sou · GPB356 · 2002-01-01 00:00:00 — Den enda statistiskt säkerställda förändringen av skill- nader mellan grupper gäller personer med olika utbildningsnivå bland de äldre: här har oddset att få hjälp av en hushållsmedlem (utan att få hjälp) ökat bland äldre med lägre utbildning, och minskat bland dem med högre. Detta innebär att bland äldre med högre utbildning har inneburit två mot- satta tendenser, eller om man så vill en förskjutning, av de infor- mella hjälpinsatserna: hjälp från anhöriga utanför hushållet har ökat medan hjälp från anhöriga inom det egna hushållet har minskat. 6.6.4Privat köpt hjälp och annan hjälp i detta kapitel har visats att privat köpt hjälp och vad som för övrigt kan rymmas i kategorin privat/annan hjälp har ökat , främst bland de äldre (se Figur 6.1 och 6.3). I detta avsnitt analyseras privat/annan hjälp på samma sätt som informella hjälpinsatser i de två föregående avsnitten. Det innebär att vi intresserar oss för å ena sidan den grupp som uppger att de får privat/annan hjälp men inte hjälp, å andra sidan den grupp som uppger att de får både privat och hjälp. I båda fallen kan hjälp av hushållsmedlem eller andra anhöriga förekomma parallellt med den privata hjälpen. Av Tabell 6.8 och 6.9 framgår att med hänsyn tagen till even- tuella förändringar av gruppernas sammansättning har chansen att få privat/annan hjälp utan kombination med hjälp ökat bland de äldre men inte bland de yngre. Motsvarande ökning gäller inte kombinationen av privat/annan och hjälp. Detta torde tyda på att bland de äldre har hjälp till viss del ersatts av privat/annan hjälp, snarare än att den privata hjälpen kompletterar hjälp från kommunen. Bland de äldre funktions- hindrade har därmed medfört en förskjutning av hjälp- mönstren i riktning mot marknadisering: den minskade kommunala hjälpen har till viss del ersatts av hjälp köpt på en privat marknad. 22 Observera dock att när det gäller de yngre funktionshindrade (16–) som har störst behov av hjälp finns som tidigare nämnts en motsatt tendens, se Figur 6.7. Assistans, hjälp och omsorg Privat köpt hjälp eller annan hjälp. Relativa skillnader (odds) mellan grupper , kön, hushållstyp, utbildning och födelseland (kontrollerat för ålder i tioårsklasser samt omfattning av hjälpbehov). Hemmaboende funktionshindrade personer som behöver praktisk hjälp. 16–(n=459) (P-värde kursivt och inom parentes) Privat/annan hjälp, ej Både privat/annan hjälp (E S) (E S) (E S) (0,040) (0,039) (0,000) (E S) (E S) (E S) (E S) Förändringar mellan 1988–89 och 1998–99 av skillnaderna mellan: Utrikes och inrikes födda E S = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Assistans, hjälp och omsorg Privat köpt hjälp eller annan hjälp. Relativa skillnader (odds) mellan grupper , kön, hushållstyp, utbildning och födelseland (kontrollerat för ålder i tioårsklasser samt omfattning av hjälpbehov). Hemmaboende funktionshindrade personer som behöver praktisk hjälp. 65–(n=856) (P-värde kursivt och inom parentes) Privat/annan hjälp, ej Både privat/annan hjälp (0,001) (E S) (E S) (E S) (0,002) (0,000) (0,004) (E S) (E S) (E S) Förändringar mellan 1988–89 och 1998–99 av skillnaderna mellan: Utrikes och inrikes födda E S = Ej signifikant (p-värde > 0,100); om p-värdet är mellan 0,05 och 0,10 anges estimatet inom hakparentes. Både bland yngre och äldre funktionshindrade har personer som bor ensamma större chans att ha privat hjälp jämfört med dem som bor i flerpersonshushåll. Detta gäller oavsett om vi ser på privat hjälp i kombination med eller utan hjälp. Varken bland yngre eller äldre tycks födelselandet ha någon betydelse för användning av privat hjälp, medan utbildningsnivåer bland de äldre följer det mönster vi har anledning att förvänta oss från Figur 6.6 – även med hänsyn tagen till eventuella skillnader mellan grupperna när det gäller exempelvis hushållstyp och hjälp- behov, är privat/annan hjälp vanligare bland äldre funktionshind- rade med högre utbildning. Det har inte skett några signifikanta förändringar när det gäller olika gruppers användning av privat hjälp, vilket framgår av Assistans, hjälp och omsorg de nedre delarna i Tabell 6.8 och 6.9. Det finns dock en tendens (om än svag; p=0,116) att användning av privat hjälp har ökat mer bland äldre med högre utbildning. 6.7Hjälpbehov och ekonomiska svårigheter I kapitel 4 i denna rapport redovisades den ekonomiska situationen för personer med funktionshinder. Vi kunde då konstatera att de flesta grupper av funktionshindrade yngre (16–) har inkomster på nära nog samma nivå som befolkningen i övrigt, men att personer med funktionshinder ändå betydligt oftare har ekono- miska svårigheter. Äldre funktionshindrade personer visades ha både låga inkomster och ekonomiska svårigheter i högre utsträck- ning än icke funktionshindrade i samma åldersgrupp, men även i denna åldersgrupp var det vanligare med ekonomiska svårigheter bland funktionshindrade än vad man skulle förvänta sig utifrån inkomstnivåerna. Vi tolkade diskrepansen mellan inkomster och förekomsten av ekonomiska svårigheter så att funktionshindrade personer har merkostnader relaterade till funktionshindret som de inte (fullt ut) kompenseras för, något som också har framkommit i andra studier, t.ex. 2000a. När det gäller den grupp av funktionshindrade som har varit i fokus i detta kapitel är kostnader för hjälpinsatser i hemmet en betydelsefull form av sådana merkostnader. Det har också fram- kommit i tidigare studier att avgifter kan vara en orsak att avstå från hjälp. Enligt en studie uppgav av äldre personer (75 år+) som behövde hjälp med vardagssysslor att de hade avstått från hemtjänst p.g.a. avgiftens storlek. Personer med låga inkomster hade avstått oftare än andra (2001). Vi ska därför här se i vad mån personer som har behov av hjälp i vardagen har större ekonomiska svårigheter än andra. En möjlig hypotes är att dessa personer har kostnader förknippade med sitt hjälpbehov som gör att de har svårare att få ekonomin att gå ihop. Men man kan också tänka sig att detta gäller dem som får kom- munal hjälp (dvs. hjälp som i de flesta fall är avgiftsbelagd23) snarare än dem som enbart får hjälp av någon hushållsmedlem eller andra anhöriga, dvs. hjälp som man oftast inte betalar för. Vi har därför undersökt dels om de som behöver praktisk hjälp skiljer sig från 23 Detta gäller insatser, medan personlig assistans inte är avgiftsbelagd. Assistans, hjälp och omsorg övriga funktionshindrade när det gäller förekomst av ekonomiska svårigheter, dels om de som har hjälp respektive enbart informell hjälp skiljer sig från dem som inte får sådan hjälp (men som i övrigt är i samma situation när vi kontrollerar för olika bakgrundsfaktorer på samma sätt som i Tabellerna 6.3–6.9 i detta kapitel). Det visar sig då att äldre personer som behöver hjälp har ungefär dubbelt så hög risk att ha ekonomiska svårigheter jämfört med dem som inte behöver hjälp, när vi kontrollerar för övriga skillnader mellan grupperna. Detta gäller såväl risken att sakna kontant- marginal som att ha problem med att klara de löpande utgifterna liksom det som i kapitel 4 har betecknats stora ekonomiska svårig- heter, dvs. att både sakna kontantmarginal och ha svårigheter med löpande utgifter. Dessa överrisker har dock inte förändrats . Bland de yngre har de som har behov av praktisk hjälp inga överrisker att ha ekonomiska svårigheter. I båda åldersgrupperna är det vanligare att sakna kontantmargi- nal bland dem som har hjälp. Åren 1998–99 gällde det av de yngre och av de äldre. Detta kan jämföras bland de yngre och bland de äldre som inte har hjälp. I båda åldersgrupperna är risken (egentligen oddset) dubbelt så hög(t) för gruppen med hjälp jämfört med dem som inte har sådan hjälp, när vi kontrollerar för övriga skillnader mellan grupperna. Inte heller dessa överrisker har förändrats . När det gäller övriga indikatorer på ekonomiska svårigheter finns det inga signi- fikanta skillnader mellan grupperna. Slutligen finns det inga skill- nader när det gäller förekomsten av ekonomiska svårigheter mellan dem som enbart får informell hjälp jämfört med övriga funktions- hindrade, vare sig bland de yngre eller äldre. Den slutsats som kan dras av dessa resultat är för det första att det finns ett samband mellan ekonomiska svårigheter och hjälp- behov bland de äldre. Det faktum att både yngre och äldre med hjälp har ekonomiska svårigheter i betydligt högre utsträckning än de som enbart får informell hjälp, tyder på att kostnaderna för den kommunala hjälpen har betydelse för hjälp- behövande funktionshindrades ekonomiska situation. Det finns därför all anledning till fortsatt uppmärksamhet på äldreomsorgs- avgifternas betydelse för hjälpbehövande äldres ekonomiska situa- tion. Assistans, hjälp och omsorg I detta kapitel har vi studerat hjälpmönstren vid ingången och utgången av bland funktionshindrade personer som bor i sina vanliga bostäder och som behöver praktisk hjälp. Vi har ana- lyserat fyra olika kategorier av hjälpgivare – hjälp, anhörighjälp (dvs. hjälp från anhöriga, vänner och grannar som inte bor tillsammans med den hjälpbehövande), hjälp från make/maka eller andra hushållsmedlemmar samt privat/annan hjälp (dvs. främst hjälp köpt på den privata marknaden). Studien visar att informella hjälpinsatser, totalt sett, dominerar stort över hjälp och privat köpt hjälp. Detta gäller både yngre och äldre funktionshindrade, men särskilt dem som är . Vid såväl ingången som utgången av får de flesta funktionshindrade den hjälp de behöver från en person inom det egna hushållet eller från någon annan anhörig eller vän. Bland de yngre (16–) är det endast var femte hjälpbehövande person som får hjälp från annat håll; bland de äldre rör det sig om var tredje person. Denna skillnad mellan åldersgrupperna del förklaras av att det är betydligt vanligare att äldre personer lever ensamma. Bland yngre hjälpbehövande funktionshindrade personer som lever tillsammans med någon annan person är det som enbart får informell hjälp; bland de äldre i motsvarande situation rör det sig om . Bland både yngre och äldre som lever ensamma är det grovt räknat 40–som enbart får informell hjälp, och 20–som enbart får hjälp (samtliga beräkningar från Figur 6.5). har det skett vissa förskjutningar av dessa hjälpmönster: Den kommunala hjälpen har minskat både bland yngre och äldre funktionshindrade – dock inte bland dem med mest omfattande hjälpbehov i åldersgruppen 16–, och inte heller bland dem i samma åldersgrupp som bor tillsammans med någon annan person (observera dock att den kommunala hjälpen i denna grupp var av mycket begränsad omfattning redan vid den första tidpunkten). med att den kommunala hjälpen har minskat finns det en tendens att hjälp från anhöriga utanför den funktionshindrades eget hushåll har ökat bland de äldre men inte bland de yngre. Det finns också en tendens att hjälp av make/maka eller annan hushålls- medlem har ökat såväl bland yngre som äldre funktionshindrade. Assistans, hjälp och omsorg visar analyserna i detta kapitel att privat/annan hjälp har ökat bland de äldre funktionshindrade, men inte bland de yngre. Dessa förändringar av hjälpmönstren visar att den minskade kommunala hjälpen tycks ha åtföljts av en viss ökning både av informella hjälpinsatser och av hjälp köpt på den privata markna- den. Dessa tendenser till informalisering respektive marknadisering av funktionshindrade personers hjälpmönster är starkare bland äldre än bland yngre, och har i huvudsak formen av att informella respektive privata hjälpinsatser har ersatt kommunens hjälp snarare än att en person som behöver hjälp får både och in- formell eller privat köpt hjälp. Bland äldre (men inte yngre) funktionshindrade finns ett sam- band mellan utbildningsnivåer och förskjutningar av hjälpmönstren . När det gäller den ökade användningen av hjälp köpt på marknaden, dvs. tendensen till marknadisering, är denna tendens starkare bland äldre med högre utbildning. Äldre med högre utbildning använde privat hjälp i högre utsträckning än äldre med kortare utbildning; har denna skillnad mellan grupperna ökat. När det gäller tendensen till informalisering är mönstret mer komplext. Vid slutet av 1980- talet var det vanligare att äldre med lägre utbildning fick hjälp av anhöriga utanför det egna hushållet. ökade denna hjälpform mer bland äldre med högre utbildning med påföljd att 1998–99 har de utbildningsrelaterade skillnaderna i anhörighjälp försvunnit. Hjälpinsatser från make/maka eller andra hushållsmed- lemmar var ungefär lika vanliga i båda utbildningsgrupperna – 89. Denna hjälpform ökade bland äldre med lägre utbildning men minskade bland dem med högre med påföljd att denna form av hjälp 1998–99 var vanligast bland dem med lägre utbildning. Äldre med högre utbildning tenderar därmed att ha ersatt den minskade kommunala hjälpen både med mer hjälp köpt på mark- naden och med ökade anhöriginsatser. Bland äldre med lägre ut- bildning är det framför allt bland dem som bor tillsammans med någon annan som hjälpmönstren har ändrats: denna grupp tenderar att ha ersatt den minskade kommunala hjälpen med mer insatser av en person inom det egna hushållet. Mellan de övriga grupper vi har intresserat oss för skiljer sig inte utvecklingen av hjälpmönstren . Däremot finns det vissa skillnader i hjälpmönster som kan vara viktiga att notera. Assistans, hjälp och omsorg Alla former av hjälp är vanligare bland ensamboende jämfört med dem som bor i flerpersonhushåll. Det gäller såväl hjälp som anhörighjälp och privat/annan hjälp, och det gäller såväl äldre som yngre funktionshindrade. Ur ett välfärdsperspektiv kan det vara viktigt att notera att det totalt sett är mycket få som uppger att de helt saknar hjälp, med ett undantag: bland ensam- boende i den yngre åldersgruppen är det en inte försumbar andel () som uppger att de står utan hjälp trots hjälp- behov. När det gäller mäns och kvinnors hjälpmönster finns det klara skillnader när det gäller vem en funktionshindrad man respektive kvinna får hjälp av. hjälp är vanligare bland män som bor ensamma jämfört med kvinnor i samma situation. Detta gäller både yngre och äldre personer. Det finns ett motsatt könsmönster bland funktionshindrade som inte bor ensamma (detta gäller endast den äldre åldersgruppen): hjälp är vanligare bland gifta par där det är kvinnan som är hjälpbehövande. Detta innebär att det är vanligare att en gift man får all sin omsorg från hustrun som därmed oftare än en man i samma situation står helt ensam om omsorgsansvaret. Hjälp från anhöriga utanför den hjälpbehövandes eget hushåll är vanligare bland kvinnor än män. Detta gäller både yngre och äldre, och även med hänsyn taget till skillnader mellan könen när det gäller exempelvis hushållstyp och hjälpbehovens omfattning. Där- emot finns det inga större skillnader mellan könen när det gäller användning av privat/annan hjälp. Funktionshindrade personer födda inom respektive utom gränser uppvisar också vissa skillnader i hjälpmönster: det är van- ligare att utrikesfödda äldre personer får hjälp från anhöriga utan- för det egna hushållet, och det finns en tendens att de får kom- munal hjälp i mindre utsträckning än inrikesfödda. Bland de yngre utrikesfödda som bor tillsammans med någon annan person är det vanligare att få hjälp enbart av en hushållsmedlem än bland Sverige- födda (allt annat lika). Olika former av informella omsorgsinsatser är därmed vanligare bland både yngre och äldre funktionshindrade som är födda utanför gränser. Gemensamt för alla analyserna i detta kapitel är att vi inte kan uttala oss om huruvida de förändringar och de skillnader mellan grupper som vi finner är önskade eller oönskade av dem som är berörda. Vi vet därför inte om utrikesfödda personers hjälpmönster med mer informella hjälpinsatser är något som både Assistans, hjälp och omsorg de hjälpbehövande själva och deras hjälpgivande anhöriga har önskat, eller om det är ett resultat av någon form av diskriminering från de formella hjälpsystemens sida. har dock uppmärksammat att endast var femte kommun har information om kommunens hjälpinsatser på andra språk än svenska, något som kan tala för att bristande tillgänglighet till och information om hjälp åtminstone delvis skulle kunna ligga bakom de skillnader vi finner (1999b; se även SOU 1998:139). Inte heller vet vi om de skillnader i hjälpmönster som vi finner mellan könen eller mellan utbildningsgrupperna beror på att olika grupper har olika preferenser när det gäller hjälp, om grupperna har skilda ekonomiska möjligheter att välja olika former av avlönad hjälp framför anhörigas insatser, eller om det även här handlar om någon form av diskriminering från hjälpapparatens sida. Däremot vet vi från ett flertal studier särskilt bland äldre (se exempelvis 1993, 1994 och 2000) att de allra flesta som behöver långvarig hjälp före- drar att få denna hjälp från den offentliga hjälpapparaten, framför att få hjälp från anhöriga eller att köpa hjälp på marknaden. Härav följer att det finns anledning till oro för att ökningen av såväl informella omsorgsinsatser som privat köpt hjälp är förskjutningar som inte är önskade av vare sig funktionshindrade som behöver hjälp eller av deras familjemedlemmar. Risken finns att åstram- ningar och avgiftshöjningar av den kommunala hjälpen har lett till att anhöriga (både makar och andra närstående) har tvingats ta ett större omsorgsansvar än vad både den hjälpbehövande och den hjälpgivande parten finner önskvärt.24 I den mån de ökade anhörig- insatserna är en följd av ett påtvingat omsorgsansvar rör det sig med all sannolikhet om en välfärdsförlust för bägge parter. 24 Anhöriga (främst föräldrar) till funktionshindrade barn är en grupp vars situation vi inte har haft möjlighet att undersöka i denna studie. Andra uppgifter tyder dock på att denna grupp har fått ett utökat omsorgsansvar . Så framgår exempelvis av Rege- ringens skrivelse 1999/2000:102 sid. 90, på basis av länsstyrelsernas rapporter att familjerna med funktionshindrade barn tvingas bära allt tyngre bördor. (Se även 1999.) 7Funktionshinder och välfärd – sammanfattning och diskussion har en rad händelser inträffat som på olika sätt torde ha haft betydelse för välfärdsutvecklingen bland funktionshindrade personer. Som vi diskuterade i inlednings- kapitlet var inte enbart en period av nedskärningar och besparingar inom socialpolitiken. Flera ambitionshöjande reformer genomfördes i syfte att öka rättigheterna för och stödet till personer med funktionshinder (LSS och ), och de samlade offentliga utgifterna för stöd och service till personer med funk- tionshinder har också ökat . sjö- sattes även omfattande omstruktureringar av ansvarsfördelningen mellan sjukvård (landstingen) och omsorg (kommunerna) inom ramen för handikapp- och psykiatrireformerna och Ädelreformen. torde rimligen krisen i både sysselsättningen och stats- finanserna, med påföljande åtstramningar inom såväl välfärds- tjänsterna som försörjningssystemen, påverkat välfärden bland funktionshindrade i minst lika stor utsträckning som bland befolk- ningen i stort. Vi vill i detta avslutande kapitel söka sammanfatta och diskutera våra resultat kring funktionshindrade personers sysselsättning, arbetsförhållanden, ekonomi, hälsa samt vård- och omsorgsutnytt- jande. har ett medborgar- och rättighetsperspek- tiv i allt högre grad präglat handikappolitiken. Detta kommer bland annat till uttryck i att LSS/är rättighetslagar som slår fast vilka rättigheter funktionshindrade har. Därmed kommer också förmågan att hävda dessa rättigheter gentemot kommuner och myndigheter i fokus. Avslutningsvis kopplar vi därför samman rättigheter och välfärd genom att analysera hur politiska resurser utvecklats bland funktionshindrade personer. Funktionshinder och välfärd – sammanfattning och diskussion Vi har i denna volym valt att redovisa situationen för personer med fem olika typer av funktionshinder: nedsatt hörsel, nedsatt syn, rörelsehinder, långvariga psykiska besvär samt nedsatt rörlighet i armar eller händer (för exakta definitioner och avgränsningar, se Kapitel 1). Givet våra avgränsningar är nedsatt hörsel det vanligast förekommande funktionshindret i åldrarna 16–. Bland de äldre (65–) är de två grupperna med rörelsenedsättningar av ungefär samma storlek som gruppen med nedsatt hörsel. Om vi omräknar till befolkningstal rör det sig om mer än en och en halv miljon människor som har något av de funktionshinder som vi studerar. Samtliga analyser bygger på SCB:s undersökningar av levnads- förhållanden (). Vi jämför i huvudsak välfärdsutvecklingen mellan 1988–89 och 1998–99 (i vissa fall är den senare mät- tidpunkten 1996–97).1 I en bedömning av 1990-talets välfärdsutveckling bland funk- tionshindrade kan det inledningsvis vara relevant att väga in eventuella förändringar av gruppens storlek. Vi kan då konstatera att det har skett en ökning av andelen med funktionshinder i åldersgruppen 16–. Det gäller tre av de fem grupper av funktionshinder vi studerar: nedsatt hörsel, nedsatt rörlighet i händer/armar samt långvariga psykiska besvär. Andelen med rörelsehinder har minskat, men sammantaget har det i denna åldersgrupp skett en ökning av andelen som har något funktions- hinder. Bland de äldre är utvecklingen den motsatta; framför allt har andelen äldre med rörelsehinder och med nedsatt rörlighet i händer eller armar minskat, något som i huvudsak är en konsekvens av att de grupper som träder in i pensions- åldern har bättre rörelseförmåga än vad motsvarande grupp hade . I den mån antalet funktionshindrade personer i förvärvsaktiva åldrar ökar därför att fler människor kan räddas till livet från all- varliga sjukdomar eller skador (men med bestående funktions- hinder) bör ökningen betraktas som en välfärdsvinst. Det är dock inte troligt att en ökning av den storleksordning som vi noterar, 1 Studien bygger på personliga intervjuer. Det bör speciellt påpekas att samtliga analyser bygger på s.k. upprepade tvärsnitt. Detta innebär att vi jämför levnadsvillkoren för olika grupper av funktionshindrade vid de båda tidpunkterna medan vi inte har analyserat hur lev- nadsvillkoren har utvecklats för enskilda personer, dvs. vad som brukar kallas longitudinella analyser. Funktionshinder och välfärd – sammanfattning och diskussion och med de definitioner av funktionshinder som vi använder, helt skulle kunna förklaras på detta sätt. Att ett ökat antal yngre och medelålders människor har nedsatt hörsel, nedsatt rörelseförmåga i armar/händer eller lider av psykiska besvär måste därför rimligen betraktas som en välfärdsproblem, och reser frågor om vad som kan ligga bakom ökningen. I den mån ökningen kan relateras till samhälleliga förhållanden (exempelvis inom arbetslivets område) är det ur ett välfärdsperspektiv av största vikt att identifiera och söka påverka dessa funktionshindrande faktorer. De flesta av de funktionshinder som vi har studerat fördelas inte jämnt i befolkningen. Funktionshinder är genomgående vanligare bland personer som är födda utanför gränser och bland lågutbildade personer. För alla de grupper av funktionshindrade som vi har avgränsat, utom nedsatt hörsel, gäller att kvinnor är överrepresenterade. Om vi jämför förekomsten av funktionshinder i olika familjetyper, finner vi att alla former av funktionshinder (utom nedsatt hörsel) är vanligast bland dem som lever ensamma. Funktionshindrade som har barn är också betydligt oftare ensamstående än andra föräldrar. Dessa sociala skillnader i risken att vara funktionshindrad föreligger såväl ingång som vid dess slut. Vi ser det som en angelägen uppgift att närmare analysera vad som orsakar dessa skillnader. Personer med funktionshinder är naturligtvis ur en rad aspekter en mycket heterogen grupp. Den bild som framkommer från våra analyser är dock på ett plan entydig: generellt sett har funk- tionshindrade personer sämre välfärd än resten av befolkningen. Det gäller de flesta av de indikatorer på ofärd och de flesta av de grupper av funktionshindrade som vi studerar.