sou · GPB359 · 2002-01-01 00:00:00 — Till statsrådet och chefen för Genom beslut bemyndigade regeringen chefen för att tillkalla en beredning med tre ledamöter med uppdrag att verka för rättsväsendets utveckling. Regeringen bemyndigade departementschefen att utse en av ledamöterna att vara ordförande samt att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt beredningen. Med stöd av bemyndigandet förordnade departementschefen som ledamöter i beredningen, fr.o.m. generaldirektören , ordförande, samt fr.o.m. dåvarande hovrättspresidenten numera lagmannen och chefen för . Som sakkunniga förordnades fr.o.m. expeditionschefen , polismästaren , enhetschefen och överåklagaren . Som sekreterare förordnades f.d. hovrättsassessorerna och och kammaråklagaren . har varit sekreterare i de frågor som behandlas i detta betänkande. Beredningen har antagit namnet Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU). Vi får härmed överlämna delbetänkandet Snabbare lagföring 1 – Några förslag till förenklingar. Vårt arbete fortsätter med andra utestående frågor. Förslag till lag om ändring i ....................... Förslag till lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m.............................. Förslag till förordning om ändring i förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m......... Förslag till förordning om ändring i åklagarförordningen (1996:205) ............................................. Förslag till förordning om ändring i polisförordningen (1998:1558)............................................................................... En snabbare genomströmning...................................... Allmänt om brottmålsprocessen............................................. 2.1.3 Behovet av en reformering ........................................... 2.2Redogörelse för några hittillsvarande försök med Vår bedömning i stort.............................................................. Stämning och kallelse till huvudförhandling.......................... Den brottsutredande verksamheten............................... Vitesföreläggande vid kallelse till förhör under förundersökning/motsvarande ............................................... 3.2.3 överväganden när det gäller vitesföreläggande vid kallelse till förhör ..................... Väglängden för hämtning till förhör .................................... Förslag till lag om ändring i ..................... Förslag till lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. .......................... 6.3Förordning om ändring i förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m. .......................... 6.4Förordning om ändring i åklagarförordningen (1996:205) .............................................................................. 6.5Förordning om ändring i polisförordningen (1998:1558) ............................................................................ Betänkande i departementsserien från Föreskrifter och allmänna råd för polisväsendet Förundersökningskungörelsen (1947:948) Lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om Förordning (1996:381) med tingsrättsinstruktion Lagen (1985:206) om viten Beredningen för rättsväsendets utveckling har i uppdrag att under- söka möjligheterna att än mer öka effektiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete. Våra direktiv återfinns som bilaga till betän- kandet. När det gäller hanteringen av brottmål är det känt att de totala tiderna från brottsanmälan till dom, generellt sett, är för långa. Ett kvalitetsmått utgörs just av av genomströmningstidernas längd. Vi har funnit anledning att med förtur undersöka om man genom några begränsade och inte alltför komplicerade författ- ningsändringar relativt snabbt skulle kunna förbättra förutsättningarna att förkorta genomströmningstiderna. I detta betänkande behandlas – när det gäller frågan om att åstadkomma en snabbare genomströmning – endast sådana författningsändringar. De förslag som vi nu lägger fram är avsedda att skapa möjligheter för polis, åklagare och domstolar att vidta åtgärder som sammantaget förkortar dessa tider. Förslagen i kap. 2 är avsedda att utgöra ett huvudalternativ för hur – i vart fall vissa komponenter – i ett snabbförfarande kan se ut. Vi planerar att i ett senare betänkande återkomma till frågan om det är möjligt att för vissa situationer – och då framför allt i stor- stadsregionerna – skapa ett ännu snabbare förfarande än huvud- alternativet. Vi har också fått uppdraget att undersöka möjligheterna att för- bättra den brottsutredande verksamheten. Vi har redan nu funnit anledning att ta upp två frågor som gäller just detta. Det gäller dels frågan om att effektivisera sanktionssystemet vid utevaro från för- hör under förundersökningen, dels frågan om den maximala väg- längden för hämtning till förhör. Båda frågorna behandlas i kap. 3. Stämning utfärdad av åklagaren Det finns olika sätt att gå till väga när det gäller att förkorta de totala genomströmningstiderna inom rättsväsendet och således även i brottmålsprocessen. Ett sätt kan vara att försöka få aktivi- teter att ske parallellt under handläggningen av ett mål eller ärende i stället för i en serie efter varandra. Ett annat kan vara att se över rollfördelningen inom rättsväsendet. Det finns en möjlighet för rätten att ge åklagaren i uppdrag att utfärda stämning och kalla till huvudförhandling. Bestämmelser om detta finns i 45 kap. . Bestäm- melserna, som har funnits i ikraft- trädande , är dock avsedda att användas endast i undantags- fall. Vi anser att dessa undantagsregler nu borde förändras för att möjliggöra en ökad tillämpning. Vi föreslår att åklagarens möjlighet att utfärda stämning och kalla till huvudförhandling utvidgas. De bestämmelser i 45 kap. RB som reglerar dessa frågor skall inte längre betraktas som undantagsregler. Vi anser att nuvarande ordning enligt vilken det är rätten som skall ge åklagaren i uppdrag att utfärda stämning bör behållas. Ett sådant uppdrag till åklagaren skall dock lämnas av rätten i samråd med åklagaren. Även omfattningen av uppdraget till åklagaren skall ingå i samrådet. Systemet med s.k. åklagarstämning bör i fortsättningen kunna tillämpas i stor utsträckning. I betänkandet redovisas dock vissa situationer när åklagaren inte bör ges i uppdrag att utfärda stäm- ning, bl.a. när vissa tvångsmedelsbeslut har meddelats och i ung- domsmål. Det hänger samman med att rätten har en alldeles sär- skild kontrollfunktion att fylla i just dessa fall. Ett uppdrag till åklagaren att utfärda stämning bör även innefatta ett uppdrag att utfärda kallelser till huvudförhandling i målet. Snabbheten i förfarandet uppnås nämligen huvudsakligen genom att åklagaren också kallar till huvudförhandling. Därtill kommer att det kan uppkomma onödiga kostnader för delgivning om stämningen till den tilltalade inte innehåller en kallelse. Den nuvarande bestämmelsen om att åklagaren skall följa de föreskrifter om tiden för huvudförhandling som rätten meddelat kvarstår oförändrad. Tidpunkten för talans väckande när åklagaren utfärdar stämning flyttas fram. Åklagaren skall i samband med att han utfärdar stäm- ning ge in ett exemplar av stämningen till rätten. Åtal anses väckt redan när detta kommer in till rätten. Åklagaren skall även i fortsättningen kontrollera att stämning och kallelser som har utfärdats av honom har delgetts den tilltalade och andra samt att – förutom stämningen – även ge in kallelser och delgivningsbevis till rätten. Vi föreslår dessutom att det tas in en ny bestämmelse i rätte- gångsbalken som reglerar vem som skall vara behörig att pröva frå- gan om utdömande av sådana viten som har förelagts av åklagaren i kallelser till tilltalade, målsäganden och vittnen. Denna prövning skall ankomma på rätten. Vi föreslår också ökade möjligheter till delegation inom åklagar- väsendet. Andra anställda än åklagare bör kunna ges i uppdrag att utfärda stämning sedan en åklagare har beslutat om stämning. Även uppgiften att underteckna och expediera kallelser bör kunna skötas av andra anställda än åklagare. Åklagares behörighet att besluta om personutredning När domstolen i ett brottmål skall avgöra påföljdsfrågan behövs ofta en utredning om den tilltalades levnadsomständigheter och personliga förhållanden. Det slag av personutredningar som är van- ligast förekommande är sådana yttranden från frivårds- myndigheten som avses i 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Vid de kontakter som vi har haft med företrädare för olika delar av rättsväsendet har framförts att just inhämtandet av olika former av personutredningar ibland orsakar långa liggetider hos tings- rätterna. Vi har därför övervägt om även någon annan än domstol skulle kunna ges behörighet att besluta om personutredning. Vi föreslår att även åklagaren skall ges behörighet att besluta om att inhämta de nu aktuella yttrandena från frivårdsmyndigheten. Beslut skall i dessa fall som regel meddelas redan under förunder- sökningen. Det är visserligen möjligt , bl.a. när det misstänkte har erkänt gärningen. Det förutsätter dock att rätten fattar beslut om personutredningen. Om man bortser från mål med häktade, utnyttjas den möjligheten inte särskilt ofta i prakti- ken. Om förslaget genomförs, kommer den liggetid – oftast på en månad eller mer – som består i att mål inte kan sättas ut till huvud- förhandling av det skälet att viss personutredning skall införskaffas att försvinna. Det skall framhållas att vi inte har eftersträvat någon större för- skjutning när det gäller vem som skall ha det övergripande ansvaret för att det finns tillräckligt underlag för att kunna avgöra påföljds- frågan i domstol. Detta ansvar ligger även fortsättningsvis på rätten. Vitesföreläggande vid kallelse till förhör under förundersökning Det har från polishåll sagts att det föreligger svårigheter att få per- soner som kallas till förhör under en förundersökning att inställa sig vid förhöret. Som ett sätt att komma till rätta med detta har framförts att sanktionssystemet vid utevaro från sådana förhör borde effektiviseras. kan hämtningsinstitutet fungera som påtryckningsmedel när det gäller att få såväl misstänkta som målsäganden och vittnen att inställa sig till förhör under en förundersökning. Det är emellertid inte möjligt att kalla någon till ett sådant förhör vid äventyr av vite. Vi anser att tiden nu är mogen för att införa denna möjlighet. Vi föreslår att bestämmelser införs i som gör det möjligt att kalla personer som skall höras under en förunder- sökning vid äventyr av vite. Förslaget gör det möjligt att använda ytterligare ett sanktions- medel i syfte att få personer att infinna sig vid förhör under en för- undersökning. Det skall inte vara obligatoriskt att förena sådana kallelser med vite. Behovet av vite får bedömas i varje enskilt fall. Förslaget innebär att vitessanktionen inte skall användas när för- höret skall ske per telefon eller om kallelsen till förhör avser längre avstånd än att hämtning får ske enligt 23 kap. 7 § RB. Det finns även vissa andra situationer när vitesföreläggande inte skall använ- das, bl.a. i fråga om personer som är anhållna eller häktade. Det vanligaste är sannolikt att kallelser överhuvudtaget inte utfärdas i dessa fall utan att förhören kommer till stånd ändå. Behörig att besluta om att en kallelse skall förses med ett vites- föreläggande skall enligt förslaget vara förundersökningsledaren eller någon annan som får leda förhöret. Den polismyndighet eller åklagare som har beslutat om vites- föreläggandet skall bestämma vitesbeloppets storlek utifrån de all- männa riktlinjer som anges i 3 § viteslagen. En viss schablonisering är här att räkna med. Allmän domstol föreslås vara behörig att – efter ansökan av den myndighet som har beslutat om vitesföreläggandet – pröva frågan om vitets utdömande. Väglängden för hämtning till förhör Ytterligare ett förslag som bör kunna bidra till att effektivisera för- undersökningsförfarandet är att utvidga avståndet inom vilket hämtning till förhör under en förundersökning får ske. Den nu gällande begränsningen i 23 kap. 7 § RB till en väglängd på femtio kilometer försvårar ibland ett effektivt utredningsarbete. Vi före- slår därför att femtiokilometersgränsen utökas till ett hundra kilo- meter. En fördubbling av det nuvarande maximala avståndet kan knappast anses onödigt försvåra för den som berörs av beslutet. Dagens förbättrade kommunikationer gör att en transportsträcka på ett inte framstår som allvarligt betungande för den som hämtas. Vi anser dessutom att tiden nu är mogen för att helt slopa kravet på visst längsta avstånd i vissa situationer. Om det är av synnerlig vikt för utredningen att förhöret äger rum, föreslås att hämtning får ske även vid större avstånd. Därvid skall naturligtvis i övrigt gälla de förutsättningar som föreskrivs i 23 kap. 7 § RB. lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 23 kap. 7 §, 45 kap. 1 och 16 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas tre nya paragrafer, 23 kap. 6 a-c §§ av följande lydelse. Den som skall höras under förundersökningen får vid vite kallas att infinna sig vid förhöret. Vitesföreläggande enligt första stycket får användas bara om det är lämpligt med hänsyn till om- ständigheterna i det enskilda fal- let. Föreläggande får aldrig ske om förhöret avses ske per telefon eller om kallelsen till förhör avser längre avstånd än att hämtning får ske enligt 7 §. Beslut om vitesföreläggande enligt första stycket meddelas av undersökningsledaren eller av någon annan som får leda för- höret. Uteblir den som har kallats enligt 6 a § får nytt vite föreläg- gas, om förhöret äger rum en senare dag. Frågor om utdömande av vite som har förelagts med stöd av 6 a § prövas av tingsrätten i den ort där vitet har utfärdats. Ansökan görs av den myndighet som har beslutat om föreläggandet. Underlåter den som kallats till förhör utan giltig orsak att hörsamma kallelsen och översti- ger ej väglängden mellan den plats, som utsatts för förhöret, och den, där han har sin bostad eller vid kallelsens mottagande uppehöll sig, femtio kilometer, må han hämtas till förhöret. Utan föregående kallelse må den som uppehåller sig inom en väglängd av femtio kilometer från den plats, där förhör skall hållas, hämtas till förhöret, om undersökningen avser brott, varå fängelse kan följa, och det skäligen kan befaras, att han ej skulle hörsamma kallelse eller i anledning av kallelse skulle genom undanröjande av bevis Underlåter den som kallats till förhör utan giltig orsak att hörsamma kallelsen och översti- ger ej väglängden mellan den plats, som utsatts för förhöret och den, där han har sin bostad eller vid kallelsens mottagande uppehöll sig, ett hundra kilome- ter, får han hämtas till förhöret. Utan föregående kallelse får den som uppehåller sig inom en väglängd av ett från den plats, där förhör skall hållas, hämtas till förhöret, om undersökningen avser brott, på vilket fängelse kan följa, och det skäligen kan befaras, att han ej skulle hörsamma kallelse eller att han i anledning av kallelse skulle genom undanröjande av eller på annat sätt försvåra ut- bevis eller på annat sätt försvåra Om det är av synnerlig vikt för rum, får hämtning enligt första och andra styckena ske oavsett Är den som skall höras an- Är den som skall höras an- hållen eller häktad, skall han in- hållen eller häktad, skall han in- ställas å plats, som bestämts för ställas på den plats, som be- stämts för förhöret. Vill åklagaren väcka åtal, skall Åtal väcks genom att åklagaren han hos rätten göra skriftlig an- hos rätten skriftligen ansöker om sökan om stämning å den som stämning mot den som skall skall tilltalas; rätten äge dock i Åtal skall anses väckt då lämplig, uppdraga åt åklagare att själv utfärda stämning. Rätten får i samråd med åkla- Åtal skall anses väckt, då garen uppdra åt denne att själv rätten eller, om åklagaren utfär- dat stämning, då denna delgavs skall åklagaren i samband med att stämning utfärdas ge in ett exemplar av stämningen till rät- Åtal anses väckt när detta exemplar kom in till rätten. Ej må mot den tilltalade nytt Nytt åtal får inte väckas mot åtal väckas för gärning, för vil- den tilltalade för gärning för ken han redan står under åtal. vilken han redan står under åtal. åklagare, skall innehålla vad i 4 § åklagare, skall innehålla vad som föreskrivs i 4 § om stämnings- och vara undertecknad av åkla- I stämningen skall åklagaren I stämningen skall åklagaren tillika förelägga den tilltalade att dessutom förelägga den tilltalade inom viss, av åklagaren bestämd att inom viss, av åklagaren be- stämd tid muntligen eller skrift- hos rätten uppgiva de bevis han ligen hos rätten ange de bevis vill åberopa vid huvudförhand- som han vill åberopa vid lingen och vad han vill styrka med varje särskilt bevis. han vill styrka med varje särskilt gäller dock ej, om åklagaren på Det gäller dock inte om grund av den tilltalades erkän- åklagaren på grund av den till- nande eller annan omständighet finner uppenbart, att bevis ej kommer att av den tilltalade det är uppenbart att bevis inte Om det är lämpligt, kommer att anges av den tillta- må åklagaren i stämningen kalla Om det är lämpligt, får den tilltalade till huvudförhand- åklagaren i stämningen kalla den tilltalade till huvudförhandling. Då mål av åklagare utsättes När åklagare sätter ut ett mål till huvudförhandling, skall han honom att iakttaga de före- följa de föreskrifter om tiden för skrifter om tiden för huvudför- huvudförhandling, som medde- lats av rätten. rätten; åklagaren äge ombesörja färda sådana kallelser och före- lägganden som avses i 15 §. som avses i 15 §. Stämningen skall med därvid saknar betydelse för åtalet, skall saknar betydelse för åtalet, skall inte framgå av de handlingar inte framgå av de handlingar delgivits, skall den med bevis delgivits skall bevis om detta ges in till rätten. ser och förelägganden som avses i tredje stycket delgivits, skall de med bevis om delgivning ges in med stöd av tredje stycket prövas av rätten utan särskild ansökan. –––––––––– Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1991:2041) om särskild per- sonutredning i brottmål, m.m. skall ha följande lydelse. När det i ett brottmål för att När det i ett brottmål för att annars behövs en särskild utred- annars behövs en särskild utred- ning om en misstänkts person- ning om en misstänkts person- liga förhållanden eller om åtgär- liga förhållanden eller om åtgär- der som kan antas bidra till att der som kan antas bidra till att han avhåller sig från fortsatt han avhåller sig från fortsatt brottslighet, skall rätten in- brottslighet, skall åklagaren eller hämta yttrande från frivårds- Ett sådant yttrande behöver dock inte inhämtas, om den utred- ning som behövs ändå finns tillgänglig för rätten eller om rätten inhämtar utredningen på annat sätt. –––––––––– Denna lag träder i kraft . Har rätten begärt yttrandet skall rätten genast sända en kopia av yttrandet till åklagaren och den misstänkte. Har åklaga- ren begärt yttrandet, skall åkla- garen genast ge in detta till rätten och sända en kopia till den misstänkte. Om åtal inte har väckts, skall yttrandet dock ges in till rätten först i samband med att åtal väcks. förordning om ändring i förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Härigenom föreskrivs att 7 § förordningen (1992:289) om sär- skild personutredning i brottmål, m.m. skall ha följande lydelse. Yttrandet skall lämnas i tre exemplar till rätten, eller om åklaga- ren har begärt yttrandet, till denne. Har rätten begärt yttrandet skall rätten genast sända en kopia av yttrandet till åklagaren och den misstänkte. Har åklaga- ren begärt yttrandet skall åkla- garen genast sända en kopia av detta till den misstänkte och, i samband med att talan väcks, ge in yttrandet till rätten. –––––––––– Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i åklagarförordningen (1996:205) Härigenom föreskrivs att 20 § åklagarförordningen (1996:205) skall ha följande lydelse. Chefen för en åklagarmyndighet får förordna arbetstagare som inte är åklagare men som har vunnit tillräcklig erfarenhet att på eget ansvar 1.rekvirera registerutdrag och personbevis, 2.efter beslut av åklagare i varje särskilt fall hämta in yttranden som krävs i ärenden som rör åtalsunderlåtelse, 3.underteckna och expediera underrättelser och meddelanden, 4.fullgöra åklagarens eller åklagarmyndighetens underrättelse- skyldighet med undantag för underrättelser enligt 18 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 1 § förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, och 3 och 4 §§ förordningen (1964:740) med föreskrifter för åkla- gare i vissa brottmål, 5. hämta in sådana upplysningar 5. hämta in sådana upplysningar som avses i 3 och 5 §§ som avses i 3 och 5 §§ förordningen (1994:1763) med förordningen (1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga särskilda bestämmelser om unga 6. efter beslut av åklagare i varje särskilt fall hämta in yttranden som avses i 1 § lagen (1991:2041) om särskild person- utredning i brottmål, m.m., 7. utfärda stämning sedan en åklagare beslutat om stämning, kallelser och förelägganden, och 6. utföra andra arbetsuppgifter vid handläggningen av mål eller vid handläggningen av mål eller ärenden som inte enligt lag eller ärenden som inte enligt lag eller annan författning måste utföras annan författning måste utföras Chefen för en åklagarmyndighet får förordna den som är chef för en åklagarkammare att besluta om sådana förordnanden. –––––––––– Denna förordning träder i kraft . 5Förslag till förordning om ändring i polisförordningen (1998:1558) Härigenom föreskrivs att 3 kap. 8 § polisförordningen (1998:1558) skall ha följande lydelse. Länspolismästare, biträdande länspolismästare, polismästare, polisöverintendenter, polisintendenter eller polissekreterare får fatta beslut 2.om att avvisa eller avlägsna deltagare i folksamlingar enligt 13 c § polislagen (1984:387), 3.om att skaffa sig tillträde till en bostad eller något annat ställe eller för att undersöka transportmedel enligt 20 § första och andra styckena polislagen, 4.om att skaffa sig tillträde till eller förhindra tillträde till ett hus, rum eller annat ställe m.m. eller om kroppsvisitation enligt 23 § första och andra styckena polislagen, 5.om att förbjuda tillträde till ett visst område eller utrymme eller att anvisa deltagare i en folksamling att följa en viss väg enligt 24 § polislagen, 7.om allmänna sammankomster och cirkusföreställningar enligt 2 kap. ordningslagen (1993:1617), 8.om förbud att fortsätta att använda vissa platser eller lokaler enligt 3 kap. 17 § första stycket andra meningen ordningslagen, 9.om att återkalla tillstånd enligt 3 kap. 18 § ordningslagen, 10.om att någon skall vidta vissa åtgärder enligt 3 kap. 19 § ordningslagen, 11.om att polismyndigheten skall vidta vissa åtgärder enligt 3 kap. 21 § ordningslagen, 12.om tillstånd i fråga om handel, 13.om hämtning av barn enligt 21 kap. eller om åtgär- der enligt 10 § andra stycket samma kapitel, samma lag,21. om tillstånd att resa in från eller ut till något annat land en- ligt 5 kap. 1 och 2 §§ utlän- ningsförordningen (1989:547), eller22. om förordnande av offent- ligt biträde. 14.om hämtning av barn enligt 18 § lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. eller om överflyttning av barn eller om åtgärder enligt 20 § samma lag, 15.om avvisning eller om överlämnande enligt 4 kap. 4 § andra och tredje styckena utlänningslagen (1989:529), 16.om återtransport enligt 4 kap. 13 § utlänningslagen, 17.om att ta en utlänning i förvar eller att ställa utlänningen under uppsikt enligt 6 kap. 2, 3, 5 och 9 §§ utlänningslagen, 18.om att ta emot en nöjdförklaring enligt 7 kap. 13 § utlännings- lagen, 19.om verkställighet enligt 8 kap. 11 och 13 §§ utlänningslagen,