sou · GPB347d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Vidare finns en skyldighet för den som uppbär förtids- pension att anmäla till om han eller hon börjar för- värvsarbeta eller utökar sin arbetsinsats. skall dra in eller minska förmånen med hänsyn till förbättringen. Försäkringskas- san kan även, som en sanktion, dra in eller minska förmånen med hän- syn till att den försäkrade utan giltigt skäl har låtit bli att anmäla att arbetsförmågan väsentligen har förbättrats, se vidare avsnitt 4.3.11. 188 Förfarandet i socialförsäkringsärenden Från bestämmelserna om indragning och minskning finns ett undan- tag som hör samman med bestämmelserna om vilande förtidspension (se 16 kap. 14–18 §§ AFL och avsnitt 5.2. En försäkrad som uppburit förtidspension under skall kunna få behålla förtidspensio- nen , som han eller hon prövar att arbeta. Om den försäkrade därefter fortsät- ter att arbeta, skall han eller hon kunna få förtidspensionen förklarad vilande till den del personen arbetar och utnyttjar arbetsförmåga som inte förutsattes finnas när pensionen beviljades. om totalt tolv kalendermånader, skall den försäkrade kunna pröva att arbeta, utan att rätten att få tillbaka pensionen går förlorad. Förtidspension som har förklarats vilande skall inte betalas ut för den tid som vilandeförklar- ingen avser. Pensionen skall kunna vara vilande helt, till tre fjärdedelar, halvt eller till en fjärdedel. av förvärvs- arbete skall den försäkrade kunna ha förtidspensionen vilande under ytterligare 24 kalendermånader. Under den tiden upphör inte det ur- sprungliga beslutet om rätt till pension. Om den försäkrade under den- na tid anmäler att han eller hon åter önskar få tillbaka pensionen, skall det emellertid vara möjligt att efter prövning minska eller dra in pen- sionen om utredning visar att arbetsförmågan har förbättrats väsentligt. När beslutet om vilande förtidspension löper ut skall den fortsatta rät- ten till förtidspension prövas på samma sätt. Motsvarande regler som för förtidspension gäller för efterlevande- pension om förhållandena ändras så att rätten till förmånen påverkas (16 kap. 8 § AFL). För särskild efterlevandepension gäller härutöver ytterligare särregler. I 16 kap. 7 a § AFL slås fast att skall dra in eller minska förmånen om möjligheten för den som uppbär förmånen att bereda sig inkomst genom arbete väsentligen förbättras. Sådan indragning kan även ske interimistiskt. Dessutom finns i 8 kap. 10 § AFL en regel om obligatorisk omprövning av särskild efter- levandepension minst var tredje år eller när det i övrigt finns skäl för det. Bestämmelsen kompletteras med en materiell regel av innebörden att en omprövning inte får leda till en höjning av förmånen. skall ompröva rätten till assistansersättning vid väsentligt ändrade förhållanden samt dessutom förflutit från det att frågan om rätt till ersättning senast prövades. Den som upp- bär ersättning skall anmäla sådana ändrade förhållanden som påverkar rätten till ersättning.52 För livränta enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring finns i 4 kap. 12 § LAF en bestämmelse som stadgar att 52 Se 7 och 9 §§ lagen (1993:389) om assistansersättning. Förfarandet i socialförsäkringsärenden 189 skall ompröva ett beslut om livränta om ändring har skett i de förhål- landen som var avgörande för beslutet. För bostadsbidrag finns i 27 § lagen (1993:737) om bostadsbidrag en generalklausul, som omfattar såväl ansöknings- som omprövningssi- tuationen. Om det är uppenbart att sökanden på grund av hushållets inkomst– eller förmögenhetsförhållanden eller något annat förhållande inte behöver det bidrag som kan beräknas enligt denna lag, får försäk- ringskassan efter särskild utredning avslå en ansökan, dra in eller sätta ned bidraget. Bestämmelsen innebär dock inte någon uttrycklig om- prövningsskyldighet för utan är fakultativ. I lagens 24 och 25 §§ finns bestämmelser om anmälningsskyldighet för bi- dragstagare beträffande ändrade förhållanden och om ändring av be- slut, allt såvitt avser preliminärt bostadsbidrag. För bostadstillägg till pensionärer gäller att skall ompröva beslutet när något förhållande som bestämmer tilläggets stor- lek har ändrats (9 § lagen 1994:308 om bostadstillägg till pensionärer). 4.3.11Minskning och indragning av ersättning I 20 kap. 3 § AFL finns intaget en bestämmelse som ger försäkrings- kassan en möjlighet att dra in eller sätta ned en ersättning i vissa situa- tioner. Regeln har närmast karaktär av en sanktion och kan inte anses förutsätta en prövning av frågan om den enskilde är berättigad till för- månen eller inte. De situationer som omfattas av bestämmelsen är då en försäkrad har ådragit sig en sjukdom eller skada genom uppsåtligt brott, för vilket han har dömts genom en lagakraftvunnen dom, när en försäkrad vägrar att genomgå undersökning av läkare eller följa läkares föreskrift, underlåter att ge in vissa, särskilt uppräknade läkarintyg eller läkarutlå- tanden samt om han eller hon medvetet eller av grov vårdslöshet läm- nar en oriktig eller vilseledande uppgift om förhållanden som är av betydelse för rätten till ersättning (se 20 kap. 3 § första stycket a–d AFL). Vidare får enligt 20 kap. 3 § andra stycket AFL förtidspension och sjukpenning helt eller delvis tills vidare förvägras om den försäkrade vägrar att genomgå sådan kompletterande utredning, behandling eller rehabilitering som har begärt. Det poängteras i förarbetena till nu gällande lydelse av 20 kap. 3 § AFL att möjligheten till nedsättning och indragning bör användas med försiktighet och främst i påtryckningssyfte för att få den försäkrade att medverka i utredningen (se prop. 1994/95:147 s. 52). 190 Förfarandet i socialförsäkringsärenden Slutligen kan enligt en bestämmelse i 20 kap. 3 § tredje stycket AFL om omständigheterna motiverar det sätta ned eller dra in en ersättning om en försäkrad inte medverkar genom att lämna uppgifter som är av betydelse för tillämpningen av lagen på sätt som närmare anges i 20 kap. 8 § AFL, samt om han eller hon vägrar att ta emot hembesök från , se vidare avsnitt 4.3.3. Den möjligheten tillkom 1997. I det lagstiftningsärendet framhölls att det i samtliga fall i 20 kap. 3 § AFL krävs en utredning av om- ständigheterna som är tillräcklig för en helhetsbedömning samt en kommunicering med den enskilde (se prop. 1996/97:121 s. 39). För ärenden om sjukpenning och föräldrapenning finns ytterligare sanktionsbestämmelser i 3 kap. 17 § och 4 kap. 18 § AFL. Således får sjukpenning och tillfällig föräldrapenning dras in eller minskas om en försäkrad underlåter att meddela sin vistelseadress när han vistas annat än tillfälligt på annan adress än den han som an- getts för kassan. Detsamma skall gälla om en försäkrad underlåter att anmäla sådan ändring av sina förhållanden som närmare föreskrivs i 3 kap. 6 § AFL och denna sanktion är även tillämplig på, förutom ären- den om sjukpenning och tillfällig föräldrapenning, ärenden om föräld- rapenning. Bestämmelsen tillkom 1986. fanns en motsvarande sanktion vid vägran att ta emot hembesök i kontrollsyfte. Även i detta lagstiftningsärende framhölls att påföljden skulle användas endast om det vid en helhetsbedömning var påkallat i det enskilda fallet. En mot- svarande sanktionsbestämmelse finns för rehabiliteringsersättning inta- gen i 22 kap. 16 § AFL. Beträffande förtidspension och sjukbidrag kan dra in eller minska förmånen med hänsyn till att den försäkrade utan giltigt skäl har låtit bli att anmäla t.ex. att arbetsförmågan väsentligen har förbättrats, se 16 kap. 8 § andra stycket AFL. För förmåner som regleras utanför AFL finns bestämmelser inte bara om minskning och indragning som ett remedium för bristande medverkan i utredningen eller vid kontrollåtgärder utan också om för- säkringskassans skyldighet till omprövning i andra fall vid senare in- träffade förhållanden. För smittbärarpenning finns således en bestämmelse med innebör- den att förmånen får sättas ned eller dras in om smittbäraren inte följer förhållningsregler som getts med stöd av smittskyddslagen (1988:1472), särskilda villkor i samband med ett beslut enligt livsme- delslagen (1971:511) eller föreskrifter som meddelats med stöd av sist Förfarandet i socialförsäkringsärenden 191 nämnda lag.53 Dessutom finns för denna förmån hänvisningar till såväl 20 kap. 3 § som till 3 kap. 17 § AFL. För arbetsskadeersättning gäller såväl bestämmelserna i 3 kap. 17 § som regeln i 20 kap. 3 § AFL. För bostadsbidrag finns i 26 § härom intaget en sanktionsbestäm- melse. För att utreda rätten till och storleken av bidrag, får försäkrings- kassan förelägga den som får eller har fått preliminärt bidrag att lämna de uppgifter som har betydelse för bidragsprövningen. Om föreläggan- det inte följs, får dra in eller sätta ned bidraget. I vissa situationer kan det bli aktuellt för en förvaltningsmyndighet att rikta ett återbetalningsanspråk mot en enskild. Ett sådant anspråk kan stödjas på olika grunder. Ett sätt är att det i författning finns uttryckliga återbetalningsregler, som ger myndigheten möjlighet att under vissa förutsättningar kräva tillbaka en ersättning trots att något förbehåll inte ställts upp i det ursprungliga beslutet. En annan möjlighet är att myn- digheten för civilrättslig talan i domstol och åberopar läran om condic- tio indebiti, dvs. den sedvanegrundsats som utvecklats i praxis och som anger att den som erlagt betalning i den felaktiga tron att betalnings- plikt förelegat har viss rätt att återkräva det som utbetalats för mycket. Ytterligare en möjlighet i vissa fall är att myndigheten stöder sitt an- språk på skadeståndsrättsliga grunder.54 Att det för en viss förmån finns uttryckliga återbetalningsregler, utesluter inte att talan förs om återbetalning på grund av condictio in- debiti, jfr NJA 1984 s. 648. Uttryckliga bestämmelser om återkrav har en relativt stark koppling till den materiella regleringen för respektive förmån. För den offentliga förvaltningen i stort finns således inte några generella bestämmelser om återkrav. På socialförsäkringsområdet är emellertid återkravsregler vanliga och de återfinns i en rad olika författningar. Generellt innehål- ler dessa stadganden dels regler om återkrav i egentlig mening, dels regler om möjlighet till eftergift av återkravet och slutligen bestämmel- ser om kvittning eller avräkning. I detta avsnitt redovisas först bestäm- melserna i lagen om allmän försäkring (4.3.12.2), därefter regleringen i 53Se 8 § lagen (1989:225) om ersättning till smittbärare. 54För en rättsvetenskaplig studie av frågor om återbetalning av social ersätt- ning, se Lavin, Återbetalning av social ersättning, 1986. 192 Förfarandet i socialförsäkringsärenden lagen om inkomstgrundad ålderspension (4.3.12.3) och slutligen de bestämmelser om återkrav som finns i andra författningar på området. 4.3.12.2Bestämmelserna i lagen om allmän försäkring Bestämmelserna om återkrav har funnits i lagen om allmän försäkring tillkomst och hade en tidigare motsvarighet i lagstiftningen om folk- och tilläggspensioneringen samt sjukförsäkringen. Stadgandet i 20 kap. 4 § AFL får anses ha stått modell för senare återkravs- bestämmelser. Paragrafens första stycke innehåller två typfall. Om mottagaren själv har orsakat en felaktig utbetalning – genom att lämna oriktiga uppgifter, underlåta att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet eller på annat sätt – skall återbetalning ske (se 20 kap. 4 § första stycket första meningen AFL). Det krävs härvid inte att mottagaren varit i ond tro om felaktigheten (se t.ex. Bratthall/, Lagen om allmän för- säkring – lagtext och kommentarer, 1984, s. 444 f, cit. Bratt- hall/). Om någon i annat fall än vad som sagts uppburit ersättning med för högt belopp och insett eller skäligen bort inse detta, skall även då återbetalning ske (20 kap. 4 § första stycket andra meningen AFL). I detta fall är vederbörande således skyddad av god tro.55 Om det i särskilt fall finns anledning får helt eller delvis efterge krav på återbetalning enligt första eller andra stycket (20 kap. 4 § tredje stycket AFL). Härutöver finns bestämmelser om kvittning. Har återbetalningsskyl- dighet ålagts någon enligt första eller andra stycket, får vid senare utbe- talning till honom eller henne innehållas skäligt belopp i avräkning på vad som utgått för mycket (20 kap. 4 § fjärde stycket AFL). Avdrag på en ersättning enligt lagen om allmän försäkring får vidare göras om någon av en försäkringskassa har ålagts återbetalningsskyldighet för en ersättning som har utgetts på grund av en annan författning (sista stycket). 55 För återkrav av tilläggspension finns en särskild bestämmelse, se 20 kap. 4 § andra stycket AFL. Har tilläggspension betalats ut och ändras fastställd pensionspoäng på grund av underlåten eller bristande avgiftsbetalning skall besluta om återbetalning av för mycket utbetald tilläggs- pension. Återbetalningsskyldigheten är således strikt. Lagrummet gäller för tiden . Förfarandet i socialförsäkringsärenden 193 Genom hänvisningsbestämmelser gäller 20 kap. 4 § AFL även för förmåner utanför lagen om allmän försäkring.56 I lagen om allmän försäkring finns även reglerat återkravsmöjlighe- ter för vad gäller tandvårdsersättning. Om en vårdgi- vare har fått tandvårdsersättning som avses i 2 kap. 3 § AFL med ett för högt belopp, får kräva tillbaka det belopp som felak- tigt betalats ut (20 kap. 4 a § första stycket första meningen AFL). Återbetalningsskyldigheten är strikt. Kvittningsmöjligheten är begrän- sad till tandvårdsersättning (se andra meningen). Härutöver finns en möjlighet till nedsättning av den samlade tandvårdsersättning som vårdgivaren begär till ett skäligt belopp, om vårdgivarens uppgiftsun- derlag är bristfälligt (andra stycket). 4.3.12.3Bestämmelserna i lagen om inkomstgrundad ålderspension På motsvarande sätt som gäller enligt lagen om allmän försäkring skall besluta om återbetalning av inkomst- eller tilläggs- pension, om den som uppburit pensionen genom att lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en uppgifts- eller an- mälningsskyldighet har orsakat att pensionen har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp. Detsamma gäller om inkomst- eller tilläggs- pension i annat fall har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp och den som uppburit pensionen har insett eller skäligen borde ha insett detta (14 kap. 1 § första stycket LIP). Bestämmelserna stämmer i stort sett överens med vad som gäller en- ligt lagen om allmän försäkring. En skillnad är att det här inte före- skrivs återbetalningsskyldighet när någon på annat sätt än genom att lämna oriktiga uppgifter eller genom att underlåta att fullgöra en upp- gifts- eller anmälningsskyldighet har orsakat att pensionen har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp. Anledningen till skillnaden är att den bestämmelsen inte kommit till användning och att det torde vara svårt att finna situationer då den skulle bli tillämplig (se prop. 1997/98:151 s. 759 f.). I paragrafens andra stycke finns en bestämmelse om strikt återbetal- ningsskyldighet vid en minskad pensionsrätt eller pensionspoäng på grund av bristande eller underlåten avgiftsbetalning. Bestämmelsen motsvarar i princip 20 kap. 4 § andra stycket AFL (se a. prop. s. 760). 56 Se t.ex. 9 § lagen (1988:1463) om bidrag vid adoption av utländska barn, 22 § lagen (1998:703) om handikappersättning och vårdbidrag, 6 kap. 7 § la- gen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring och 26 § lagen (1991:1047) om sjuk- lön. 194 Förfarandet i socialförsäkringsärenden I 14 kap. 1 § tredje stycket LIP finns en regel av innebörden att den som uppburit för mycket inkomst- eller tilläggspension enligt denna lag är skyldig att betala tillbaka utbetald sådan pension endast om beslut om återbetalning har meddelats enligt första eller andra stycket. Be- stämmelsen anses innebära att ett beslut om s.k. följdändring inte får retroaktiv effekt om inte ett beslut om återkrav meddelas (a. st.). Slutligen finns en möjlighet till eftergift av krav på återbetalning helt eller delvis om det finns särskilda skäl (tredje stycket). Motsvarigheten till kvittningsbestämmelserna i 20 kap. 4 § fjärde och femte styckena AFL återfinns i 14 kap. 7 § LIP. För återkrav av premiepension finns särskilda bestämmelser, som även innefattar möjlighet till ändring av beslut om premiepensionsrätt (14 kap. 2–6 §§ LIP). 4.3.12.4Övriga bestämmelser om återkrav För flera förmåner finns återkravsbestämmelser som i princip motsva- rar de i 20 kap. 4 § AFL. Dessa upptar de två typfallen för återkrav, dvs. att någon orsakat en felaktig utbetalning eller insett eller bort inse den, en möjlighet till eftergift av återbetalningsskyldigheten samt en regel om kvittning. Bestämmelser enligt denna modell finns för barnbi- drag, närståendeersättning, smittbärarersättning, assistansersättning och bostadstillägg till pensionärer. Härutöver finns särskilda lösningar för vissa förmåner. För bilstöd gäller – utöver en bestämmelse som liknar de nämnda (se 16 § förordningen 1988:890 om bilstöd till handikappade) – regler om åter- betalningsskyldighet av grund- och anskaffningsbidrag bl.a. om bi- dragsmottagaren avlider från mottagandet eller om fordonet säljs eller mottagaren på annat sätt avhänder sig det (14 §). För underhållsstöd gäller en strikt återbetalningsskyldighet om så- dant stöd har lämnats med felaktigt eller med för högt belopp (20 § lagen 1986:1030 om underhållsstöd). Även här finns möjlighet till ef- tergift och kvittning.57 För bostadsbidrag finns ett strikt återbetalningsansvar för sådant som har betalts ut för mycket. Återbetalningsskyldigheten regleras för det första i samband med att det preliminära beslutet ersätts av ett slut- ligt beslut. För mycket utbetalt preliminärt bidrag skall då betalas till- baka. På motsvarande sätt skall bidrag betalas ut om det slutliga bidra- 57 För en diskussion om reglernas utformning se , Ett diskutabelt beslut om återkrav - och diskutabla återkravsregler, JT 1999-2000 s. 722 f. Förfarandet i socialförsäkringsärenden 195 get bestäms till ett högre belopp än det preliminära. Transfereringar som understiger skall dock inte göras (se 22 § lagen 1993:737 om bostadsbidrag). Härutöver finns en regelrätt återbetalningsregel i 28 §, enligt vars första stycke skall besluta om åter- betalning av bostadsbidrag på grund av den nämnda avstämningen eller av bidrag som i övrigt har lämnats felaktigt eller med för högt belopp. Om det finns särskilda skäl för det får kassan efterge krav på återbetalning helt eller delvis. Vid bedömning av om sådana skäl före- ligger skall särskilt beaktas sökandens och dennes medsökandes förmå- ga att kunna betala tillbaka bidraget. Om dessa inte fullgjort sin upp- giftsskyldighet enligt lagen eller medvetet eller av oaktsamhet lämnat felaktiga uppgifter till grund för bedömningen av rätten till bostadsbi- drag, får kravet på återbetalning inte efterges. Vid en senare utbetal- ning av bostadsbidrag eller annan ersättning som skall betalas ut av till någon som skall betala tillbaka bidrag enligt för- sta stycket får kassan hålla inne ett skäligt belopp i avräkning på vad som har lämnats för mycket. 4.3.13När ett beslut blir gällande Enligt 20 kap. 13 § fjärde stycket AFL skall försäkringskassas, RFV:s och domstols beslut gälla , om inte annat föreskrivits i be- slutet eller bestäms av den domstol som har att pröva beslutet. Vad gäller kassornas beslut innebär bestämmelsen att ett beslut som regel kan verkställas, även om beslutet har överklagats. Kassan har dock möjlighet att föreskriva, att beslutet inte skall gälla , något som inte torde vara vanligt förekommande. Vad som föreskrivs i lag- rummet gäller inte bara kassans slutliga beslut i ett ärende. Det avser även t.ex. beslut om omprövning (se s. 153). Bestämmelsen gäller oavsett om beslutet meddelas av en tjänsteman eller av en social- försäkringsnämnd. Bestämmelser motsvarande 20 kap. 13 § fjärde stycket AFL åter- finns i flera specialförfattningar på området, t.ex. i 18 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag, 18 § andra stycket lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård och 13 kap. 23 § LIP. Vad som gäller beträffande verkställighet av ett försäkrings- kassebeslut, när en uttrycklig bestämmelse därom saknas, är inte helt klart (jfr s. 128). Är det ett betungande beslut, t.ex. ett be- slut om återbetalning enligt 20 kap. 4 § AFL, bör laga kraft krävas för verkställighet (se Lavin, Återbetalning av social ersättning, 1986, s. 182). Är det ett gynnande beslut, t.ex. ett beslut om bostadstillägg till pensionär (jfr 14 § lagen 1994:308 om bostadstillägg till pensionärer), 196 Förfarandet i socialförsäkringsärenden torde beslutet kunna verkställas (jfr /s. 313 f.). Ett beslut av enligt 20 kap. 13 § fjärde stycket AFL (eller motsvarande regel i annan författning) om att kassans beslut inte skall gälla bör skiljas från beslut om inhibition. Beslut av det senare slaget ankommer i princip på klagoinstansen, dvs. på domstol (se sista ledet i lagrummet och jfr även 29 § FL). Om kassan omprövar sitt beslut med anledning av överklagande, är det emellertid inte något som hindrar att kassan i omprövningsbeslutet förordnar om att kassans tidigare beslut inte skall gälla (jfr Lavin, a.a. s. 183 f.). En försäkringskassas beslut att enligt t.ex. 20 kap. 4 § AFL återkrä- va en social ersättning utgör inte en exekutionstitel, se NJA 1983 s. 362. Om kassan inte kan förmå den återbetalningsskyldige att frivil- ligt betala tillbaka vad som utgått felaktigt eller förordna om avräkning vid senare utbetalning till personen, måste kassan väcka talan vid all- män domstol för att utverka en exekutionstitel mot denne (se härom Lavin s. 186 f.). Det bör dock anmärkas att förvaltningsdomstols avgö- rande med anledning av överklagande av en försäkringskassas beslut om återbetalningsskyldighet har ansetts utgöra exekutionstitel, när domstolen lämnat överklagandet utan bifall, se NJA 1991 s. 363 (jfr även NJA 1993 s. 99). Se även Lavin i JT 2000–01 s. 107 f. Nyss nämnda huvudregel, att beslut inte utgör en exekutionstitel, har ett undantag. Beslut om återbetalningsskyldighet och ränta enligt lagen (1996:1030) om underhållsstöd får i förhållande till den underhållsskyldige verkställas enligt bestämmelserna i utsök- ningsbalken (41 §). Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension 197 5Viktigare förändringar i reglerna om förtidspension Genom lag om allmän pensionsförsäkring blev i princip hela landets befolkning försäkrad för ålders- och invalidpension. Syftet med invalidpensioneringen var att ge ett ekonomiskt grundskydd till dem vilkas arbetsförmåga på grund av sjukdom, lyte eller dylikt mera varak- tigt gått helt eller till större delen förlorad före den allmänna pensions- åldern. Ända behöll invalidpensioneringen i allt väsent- ligt de grunddrag som lades fast genom lag. I samband med lag om allmän försäkring kom även principen om in- komstrelaterade ersättningar att sätta sin prägel på de dåvarande inva- lidpensionerna. Invalidpension kom att utges dels som ett grundskydd, dels som en ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Pensionen kom ock- så att sättas i förhållande till en på medicinska faktorer grundad arbets- invaliditet. ändrades beteckningen invalidpension till förtids- pension. Bestämmelserna om förtidspension och sjukbidrag finns än samlade i lagen om allmän försäkring. Även om förtidspension alltjämt utges i form av ett grundskydd (folkpension) och en inkomstrelaterad ersättning (tilläggspension), har emellertid bestämmelserna ändrats vid ett flertal tillfällen sedan lagens tillkomst. Detta gäller såväl de generel- la bestämmelserna om rätten till förtidspension som – om än i mindre omfattning – beräkningen av pensionens storlek. Beslut om rätten till förtidspension och sjukbidrag fattas av försäk- ringskassan. Kassan beräknar också pensionens storlek.