sou · GPB348d4 · 2002-01-01 00:00:00 — En etnologisk studie av hur det går till när man blir kommunalpolitiskt engagerad De politiska partierna och deras medlemmar spelar en viktig roll i vårt parlamentariska system för att sköta och fatta beslut i det som vi uppfattar som av gemensamt intresse, allt från försvar av nationens gränser till lokala kommunala frågor. De förväntas vara länken mellan folket och de styrande i den demokratiska processen. Men som partierna och deras medlemmar förväntas spela en central roll visar forskningsrapporter på partiernas svårigheter att fullgöra de uppgifter som åläggs dem. Många partier rapporterar om problem med att besätta de uppdrag som de har mandat för i de kommunala församlingarna (SOU 1999:130). som partierna uppvisar svårigheter att rekrytera kandidater visar forskningsrapporter att svenska folket är politiskt intresserat (SOU 1996:162). Mot bakgrund av att de etablerade politiska partierna har svårig- heter att rekrytera förtroendevalda till kommunala uppdrag, kan man fråga sig hur vägen till kommunalpolitiskt engagemang ser ut för de som trots allt har valt att engagera sig? Hur ser vägen till kommunalpolitiskt engagemang ut ? Vad är det för erfaren- heter och värden de bär med sig? I denna rapport ska jag försöka besvara dessa frågor utifrån ett etnologiskt perspektiv. 1.2Etnologi och politiskt engagemang I etnologisk forskning är kultur ett grundläggande begrepp som lyfter fram det som är gemensamt mellan människor i en grupp. I den kulturanalytiska traditionen inom etnologin ses kultur som kollektivt medvetande i form av ...erfarenheter, kunskaper och värden som människor delar och som de återskapar och förändrar i socialt handlande. (1982:13). Begreppet är relativt och kan analytiskt användas i skilda sammanhang och på olika nivåer för att påvisa likhet, samstämmighet och gemenskap mellan människor (jfr (red) 1992:13 ff). Sålunda kan begreppet också användas på det samhällsfenomen vi kallar politik. Och om man definierar politik som det som är gemensamt angeläget för människor i ett samhälle, så handlar poli- tisk kultur om de gemensamma normer och värderingar som människor har kring det gemensamt angelägna1 (2000:13, jfr 2001:2, 1992). Med en annan formulering kan man säga att det handlar om den betydelse och mening som människor fäster vid det politiska och som styr deras engagemang i politiken, det vill säga hur man upp- fattar politikens roll i samhället, hur politiken bör organiseras och hur enskilda människor bör uttrycka sin politisk vilja. Naturligtvis finns det olika förhållningssätt i ett samhälle till det politiska, och det politiska livet bygger på en rivalitet mellan olika politiska och ståndpunkter. Men här vill jag, snarare än att betona variationer, framhäva likheter i sättet att förhålla sig till politiken likheter som överbryggar partiskillnader och som så att säga bildar grunden för dagens politiska kultur. Att engagera sig politiskt handlar om att träda in i något, bli delaktig och förvärva en kulturell kompetens, att socialiseras. Man lär sig hantera de koder och spelregler som gäller. Och på samma sätt som vi socialiseras till män, kvinnor, företagsledare och så vidare, kan vi säga att vi socialiseras till samhällsengagerade med- borgare, att vi blir delaktiga i en parlamentarisk kultur (Jfr 1993). Utgångspunkten för denna studie är således vägen till politiken. Men det är inte den interna process genom vilken partierna gallrar ut sina kandidater för olika förtroendeuppdrag som intresserar mig, utan snarare de förtroendevaldas kulturella bakgrund vad 1 Jag definierar politik som det som rör det gemensamt angelägna. Det innebär att engage- mang i en idrottsförening jämställs med politiskt engagemang i bemärkelsen att man engagerar sig i det som uppfattas som gemensamt angeläget. som gör att man över huvud taget tar på sig ett förtroendeuppdrag i kommunala nämnder och styrelser och finner mening i ett politiskt engagemang, och vad som gör att man trots praktiska svårigheter fullföljer sitt uppdrag. I undersökningen riktar jag uppmärksamheten mot förtroende- valda som sitter sin första mandatperiod i olika kommunala nämnder och styrelser, det vill säga perioden – 2002. Jag har intervjuat dessa nyblivna politiker efter halva mandatperioden, och valt ut sex olika teman som grund för våra samtal.2 Det första temat tar upp tar upp frågor om bakgrund och intresse för politik. Finns det någon i familjen eller släkten som är eller har varit samhällsengagerade i någon form? Diskuterade man politik hemma så att de på detta sätt omedvetet blivit påverkade? Finns det någon annan erfarenhet av samhällsengagemang där de fått erfarenhet av beslutsfattande som styrelseuppdrag eller andra typer av uppdrag i en förening, innan de engagerade sig i kom- munalpolitiken? Ett annat tema behandlar de krav som ställs på de som skall bli förtroendevalda. Ställde partierna speciella krav på dem för att de skulle få ta på sig ett förtroendeuppdrag, till exempel att de ska besitta en viss kunskap om kommunen och samhället i stort för att få sitt uppdrag? Finns det krav som försvårar för invandrare, ungdomar, kvinnor eller andra grupper att engagera sig, som till exempel goda kunskaper i svenska, erfarenhet eller många kvälls- möten där man inte får ta med sig barn? Är den ekonomiska ersätt- ningen för uppdraget ett hinder för att ta uppdraget, det vill säga att ersättningen inte täcker lönebortfallet? Är det möjligt att förena arbete och familj med politiskt arbete? Ett tredje tema tar upp motiv och drivkrafter för engagemanget. Vad förväntar man sig att få ut av uppdraget? Hur viktigt är det att över huvud taget engagera sig? Vilka var de avgörande faktorerna som gjorde att man tog steget och blev förtroendevald? Vilken roll spelar ideologi respektive sakpolitiska frågor för den förtroende- engagemang? Fanns det några tveksamheter inför att ta på sig uppdraget, och kvarstår i så fall dessa? När vi talar om den enskildes motiv och drivkrafter kan vi också fråga oss om det finns någon känsla av samhörighet med det politiska uppdraget, en poli- tisk identitet. 2 , doktorand vid vid , har utfört sex intervjuer och jag resterande femton. Ett fjärde tema rör inträdet i det politiska fältet. Hur gick det till när de rekryterades till sitt förtroendeuppdrag? Vilken roll spelade den förtroendevalda själv? Var det den förtroendevalda som tog initiativ genom att uttala ett intresse för ett uppdrag eller blev han/hon kontaktad av någon representant för partiet? Eller var det så att man blev vald på ett medlemsmöte till uppdraget? Kan det varit så att man blev uppmärksammad i den förening där man var aktiv och att partiet på detta sätt fick vetskap om ens person? Vilken roll spelade arbetskamrater och vänner för att man gick med i partiet och tog ett förtroendeuppdrag? Fanns det krav på att man skulle vara aktiv i partiet innan man fick något förtroendeuppdrag? Ett femte tema behandlar de erfarenheter de förtroendevalda gör under sin första mandatperiod som politiker. Lyssnar man på dem eller blir de ignorerade? Ett sista tema tar upp informanternas tilltro till det politiska och till politiken som ett redskap för förändring, om deras erfarenheter stärkts eller försvagats. Hur såg politikernas tilltro ut före deras engagemang och hur ser det ut efter egna erfarenheter av besluts- fattande? De politiker som ingår i denna studie är verksamma i tre kom- muner i , en medelstor kommun (A) och två mindre (B) och (C). I dessa kommuner finns åttiosju politiker som sitter sin första mandatperiod som kommunalpolitiker.3 Av dessa har jag intervjuat tjugoen stycken, sju på varje ort. I tabell 1 till 3 presen- teras dessa intervjuade politiker. 3 Denna uppgift bygger på information från partierna i de berörda kommunerna. Tabell 2 är uppdelad i fem undertabeller 2a 2e. Sammanställ- ningen i tabell 2a–2b visar att tio av informanterna är män, elva är kvinnor och att en av informanterna är invandrare.4 Mina informanter är valda ur en grupp med åldersspridningen från 18 till . De politiker som valdes ut för intervjuer är i åldern . Sex av informanterna är mellan 21–, elva är mellan 31–64 och fyra mellan 65–74. Medelåldern för informanterna är , och närmare hälften av informanterna är under 40 år.5 Ålders- sammansättningen motsvarar huvudgruppens sammansättning. Drygt hälften av dem sitter som ersättare i någon nämnd medan de andra har ordinarie poster i en nämnd eller i kommunfullmäktige, två av dem har uppdrag som vice ordförande, en är nämndeman. 4Att det endast var en invandrare bland de nya kommunpolitikerna kan förklaras med att invandrare är underrepresenterade i de politiska församlingarna (2001). 5Politikerna i denna studie är betydligt yngre än medelåldern för kommunpolitiker nationellt, vilken är (se 2000). Det stora flertalet av informanterna lever som gifta eller sambor, varav sex har hemmavarande minderåriga barn. De yngre informanterna bor antingen hemma eller i ensamhushåll. Åtta av informanternas föräldrar är eller har varit egen- eller små- företagare där modern arbetar/har arbetat inom företaget, utanför företaget som lägre tjänsteman eller är/har varit hemmafru. Reste- rande tretton av informanternas föräldrar var arbetare eller lägre tjänstemän inom den privata eller offentliga sektorn. Social bakgrund (föräldrar) Politikernas yrkesbakgrund är den att tre av dem kan betraktas som tjänstemän med akademiska studier, varav två arbetar i det privata näringslivet medan en arbetar inom den offentliga sektorn. Sex ledamöter kan ses som lägre tjänstemän och arbetare, varav fyra arbetar i det privata näringslivet och två arbetar inom den offentliga sektorn. En informant är lärare på gymnasiet, en är förskolelärare och en är journalist. Tre informanter är studerande, en av dem är invandrare. Tre informanter är pensionärer, två av dem har en bakgrund som tjänstemän i chefsställning och en som bl.a. egenföretagare. Tre av informanterna är egna företagare. Tjänstemän med akademiska studier – arbetar i det privata näringslivet – arbetar inom den offentliga sektorn Lägre tjänstemän och arbetare – arbetar i det privata näringslivet – arbetar inom den offentliga sektorn Lärare (förskole- och gymnasielärare) – tjänstemän i chefsställning i det privata Den metod jag arbetat med har varit att djupintervjua politikerna om deras väg in i politiken. Intervjuerna har utförts med stöd av ett trettio-tal frågor som har handlat om deras bakgrund, förenings- engagemang, intresse för politiska frågor i hemmet, de krav som ställdes på dem för att få uppdraget, om vad de tror det beror på att det är svårt att rekrytera folk till kommunalpolitiska uppdrag, deras erfarenheter av det politiska arbetet i nämnder och styrelser och om tilltron till det politiska systemet. Intervjuerna har haft karaktären av både intervjuer och informella samtal. Inom den etnologiska forskningen spelar intervjuerna en betydelsefull roll som källmaterial, och då oftast i form av levnadshistoriska berättelse (se 1998). Det som ut- märker en livsberättelse är det tillbakablickande perspektivet, där utgångspunkten är det som har varit och där vägs mot det förflutna. I denna studie behandlar berättelserna både dåtida och nutida förhållande. Även om intervjuerna till stor del är retro- spektiva förmedlar de också erfarenheter av att vara politiker, även om det gäller . När man använder intervjumaterial måste man vara medveten om att informanterna och forskaren kan ha olika mål med intervjuerna (1992). När informanterna berättar sin historia om hur de blev politiker handlar den kanske inte alltid om de frågor som jag som forskare hade tänkt mig något som jag stötte på vid ett par av mina intervjuer där vi talade förbi varandra och talade om olika saker, och där jag fick omformulera mina frågor utifrån olika infallsvinklar. När informanterna svarar på mina intervjufrågor gör de ett urval av sin historia och sina erfarenheter och förmedlar det som de vid intervjutillfället uppfattar som relevant (1992). Ens livshistoria är aldrig statisk, utan man lyfter fram olika händelser vid olika tillfällen för att spegla (Arbaeus 1992). Berättelserna har därmed genomgått en narrativ process. De har förenklats, dramatiserats, konkretiserats och anpassats till gängse språkkonventioner och berättargenrer och svarar därför kanske inte alltid mot den ursprungliga upplevelsen. De är inte autentiska avspeglingar av verkligheten utan just redigerade tolkningar av tidigare upplevelser i livet. Detta gör att man bör vara uppmärksam på det samspel som sker mellan intervjuaren och informanten vid intervjutillfället. Varje intervju är unik och bygger på tillfällig interaktion mellan infor- manten och forskaren (1992). bör man vara uppmärksam på att biografier också är kulturellt bestämda. Det finns en tyst överenskommelse om hur en politikers berättelse om sitt engagemang ska se ut, vad man förväntas berätta och vad man inte ska berätta, vilket gör att texten måste kontextualiseras och tolkas. Trots dessa reservationer menar jag att den kvalitativa metodenintervjuerna, samtalet erbjuder goda möjligheter till kunskap om det politiska engagemanget. En förutsättning för forskaren att finna undertexter är ett möte. Intervjuerna och samtalen ger informanterna möjligheter till associationer och till att tänka nytt kring deras engagemang och väg in i politiken som de inte tänkt på tidigare. Genom att under intervjuerna haka på politikernas berättelse och lyfta fram för informanterna till synens obetydliga frågor och händelser, kan nya sammanhang uppdagas. I det närmast följande kapitlet, Resurser, återges politikernas berättelser om deras väg in i politiken, om möjligheten att förena arbete och familj med politiskt engagemang och om arvodenas inverkan på möjligheten att engagera sig. I det följande kapitlet Motiv och drivkraft berättar politikerna om vad som gör att de ägnar sig åt politiskt arbete om ideologins roll, egna erfarenheter, att få något tillbaka, om engagemanget som sådant och om viljan att åta sig ett uppdrag. I nästa kapitel, Rekrytering, behandlar inträdet på den politiska arenan. Vi får ta del av hur det gick till när politikerna rekryterades till sina kommunala uppdrag men också av deras första erfarenheter av politiskt arbete. I det kapitel, som jag valt att kalla Tilltron till det politiska, berättar politikerna om hur de uppfattade det politiska systemet innan de engagerade sig och hur de uppfattar det efter att de har fått egna praktiska erfarenheter. I det avslutande kapitlet, Sammanfattning, summerar jag resultatet av min undersökning. De namn som används i rapporten är fingerade. De bakgrundsfaktorer som på olika sätt påverkar den enskildes villighet att ta på sig ett kommunalpolitiskt förtroendeuppdrag kan vi med en samlad term kalla för resurser (se m.fl. 1981:64). Dessa resurser kan omfatta en mängd olika egenskaper, tillgångar och situationella villkor och de kan skilja sig åt för olika individer. Det kan till exempel vara kulturella faktorer i ens uppväxt och hemmiljö men också sådant som möjligheten att förena arbete, politik och familjeliv samt ekonomiska faktorer som ersättning för förlorade arbetsinkomster. Man kan alltså vara olika resursstarka i relation till de politiska uppdrag som erbjuds. När man inom rekryteringsforskningen diskuterat politikers väg in i politiken har man betonat olika stadier i socialiseringsprocessen. En del forskare har lagt tonvikten vid intryck och erfarenheter från barn- och ungdomstiden, vilka de menar har haft en avgörande betydelse för den vuxnes attityd till politiska uppdrag. Andra har betonat erfarenheter i vuxen ålder som betydelsefulla för den politiska socialisationen (m.fl. 1981:58). Jag menar att det inte handlar om antingen eller utan om både och, att vägen till kommunalpolitiskt engagemang ska ses som en kontinuerlig pro- cess, kortare eller längre. För en del grundläggs ett intresse för samhällsfrågor och gemensamma angelägenheter tidigt medan det för andra sker senare i livet, och därför bör man se engagemanget över en längre tidsperiod. Även om det för många först är erfarenheter i det vuxna livet som gör att man tar på sig ett för- troendeuppdrag kan detta så att säga ha grundlagts tidigare i livet. Nedan skall vi ta del av de bakgrundsfaktorer som bidrog till mina informanters väg in i politiken. Vi kan kalla denna väg för en politisk socialisation. Det är under denna socialisation eller inskol- ning som de förvärvar en kulturell kompetens som gör det möjligt för dem att träda in i det politiska fältet. Där man lär sig de normer, värderingar och gemensamma föreställningar man kan finna bland politiskt aktiva. (jfr Frykman&Löfgren 1985; 1993). Den politiska inskolningen kan gå till på olika sätt, antingen genom informella nätverk, som familjen, släktingar, vänner och bekanta eller genom formella nätverk som partier, fackföreningar, idrottsföreningar och så vidare (2000). När vi intervjuade de enskilda politikerna om deras engagemang gav de ofta intryck av att det var av en slump eller en ren till- fällighet att de kom att engagera sig. När vi frågade dem om för- äldrars, syskons eller nära anhörigas engagemang träder det dock fram en bild av att hälften av politikerna har någon i sin familj eller närmaste vänkrets som är eller varit samhällsengagerade på ett eller annat sätt. Man kan säga att dessa politiker har vuxit upp i en samhällsengagerad och politisk miljö.6 Tio av informanternas föräldrar har varit eller är medlemmar i något av riksdagspartierna, och fem av dessa har varit aktiva i sitt parti. Dessutom hade två av informanterna nära anhöriga som var förtroendevalda en har en farbror och den andre en svåger som är 6 Statsvetaren visar i en rapport att de som kommer från politiskt engagerade familjer engagerade sig partipolitiskt tidigare i livet än andra (2000). Jfr även min studie Rollen som plan- och byggpolitiker – En etnologisk studie av politiskt engagemang i –1998. I den framgår det att flertalet av politikerna i nämnden var väl förberedda för sitt uppdrag som politiker genom tidigare engagemang eller uppväxt i en politisk miljö (2000). Se också statsvetare studie för som förtroendevald i kommuner och landsting (2001). Tre av politikernas föräldrar hade kombinerat partipolitiskt engagemang med engagemang i intresseföreningar som till exempel fackförening, byaförening, bondeorganisation och Kyrkan. En av informanternas föräldrar hade varit passiv parti- medlem och aktiv i en sparbanksförening. En av politikerna hade ett syskon som var föreningsaktivt. () berättar att hennes pappa tidigare var politiskt engagerad och att hennes farbror sitter med i byggnads- nämnden. Min farbror och jag pratade väldigt mycket politik. Han bor ensam och jag har varit och hjälpt honom att städa och då brukade vi prata. Han frågade mig om jag inte var intresserad av att sitta i en nämnd. () berättar att hans föräldrar var politiskt intres- serade, att pappan var folkpartist men inte aktiv medlem. Både far och mor följde politiken. Far var mycket väl insatt i de politiska frågorna. När jag frågade () om hans föräldrars enga- gemang så blev svaret: Min far var medlem i men han var inte aktiv. Däremot var han aktiv som förtroendevald i . En annan ledamot berättar att fadern var fackligt engagerad och aktiv i en byaförening. En ledamot berättar att hans mor varit aktiv i och hade ett förtroendeuppdrag som sekreterare. Ytterligare en ledamot berättar att fadern varit supp- leant i en nämnd, och att han var aktiv i LRF och i en försäkringsförening. Ovan är exempel på de informella nätverkens betydelse för politikernas engagemang. Går vi vidare kan vi se att alla informan- terna utom två har en tidigare historia av eget engagemang av varierande grad, av att ha ingått i formella nätverk. Tretton av dem var medlemmar i det parti som de representerar i kommun- fullmäktige före de blev kommunalpolitiker. Fem av politikerna hade varit medlemmar i ett ungdomsförbund innan att de blev nominerade och valda för ett kommunalt uppdrag. På frågan om () hade varit föreningsaktiv innan hon blev kommunalpolitiker svarar hon: O ja, jättemycket. Ända sedan jag var liten. Jag har varit aktiv i 4H- verksamhet sedan jag var . Jag har varit aktiv i elevrådet och ordförande, varit aktiv i MUF och på var jag aktiv i studentkåren och ordförande för studentkåren. () berättar om sitt engagemang i den lokala idrottsföreningen: Jo, jag har varit med i styrelsen för en idrottsförening i min ungdom. () berättar att han varit partiombud för sitt parti på sin arbetsplats och att nu sitter med i ett travsällskaps styrelse. () berättar om sitt tidigare enga- gemang: Jag var aktiv i . Jag tog inte hand om djur men jag var med på möten och satt och diskuterade. Sen har jag varit aktiv i , satt med i styrelsen på lasarettet. Men annars har jag inte varit så aktiv. () har varit aktiv i Hem och Skola innan han engagerade sig som kommunalpolitiker. () berättar att hon varit kassör i den lokala och att hon är aktiv i en föräldraförening för utvecklingsstörda barn. () säger att han alltid har varit föreningsengagerad i scoutrörelsen, musikföreningar, , och . 2.3Intresse för samhällsfrågor och politik Som vi har sett i berättelserna ovan om hur man blev kommunal- politiker har föräldrar och nära anhörigas engagemang och eget föreningsengagemang på olika sätt funnits med i informanternas liv innan de tog steget ut och blev kommunpolitiker. Detta är också något som satte avtryck i deras intresse för samhällsfrågor och politik.7 (), som har varit aktiv i ett politiskt ung- domsförbund och som studentpolitiker, berättar att hon var politiskt intresserad innan hon tog på sig ett kommunalt uppdrag. 7 Jfr avhandling og personskifte i lokalpolitiken (Aars 1998). Han visar att politiskt deltagande ökar intresset för politik. Detta är kanske också en förutsättning för att vara politiskt engagerad. Att inte vara tillräckligt intresserad av kommunalpolitik är ett skäl som folk uppgivit för att inte ta på sig ett kommunalt förtroendeuppdrag (se 2001). Jag läser två dagstidningar och ser nyhetsprogram . Men jag hinner inte med att läsa speciellt många debattböcker, intresset är större än tiden. Och hemma diskuterar min fästman och jag mycket politik. () berättar att han var yngst på orten när han gick med i partiet. Även om det dröjde närmare innan han tog steget att bli kommunalpolitiker så fanns det politiska intresset där. Han berättar att han också läser två dagstidningar , den lokala tidningen och för balansens skull. Intresset för samhällsfrågor har alltid funnits där säger () som är pensionär: Men jag har inte tidigare haft möjlighet att engagera mig på grund av mitt arbete. () berättar att även om han på grund av sitt arbete inte haft möjlighet att engagera sig så har intresset för sam- hällsfrågor funnits där. Även om jag inte hade tid att engagera mig var jag med och tyckte och hade åsikter om vår förening. Även om man inte kan sitta med i någon styrelse kan man vara med och tycka och ha nära kontakt med klubben ändå. () säger att hon alltid varit intresserad av samhällsfrågor. Jag har alltid varit stridig när det gäller vissa saker. Jag har alltid vetat precis var jag står i vissa frågor. Så här tycker jag, det har jag alltid tyckt och det här vill jag ändra på. () berätta att hon nog alltid varit politiskt intresserad, men inte aktiv i något parti, och att detta grundlades i hemmet. Det är nog min mamma som har påverkat mig. När jag var liten satt hon alltid och lyssnade på politiska debatter i radio och tv. Själv tittar jag mycket på samhällsprogram på tv och lyssnar på debatter och diskuterar tillsammans med kamrater. Jag läser dagstidningen och tar del av debatterna i tidningen, och har ibland själv reagerat på något jag läst. () berättar att han alltid varit intresserad av politik: Jag är socialt engagerad, jag bryr mig. Vi har sett hur politikerna i denna studie både är intresserade av samhällsfrågor och har ingått i formella och informella nätverk.