sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — I bilaga 3 och 4 (del A) redovisas lagförslaget och förarbetena närmare. Såväl gemensam adoption som styvbarnsadoption är i de övriga europeiska länderna förbehållet heterosexuella gifta par. Däremot är det i vissa länder, t.ex. , möjligt för en homosexu- ell person som lever i ett parförhållande att ensam adoptera ett barn. I flera av de europeiska länderna är det läkarna/klinikerna själva som avgör vem som skall få tillgång till insemination, beroende på att det inte finns någon lagstiftning som reglerar inseminationsverksamheten. I t.ex. , , , , och har homosexuella kvinnor möjlighet att få tillgång till insemination. I t.ex. , , , , , och har däremot endast heterosexuella par som är gifta eller lever under äktenskapsliknande förhållanden möjlighet att få tillgång till insemination. Varje delstat har sin egen adoptionslagstiftning. Domstolarna har i många fall relativt fria händer att fatta beslut i adoptionsfrågor. Homosexuella par har möjlighet att adoptera gemensamt i vissa delstater, t.ex. (som tidigare haft ett direkt förbud mot homosexuella par som adoptanter), och . Styvbarnsadoption har beviljats i ett tjugotal delstater. I många fall har adoptionen beslutats av lägre rätt. Om högre rätt inte fattat något prejudicerande beslut är det därmed inte självklart att utgången i ett annat mål eller vid en annan domstol i delstaten skulle bli densamma. I bl.a. följande delstater har beslut om styvbarnsadoption fattats: , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . I , och är det enligt lag inte tillåtet för homosexuella par att adoptera barn. Förslag till sådan lagstiftning har vidare förts fram i bl.a. och . Härutöver före- kommer det att myndigheter som handlägger adoptionsfrågor har antagit en policy som medför att homosexuella par inte kan komma i fråga som adoptivföräldrar. Varje provins har sin egen adoptionslagstiftning. I (1999) och i Brittish (1996) får homosexu- ella par adoptera gemensamt. Även styvbarnadoption är möjlig i dessa provinser. I (1999) har homosexuella par möjlighet att styvbarnsadoptera partnerns barn. konvention om barnets rättigheter, nedan kallad , innehåller bestämmelser som har bety- delse i alla sammanhang som rör barn och inte minst i adoptions- sammanhang där det finns en särskild bestämmelse som innebär att konventionsstaterna skall säkerställa att barnets bästa främst beak- tas. behandlas under avsnitt 9.2. Den internationella konvention som har störst betydelse , när det gäller internationella adoptioner, är Haagkonven- tion om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptio- ner, nedan kallad . Konventionen syftar bl.a. till att förbättra barnens rättsskydd över gränserna och att verka för att de adoptioner som genomförs är etiskt godtagbara. Konventionen har tidigare berörts under avsnitt 5 och behandlas här närmare under avsnitt 9.3. En annan konvention rörande adoption som tillträtt är europeiska konvention om adoption av barn. Syftet med denna konvention är att skapa enhetliga adoptionsregler i de olika konventionsstaterna. Konventionen behandlas under avsnitt 9.4. antog en rekommendation rörande homosexuellas situation i Europarå- dets medlemsstater. Något om innehållet i denna tas upp i avsnitt 9.5. 9.2Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter konvention om barnets rättigheter (Barnkon- ventionen) antogs av FN:s generalförsam- ling. Konventionen trädde i kraft , sedan den undertecknats av 20 stater. var en av de första staterna som undertecknade och tillträdde konventionen. I det närmaste samt- liga av världens stater har numera anslutit sig till Barnkonventio- nen. Det är i princip endast och som inte har anslutit sig. Konventionen är bindande för de stater som tillträtt den. Detta innebär att dessa stater har förbundit sig att se till att den inhemska lagstiftningen stämmer överens med bestäm- melser. För övervakning av konventionens efterlevnad finns en särskild kommitté för barnets rättigheter (nedan kallad ). De stater som anslutit sig skall avge rapporter till om de åtgärder som har vidtagits för att genomföra konventionen. 9.2.2Något om innehållet i konventionen Den för grundläggande synen är att barn är egna individer med egna rättigheter och skyldigheter. Barn ges fullt människovärde. Detta markeras genom att barndomen i sig erkänns ha ett värde och inte ses bara som en träningsperiod för vuxenlivet. Konventionstexten kan delas in i tre delar, nämligen en inledande del, sakartiklarna och förverkligandet av konventionen. Nedan tas i huvudsak upp de bestämmelser som har relevans för kommitténs uppdrag. Fyra allmänna grundläggande principer har fyra grundläggande allmänna principer: för- bud mot diskriminering (artikel 2), beaktande av barnets bästa (artikel 3), rätten till liv och utveckling (artikel 6) och rätten att uttrycka sina åsikter (artikel 12). Alla barn har samma rättigheter utan diskriminering eller åtskill- nad. Konventionen vänder sig mot alla former av diskriminering när det gäller att tillförsäkra barn de rättigheter som anges. Barnets bästa skall komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Principen gäller åtgärder som vidtas av offentliga myndigheter men också sådana åtgärder som vidtas av privata institutioner. När det gäller adoption är denna princip särskilt starkt uttalad. Konventionsstaterna skall i dessa fall säkerställa att barnets bästa främst beaktas (artikel 21). Artikeln rörande adop- tion behandlas särskilt i det följande. Rätten till liv och utveckling innebär bl.a. att barn har rätt att överleva och utvecklas. Barn skall också ha rätt att uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör barnet självt. När domstolar och andra myndigheter behandlar mål och ärenden som rör barn skall barnet ha möjlighet att komma till tals. Barnets åsikter skall tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Familjemiljö och alternativ vård Föräldrarna har det primära ansvaret för barnets uppfostran. Kon- ventionsstaterna bör stödja föräldrarna och utveckla landets omsorg om barnet (artikel 18). Barnet har, så långt det är möjligt, rätt att få vetskap om sina för- äldrar och bli omvårdat av dem (artikel 7). Barnet har rätt till båda föräldrarna och rätt att få växa upp i en trygg familjemiljö. Barn som inte bor med båda sina föräldrar skall ändå ha rätt att träffa båda föräldrarna regelbundet. Bara i undantagsfall – och då för att trygga barnets hälsa – skall myndigheter kunna skilja barn från för- äldrar (artikel 9). Barn som för alltid eller för skiljs från sina föräldrar har rätt till särskild omvårdnad. Barnet har då rätt till familjehem, adoption eller placering i lämplig institution (artikel 20). Konventionsstaterna skall vidta åtgärder för att bekämpa olovligt bortförande eller kvarhållande av barn i utlandet (artikel 11). I artikel 21 framhålls att barnets bästa skall vara styrande för alla överväganden som rör adoption. Inga andra intressen får sättas före eller anses lika viktiga som hänsynen till barnets bästa. Konventionsstaterna skall säkerställa att barnets bästa främst beaktas och att adoption sker endast efter beslut av behörig myndighet och efter samtycke av berörda föräldrar, anhöriga eller deras ställföreträdare. Härigenom skall garanteras att ett beslut om adoption fattas utifrån tillförlitliga uppgifter och dessutom enligt de regler som gäller i landet. Konventionsstaterna skall säkerställa att det barn som berörs av internationell adoption åtnjuter garantier och normer som motsva- rar dem som gäller vid nationell adoption. Konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder i syfte att förhindra obehörig för någon som medverkar vid en adoption. En internatio- nell adoption skall, om barnet inte kan få tillfredsställande vård i hemlandet, kunna övervägas som en alternativ form av omvårdnad. En konventionsstat skall sträva efter att placering av barn i ett annat land sker genom behörig myndighet eller organisation. Även artikel 20 berör till viss del adoptioner. Det är här fråga om ursprungslandets skyldighet gentemot ett barn som är i behov av särskilt skydd och bistånd från statens sida om barnet av olika skäl har skilts från det egna hemmet för en längre eller . Det kan vara frågan om situationer då barnets hemförhållanden är sådana att barnet, för sitt eget bästa, inte kan stanna kvar i sin familjemiljö. Adoption nämns i artikel 20 som ett alternativ till lös- ning i en sådan situation. Den svenska – som bl.a. hade i uppdrag att se över hur svensk lagstiftning och praxis förhåller sig till Barnkon- ventionens bestämmelser – fann, vid genomgången av den svenska adoptionslagstiftningen, att denna står i överensstämmelse med bestämmelser och anda (SOU 1997:116 s. 256). Vad är barnets bästa? Barnets bästa är inget statiskt begrepp. Det varierar och från ett samhälle med dess kulturella och sociala värderingar till ett annat. Det varierar också från ett barn till ett annat utifrån varje barns individuella situation. har inte diskuterat kriterier för hur barnets bästa skall bedömas generellt. Däremot har kommittén lagt vikt vid att ses som en helhet och särskilt framhållit relatio- nen mellan de grundläggande principerna, artiklarna 2, 3, 6 och 12. Det vill säga att i bedömningen av barnets bästa skall särskild hän- syn tas till icke-diskrimineringsprincipen, barnets rätt till utveck- ling och barnets rätt att komma till tals. menade att en önskvärd metod för bedömning av vad som är barnets bästa är att kombinera vetenskap och beprö- vad erfarenhet (dvs. vedertagna kunskaper om barn) med att låta barn själva komma till tals (SOU 1997:116 s. 135). 9.31993 års om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner Vid konferensen för internationell privaträtt i arbetade en specialkommission fram en konvention om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. Konventionen antogs av . I infördes konventionen som lag , då lagen (1997:191) med anledning av tillträde till Haag- konventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner trädde i kraft. De länder (med ikraftträdandedag angiven) som anslutit sig till är: 9.3.2Allmänt om innehållet i konventionen bygger på principen om barnets bästa. Möjlig- heten att ta hand om barnet inom det egna landet skall prövas före alternativet med internationell adoption. Ansvaret för adoptioner mellan länder skall delas mellan ursprungsland och mottagarland. Ursprungslandet har skyldighet att försäkra sig om att förutsättningarna för adoption är uppfyllda när det gäller barnet. Mottagarlandet ansvarar för att de presumtiva adoptivföräldrarna är lämpliga och att de fått den rådgivning som kan vara nödvändig. Mottagarlandet svarar också för att barnet tillåts komma in och stanna permanent i landet. Ansvaret för adoptioner skall i varje land ligga på en centralmyn- dighet. I är denna myndighet för internatio- nella adoptionsfrågor (). Vissa uppgifter som enligt huvudre- geln skall utföras av centralmyndigheten får delegeras till andra myndigheter eller organisationer. Tanken är att ett system med samarbete kring internationella adoptioner skall införas mellan de stater som ansluter sig till konventionen. Detta skall förhindra handel med barn. Konventio- nen skall också garantera att de adoptioner som genomförs enligt konventionens bestämmelser erkänns i alla konventionsländer. 9.3.3Närmare om innehållet i konventionen I ingressen till understryks bl.a. att barn bör få växa upp i en lycklig och kärleksfull familjemiljö, att varje stat bör prioritera åtgärder för att göra det möjligt för barn att stanna kvar i sin ursprungsfamilj eller i vart fall i sin ursprungsstat samt att – när detta inte är möjligt – varje stat bör verka för att internationella adoptioner genomförs med beaktande av barnets bästa. Kapitel I – Konventionens tillämpningsområde Konventionens ändamål anges i artikel 1. Dessa är att: a)upprätta garantier för att säkerställa att internationella adoptio- ner sker med beaktande av barnets bästa och med respekt för dess grundläggande rättigheter såsom dessa erkänns i interna- tionell rätt, b)upprätta ett system för samarbete bland de fördragsslutande staterna för att säkerställa att dessa garantier beaktas och där- igenom förhindra bortförande av, försäljning av eller handel med barn, c)säkerställa att de adoptioner som genomförs i enlighet med konventionen erkänns av de fördragsslutande staterna. Artikel 2 drar upp riktlinjerna för när konventionen är tillämplig. Konventionen skall tillämpas då ett barn med hemvist i en för- dragsslutande stat (ursprungsstaten) har överflyttats, överflyttas eller kommer att överflyttas till en annan fördragsslutande stat (den mottagande staten), antingen efter adoption i ursprungsstaten av makar eller av en person med hemvist i den mottagande staten, eller för en sådan adoption i den mottagande staten eller i ursprungsstaten. Konventionen omfattar endast adoptioner som skapar ett varak- tigt föräldra-barnförhållande. Kapitel II – Villkor för internationella adoptioner Konventionen är uppbyggd som ett samarbetsinstrument som för- delar förpliktelser mellan ursprungsstaten och den mottagande staten. Kapitel II beskriver respektive stats åligganden. I artikel 4 behandlas de förutsättningar som skall vara uppfyllda på ursprungsstatens sida innan en internationell adoption får ske. Först och främst skall de behöriga myndigheterna ha fastställt att barnet kan adopteras och vidare ha beslutat – sedan möjligheterna till inhemsk adoption har övervägts – att internationell adoption är till barnets bästa. De behöriga myndigheterna skall säkerställa att de vars samtycken är nödvändiga har fått rådgivning och informa- tion om adoptionens rättsliga verkningar och att de har lämnat sina samtycken frivilligt och skriftligen i laga form. Slutligen skall, med hänsyn tagen till barnets ålder och mognad, myndigheterna säker- ställa att barnet fått rådgivning och information om verkningarna av adoptionen och av sitt samtycke till adoptionen i de fall sådant samtycke krävs. Hänsyn skall tas till barnets önskemål och mening i adoptionsfrågan. Även barnets samtycke skall ha getts frivilligt i laga form och ha uttryckts eller bestyrkts i skrift. Artikel 5 behandlar de förutsättningar som skall vara uppfyllda på mottagarstatens sida. De behöriga myndigheterna skall dels ha fastställt att de tilltänkta adoptivföräldrarna är behöriga och läm- pade, dels ha säkerställt att de har fått nödvändig rådgivning. Slutli- gen skall det ha fastställts att barnet har erhållit eller kommer att erhålla tillstånd att resa in i och stadigvarande bosätta sig i motta- garstaten. Kapitel III – Centralmyndigheter och auktoriserade sammanslutningar Kapitlet beskriver ett system med centralmyndigheter. Systemet bygger på att staterna själva i stor utsträckning skall kunna avgöra i vad mån en centralmyndighets uppgifter skall delegeras till något annat organ. I artikel 7 anges vissa funktioner som endast kan utföras av cen- tralmyndigheten medan det i artikel 8 och 9 anges vilka uppgifter som kan delegeras. Artikel 10–13 behandlar bl.a. vilka krav som ställs på organ för att de skall kunna auktoriseras. Kommittén redogör närmare för bestämmelserna rörande den svenska centralmyndigheten, , samt de auktoriserade adop- tionsorganisationerna i avsnitt 5. Kapitel IV – Procedurregler vid internationell adoption Kapitlet syftar till att utforma handlingsregler som skyddar de grundläggande intressena hos alla inblandade, i första hand barnet men också de biologiska föräldrarna och de tilltänkta adoptivför- äldrarna. har försök gjorts för att förenkla existerande regler och att maximera möjligheterna för hemlösa barn att bli integrerade i lämpliga hem i de fördragsslutande staterna. Enligt artikel 14 skall personer med hemvist i en konventions- stat som vill adoptera ett barn från en annan konventionsstat ansöka hos centralmyndigheten i den stat de har hemvist. I artikel 15 stadgas att centralmyndigheten i mottagarlandet – om den finner de sökande behöriga och lämpade att adoptera – skall skriva en rapport som innefattar upplysningar om deras iden- titet, behörighet och lämplighet att adoptera, bakgrund, familjeför- hållanden och sjukdomshistoria, sociala miljö, motiv till adoption, förmåga att ikläda sig ansvaret för adoptionen, liksom en beskriv- ning av vilka barn de sökande är lämpliga för. Rapporten skall sändas till centralmyndigheten i ursprungslandet. I artikel 16 anges att centralmyndigheten i ursprungslandet skall upprätta en motsva- rande rapport om barnet. Artikel 17 anger vad som krävs för att ursprungslandet skall få fatta beslut om placering av barnet. Bl.a. skall det vara klarlagt att adoptivföräldrarna samtycker till adoptionen och att centralmyn- digheten i mottagarlandet samtyckt till att adoptionsförfarandet får fortsätta. Artikel 18–20 behandlar överförandet av barnet från ursprungs- land till mottagarland och de nödvändiga förutsättningarna för detta. Artikel 21 tar upp vilka åtgärder som skall vidtas av centralmyn- digheten i mottagarlandet om det för denna, efter det att barnet överförts men innan adoptionen genomförts, blir uppenbart att det inte är till barnets bästa att vara kvar hos de tilltänkta adoptivför- äldrarna. Artikel 22 behandlar staternas rätt att delegera vissa uppgifter. I har de flesta av centralmyndighetens uppgifter enligt ovan delegerats till socialnämnderna och de auktoriserade adoptionsor- ganisationerna. Kapitel V – Erkännande och verkan av adoptionen Artiklarna 23, 24 och 25 handlar om erkännande av adoptioner meddelade i en fördragsslutande stat och fyller ett av de ändamål med konventionen som beskrivs i artikel 1, nämligen att säkerställa att de adoptioner som genomförs i enlighet med konventionen erkänns av de fördragsslutande staterna. Artikel 26 handlar om rättsverkan av en adoption. Bl.a. sägs att ett erkännande av adoption innefattar erkännande av a)det rättsliga föräldra-barnförhållandet mellan barnet och dess adoptivföräldrar, b)adoptivföräldrarnas föräldraansvar för barnet och c)att det tidigare rättsliga förhållandet mellan barnet och dess mor och far upphört, om adoptionen har denna verkan i den fördragsslutande stat där adoptionen ägde rum. Artikel 27 tar upp en möjlighet att i vissa fall omvandla en adoption från svag till stark. Kapitel VI och VII – Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Kapitlen innehåller artiklar som vanligen finns i Haagkonventio- nerna, t.ex. sådana som handlar om stater med två eller flera rätts- ordningar, förhållandet till andra konventioner samt bestämmelser om undertecknande och ratifikation m.m. Kapitel VI innehåller också vissa allmänna bestämmelser speciellt relaterade till interna- adoptioner såsom kontaktförbud och regler som förbjuder otillbörlig i samband med internationell adoptionsverk- samhet. 9.41967 års europeiska konvention om adoption av barn utsåg en expertkommitté som skulle behandla frågor rörande internationella adoptioner. upprättade ett utkast till en europeisk konven- tion om adoption av barn, vilket godkändes av ministerkommittén. Konventionen öppnades för undertecknande och undertecknades av bl.a. . ratifice- rade konventionen och den trädde i kraft här . hade följande stater tillträtt konventionen (ikraftträdandeår inom parentes): (1979), (1980), (1968), (1976), (2000), (1981), (1968), (1972), (1996), (1990), (1993), (1973), och (1968), (1981) och (1980). Följande stater har undertecknat, men inte tillträtt, konventio- nen (undertecknandeår inom parentes): (1967), (1982), (1967) och (1999). 9.4.2Allmänt om innehållet i konventionen Konventionen, som främst tar sikte på de fördragsslutande stater- nas interna adoptionsregler, syftar till att utjämna olikheterna mellan staternas adoptionslagar och tillgodose adoptivbarnets bästa genom gemensamma principer och gemensam praxis beträffande adoption av barn. Konventionen tar upp dels sådana bestämmelser rörande adop- tion som fördragsslutande stat förpliktar sig att tillämpa i sin interna rätt, dels bestämmelser som är fakultativa. Vad som regleras i konventionen är de viktigaste frågorna rörande adoption och i fråga om dem uppställs endast minimikrav. Konventionen tar upp bestämmelser dels rörande myndigheternas handläggning av adoptionsärenden, dels om det materiella innehållet i adoptionslagstiftningen med avseende på såväl förutsättningarna för adoption som rättsverkningarna därav. Konventionen innehåller fyra avdelningar. Avdelning I (artikel 1–3) med rubriken och tillämpningsområde anger omfattningen av konventionsåtagandet och konventionens tillämpningsområde. Avdelning II (artikel 4–16) bär rubriken och innehåller huvudsakligen reg- ler om förutsättningarna för adoption och om adoptions rättsverk- ningar. Avdelning III (artikel 17–20) med rubriken stämmelser innehåller vissa bestämmelser som närmast har karak- tär av rekommendationer och som det står konventionsstaterna fritt att följa eller inte. Avdelning IV (artikel 21–28) slutligen med rubriken innehåller bestämmelser om under- tecknande, ratifikation, ikraftträdande m.m. Nedan tas några av de väsentligaste bestämmelserna upp. 9.4.3Närmare om innehållet i konventionen Avdelning I – Åtaganden och tillämpningsområde Varje stat som tillträder konventionen förbinder sig att se till att dess lagstiftning överensstämmer med konventionens grundläg- gande bestämmelser i avdelning II (artikel 1) och att överväga de tilläggsbestämmelser som anges i avdelning III (artikel 2). Det finns dock en möjlighet att reservera sig mot tillämpningen av högst två artiklar (se nedan, artikel 25). Vid den genomgång som föregick anslutning till kon- ventionen fann man att svensk rätt i huvudsak stämde överens med innehållet i denna och att den enda lagändringen som behövde göras var i fråga om moderns samtycke till adoptionen. I 4 kap. 5 § infördes därför följande tillägg: Moderns samtycke skall hava lämnats sedan hon hunnit tillräckligt hämta sig efter nedkomsten. Konventionen avser bara adoption i rättslig mening av den som är och omyndig samt inte är gift eller har varit gift (artikel 3). Avdelning II – Grundläggande bestämmelser För att vara giltig skall en adoption ha beviljats av en judiciell eller administrativ myndighet (artikel 4). Vidare krävs som huvudregel samtycke från barnets vårdnadshavare och adoptantens make/maka (artikel 5). Barn får adopteras av antingen äkta makar – var för sig eller gemensamt – eller av en person (artikel 6.1). Innan adoptionsmyndigheten bifaller ansökan om adoption skall den förvissa sig om att adoptionen kommer att bli till gagn för bar- net. Särskild vikt skall fästas vid att barnet genom adoptionen får ett stabilt och harmoniskt hem. Åldersskillnaden mellan adoptant och adoptivbarn bör inte vara mindre än normal åldersskillnad mellan föräldrar och barn (artikel 8). En adoptionsansökan får inte bifallas förrän vederbörliga undersökningar skett beträffande adoptanten, barnet och dess familj (artikel 9). Genom adoptionen förvärvar adoptivbarnet och adoptanten samma rättigheter och skyldigheter i förhållande till varandra som barn i äktenskap och dess föräldrar. upplöses motsva- rande band mellan barnet och de biologiska föräldrarna. I lag får dock stadgas att adoptantens make/maka behåller sina rättigheter och skyldigheter i förhållande till barnet, om barnet är hans eller hennes eget (artikel 10). Åtgärder skall vidtas för att förhindra varje otillbörlig på grund av att barn lämnats till adoption (artikel 15). Enligt artikel 16 har en fördragsslutande part rätt att anta bestämmelser som är gynnsammare för barnet. Avdelning IV – Slutbestämmelser Enligt artikel 25.1 finns det en möjlighet att göra högst två reserva- tioner mot bestämmelserna i avdelning II. Reservationerna får endast göras i samband med konventionens undertecknande eller deponering av ratifikation-, godkännnade-, eller anslutningsin-