sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Ofta kan det nämligen vara en tillfällighet om det blir känt för svenska myndigheter att en svensk har förövat en gärning som är straffri på gärningsorten men straffbar enligt svensk lag. En annan mindre tilltalande konsekvens av våra nuvarande vidsträckta regler är att en svensk medborgare med hemvist i främmande stat vid besök i skulle kunna åtalas för ett förfarande som är straffritt i hemvistlandet men straffbart enligt svensk lag. Med ökad internationell rörlighet torde också den uppfattningen ha växt sig allt starkare att man vid vistelse i främmande land bör vara underkastad det landets lag och inte hemlandets. Den danska lagen innehåller en regel som begränsar den danska jurisdiktionsrätten genom krav på gärningen skall vara straffbar även på gärningsorten. För del har vi redan tagit ett steg i den riktningen genom att inom trafikstraffrätten införa en regel om krav på dubbel straffbarhet. Mot den bakgrunden ansåg departementschefen att man borde gå något längre än vad som föranleddes av tillträde till brottmåls- konventionen och införa en huvudregel om dubbel straffbarhet i 2 § andra stycket. Som en följd härav borde också principen om 1972:98 s. 98 f. 1972:98 s. 98 f. 498 Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands tillämpning av straffmaximum i gärningsortens lag när dubbel straffbarhet föreligger införlivas i svensk straffrätt. Regeln om dubbel straffbarhet borde enligt departementschefen omfatta svensk medborgare och utlänning med hemvist i samt de kategorier utlänningar som omfattades av dåvarande 2 § andra stycket. Majoriteten i lagrådet hade i lagstiftningsärendet inget att invända mot förslaget. Däremot framförde regeringsrådet Klackenberg kritik. Han menade att ändringarna, som innebar att svensk straffbehörighet skulle begränsas i den mån ansvar för gärningen inte var straffbar enligt den dömande statens lag, inte hade något egentligt eller nöd- vändigt samband med konventionsfrågan. Den av departementschefen beskrivna konflikten mellan konventionen och gällande svensk lagstift- ning var praktiskt betydelselös. Om en gärningstyp inte var straffbar enligt landets lag, föranledde ju sådana gärningar som regel inga åtal där. Enligt Klackenberg var det därför svårt att inse hållbarheten i uttalandet att denna konfliktmöjlighet skulle utgöra ett hinder för regler i svensk strafflagstiftning, enligt vilka åtal kan väckas här för en i utlandet icke straffbelagd gärning, om ansvarsfrågan ännu inte prövats där. Han betonade att förslaget om inskränkningar i den svenska straffrättsliga kompetensen gällde även i fråga om svenskar på rent tillfälliga besök i utlandet. Klackenberg menade att det inte var svårt att föreställa sig situationer, där det kommer att framstå som stötande att man inte kan beivra exempelvis allvarliga övergrepp mot barn eller andra personer i beroende ställning, när övergreppen begåtts i hägnet av arkadiska rättsförhållanden på avlägsna semesterorter.11 Förslaget om ändringar i 2 kapitlet godkändes av riksdagen.12 Som framgått menade departementschefen att en ändring borde göras eftersom den då gällande ordningen medgav att en svensk medborgare med hemvist i främmande stat vid besök i skulle kunna åtalas för en handling som är straffri i hemvistlandet men straffbar enligt svensk lag. Man brukar i detta sammanhang åberopa den straffrättsliga legalitetsprincipen och kravet på förutsebarhet. Gärningsmannen bör i princip kunna förutse vilka straffrättsliga följder hans handlingar har. Det är svårt för gärningsmannen att förutse eventuella straffrättsliga följder om han i en annan stat kan dömas till straff oberoende av lagen på gärningsorten. En annan princip som kan åberopas till stöd för ett krav på dubbel straffbarhet är den folkrättsliga non-interventionsprincipen. Den innebär i korthet att stater inte skall lägga sig i andra staters inre angelägenheter. En sådan angelägenhet är 1972:98 s. 208 f. 1972:98, JuU 26, rskr 285, SFS 1972:812 Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands 499 att bestämma vad som skall vara tillåtet respektive otillåtet inom det egna territoriet. Denna suveränitet kan sägas vara ett uttryck för den internationella rättens suveränitetsprincip. 15.2.4Det finns andra brott som kan lagföras utan krav på dubbel straffbarhet De svenska jurisdiktionsreglerna finns som nämnts företrädesvis i 2 kapitlet . Därutöver finns det sådana regler i speciallag- stiftning som reglerar svensk jurisdiktion för vissa specifika fall. Ett uttryckligt undantag från kravet på dubbel straffbarhet görs i 3 § lagen med förbud mot könsstympning (1982:316).13 I princip innebär undantaget att könsstympning, dvs. ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående förändringar av dem, utgör ett brott som kan straffas enligt svensk lag också om ingreppet gjorts i en stat där detta är tillåtet. Även försök, förberedelse och stämpling samt underlåtenhet att avslöja sådant brott är straffbart i , trots att kravet på dubbel straffbarhet inte är uppfyllt. I förarbetena anförde regeringen att könsstympande ingrepp per definition ger svåra bestående och invalidiserande skador av olika grad. Man konstaterade att könsstympning alltid måste ses som en allvarlig gärning. Regeringen motiverade slopandet av kravet på dubbel straffbarhet särskilt med hänvisning till behovet av effektivitet. Man ansåg det otillfredsställande, bl.a. mot bakgrund av åtaganden enligt , att kriminaliseringen av könsstympning kunde kringgås genom att vederbörande utför eller låter utföra ingreppet i en stat som tillåter kvinnlig könsstympning. Bedömningen av vilka fall av könsstympning utomlands som bör leda till åtal görs i samband med prövningen av frågan om åtalstillstånd (2 kap. 5 § BrB). Det skall enligt regeringen föreligga ett påtagligt svenskt intresse av att lagföring kommer till stånd i . Regeringen menade att tillstånd bör beviljas i princip endast i sådana fall där flickor och unga kvinnor som finns i förs utomlands för att där få könsstympande ingrepp utförda. Svensk lag bör enligt regeringen alltså inte tillämpas och svensk domstol bör inte döma för brott som helt saknar anknytning till 13 3 § lagen med förbud mot könsstympning (1982:316) som lyder: Den som har begått brott enligt denna lag döms vid svensk domstol även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig. Bestämmelser om krav på tillstånd att väcka åtal i vissa fall finns i 2 kap. 5 § . (SFS 1999:267, prop. 1998/99:70, 1998/99:SoU12, rskr. 1998/99:200). 500 Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands och där det således inte finns något svenskt berättigat intresse av en utvidgad domsrätt. Den anknytning till som bör krävas för att lagföring skall ske i , ansåg regeringen, såsom huvud- regel föreligga för brottet. 15.3Sexualbrott mot barn och handel med människor för sexuella ändamål utomlands 15.3.1En beskrivning av problemet15 En närmare beskrivning av handeln med människor för sexuella ändamål ges i kapitel 14. Med uttrycket handel med människor för sexuella ändamål avses sådan gränsöverskridande handel med människor, främst kvinnor och barn, som sker i syfte att förmå dem till prostitution i destinationslandet eller för att på annat sätt utsätta dem för sexuell exploatering. Redogörelsen i det följande behandlar i allt väsentligt sexuella övergrepp mot barn som begås utomlands av vuxna personer. Dessa barn är i olika omfattning föremål för en människo- handel i nämnd mening. Sexuella övergrepp mot barn ses i allt större utsträckning som ett internationellt problem. Frågan berör barn såväl i västvärlden som utvecklingsländerna. Omfattningen av problemet skiljer sig dock mellan olika länder och regioner. Det finns å ena sidan inhemska förövare som köper sexuella tjänster eller begår andra sexuella övergrepp mot barn. Å andra sidan har dagens enkla och snabba möjligheter att förflytta sig över jordklotet inneburit att vissa resenärer 1998/99:70 s. 9 f. 15Framställningen baserar sig i allt väsentligt på organisationen (End Child Prostitution, Child Pornography and Trafficing in Children for Sexual Purposes) Miljoner barn köps och säljs , Det hade aldrig hänt om jag varit nykter och Upp till ytan – om barnsexhandel i världen (), , Tourism and children in prostitution, a working document for against Commercial Sexual Exploitation of Children held in , , 28 1996, . Barnitz, Commercial sexual exploitation of children – Youth involved in prostitution, pornography & sex trafficing, , A step forward, of the third year following against the Commercial Sexual Exploitation of Children held in , , 28 1996, , . Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands 501 och tillfälligt utomlands stationerade vuxna utnyttjar barn sexuellt. Man talar här om de s.k. barnsexturisterna. De kommer företrädesvis från de rika ekonomiskt utvecklade delarna av världen, såsom , , och , och reser till de fattiga länderna i , och . Efter och är också många av de östeuropeiska länderna resmål för sexturister. De som utnyttjar barn i prostitutionen i turistländerna kan grovt indelas i två kategorier. Den ena består av personer som aktivt uppsöker just barn i sexuellt syfte, t.ex. pedofiler. Den andra kategorin består av personer som utnyttjar barn sexuellt när de har tillfälle. De kanske inte sexuellt föredrar barn, utan har sexuella förbindelser med vuxna, men är kapabla att utnyttja barn sexuellt. Enligt flertalet bedömare, bl.a. organisationen , utgör den sistnämnda kategorin majoriteten av dem som utnyttjar barn i prostitutionen. Det är fråga om vanliga turister, affärsmän, militärer, biståndsarbetare, anställda inom resebranschen, FN-soldater m.fl. Det finns flera samverkande psykologiska, sociala och kulturella orsaker till att människor, framför allt män, utnyttjar barn sexuellt i främmande länder genom att bl.a. uppsöka bordeller. En handling som de i flertalet fall aldrig skulle utföra i hemlandet. ECPAT beskriver några sådana orsaker på följande sätt. Vistelsen långt borta innebär en betydande anonymitet för förövaren. Den medför i sin tur att de moraliska och sociala gränserna man accepterar hemma kan överskridas utan att det goda ryktet och den sociala statusen sätts på spel. – Barnen är i stort sett skyddslösa och faran för straffrättsliga påföljder bedöms som liten av förövaren. – I brist på kännedom om språk och värderingar ursäktar sig ofta förövaren med att det är mer acceptabelt i kulturen i turistlandet och att folket där inte har samma fördomar som hemma. – Förövaren kan även intala sig att man, genom handlingen, hjälper barnet att få pengar till mat och generellt bättre levnadsvillkor. – Handlingen begås inte sällan med rasistiska undertoner. Förövaren utnyttjar medvetet människors ekonomiska och sociala underlägsenhet. Genom att kunna exploatera dem får han sina fördomar bekräftade om att människor i den fattiga tredje världen är mindre värda. – Det är känt att många sexturister från de industrialiserade länderna flyr från trasiga och olyckliga sexuella kontakter. De gamla patriarkaliska mönstren i dessa länder bryts sönder, skilsmässor ökar och självständiga västerländska kvinnor kan uppfattas som ett hot mot mannens tidigare privilegier. Många förövare uppfattar att de i en sådan förändring kommer i underläge. De flyr till sådana förhållanden där de genom sina pengar, utbildning och nya sociala status kan få vad de vill på det sexuella området. 502 Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands viktigaste orsaken anses dock vara att barnen upplevs som lättillgängliga. Det faktum att det är möjligt att på ett bekvämt sätt få tillgång till barn, frestar förövarna att närmast som en kuriositet köpa ett barn. Eftersom utländska besökare är villiga att betala relativt stora summor för sexuella kontakter med barn, har handeln med barn för sexuella ändamål blivit lönsam för kriminella och samvetslösa människor. Den s.k. barnsexhandeln anses ske i tre dominerande former: bedrivande av bordell eller annan form av prostitutions- verksamhet, framställning och distribution av pornografi samt direkt försäljning av barn. Den sistnämnda formen sköts företrädesvis av personer eller grupper som rekryterar och tillhandahåller barn. En närmare beskrivning av denna människohandel för sexuella ändamål ges som nämnts i kapitel 14 om handel med människor för sexuella ändamål. Här skall endast nämnas att handeln med barn ofta utgör en del av en större organiserad brottslighet, som innefattar också andra typer av kriminalitet. Generellt sett har turistbranschen utvecklats till den mest omfattande internationella ekonomiska verksamheten. Den omsätter mer pengar och anställda än olje-, bil- och elektronikhandeln. Man uppskattar att vart sjätte arbete är beroende av eller relaterat till turistnäringen. Antalet internationella turister beräknas –2010 öka till nästan det dubbla, och uppgå till cirka 967 miljoner. I de berörda länderna ser man ofta turism som en nödvändig sektor att bygga ut för att få tillgång till utländsk valuta och nå en ekonomisk tillväxt i landet. Den barnsexhandel som den ökande turismen för med sig i vissa regioner får i vissa fall fortgå utan att myndigheterna gör några allvarliga försök att hindra utvecklingen. Flera samverkande faktorer utgör alltså bakgrunden till handeln. Det är inte tillräckligt att hänvisa till fattigdomen bland stora grupper i utvecklingsländerna. Även faktorer som den utökade kommersialiseringen och globaliseringen utgör starka krafter bakom tillväxten av handeln. Det är svårt att få kunskap om hur många barn som omfattas av handeln, eftersom det saknas tillförlitliga globala kartläggningar. De undersökningar som har publicerats skiljer sig ofta ifråga om mätmetoder och definitioner samt har ett relativt litet statistiskt underlag. Till detta kommer att det är svårt att få tillgång till information i vissa länder och regioner, t.ex. och en del . Officiella uppskattningar utförda av turistländernas myndigheter anses generellt vara alltför låga, på grund av att det rör sig om en delvis dold verksamhet och att den verkliga omfattningen av problemet är besvärande för länderna. Å andra sidan har siffror som publicerats av ideella barnorganisationer i vissa fall kritiserats vara Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands 503 Bristen på kunskap i detta hänseende medför att det inte med säkerhet går att uttala sig om huruvida antalet berörda barn ökar. Än mindre kan det lämnas någon säker uppgift om antalet sexuella övergrepp mot barn som begås av turister eller andra utländska besökare. Det finns dock tecken som tyder på barnsexhandeln alltjämt är ett stort problem. Här skall nämnas några sådana uppgifter.16 Minst en miljon barn beräknar WHO och dras in i handeln. utförda beräkningar visar att det finns cirka 9 000 000 prostituerade i , varav eller 2 700 000 är barn. Av de prostituerade uppgav att de hade börjat att prostituera sig . Ett stort antal av dessa barn är rekryterade från andra länder, såsom , och . Det rör sig alltså om fall av människohandel. Handeln med barn i och anses omfatta cirka 100 000 respektive 60 000 barn. Man uppskattar att av de personer som arbetar inom den s.k. sexindustrin i Cambodja är . I vart fall hälften är tvingade in i sexindustrin, genom att de blivit sålda eller lurade genom förespeglingar om högavlönade arbeten. Liknande siffror förekommer i en nyligen utförd studie från . Av de kvinnliga prostituerade som intervjuades uppgav var tredje kvinna att de hade blivit tvingade att börja prostituera sig . Forskningsresultat från tyder på att gatubarn i allt större utsträckning prostituerar sig för att överleva. Detta innebär att de köper mat och droger för den ersättning de erhåller. I beräknas 25 000 underåriga vara involverad i prostitution. I räknar man med att 5 000 personer besöker landet i syfte att skaffa sig sexuella kontakter. Som nämns i avsnitt 14.3.2 är () nationell rapportör i frågor som rör handel med kvinnor för sexuellt utnyttjande. Det är huvudenheten för kriminalunderrättelsetjänst, roteln för illegal invandring, som har huvudansvaret för att utföra uppdraget. Roteln samarbetar med bl.a. roteln för särskilda objekt, som har huvudansvaret för bekämpningen av kommersiell sexuell exploatering av barn. Enligt RKP:s rapport för internationellt polis- samarbete rörande sexualbrott mot barn och barnpornografi17 skall man bl.a. kartlägga sexuella övergrepp mot barn och spridning av barnpornografi. Målet är att identifiera och karaktärsbestämma personer som förövar sexuella övergrepp mot barn eller begår 16A step forward, s. 8, och Upp till ytan, s. 32 f. 17RKP KUT Rapport 1997:20. 504 Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands barnpornografibrott samt att upptäcka och identifiera samband och nätverk mellan personer och/eller organisationer som är inblandade i den brottsliga verksamheten. RKP skall bl.a. kartlägga och analysera förekomsten av sexuella övergrepp mot barn som förövas av svenskar i annat land, främst samt Öst- och . Enligt uppgift till kommittén har arbetet i allt väsentligt varit riktat mot barnpornografi. Det har inte funnits tillräckliga resurser att slutföra uppdraget beträffande brott mot barn begångna utomlands av svenska förövare. Man har emellertid varit engagerad i några fall av lagföring i av sådana sexualbrott. Av rapporten framgår vidare att RPS tillsatte en sambandsman för internationellt polissamarbete rörande sexualbrott mot barn samt att sambandsmannen genom sitt arbete etablerat ett omfattande kontaktnät med bl.a. de frivilligorganisationer som verkar i och utländsk polis. Av sambandsmannens rapporter från arbetet i –1996 framgår – enligt rapporten – bl.a. att barnprostitutionen i regionen är omfattande, att det i stor utsträckning är ett inhemskt problem, att de övergrepp som utländska pedofiler begår mot de asiatiska barnen är en del av problemen samt att nordbor är en mindre del av förövarna. Enligt uppgift till kommittén har rapporterna från sambandsmännen, vars arbetsuppgifter numera omfattar även andra brott än sexualbrott mot barn, varit i stort sett desamma när det gäller omfattningen av svenska förövare av sexualbrott mot barn. 15.3.2Internationella instrument som behandlar skyddet mot sexuell exploatering av barn har, som inledningsvis nämnts, gjort åtaganden i internationella instrument som är av betydelse för bedömningen av frågan om kravet på dubbel straffbarhet bör slopas eller begränsas när det gäller sexualbrott mot och handel med barn, i syfte att utnyttja eller missbruka dem sexuellt. om barnets rättigheter, den s.k. En utförlig redovisning om ges vid kommitténs överväganden om en ny bestämmelse om sexuell exploatering av ungdom (avsnitt 6.5.4). Där anges bl.a. vem som är att anse som barn i konventionens mening (artikel 1) och vilka krav Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands 505 ställer på konventionsstaterna när det gäller att skydda barnet från olika former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp (artikel 34). I avsnittet redogörs även för övervakningen av konventionens efterlevnad (artiklarna 42–45). Barnkonventionen18 anger att konventionsstaterna skall respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i konventionen (artikel 2). En konventionsstats förpliktelser sträcker sig alltså enligt artikeln inte till barn utom statens jurisdiktion. Att höra under ett lands jurisdiktion innebär att man har rättigheter och skyldigheter enligt den nationella lagstiftningen och att man kan dömas vid landets domstolar. De övriga artiklarna i konventionen skall ses i belysning av denna princip. Mot den bakgrunden synes det som om inte är av avgörande betydelse när det gäller att bedöma kravet på dubbel straffbarhet för sexualbrott mot barn utanför gränser, dvs. barn som regelmässigt inte hör under jurisdiktion. I finns emellertid ett krav på internationellt samarbete mellan konventionsstaterna i syfte att säkerställa barnens rättigheter i konventionen. Det internationella samarbetet betonas sålunda exempelvis i artikeln 34 om skyddet för barnet mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp. För detta ändamål skall konventionsstaterna enligt artikeln vidta alla lämpliga nationella, bilaterala och multilaterala åtgärder. Samma skrivning återkommer i artikel 35 som handlar om handel med barn, bl.a. sådan handel i syfte att utnyttja barnet för sexuella aktiviteter. (se avsnitt 6.5.4) förordade att kravet på dubbel straffbarhet skulle tas bort när det gäller sexuella övergrepp mot barn. Enligt den kommittén är det i de allra flesta fall visserligen tillräckligt med kravet på dubbel straffbarhet. Mot bakgrund av att barnkonven- tionen överlåter till staterna att själva avgöra när en sexuell handling med barn är olagligt förekommer det dock, enligt kommittén, skillnader när det t.ex. gäller ålder för frivilligt sexuellt umgänge. Det finns alltså menade kommittén ett behov av att undanta sexuella övergrepp mot barn från kravet på dubbel straffbarhet.19 Regeringen ansåg att frågan skulle omfattas av en kommande översyn av bestämmelserna om sexualbrott.20 18Den följande redogörelsen om bygger i allt väsentligt på betänkandet Barnets bästa i främsta rummet - FN:s konvention om barnets rättigheter förverkligas i (SOU 1997:116) s. 65, 103 f, 435 f. 19Barnets bästa i främsta rummet – FN:s konvention om barnets rättigheter förverkligas i (SOU 1997:116) s. 429 f. och 435. 1997/98:182 s. 44 f. 506 Kravet på dubbel straffbarhet vid brott som begåtts utomlands lämnade sin andra rapport till för övervakning av barnets rättigheter, som har att övervaka konventionens efterlevnad.21 I sina slutsatser och kommentarer i anledning av rapporten uppgav kommittén att den uppskattar den omprövning av lagstiftningen och andra åtgärder som vidtagit för att förbättra skyddet för barn mot sexuellt utnyttjande (i överensstämmelse med kommitténs tidigare utfärdade rekommendationer), inbegripet nuvarande ansträngningar att ompröva inhemsk lagstiftning i syfte att avskaffa kravet på dubbel straffbarhet för extraterritoriell lagstiftning.22 I sammanhanget kan nämnas att det av The Guidlines for Periodic Reports, som sammanställs av kommittén för övervakning av barnets rättigheter, framgår att staternas rapporter skall innehålla information om bl.a. huruvida extraterritoriell lagstiftning införts i lagstiftningen som kriminaliserar sexuellt utnyttjande av barn begånget av statens medborgare eller utlänning med hemvist i staten i ett annat land. Kommittén har därutöver vid ett flertal enskilda tillfällen uttryckt sin oro över problemet med sexturism och efterfrågat införande av extraterritoriell lagstiftning.23 Enligt ett tilläggsprotokoll till som antogs , skall varje konventionsstat tillförsäkra, som ett minimum, att vissa handlingar och aktiviteter som rör handel med barn, barnpornografi och barnprostitution är straffbara och att de är förenade med lämpliga straff som tar hänsyn till brottens allvarliga natur. Protokollet redovisas i avsnitt 6.5.4. I detta sammanhang skall tilläggas att protokollet också ställer krav på staternas extraterritoriella lagstiftning, bl.a. enligt följande. Each State Party may take such measures as may be necessary to establish its jurisdiction over the offences referred to in article 3, paragraph 1, in the following cases: a) When the alleged offender is a national of that State or a person who has his habitual in its territory... (artikel 4 p. 2 a). (nr 182) och kompletterande rekommendation (nr 190) om förbud mot och omedelbara åtgärder för avskaffande av de värsta formerna av barnarbete 21 I avsnitt 6.5.4 lämnas en närmare redogörelse om för övervakning av barnets rättigheter. 22CRC/C/15/Add.101, paragraf 22. 23Rachel Hodgkin och , Implementation handbook for the Convention on the Rights of the Child, , 1998, s. 461 ff.