en klassificerad verksamhets- beskrivning skulle t.ex. kunna användas för att fullgöra den skyldighet som f.n. finns att till skattemyndigheten lämna uppgift om huvudsaklig verksamhet vid redovisning av mervärdesskatt. Vidare skulle en klassificering av verksamhetsbeskrivningen Ändringar i firmalagen SOU 2001:26 snabbare ge en kodning som kunde användas för statistisk bearbetning av uppgifterna i registren. För att andra myndigheter skall kunna använda de klassificerade uppgifterna fordras naturligtvis att klassificeringen är gjord på ett sätt som motsvarar de krav som dessa myndigheter har. Ett villkor för att bl.a. skattemyndigheterna och SCB skall kunna använda de klassificerade uppgifter kan t.ex. vara att dessa är tillräckligt detaljerade. Det får därför förutsättas att berörda myndigheter samråder om ett system för klassificering. Enligt kommitténs mening kan en klassificering av detta slag göras utan något särskilt lagstöd. 9.7Registreringen av firma m.m. 9.7.1Den nuvarande ordningen m.m. Den förprövning som görs vid registrering av firmor motsvarar i stora drag den som görs vid registrering av varumärken. Även vid registrering av firmor kan man dela in prövningen i två olika delar. I den ena görs en undersökning av om firman uppfyller de grund- läggande krav som ställs på en firma och om det finns något hinder för registrering av allmänna hänsyn (absoluta hinder). Till de absoluta hindren hör bl.a. kravet på särskiljningsförmåga enligt 9 § FL och de hinder av allmänna hänsyn som finns enligt 10 § första stycket 1–3 FL. Till de absoluta hindren hör också sådana särskilda krav som finns i olika associationsrättsliga författningar, t.ex. kraven att ett handelsbolags firma skall innehålla ordet handelsbolag eller, om det finns en kommanditdelägare, ordet kommanditbolag (6 § HrL) samt att firman skall skilja sig tydligt från andra i handelsregistret förut registrerade och bestående firmor med säte i samma län (7 § HrL). Vidare görs en under- sökning av om det finns några hinder av hänsyn till äldre ensam- rätter enligt 10 § första stycket 4–8 FL (relativa hinder). I den andra delen av prövningen beslutar registreringsmyndigheten på grundval av den gjorda granskningen om firman kan registreras eller inte. Det finns emellertid vissa skillnader i granskningen och förpröv- ningen av firma i förhållande till den vid registrering av varu- märken. I den följande redogörelsen för granskningen och för- prövningen av firmor hänför sig kommittén av praktiska skäl till förfarandet i om inte annat sägs. En skillnad mellan registrering av firmor och registrering av varumärken är att en ansökan om firmaregistrering får innehålla flera firmaförslag. De flesta ansökningar (ca 80–) inne- håller också mer än ett namnförslag. Det finns ingen gräns för hur många namnförslag som får lämnas i varje ansökan. I genomsnitt innehåller ansökningar med fler än ett namnförslag tre olika namn. Innehåller en ansökan fler än ett namnförslag är de olika namnen normalt rangordnade. Vid granskningen av ansökningar med fler än ett namnförslag undersöker namnen i den rangordning som sökanden valt. Föreligger det något hinder mot det första förslaget går verket över till nästa osv. Visar granskningen att det inte finns något hin- der mot ett förslag registreras detta. Om det däremot föreligger hinder mot registrering av det eller alla de förslag som ansökan innehåller underrättar sökanden om detta.