sou · GPB315d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Enligt Försvarsmakten kan de frivilliga försvarsorganisationerna inte påräkna något stöd från Försvars- makten vad avser t.ex. ersättning eller förrådshållning av mate- rielen. Ovanstående gäller inte enbart Försvarsmakten. Även andra myndigheter bör erbjuda frivilliga totalförsvarsorganisationer möjligheten att överta utrangerad överskottsmateriel. Utred- ningens bedömning är att i förlängningen kan hela samhällsbered- skapen komma att få nytta av att frivilligrörelsen erbjuds möj- Materielförsörjning, utrustning och utbildningsresurser ligheter att överta eller köpa överskottsmateriel från Försvars- makten och andra myndigheter. Beträffande annan utrustning som frivilliga totalförsvarsorga- nisationer kan behöva köpa in på den öppna marknaden, är det utredningens uppfattning att sådana inköp bör samordnas så långt som möjligt för att öka kostnadseffektiviteten. Exempel på sådan utrustning kan vara kläder eller data- och IT-system. Samordning av inköp kan vara en uppgift för frivilligförsvarets centrala sam- ordningsorgan (se kapitel 5). 7.4Förslag till framtida hantering av materielförsörjning Det är utredningens uppfattning att respektive uppdragsgivande myndighet, i första hand Försvarsmakten, ansvarar för och till- handahåller ändamålsenlig materiel till de frivilliga bemannings- organisationer som med avtal har medlemmar krigsplacerade inom myndighetens funktionsområde. Det måste, enligt utredningens uppfattning, vara angeläget från myndigheternas sida att de fri- villiga bemanningsorganisationerna utbildas och övas på den mate- riel och de fordon som ingår i t.ex. Försvarsmaktens moderniserade krigsförband. Ett exempel är hemvärnet som bör tillföras ändamålsenlig materiel. Utredningen anser att ansvaret för materielförsörjningsfrågorna gentemot frivilligorganisationerna skall åvila uppdragsgivande myndigheter i denna del. Hur förbandsmaterielen tillhandahålls, underhålls, förrådshålls och hålls tillgänglig för de frivilliga bemanningsorganisationerna och hemvärnet att bedriva utbildning och övning, bör efter samråd regleras i de uppdragsavtal som uppdragsgivande myndighet teck- nar med berörda frivilliga bemanningsorganisationer. Uppdrags- givande myndighet bör, enligt utredningens mening, också svara för de kostnader som uppkommer vid utnyttjandet av materiel och fordon. Kostnaderna bör regleras i uppdragsavtalet med berörda frivilliga bemanningsorganisationer. Förbandsmateriel som Försvarsmakten tillhandahåller de fri- villiga bemanningsorganisationerna och hemvärnet, bör vid behov även kunna merutnyttjas vid insatser i den fredstida samhälls- beredskapen. Försvarsmakten och respektive frivillig bemannings- organisation bör reglera detta genom avtal eller överenskommelser. Detta innebär, enligt utredningen, att förbandsmateriel kan mer- Materielförsörjning, utrustning och utbildningsresurser utnyttjas i fredstid som en sådan användning bidrar till att befästa och fördjupa kompetensen hos medlemmar i frivilliga bemanningsorganisationer. Om kommuner eller myndigheter tar frivilliga totalförsvars- organisationer inklusive utrustning och/eller fordon (t.ex. band- vagnar) i anspråk vid insatser – eller för utbildning/övning för sådana insatser – i den fredstida samhällsberedskapen är det ut- redningens uppfattning att respektive uppdragsgivare också svarar för uppkomna kostnader för användningen av utrustning, fordon m.m. 7.5Kursgårdar och övriga utbildningsresurser De organisationer som definieras som frivilliga försvars- organisationer äger eller har tillgång till ett stort antal kursgårdar. Därtill kommer utbildningslokaler och gårdar som ägs eller hyrs av de övriga frivilligorganisationer som utredningen har varit i kontakt med. Det finns ett stort utbildnings- och kompetensutveck- lingsbehov inom samhällsberedskapsområdet. Utredningens be- dömning, efter kontakter med Försvarsmakten och , är att detta behov sannolikt kommer att öka både inom det militära och inom det civila försvaret. När kommuner börjar ta frivilliga i anspråk vid extraordinära situationer i fred uppstår rimligen ytterligare behov av utbildning och kompetensutveckling. Mot den bakgrunden har utredningen försökt kartlägga vilka kursgårdar, hemvärnsgårdar, hembygdsgårdar och andra utbild- ningsresurser som finns i eller i anslutning till de drygt 40 frivilligorganisationer som utredningen har varit i kontakt med (se bilaga 2). Av de 25 organisationer som har lämnat underlag till utredningen är det 17 som inte äger någon kursgård eller liknande anläggning. FBU-rörelsen äger totalt elva kursgårdar, varav två ägs av . Övriga nio kursgårdar ägs av de regionala FBU-förbunden, ensamma eller tillsammans med andra organisationer (bl.a. hemvärnet, och ). De elva kurs- gårdarna har tillsammans drygt 1 720 bäddar. Gårdarna finansieras till största delen med egna medel och intäkter från utbildning. Materielförsörjning, utrustning och utbildningsresurser Frivilliga Flygkåren hyr den tidigare officersmässen på . Där finns totalt 20 bäddar och kapacitet för 30 konfe- rensgäster och cirka 50 matgäster. Mässen finansieras till hälften med egna medel och till hälften med intäktsfinansierad utbildning. äger som har 67 bäddar och kapacitet för 130 konferensgäster. Gården drivs som en ideell förening och finansieras genom intäkter från utbildningar och kurser. hyr kursgården Märsgarn av . Gården har 80 bäddplatser och 160 platser i kasernförläggning . Kursgården finansieras med egna medel. äger, genom , en livräddarskola med utbildningsmöjligheter i och där- utöver byggs lokaler i på . Livräddarskolan i Tylö- sand har totalt 44 bäddar. När säsongen för livräddarutbildning och strandbevakning är slut används livräddarskolan för kortare utbildningar för brand-, polis- och ambulanspersonal. Livräddarskolan och övriga lokaler finansieras med egna medel och intäktsfinansierad utbildning. Svenska Röda Korset äger Idé- och utbildningscenter som också är . Där finns totalt 200 bäddar och kapacitet för lika många matgäster. Ytterligare två an- läggningar, stugbyn i och sommar- kolonin i Skummeslöv, är under försäljning. finansieras dels med bidrag i egenskap av folkhögskola, dels med medel från Svenska Röda Korset. Inom finns det cirka 25 stifts- och kursgårdar med totalt cirka 1 700 bäddar och i de flesta fall kapacitet för konferens- och matgäster. Därutöver har de flesta av omkring 2 500 församlingar församlingshem som i många fall är välutrustade. uppger i sitt underlag att det finns omkring 1 300 hembygdsgårdar runt om i . Dessa ägs av de lokala hembygdsföreningarna. Mellan 20 och 50 av dessa gårdar bedriver vandrarhemsverksamhet, omkring 50 gårdar har café- och restaurangverksamhet året runt och cirka 150 har det under som- marhalvåret. Gårdarna finansieras genom medlemsavgifter, ideellt arbete, försäljning (av produkter, mat, böcker m.m.) och bok- ningsavgifter vid uthyrning. Materielförsörjning, utrustning och utbildningsresurser De flesta andra frivilligorganisationer som har lämnat underlag till utredningen hyr kursgårdskapacitet vid behov, ofta av något men även av Statens räddningsverks skolor, natur- bruksgymnasier och liknande. I dessa fall får respektive organisa- tion betala kostnad på affärsmässiga villkor. Det sker ofta via medel för uppdragsersättning. Många av kursgårdarna har också koncessionsbeslut att få bedriva viss verksamhet som inte kan bedrivas var som helst, t.ex. skjutbaneverksamhet eller ammunitionsröjning. Det är, enligt ut- redningens uppfattning, angeläget att beakta detta och att arbeta för att sådan verksamhet kan fortgå. Utredningen konstaterar att det finns en mycket stor förlägg- nings-, utbildnings- och konferenskapacitet inom frivilligrörelsen. Dessa gårdar eller liknande är också sprida över i stort sett hela . Kursgårdarnas verksamhet bedrivs på en konkurrensutsatt marknad, vilket innebär att de som vill utnyttja gårdarna får betala på affärsmässiga villkor. Beläggningsgraden är i många fall låg och ojämnt fördelad över året. Det förefaller således finnas en viss överkapacitet när det gäller kursgårdar och liknande inom frivillig- rörelsen. för befälsutbildning koordineras utbildningsplatser när det gäller centrala kurser för att därigenom öka beläggningsgraden. Utredningen anser att ett centralt sam- ordningsorgan (se kapitel 5) bör ha en liknande uppgift i att sam- ordna utbildnings-, konferens- och övningsplatser. Detta är viktigt eftersom kretsen av frivilliga totalförsvarsorganisationer föreslås bli större och samverkan mellan frivilligorganisationer och kommuner utvecklas. Det bör också undersökas om det är möjligt att även på regional nivå skapa någon form av runt ett antal kurs- gårdar. Arbetsgruppen Frivilligförsvar i Utveckling (Ag FU) pekar t.ex. i sin rapport i Utveckling på möjligheter att inrätta utbildningsråd och utbildningscentra inom varje militär- distrikt. Detta ligger emellertid utanför utredningens direktiv, men det är nödvändigt att peka på potentiella möjligheter till effektivisering och samverkan mellan frivilliga, kommuner och civila och militära myndigheter. Materielförsörjning, utrustning och utbildningsresurser Försvarsmakten bör alltjämt ansvara för att utbildning och utrustning av frivilliga i krigsorganisationens förband uppfyller de krav som Försvarsmakten ställer. Försvarsmakten svarar för kostnaderna för denna verksamhet och ger uppdrag till behöriga totalförsvarsorganisationer att rekrytera och bemanna sådana förband, respektive myndighet som har överlämnat överskottsmateriel eller annan materiel till en frivillig totalförsvarsorganisation, bör efter överlämnandet inte ha några åtaganden för underhåll och reparationer. Dessa åtaganden bör åvila respektive frivillig totalförsvarsorganisation, Försvarsmakten och respektive frivillig bemanningsorganisation bör få i uppdrag att genom avtal eller överenskommelser reglera hur förbandsmateriel, som Försvarsmakten tillhandahåller de frivilliga bemanningsorganisationerna och hemvärnet, kan an- vändas vid insatser i den fredstida samhällsberedskapen, Uppdragsgivande kommun eller myndighet som tar frivilliga totalförsvarsorganisationer i anspråk vid insatser i den fredstida samhällsberedskapen, eller för utbildning/övning för sådana in- satser, bör svara för uppkomna kostnader för användning av utrustning, fordon m.m. 8 Traditioner och minnen Hantering av traditionsbevarande och minnesbevarande verk- samhet bör fogas in i ett långsiktigt och tydligt system med bred lokal förankring. bör på central nivå ha tillsyns- och kvalitetsansvar för traditions- och minnes- bevarande verksamhet inom totalförsvaret. På regional och lokal nivå bör läns- och hembygdsmuseer anförtros uppgiften att bevara minnet av regionens totalförsvarsverksamhet. bör medverka i arbetet med traditioner och minnen från hela totalförsvaret, bl.a. som kontaktorganisation för andra fri- villigorganisationer och myndigheter. Enligt tilläggsdirektiv (2000:25) skall utredningen utreda om militära traditioner och militärkulturhistorisk verksamhet kan utvecklas och bevaras inom ramen för den frivilliga försvarsverk- samheten. Bakgrunden till detta är enligt direktiven att flera frivilliga grupper och organisationer genomför ett omfattande arbete för att bevara militära traditioner och militärkulturhistorisk verksamhet. Dessa grupper har ofta samverkat och genomfört evenemang tillsammans med bl.a. Försvarsmakten. Sådana evene- mang har en betydelsefull roll när det gäller folkförankringen och möjligheten att skapa en positiv bild av landets försvarsverksamhet. Uppdraget enligt tilläggsdirektiven är således att pröva den frivilliga försvarsverksamhetens, främst hemvärnets, möjligheter att bidra till att utveckla och bevara militära traditioner och militärkulturhistorisk verksamhet i samverkan med övriga aktörer inom totalförsvaret. Bevarande av levande militära traditioner kan endast ske inom Försvarsmaktens egen organisation. Exempel på sådana traditioner är heraldik, fälttecken, uniformsattribut, ceremonier, seder och bruk. Sådana traditioner kan överföras från en enhet till en annan inom Försvarsmakten. Motsvarande gäller även för andra civila och militära myndigheter och organisationer. Det som inte kan anses vara bevarande av traditioner är i stället bevarande av minne. Bevarande av minne sker på flera olika sätt. Museer bevarar minnen genom att visa föremål, militärkultur- historiska föreningar bevarar minnet genom att levandegöra verk- samheten hos äldre förband och militära kamratföreningar bevarar minnen t.ex. genom att samla personal vid ett nedlagt förband. Bevarande av minne kan således skötas av såväl Försvarsmakten och andra myndigheter som frivilligorganisationer. Många frivilliga försvarsorganisationer som utredningen har intervjuat bedriver verksamhet inom området. Förutom de etable- rade frivilliga försvarsorganisationerna finns andra frivilligorganisa- tioner som är viktiga i sammanhanget. Det gäller Riksförbundet Militärkulturhistoriska föreningar, och . Utredningen har också fört diskussioner med och inhämtat underlag från Rikshemvärnschefen, , och . Dessa diskussioner har visat att det finns anledning att överväga inte bara hur traditionsfrågor skall hanteras inom det militära försvaret . Det finns också traditions- och minnes- bevarande verksamhet inom det civila försvaret och inom de total- försvarsinriktade frivilligrörelserna som borde diskuteras i ett sammanhang. Av det skälet har utredningen vidgat sin tolkning av direktiven till att omfatta bevarande av traditioner och minnen inom totalförsvaret. inrättades som myndighet under Försvarsdepartementet för att samla () och (). tillkom Flyg- vapenmuseum () och Försvarets traditions- nämnd. flyttades till en annan myndighet inom museiområdet, , som redan omfattade och Vasa- museet. I samband med det bildades en särskild marinenhet vid . är tillsynsmyndighet för museer och samlingar inom Försvarsmakten samt för de museer som i olika driftsformer verkar på de platser där det tidigare funnits militära förband. Myndigheten skall även stödja och auktorisera museer utanför Försvarsmakten, vilka har militär- historiska samlingar. Det bör påpekas att det formellt är , inte , som har ansvar för auktorisation inom totalförsvarsområdet. För museer med marin anknytning skall verksamheten bedrivas i samråd med . skall, främst genom sina museer, samla och bevara föremål av betydelse för kunskapen om det svenska försvarets verksamhet samt sprida kunskaper om försvarets verksamhet genom tiderna och dess roll i samhällsutvecklingen. De centrala museerna och samverkar med Försvarsmakten och myndighetens lokala museer och historiska samlingar. Med lokala museer avses förbandsmuseer som i förekommande fall bevarar traditioner och minnen efter regementen som lagts ned. Förbands- museerna har olika inriktningar, t.ex. vapenslagsvis, truppslagsvis, förbandsvis eller garnisonsvis, beroende på lokala förutsättningar. Enligt Försvarsmaktens grundsyn på museiverksamhet är det av stor betydelse att det militära försvarets historia levandegörs för den nuvarande generationen, såväl för anställda och värnpliktiga som för allmänheten. I det sammanhanget är det inte minst viktigt att nedlagda förbands historia vårdas. Av Försvarsmaktens riktlinjer för museiverksamhet framgår att Försvarsmaktens för- band (motsv) får, efter samråd med respektive och efter tillstånd från Högkvarterets Protokollavdelning inrätta lokalt museum – förbands- eller annat museum (garnisons-, truppslags-, vapenslags eller museum med annan lämplig strukturell eller funktionell inriktning). 8.2.3Frivilligrörelsens verksamhet med bevarande av minnen Det finns flera exempel på att frivilliga försvarsorganisationer arbetar aktivt med traditionsfrågor. Frivilliga Flygkåren och Sve- riges uppger t.ex. i sina underlag till utredningen att de antingen stödjer eller skulle kunna stödja förbandsmuseer, alternativt ansvara för driften av sådana. Det finns även exempel på att militära kamratföreningar, t.ex. vid det nu nedlagda KA 3 i , driver förbandsmuseer och bevarar (i det här fallet ) traditioner. I ingår olika specialkårer för Armén, Marinen och Flygvapnet som bevarar lottarörelsens traditioner inom dessa grenar. Några organisationer har också planer på att inrätta museer som speglar respektive organisations historia och traditioner. samordnar i stort sett alla militära kamratföreningar i . Militära kamrat- föreningar samlar dem som tjänstgör eller har tjänstgjort vid olika förband eller andra enheter inom Försvarsmakten, dvs. befäl, värn- pliktiga, frivilliga, militärer och civila. har cirka 45 000 medlemmar och omfattade vid utgången av totalt 82 föreningar. De lokala kamratföreningar som ingår i är ofta engagerade i driften av förbandsmuseer. I övrigt stöder kamratföreningarna traditionsvården vid Försvarsmaktens förband och deltar med sina medlemmar vid t.ex. högtidsdagar eller soldaterinringar inom förbanden. Samverkan mellan Militära Kamratföreningar och Försvarsmakten bör kunna utvecklas med stöd av . Riksförbundet Militärkulturhistoriska föreningar har cirka 2 400 medlemmar och består av 34 föreningar. Föreningarna har i huvudsak anknytning till orter där regementen finns eller har fun- nits. Förbundets föreningar återfinns över hela landet och representerar olika epoker: två , fem från karolinertiden, två från gustavianska tiden, 13 , två från beredskapstiden, två motorhistoriska och åtta musikkårer. före- ningar sprider information, levandegör historien och deltar vid ceremonier och uppvisningar både nationellt och internationellt. I denna PR-funktion samverkar förbundet med Försvarsmaktens Rekryteringscentrum (Försvarsmaktens uppvisningstrupper), Högkvarterets Protokollavdelning, hembygdsföreningar, museer, förband och olika kamratföreningar. verksamhet kan sägas vara i första hand PR-verksamhet, men också minnes- bevarande verksamhet. är en ideell och frivillig organisation som består av 1 800 lokala föreningar, 26 regionala förbund och ett litet centralt kansli. Medlemmarna, som uppgår till omkring 450 000, värnar om sin lokala bygd och samarbetar ofta med skolor, lokala museer och länsmuseer. Rekryteringsförmågan är enligt underlaget till utredningen mycket god. har således en bred lokal förankring och spänner med sin verksamhet över ett antal samhällsområden. har viss verksamhet med koppling till total- försvaret, bl.a. i form av båtsmanstorp och gamla kustartilleri- anläggningar som bevaras av lokala hembygdsföreningar. är, enligt uppgift till utredningen, öppet för en fortsatt dialog i de här frågorna. Att bevara levande militära traditioner ingår som en del av Försvarsmaktens uppgifter. I Ceremonireglemente för Försvars- makten finns föreskrifter om ceremonier, traditioner och tradi- tionsföremål. Reglementet omfattar åtta olika delar, nämligen Riksomfattande ceremonier Del 2. Formella grunder för enskilds och förbands uppträdande Del 4. Militär ceremonimusik Del 6. Salutinstruktion Del 8 Högvaktsinstruktion. Vid högkvarteret finns därutöver aktuella sammanställningar över Försvarsmaktens fälttecken Försvarsmaktens heraldiska vapen Försvarsmaktens marscher och igenkänningssignaler Marinens fartygsnamn Utmärkelser som utan tillstånd får bäras till svensk uniform Utmärkelser som efter särskilt tillstånd får bäras till svensk uniform Militära monument och minnesstenar har Försvarsmakten genomfört stora organisatoriska förändringar som bl.a. inneburit nedläggning av ett stort antal förband, sammanslagning av förband och ny- organisering av förband och organisationsenheter. Denna process är en följd av de senaste årens försvarsbeslut och kommer att pågå in . En del av traditionsbevarandet har övertagits av andra förband eller av hemvärnet när detta har varit möjligt och lämpligt. När det gäller nedläggning eller omstrukturering av förband förordar och Försvarsmakten följande trestegsmodell. 1.Ett förband övergår till en ny organisationsstruktur. Då följer traditionerna med till den nya organisationen. Om detta inte är möjligt gäller steg 2. 2.Två förband slås i traditionshänseende samman varvid tradi- tionerna från berörda förband förs vidare. Detta skall normalt framgå av förbandets fälttecken, i dess heraldik, benämning m.m. Om detta inte är möjligt gäller steg 3. 3.Om varken steg 1 eller 2 fungerar måste någon annan orga- nisation, exempelvis ett existerande förband eller en frivillig- organisation, få i uppdrag av Försvarsmakten att bevara minnet av det nedlagda förbandet. Det kan vara t.ex. förbandstecken eller minnesstenar. I den civila delen av totalförsvaret är inte traditionsbevarande ett lika naturligt inslag som i det militära försvaret. Ändå finns det ett allmänhistoriskt intresse av att dokumentera historiska skeenden och traditioner även vid civila myndigheter och frivilliga total- försvarsorganisationer. I den mån det inte sker på enskilda myndigheters och organisationers initiativ bör detta vara en fråga som borde bevaka i hela den totalförsvarsinriktade delen av kultursektorn. Utredningen anser således att bör få ett utvidgat tillsynsansvar och ett uppdrag att stödja museiverksamheten inom det framtida totalförsvaret. Det kan anses naturligt att ge hemvärnet ansvar för att bevara levande militära traditioner på orter som inte ligger nära ett militärt fredsförband. Hemvärnet har en stor geografisk spridning och lokal förankring, och organisationen är också en resurs som ofta utnyttjas även av det civila samhället. I de fall som ett hem- värnsförband ålagts att bevara militära traditioner fungerar det också på ett fullt godtagbart sätt. Hemvärnet – hemvärnsmän och avtalspersonal från frivilliga försvarsorganisationer som har tecknat kontrakt/avtal om tjänst- i det militära försvaret – är en del av Försvarsmakten. Därmed kan hemvärnet mycket väl ges en uppgift att bevara levande militära traditioner i olika former. Det är emellertid en intern fråga för Försvarsmakten om och i vilken utsträckning bevarandet av levande militära traditioner överlåts på ett hemvärns- förband eller på andra delar av organisationen. 8.3.2Ny plattform för totalförsvaret Det vore, enligt utredningens uppfattning, en fördel att skapa ett system med stark lokal och regional förankring, som kan hantera traditions- och minnesbevarande frågor oberoende om de har sitt ursprung i civilt försvar, militärt försvar eller frivilligförsvar. En sådan plattform torde också medföra att totalförsvarsverksamheten kan belysas i hela sin bredd. Utredningen anser det således vara önskvärt att bevarande av traditioner och minnen inom totalförsvaret kan knytas till en redan existerande och fungerande museistruktur i samhället på lokal, regional och central nivå. Med ett minskat antal militära förband är det därför, enligt utredningens mening, rimligt att ge den förbandsanknutna musei- verksamheten ett tydligare samband med hembygdens och länens historia via läns- och hembygdsmuseer. Därmed kan bevarande av levande militära traditioner och bevarande av minnen inom total- försvaret på ett tydligare sätt relateras till samhällets övriga verksamhet med museer och bevarande av minnen. Därigenom skulle varken förband eller frivilligorganisationer på egen hand behöva skapa och driva sina egna museer. också underlätta för förbandsmuseer som inte har ett levande för- band som huvudman eftersom de därmed kommer att få en mer långsiktigt stabil plattform än att huvudsakligen behöva lita till ideella insatser. Enligt Försvarsmaktens riktlinjer för museiverksamhet gäller att Försvarsmaktens förbandsmuseer (motsvarande) får efter tillstånd av Högkvarterets Protokollavdelning och efter samråd med respektive överföras till länsmuseum, kommun eller museiförening (stiftelse, militär kamratförening, militärkulturell förening eller motsvarande) eller respektive . Utredningen stödjer Försvarsmaktens riktlinjer för museiverksamhet. 8.3.3Frivilligorganisationer i den nya plattformen En knytning till hembygds- och länsmuseer utesluter inte att frivilligorganisationer alltjämt utnyttjas i sammanhanget.