sou · GPB310d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Om ett barn till följd av adop- tion kommer att få en familjerättslig relation till de båda adopte- rande personerna skall dessa, enligt den nu gällande lydelsen, vid adoptionstillfället förklara vilket av de adopterande personernas familjenamn barnet skall ha. Däremot finns ingen bestämmelse om vad som skall gälla om domstolsbeslutet inte innehåller en sådan förklaring. Enligt förslaget skall man i möjligaste mån anknyta till det gällande systemet beträffande rätten på familjenamn, som står i artikel 5. Detta innebär att barnet – om de adopterande personerna är gifta med varandra och i saknad av val – i enlighet med artikel 5, femte stycket, har faderns namn. Om de adopterande personerna inte är gifta med varandra (de kan vara av samma eller av olika kön) bibehåller barnet det namn som det har, utom då de adopterande personerna gemensamt väljer ett av bådas familjenamn. Vidare skulle rätten till val av familjenamn – utan anpassning av artikel 5, tredje stycket – inte äga tillämpning på styvförälderadoptioner. I dessa fall handlar det alltid om en adoption gjord av en enda per- son. Till skillnad från gifta personer när deras egna barn föds eller [till skillnad från] homo- eller heterosexuella par vid adoptioner gjorda av två personer, skulle föräldern och styvföräldern (av samma eller av olika kön) – till exempel de båda mödrarna [i ett les- biskt förhållande] – inte ha möjlighet att välja familjenamn. I enlig- het med artikel 5, första stycket, skulle barnet- i de fall där det finns två mödrar – ha namnet efter den kvinna som har fött barnet. I de fall där det handlar om styvförälderadoptioner skulle barnet alltid behålla sitt ursprungliga familjenamn (från den försörjande eller från den icke-försörjande föräldern). För att göra det möjligt att man även i dessa fall skulle kunna välja familjenamn, föreslår man en utvidgning av artikel 5, tredje stycket. Om man inte har valt [familjenamn], behåller barnet sitt familjenamn. Artikel 204, första stycket, anger de fall där erkännandet av ett barn är ogiltigt. Man föreslår att detta bland annat skulle vara fallet, om ett barn redan har en familjerättslig relation till två personer. Enligt de nu gällande bestämmelserna är de juridiska föräldrarna en man och/eller en kvinna. Kort sagt är en man fader till ett barn, om han är gift med modern, genom erkännande, genom fastställande av faderskap i rätten eller genom adoption. Kvinnan är moder till ett barn om hon har fött det eller om hon har adopterat det (artikel 199). Om lagförslaget blir lag, kan även två kvinnor eller två män – genom adoption – ha familjerättsliga relationer till ett barn. Därför föreslås att artikeln kompletteras med avsnitt f, som på ett könsne- utralt sätt fastslår att ett barn inte kan ha en familjerättslig relation till fler än två personer. Detta har bland annat till följd att ett barn, om det har adopterats av moderns kvinnliga partner, inte kan erkännas av den person som har avlat det. Artikel 207, andra stycket, anger de omständigheter under vilka fastställandet av faderskap inte kan ske. Enligt de nu gällande bestämmelserna är detta bland annat fallet om barnet redan har en fader, till vilken det har en familjerättslig relation (avsnitt a). Om det blir möjligt för två personer av samma kön att adoptera, kan barnet till exempel ha en familjerättslig relation till två kvinnor. när utgångspunkten är den, att barnet inte kan ha en familjerättslig relation till fler än två personer, måste nuvarande avsnitt a i andra stycket i artikel 207 ändras i enlighet med förslaget. Ändringen i avsnitt D implicerar att orden av olika kön stryks. I och med detta möjliggörs blir det möjligt för två personer av samma kön att adoptera. I andra stycket i artikel 227 införs vidare det villkor, som ställs på adoptioner gjorda av den äkta hälften eller förälderns livspartner med avseende på sammanboende i tre på var- andra följande år strax före ansökan om adoption. Dessutom upp- tas det nya kriteriet med avseende på adoption i artikel 227, tredje stycket, nämligen att barnet inte har någonting mer att hoppas på från sin ursprungliga förälder eller från sina ursprungliga föräldrar. Detta nya kriterium, liksom de övriga nämnda ändringarna, behandlas i den allmänna delen i denna kommentar. Till artikel 228, första stycket, avsnitt f, – i samband med adoptio- ner gjorda av förälderns äkta hälft eller livspartner – läggs en kom- pletterande del för att fastställa tidslängden med avseende på bar- nets försörjning och uppfostran till . Såsom framgår av genomgången i denna promemorias allmänna del var – liksom för övriga adoptioner gjorda av en enda förälder – . I artikel 229 – liksom i artikel 227, första stycket, och artikel 228, första stycket – tar man bort det befintliga hindret för adoption gjord av personer av samma kön samt för adoption gjord av den partner som har samma kön som föräldern. Avsnitt G och H I artikel 253 b, första, fjärde och femte stycket, samt i artikel 327, första stycket, avsnitt e, införs några terminologiska ändringar. Dessa ändringar i terminologin föranleds av det faktum att ett barn, genom adoption, skall kunna ha två fäder respektive två mödrar. Artiklarna II och III I enlighet med den i artikel III upptagna övergångsbestämmelsen har lagen omedelbar verkan, med undantag av adoptionsprocedurer som är anhängiga vid rätten då lagen träder i kraft. I enlighet med artikel IV skall lagen träda i kraft medelst kunglig förordning. Detta gör det möjligt att låta lagen träda i kraft som den särskilda lagen i vilken den övriga neder- ländska lagstiftningen – där så erfordras – anpassas till möjligheten att adoptera för personer av samma kön. Bland annat med hänsyn till de anpassningar som är nödvändiga i folkbokföringens datasy- stem och i den kommunala grundläggande förvaltningen av personuppgifter, är det vår målsättning att låta lagen träda i kraft . Förslagets internationellt privat- och processrättsliga konsekvenser för adoption Vilka typer av utlandsanknutna fall omfattas? Kommitténs förslag om adoption är inte begränsade till rent interna situationer utan innefattar även fall med utlandsanknytning. Sådan anknytning finns t.ex. när styvbarnsadoptionen handlar om ett till från utlandet tidigare adopterat barn. Sådan anknytning finns också när styvbarnet eller det barn som registrerade partner gemensamt vill adoptera har hemvist i utlandet, medan de(n) sökande har hemvist i . Barnet och de(n) sökande kan också ha hemvist i men vara utländska medborgare. Det kan även uppstå fall där den enda anknytningen till är de(n) sökandes svenska medborgarskap. I sådana här situationer aktualiseras frågor om svensk domstols behörighet att ta upp ansökan om adoption, om valet av tillämplig rättsordning på ansökans prövning samt verkan av en svensk adoption i utlandet. Svaret på dessa frågor är av stor betydelse därför att tillåter endast ett fåtal stater personer av samma kön att adoptera barn. Denna redogörelse utgår från den gällande internationellt privat- och processrättsliga regleringen i . Jag kommer dock att bortse från adoptionsregleringen i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Den där aktuella regleringen, som grundar sig på en internordisk konvention från , kom till vid en tid- punkt då det inte fanns anledning att ta ställning till om även per- soner av samma kön skulle få adoptera. Samtliga nordiska stater, som har infört lagstiftning om registrerat partnerskap, har undan- tagit det från den aktuella konventionens tillämpningsområde. Man synes inte kunna göra en annan bedömning i det nu aktuella sam- manhanget utan en överenskommelse mellan samtliga nordiska stater. Om konvention inte kan anses omfatta registrerade partner som adoptanter, bedöms de aktuella internationellt privat- och processrättsliga frågorna i varje nordiska stat enligt där gäl- lande allmänna regler. När finns svensk domsrätt och när bör utländsk rätt beaktas? Huvudregeln när det gäller svensk domsrätt är att ansökan om adoption tas upp här om den eller de sökande är svenska medbor- gare eller har hemvist här, 1 § lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption (). Om registrerade partner vill adoptera gemensamt innebär detta att de båda måste ha medborgarskaps- eller hemvistanknytning till . Det är då tillräckligt, liksom beträffande makar, att den ena partnern är svensk medborgare och den andra har hemvist i . Enligt lagrummet finns det möjlighet för Regeringen att även i andra fall medge att ansökan prövas i . Tillstånd har i praxis krävt att medborgarskaps- eller hemvistanknytning till varit uppfylld för den ena sökandes del. Den svenska domsrätten enligt är omfattande. Den grundar sig på de sökandes – i stället för barnets – anknytning till . Vad som kan innebära problem, om förslaget genomförs, är att svensk domsrätt finns så fort som de sökande är svenska medbor- gare. Svenska medborgare bosatta utomlands kan dra nytta av detta såväl i situationer där registrerade partner över huvud taget inte kommer i fråga som adoptanter enligt lagen i hemviststaten, men också för att undvika en begränsning som i detta hänseende gäller i hemviststaten. Det är också möjligt att fler ansökningar om dispens för ansökningens prövning i kommer att göras till Regeringen. Beaktande av utländsk rätt När svensk domsrätt finns, skall ansökan prövas enligt svensk lag, 2 § . Om ansökan avser ett barn skall domstolen dock beakta om de(n) sökande eller barnet genom medborgarskap eller hemvist eller på annat sätt har anknytning till främmande stat och det skulle medföra en avsevärd olägenhet för barnet om adop- tionen inte blir gällande där. I rättspraxis har en noggrann prövning ansetts påkallad i sådana fall där det på både sökandes och barnets sida funnits en stark utlandsanknytning. Tillstånd till adoption har beviljats när adoptionens fördelar befunnits väga tyngre än olägenheten av att den inte gäller i det andra landet, se t.ex. NJA 1985 s. 651.Vid denna prövning har särskilt beaktats om de sökande avser att stanna och uppfostra barnet i . I NJA 1991 s. 21 gav domstolen tillstånd till adoption fastän det inte kunde uteslutas att adoptivfamiljen senare skulle återvända till barnets ursprungsland. Av betydelse var att de biologiska föräldrarna enligt i ursprungslandet gällande rätt hade överlåtit vårdnaden om barnet till den ena sökanden och att barnet därmed redan ingick i hans familjegemenskap. När villkoren för adoption enligt svensk lag är uppfyllda, de sökande har hemvist in och avser att uppfostra barnet här, synes förslaget – om det genomförs – inte ge anledning att skärpa den praxis som tidigare följts. Att barnet tidigare adopterats från utlandet torde normalt inte ge anledning till annan bedömning. Domsrätt enligt 1 § finns dock även när den eller de sökande är svenska medborgare, men bosatta utomlands, eller när Regeringen har beviljat att ansökan får prövas här. Om meningen är att barnet kommer att växa upp i ett land som inte erkänner adoptionen, kan det finnas skäl att avslå ansökan. Det kan normalt inte anses vara förenligt med ett barns bästa att adoptionen inte gäller i det land som utgör barnets levnadsmiljö. Av relevans är om ett svenskt adoptionsbeslut skulle vara helt verkningslöst i hem- viststaten eller om det tillerkänns vissa för barnets rättsskydd viktiga verkningar där, jfr NJA 1991 s. 21. Kommer de föreslagna adoptionsbesluten att erkännas i utlandet? När det finns konventionsreglering Den enda konventionsregleringen av relevans i sammanhanget är om barns rättsskydd och samarbete vid internationella adoptioner. Denna konvention har inkorporerats med svensk rätt genom lagen (1997:191) med anledning av tillträde till . Enligt konventionens art. 2 omfattar endast adoptioner av makar eller av en person med hemvist i den motta- gande staten. Det är därför klart att adoptioner genomförda av registrerade partner gemensamt faller utanför konventionen, inklu- sive dess regler om erkännande av utländska adoptionsbeslut. Kon- ventionens ordalydelse synes däremot inte utesluta situationer där en registrerad partner ansöker om adoption av den andre partnerns barn och barnet har hemvist i en annan konventionsstat. Om en sådan adoption har genomförts konventionsenligt mellan ursprungsstaten och som mottagande stat, måste utgångs- punkten vara att den erkänns i de övriga konventionsstaterna i enlighet med erforderligt intyg om saken, se art. 23. Endast om en annan konventionsstat finner adoptionen vara uppenbart oförenlig med grunderna för den egna rättsordningen, med hänsyn tagen till barnets bästa, kan den vägra att erkänna adoptionen, art. 24. Om adoptionen erkänns, har den också de rättsverkningar som garanteras av konventionens art. 26. När det inte finns konventionsreglering När en stat inte (genom en multilateral eller bilateral överenskom- melse) åtagit sig att erkänna i en annan stat meddelade beslut om adoption, finns det alltid en risk för s.k. haltande adoption. Med detta avses att adoptionsbeslutet gäller i det land där det meddelats medan det inte erkänns i ett annat land/andra länder. Beroende på om adoptionen erkänns eller inte betraktas barnet antingen som barn till adoptanterna eller som barn till sina biologiska eller andra rättsliga föräldrar. tillhör de stater som erkänner i andra stater beviljade beslut om adoption även utan en konventionsförpliktelse om saken. Erkännandet sker automatiskt eller efter prövning av för internationella adoptionsfrågor (). Som allmän regel gäller att ett utländskt beslut om adoption inte får tilläggas giltighet i , om detta skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här i landet (det s.k. ordre public-förbehållet, se 6 § ). Regler liknande de svenska reglerna om erkännande finns även i många andra länder. Det är dock fortfarande mycket ovanligt att personer av samma kön skulle få adoptera gemensamt. Därför är frågan om verkan utomlands av de av utredningen föreslagna adoptionerna mycket relevant. Länder som tillåter registrerade partner att adoptera gemensamt En genomgång av utländsk rätt visar att vissa amerikanska delstater (), liksom även enligt den lagstiftning som trä- der 2001, tillåter registrerade partner att adoptera gemen- samt. Förutsättningar borde därför finnas i dessa stater för erkän- nande av motsvarande svenska adoptionsbeslut. Att sådant erkän- nande också kommer till stånd kan dock kräva en överenskom- melse mellan och den andra staten om villkoren för ömse- sidigt erkännande. Det kan framstå som en komplikation i sammanhanget att det svenska förslaget går längre (i vart fall i förhållande till nederländsk rätt) genom att även omfatta barn med hemvist i utlandet. En begränsning har i befunnits påkallad av hänsyn till landets internationella relationer, i första hand de stater som över- lämnar barn för internationell adoption (= ursprungsstater). Det kan inte uteslutas att begränsningen blir ett hinder för erkännande av svenska adoptionsbeslut, när barnet vid tiden för adoptionen hade hemvist i utlandet. Länder som tillåter registrerade partner att adoptera styvbarn En annan grupp stater tillåter visserligen registrerade partner att adoptera, men bara när det gäller styvbarn. En ytterligare förutsätt- ning som ställs i t.ex. och är att styvbarnet inte tidigare adopterats från utlandet. Det kan inte uteslutas att dessa stater inte är villiga att godta andra adoptionsbeslut än sådana som hade kunnat meddelas i det egna landet. Med hänsyn till ovissheten om vad som kan komma att erkännas, vore en överenskommelse om saken mellan och dessa stater att rekommendera. Det finns en uppenbar risk för att sådana stater som är mycket negativa till homosexuellas möjlighet att få adoptera, skulle vägra att erkänna de föreslagna adoptionerna. Ju starkare anknytning som finns till den egna staten, desto starkare torde även invändningarna vara. En del av staterna kan ändå komma att tillmäta adoptionen vissa rättsverkningar, även om de inte erkänner själva adoptionen. Om exempelvis adoptanterna på ett mer varaktigt sätt haft barnet i sin vård och barnet synes må bra, kan det bedömas vara förenligt med barnets bästa att det rådande vårdnadsförhållandet får fortsätta. För att det även skall gälla rättsligt i den staten, kan det dock krävas ett särskilt beslut som ger adoptanterna vårdnadsrätten. Vissa stater kan också vara villiga att erkänna en adoption av hänsyn till barnets bästa, fastän förutsättningarna för den inte varit uppfyllda i den egna staten. Adoptionens rättsverkningar kan dock komma att skilja sig från de svenska rättsverkningarna. Adoptionens giltighet kan aktualiseras även som en prejudiciell fråga, t.ex. vid prövningen av barnets rätt till arv efter adoptanten. Det finns anledning att utgå från att det finns större utsikter att en adoption godtas i en sådan kontext än när dess giltighet uppkom- mer som en självständig fråga. Avslutande kommentar: är kontrollen tillräcklig? När registrerade partner med hemvist i – liksom andra i bosatta sökande – vill adoptera ett barn med hemvist i ett annat land, är förfarandet noga reglerat i svensk rätt. I vart fall när gäller avgör vidare myndigheterna i ursprungsstaten om en adoption över huvud taget skall kunna komma till stånd. I dessa fall borde förslaget inte ge upphov till några nämnvärda juridiska problem. Den offentliga tillsynen i är mycket mer begränsad när barnet och de(n) sökande har hemvist i utlandet. Sådana situationer omfattas inte av lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling eller av adoptionsbestämmelserna i socialtjänstlagen (1980:620). Att ansökan görs i torde i regel bero på att en adoption inte vore möjlig i hemviststaten. Det är svårt att se hur tillstånd till adoption kan ges utan tillgång till upplysningar från hemvistlandet om barnet och de sökande. förslag Nya samboregler (SOU 1999:104) Från de synpunkter som kommittén har att bevaka tillstyrks förslag. Kommittén har alltså inget att invända mot att det införs en rättslig reglering för att undanröja omotiverade skillnader mellan sambor av samma och av motsatt kön. Den ordning som kommittén före- slagit, dvs. att i en och samma lag reglera alla samboförhållanden förefaller enligt vår uppfattning ändamålsenlig. Som kommittén föreslagit bör – till dess vi lämnat våra förslag – ställning inte tas till frågan om de rättsliga skillnaderna för sambor av samma och motsatt kön i fråga om assisterad befruktning och gemensam vårdnad. Nuvarande ordning bör alltså gälla i dessa hän- seenden.