sou · GPB387 · 2002-01-01 00:00:00 — Varken ROPA-gruppen eller lämnade några förslag avseende sprängning m.m. däremot förslog att ett platsbestämt tillstånd till sprängning bör få beviljas vid ett medborgarkontor, men bara i de enklare fall där en sprängningsplan inte behöver upprättas. Med enklare fall förstås sådana sprängningsarbeten där risken för skador på omgivningen är ringa, t.ex. sprängning av stenar på åker eller liknande. Vidare föreslogs att endast de som redan har ett tillstånd till innehav, förvärv och förvaring av explosiva varor skulle kunna ges ett sprängtillstånd. gav inga förslag beträffande skjutning och pyrotekniska varor. Bedömning: Lämplig uppgift Bedömningen av huruvida tillstånd ska ges, t.ex. om en del av ett berg ska få sprängas bort med dynamit, kräver naturligtvis ett visst mått av ordnings- och säkerhetstänkande. Men för att en uppgift ska ankomma på polisen bör de bedömningar som måste göras ligga i linje med den utbildning och kompetens som en polis normalt besitter. Den kunskap som fordras för bedömning av dessa Polisens uppgifter – eller inte? ärenden bör såvitt utredningen erfarit vara mer inriktad på spräng- teknik, sprängverkan och liknande. Visserligen krävs intyg på att ansvarig arbetsledare har kompetens för att genomföra spräng- ningen, men för att ansökan ska kunna bedömas på ett relevant sätt bör den naturligtvis utföras av någon med i princip motsvarande kompetens. Det är t.ex. rimligt att tillståndsmyndigheten gör bedömningen om en sprängning bör utföras nära en bensinstation och inte det vinstdrivande företaget som ansöker om tillståndet. Det kan med fog hävdas att en polis i normalfallet inte besitter erforderlig sådan kunskap. Mot bakgrund av ett sådant resonemang kan uppgiften inte anses vara ett naturligt led i polisens uppgift att upprätthålla den allmänna ordningen och säkerheten. Motsvarande diskussion kan föras beträffande tillstånd att använda skjutbana som inte tillhör försvarsmakten. Utredningen anser därför att det inte bör åligga polisen att pröva tillstånd till sprängning och användande av skjutbana. Frågan är då vilken annan myndighet som dessa två uppgifter bör föras över på. Uppgifterna kräver ett betydande inslag av lokal- kännedom, har en stark anknytning till kommunen geografiska område och kräver ett särskilt beaktande av de lokala förutsätt- ningarna. Kommunen synes därför vara lämplig som huvudman. Det förhållandet att kommunen kanske inte besitter den kunskap som dessa ärendetyper kan kräva påverkar inte bedöm- ningen. På samma sätt som t.ex. i knutit en sprängämneskonsulent till sig för dessa typer av ärenden, kan kommunen vid behov göra det. Utredningen inser emellertid att det i undantagsfall kan finnas ett behov av ett kvalificerat polisiärt ordnings- och säkerhets- tänkande. Det kan därför finnas anledning att förorda samma konstruktion för dessa ärenden som den som bedömts lämplig för ansökningar om att få använda offentlig plats och anordna offentlig tillställning. Sålunda bör kommunen åläggas att informera polismyndigheten när ärenden om spränglov och att få använda skjutbana anhängiggjorts. Det ska dock inte föreligga någon skyldighet för polisen att yttra sig i varje enskilt fall, utan endast när man finner skäl för detta. bör i samband därmed ges rätt att föreskriva villkor för beviljande av tillstånd. I likhet med vad utredningen förordar beträffande andra till- ståndsärenden som skulle kunna föras över till kommunen, bör avgiftsintäkterna tillfalla kommunen. Målsättningen bör vara att verksamheten blir självfinansierad. Polisens uppgifter – eller inte? Även när det gäller beviljande av tillstånd för skjutning med eld- vapen och luft- och fjädervapen samt användning av pyrotekniska varor, kan hävdas att bedömningarna kräver ett betydande inslag av lokalkännedom, att den har en stark anknytning till kommunen geografiska område och kommuninvånarna, samt att den kräver ett särskilt beaktande av de lokala förutsättningarna. Emellertid har dessa ärendetyper en starkare anknytning till polisens uppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Att t.ex. bedöma i vilken utsträckning det är lämpligt att personer bär med sig vapen och avlossar skott inom detaljplanelagt område torde i första hand kräva den form av kompetens och säkerhetstänkande som en polis erhåller efter ett antal års polisarbete. Detsamma gäller risken för skada när pyrotekniska varor ska användas på platser där t.ex. större folksamlingar uppehåller sig. Mot bakgrund av detta anser utredningen att dessa uppgifter bör ankomma på polisen även fortsättningsvis. 5.5.6Tillstånd att handha explosiva varor m.m. Lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor gäller hantering och import av sådana varor. Med brandfarliga varor menas t.ex. brandfarliga gaser och självantändande vätskor och med explosiva varor avses varor som innehåller explosiva ämnen. Lagens syfte är att hindra att sådana varor orsakar oönskade bränder eller explosioner samt att förebygga och begränsa skador på liv, hälsa, miljö eller egendom. För att få hantera eller importera brandfarliga eller explosiva varor krävs tillstånd. Tillstånd för hantering av brandfarliga prövas av den eller de kommunala nämnder som full- gör uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet. Fråga om tillstånd i övrigt prövas av polismyndigheten eller av enligt vad som föreskrivs i förordningen (1988:1145) om brand- farliga och explosiva varor. Tillstånd ska begränsas till och innehålla de villkor som kan förutses vara erforderliga från brand- och explosionssynpunkt under tillståndets giltighet. Vidare får nya eller ändrade villkor föreskrivas under tillståndets giltighetstid. Polisens uppgifter – eller inte? Den praktiska handläggningen av ansökan om tillstånd för import eller hantering av explosiva varor, är i stort sett densamma som vid handläggningen av tillstånd för sprängning. ska inhämta sådana uppgifter om den sökande som gör det möjligt att bedöma hans eller hennes förmåga att handskas med explosiva varor på ett säkert sätt. Underlaget för denna bedömning erhålls genom referensundersökning, kursintyg m.m. Slagningar i polis- register förekommer också. får, som nämnts, föreskriva villkor i tillstånd, vilket också regelmässigt görs. utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av lagen och de föreskrifter och villkor som med- delats med stöd av den. På det lokala planet utövas tillsynen i fråga om brandfarliga varor av den eller de nämnder i kommunen som svarar för räddningstjänsten och i fråga om explosiva varor av polis- myndigheten. En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att denna lag eller föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen ska efterlevas. Beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Om någon underlåter att iaktta vad som har angivits i ett föreläggande eller ett förbud, får en tillsynsmyndighet förordna om rättelse på hans bekostnad. Lokalt, och särskilt inför vissa som nyår och påsk, kan antalet ansökningar om tillstånd att handha explosiva varor vara omfattande. Under andra tider förekommer de mycket sparsamt. Utredningen avstår att göra någon närmare skattning av det summerade antalet årsarbetskrafter som går åt för handläggning av sådana ärenden. Antalet är dock förhållandevis litet, med största sannolikhet färre än 10 årsarbetskrafter. I ROPA-gruppens utredning lämnades inga förslag med avseende på hanteringen av tillstånd att handha explosiva varor. Inte heller i slutbetänkande finns nämnt något om sådana tillstånd, trots att det i delbetänkandet togs upp som en av SOU 2001:87 Polisens uppgifter – eller inte? de ärendetyper som vissa kommuner nämnt som möjliga för kommunerna att besluta om. föreslog att enklare fall av tillstånd att hantera explosiva varor skulle kunna meddelas vid ett medborgarkontor. Ansökningar från t.ex. sådana jord- och skogsbrukare som gått igenom särskild utbildning vilken innebär att de erhållit kompetens och behörighet att vara sprängbas, tillhör enligt utredningen de ärenden som skulle kunna handläggas vid ett medborgarkontor. Alla tveksamma eller komplicerade ärenden borde enligt utred- ningen handläggas i samråd med polismyndigheten. Bedömning: Kommunen lämplig tillståndsmyndighet Det som sagts till stöd för att ansökningar om tillstånd om spränglov och skjutning inom detaljplanelagt område bör ankomma på kommunen, gör sig gällande även på ansökningar om tillstånd att få importera eller hantera explosiva varor. Ärende- typen kräver inte den utbildning eller kompetens som en polis normalt besitter. I stället fordrar handläggningen kunskap om sprängämnens egenskaper. i har för detta ändamål en sprängämneskonsulent anställts. Även när det gäller frågan om vilken myndighet som uppgiften bör föras över på kan det som sagts om spränglov appliceras på explosiva varor. Utredningens slutsats är därför att ansökningar om tillstånd till import och hantering av explosiva varor skulle kunna handläggas av kommunen. Avgiftsintäkterna bör i sådant fall tillfalla kommunen. Vid en överföring av uppgiften bör en informationsskyldighet införas gentemot polismyndigheten. Däremot finns ingen anled- ning att ge polismyndigheten rätt att föreskriva villkor eller någon form av vetorätt på området. 5.5.7Tillstånd att driva hotell- och pensionatrörelse Lag om hotell- och pensionatrörelse Hotell- eller pensionatrörelse , som är avsedd att ta emot minst nio gäster eller som omfattar minst fem gästrum, får, enligt lagen (1966:742) om hotell- och pensionatrörelse, drivas endast av den som har tillstånd från polismyndigheten i orten. , , var tillståndsmyndighet. Polisens uppgifter – eller inte? rörelse av bolag, förening eller annan samfällighet ska föreståndare finnas för rörelsen. får ålägga sådan tillstånds- havare att utse föreståndare om det föreligger särskilda skäl. Före- ståndare ska vara godkänd av polismyndigheten. Om rörelsen upphör, om tillståndshavaren inte vill utnyttja tillståndet eller om hinder mot att börja rörelsen uppkommer, ska polismyndigheten återkalla tillståndet och underrätta byggnads- nämnden, brandchefen och miljö- och hälsoskyddsnämnden härom. ska föra register över de hotell och pensionat- rörelser för vilka tillstånd meddelats. I registret ska göras anteck- ningar om de beslut polismyndigheten meddelar beträffande rörelsen. Hotell- och pensionatrörelse ska bedrivas så att den inte föranleder fara för allmän ordning och säkerhet. Polisen har rätt att återkalla tillståndet i de fall tillståndshavare inte är lämplig att driva rörelsen av den anledningen att han vid upprepade tillfällen funnits skyldig till brott enligt denna lag eller åsidosatt annan bestämmelse som gäller rörelsen. Vidare kan polismyndigheten, om det är nödvändigt för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet, vid vite förbjuda hotell- och pensionat- rörelse, för vilken tillstånd inte erfordras. Vid ansökan om att driva rörelse av sådant slag som omfattas av lagen, gör polismyndigheten vissa personkontroller för att pröva den sökandes laglydighet m.m. Slagningar görs i vissa av polisens register och i körkortsregistrets belastningsdel. Om sökanden är en enskild person ska han eller hon inkomma med ett konkurs- frihetsbevis. Om ett bolag ansöker om tillstånd, krävs ett registreringsbevis för bolaget. Personbevis ska inlämnas såväl för föreståndare som för föreståndares ersättare. inhämtar yttrande från andra myndigheter, bl.a. av räddningstjänsten och den eller de förvaltningar inom kommunen som ansvarar för frågor inom området miljö och hälsa. Hotell- och pensionatrörelse omfattar även vandrarhem och stug- byar och liknande som sträcker sig över stora områden, varför frågan om vilka som kan vara berörda av verksamheten kan variera. gör också en besiktning av området och de lokaler som ska användas i rörelsen. Polisens uppgifter – eller inte? ska göra en bedömning av ansökan utifrån ordnings- och säkerhetssynpunkter. I praktiken innebär detta att det är sökandens vandel som kontrolleras. I övrigt består polisens arbete av att kontrollera att föreståndaren efterlever kravet att tillse att den elektriska anläggningen en gång undersöks av sak- kunnig person. Antalet tillståndsärenden som avser hotell och pensionat varierar mellan olika polismyndigheter. I t.ex. beräknas antalet rörelser uppgå till närmare 325 stycken och inkommer ett 100-tal tillståndsansökningar. I mindre polismyndig- heter är antalet normalt betydligt färre och upptar endast en mycket liten del av en årsarbetskraft. Sålunda har utredningen avstått från att göra några beräkningar av hur stora resurser som polismyndigheterna använder för denna typ av tillståndsansök- ningar. Ingen av de tre utredningar som vi redovisar förslag från, har lämnat några förslag beträffande tillstånd att driva hotell och pensionatrörelse. Bedömning: Ingen uppgift för polisen Det är utredningens bedömning att den polisiära relevansen i ärenden om tillstånd att driva hotell- och pensionatrörelse är mycket låg. I dessa ärenden fungerar polismyndigheten mer eller mindre som en samordnare av andras, särskilt kommunala förvalt- ningars, bedömningar av om tillstånd ska beviljas eller inte. Polis- myndighetens uppgift är här att ta emot ansökan, tillse att nödvändiga andra tillstånd och dokument finns och förhöra sig om vilken bedömning andra myndigheter och förvaltningar gör av ansökan. Därefter gör polisen en sammanställning av inkomna yttranden och redovisar en bedömning som således är den som andra gjort. Visserligen finns i lagen angivet att hotell- och pensionatrörelse ska bedrivas på sådant sätt att den inte föranleder fara för allmän ordning och säkerhet, men det arbete som polisen Polisens uppgifter – eller inte? faktiskt utför är, såvitt utredningen har kunnat inhämta, i princip endast att samordna andras bedömningar av ansökan och på grundval av detta fatta beslut. Utredningens slutsats är att polisens ansvar för handläggningen av ansökningar om tillstånd att driva hotell- och pensionatrörelse bör upphöra, och att uppgiften tas över av kommunen. Avgiftsin- täkterna bör tillfalla kommunen. Någon skyldighet för kommunen att höra polismyndigheten i sådana ärenden anser utredningen inte vara nödvändigt. är tillståndsmyndighet för ytterligare ett antal ärendegrupper, som inte behandlas närmare i detta sammanhang. Ett skäl för detta är bl.a. att de inte varit föremål för överväganden i någon annan av de utredningar som vi redovisar förslag från. Dessutom har de det gemensamt att antalet ansökningar inom de olika ärendegrupperna är relativt få. I det följande redovisas helt kortfattat exempel på ärenden som ingår i gruppen övriga till- ståndsärenden. Utan närmare analys tillåter sig dock utredningen att för vissa ärenden ange i vilken riktning diskussionen gått, när det gäller frågan om uppgiften bör åligga polisen eller inte. Tillstånd till införsel av vissa farliga föremål Springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nit- handskar och batonger samt karatepinnar , blydaggar, spikklubbor eller liknande får inte föras in i landet utan särskilt tillstånd. Tillstånd enligt förordningen (1990:415) om tillstånd till införsel av vissa farliga föremål, prövas av polismyndigheten. Ärendetypen får anses vara ett naturligt led i polisens uppgift att förebygga brott, i detta fall misshandelsbrott. Utredningen anser att uppgiften bör ligga på polisen även fortsättningsvis. Tillstånd om utförsel av krigsmateriel Enligt förordningen (1992:1303) om krigsmateriel, prövar polismyndigheten frågor om utförsel av sådana handeldvapen och delar till dem som utgör övrig krigsmateriel och i förekommande fall tillhörande ammunition, om den sökande är berättigad att Polisens uppgifter – eller inte? inneha vapnet här i landet enligt vapenlagen och vill föra ut vapnet vid flyttning till utlandet eller för användning vid jakt, tävling eller övning utomlands, om vapnet ska återinföras. Larmanläggning är en anläggning som är inrättad för att vid intrång, överfall eller annat liknande brottsligt angrepp avge signal till en särskild larmmottagare. Larminstallationsverksamhet får, enligt lagen (1983:1097) med vissa bestämmelser om larmanlägg- ningar m.m. inte bedrivas utan tillstånd. Fråga om tillstånd prövas av polismyndigheten. Tillstånd att ansluta larmanläggning till polisen Enligt 2 § förordningen (1983:1099) om anslutning av larmanlägg- ning till polisen, får larmanläggning under vissa förutsättningar och efter särskilt tillstånd direktanslutas till larmmottagare hos polisen. Av förklarliga skäl bör uppgiften skötas av polisen. Tillstånd för yrkesmässig försäljning av dyrkverktyg Med dyrkverktyg avses i lagen (1979:357) om yrkesmässig försälj- ning av dyrkverktyg sådana föremål som är särskilt utformade för att ersätta nycklar vid öppnande av lås. Yrkesmässig försäljning av dyrkverktyg får bedrivas endast efter tillstånd. Sådan försäljning får ske endast till dem som i sitt yrke eller annars har ett beaktansvärt behov av dyrkverktyg och skäligen kan antas inte komma att missbruka dem. Tillstånd får ges till den som har gjort sig känd för ordentlighet och pålitlighet och som kan antas komma att bedriva försäljningen i enlighet med vad som sagts inledningsvis i detta stycke. I fråga om juridiska personer ska det för verksamheten finnas en föreståndare som tillsynsmyndigheten har godkänt. Frågan om tillstånd prövas av polismyndigheten i den ort där rörelsen huvudsakligen ska bedrivas. Polisens uppgifter – eller inte? Tillstånd för flygningar och fallskärmshopp Enligt 88 § luftfartsförordning (1986:171) får avancerade flyg- ningar och fallskärmshopp som sker över eller i omedelbar närhet av tättbebyggda samhällen eller större folksamlingar, andra flyg- uppvisningar samt flygtävlingar som kan antas vara av större intresse för allmänheten inte anordnas utan tillstånd av polismyn- digheten. får fastställa de villkor som behövs för att upprätthålla ordningen och säkerheten. Villkoren får avse skyldighet för anordnaren att anlita ordningsvakter och annan personal. Tillstånd till gravsättning eller kremering när stoft har förts in till När stoftet efter en person som avlidit utomlands har förts in till , ska den som ordnar med gravsättningen begära tillstånd till gravsättning eller kremering. Frågor om tillstånd prövas enligt begravningslagen (1990:1144) av polismyndigheten i den ort där stoftet ska gravsättas eller kremeras. Om förhållandena vid ett dödsfall är sådana att det kan finnas skäl för en rättsmedicinsk undersökning enligt lagen (1995:832) om obduktion m.m. ska, enligt begravningslagen den läkare som fastställt att döden har inträtt eller som annars ska utfärda dödsbeviset möjligt anmäla dödsfallet till polismyndig- heten. ska underrätta skattemyndigheten om dödsfallet och efter den utredning som kan behövas lämna döds- beviset till skattemyndigheten tillsammans med ett tillstånd till gravsättning eller kremering. Ärendetypen motiveras av polisens skyldighet att utreda brott. Utredningen anser att uppgiften bör ligga på polisen även fortsätt- ningsvis. Förordning (1982:923) om transport av farligt gods ansvarsområde omfattar frågor som rör transport av vissa slag av farligt gods. Tillstånd krävs för lastning och lossning på allmän plats inom tättbebyggt område, under- rättelse om lastning och lossning på allmän plats utanför tätt- bebyggt område samt medgivande för längre färduppehåll nära bebodd plats eller samlingsplats. Polisens uppgifter – eller inte? På polisen ankommer utöver de tillståndsärenden som angivits ovan vissa näraliggande uppgifter. Som exempel på detta kan nämnas lagen (1999:271) om handel med begagnade varor m.m. där det föreskrivs att den som yrkesmässigt bedriver handel med begagnade varor ska anmäla detta till polismyndigheten. Polis- myndigheten ska ha tillsyn över efterlevnaden av lagen. Vidare ska polismyndigheten enligt lagen (1980:578) om ordningsvakter ut- bilda och förordna ordningsvakter. är landets passmyndighet (passlag 1978:302), vilket innebär att polisen är den myndighet som utfärdar och i förekommande fall återkallar pass. Utom riket är beskickningar, lönade konsulat och vissa andra konsulat som Utrikesdeparte- mentet bestämmer passmyndighet. Polisen har haft denna uppgift . var tillsammans med de största polismyndigheterna i landet passmyndighet, men även då handlades dock ansökningarna vid polismyndigheterna som vidarebefordrade ärendena till för beslut. En ansökan om pass kan göras på vilken polismyndighet som helst. Det finns således inga krav på att ansökan måste lämnas in till den polismyndighet där man bor. Huvudregeln är att sökanden är skyldig att inställa sig personligen. Ansökan ska göras skriftligen på ett särskilt formulär. Vid ansökan om pass ska ett antal handlingar och intyg ges in till polismyndigheten, i normalfallet räcker det med ett välliknande foto och ett eventuellt tidigare utfärdat pass. För den som inte är född i krävs personbevis. För barn ska den som ansöker om pass även ge in ett personbevis eller annan handling som styrker uppgift om vem som är vårdnadshavare. kan också göra ändringar och tillägg i pass, t.ex. beträffande förlängning eller begränsning av passets giltighet. Vid namnändring ska passet bytas ut mot ett nytt. Vid sidan av vanlig pass förekommer särskilda pass, som t.ex. kollektivpass, provisoriska pass, extra pass, tjänstepass m.fl. För utfärdande av sådana pass gäller särskilda regler. Polisens uppgifter – eller inte? ska kontrollera om hinder föreligger för att utfärda pass för sökanden. Sådant hinder föreligger t.ex. om sökanden är anhållen eller häktad eller är underkastad reseförbud eller anmälningsskyldighet enligt 25 kap. 1 § . Vidare ska passansökan avslås om sökanden är efterlyst och ska omhändertas vid anträffandet, eller om sökanden genom lagakraftvunnen dom har dömts till frihetsberövande påföljd, som ej har börjat verkställas, och det finns skäl att anta att han eller hon ämnar undandra sig verkställigheten. Om sökanden enligt konkurslagen (1987:672) är ålagd att lämna ifrån sig sitt pass ska heller inget nytt pass beviljas. Hinder mot utfärdande av pass föreligger också om ansökan avser barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande. Om passhinder föreligger kan passmyndigheten i stället för att avslå passansökan utfärda pass med förkortad giltighet eller begränsat giltighets- område. För detta krävs att särskilda skäl föreligger och att sökanden begär det. Till polismyndighetens arbetsuppgifter hör också att återkalla gällande pass, bl.a. i de fall passinnehavaren förlorar sitt svenska medborgarskap, om han eller hon är efterlyst och ska omhändertas vid anträffandet eller om passinnehavaren dömts till frihetsberövande påföljd och det finns sannolika skäl anta att han eller hon ämnar undandra sig verkställigheten. Passhanteringen är en avgiftsbelagd verksamhet. Avgifterna för passhanteringen redovisas mot polisens anslag. Avgifterna beräknas för innebära en bruttoinkomst för polisen på . Bland annat på grund av att de uppgifter som krävs som underlag för att pröva om sökanden ska beviljas pass numer finns i datoriserade register, är handläggningstiden i de allra flesta fallen mycket kort. Normalt utfärdas ett pass inom en veckas tid. Handläggarens uppgifter består normalt av att slå i olika register för att pröva om det föreligger hinder för att utfärda pass till sökanden, att kontrollera sökandens identitet och att kontrollera att fotografiet föreställer sökanden och att fotografiet i övrigt uppfyller de krav som ställs beträffande storlek och kvalitet med mera. Slagning sker i passregistret, misstankeregistret, belastnings- registret och i personefterlysningsregistret. Polisens uppgifter – eller inte? ärendet har dock inte full tillgång till uppgifterna i de olika registren. Vid prövning i registren erhåller handläggaren endast information om huruvida passhinder föreligger eller inte.