sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Överlåter gäldenären sedan ansökan om företagsrekonstruktion gjorts en fordran så att en borgenär därigenom förlorar rätt till kvitt- ning, skall han ersätta borgenären för detta. Av den nya meningen i första stycket framgår att gäldenärens krav på betalning för en naturaprestation som gäldenären valt att fullgöra under företagsrekonstruktionen skall anses ha uppkommit under företagsre- konstruktionen. Det betyder (se allmänmotiveringen avsnitt 4.4.3) att förutsättningar för kvittning enligt första meningen inte är uppfyllda. Gäldenärens motpart får således inte kvitta en sådan skuld mot en ford- ran hos gäldenären som uppkommit före ansökningen om företagsre- konstruktion. Härigenom blir bl.a. gäldenärens rätt till fullgörelse utan att gäldenären behöver erlägga vederlag för prestationer som han mot- tagit före ansökningen om företagsrekonstruktion lika effektiv när gäl- denären skall fullgöra in natura som när gäldenären skall betala. Be- stämmelsen torde innebära en ändring av gällande rätt (jfr NJA 1916 s. 154 och 1996 s. 368 avseende konkurs). Den nya regeln i 27 § första stycket hindrar inte att en borgenär, som betalat en del av köpeskilling- en i förskott på just den prestation som gäldenären kräver skall fullföl- jas, får avräkna förskottet. Annars skulle borgenären tvingas betala mer än utfäst pris för naturaprestationen (se NJA 1910 s. 564 och ovan be- träffande 22 § tredje punkten). Orden valt att fullgöra markerar att gäldenärens fordran på betal- ning för en naturaprestation, som utges under företagsrekonstruktionen därför att motparten krävt detta och vid inledandet av företagsrekon- struktionen hade sakrättsligt skydd (exempelvis på grund av registre- ring av köpet enligt lösöreköpslagen), skall anses ha uppkommit före ansökningen om företagsrekonstruktion. Därmed får motparten kvitta skulden avseende leveransen mot en ackordsfordran som han har hos gäldenären. Kvittningsrätten kan här motiveras med att motparten hade anledning att lita på kvittning, i motsats till när gäldenären själv väljer att kräva fullgörelse så att en motstående fordran uppkommer. Om motparten har sakrättsligt skydd till en viss prestation från gäldenären, t.ex. upplåtelse av en lokal, men inte sakrättsligt skydd till en biförplik- telse, t.ex. städning av lokalen, varefter gäldenären väljer att fullgöra även biförpliktelsen, är motparten berättigad att kvitta en ackordsford- ran mot skulden för själva nyttjandet men inte mot skulden för biför- pliktelsen i den mån ett särskiljande är möjligt.1 2 kap. 28 § Avtalsvillkor som är mindre förmånligt för gäldenären än bestäm- melserna i 20-27 §§ är utan verkan. Bestämmelsen gör reglerna i 20-26 §§ tvingande till gäldenärens för- del. (Se ovan avsnitt 2.4.1-2 och 4.3.1.) Detta innebär att ett förbehåll i avtalet om att inledande av företagsrekonstruktion ger motparten häv- ningsrätt eller att avtalet då (ipso facto) skall anses hävt är ogiltigt. Också avtalsvillkor som hindrar krav på partiell fullföljd enligt 21 och 22 §§ är ogiltiga. 1 Jfr , Konkurs och Kontrakt, 1988, s. 423 ff med hänvisningar. Vad gäller förhållandet till annan lagstiftning kan allmänt sägas att bestämmelserna i gäller om inte annat uttryckligen sägs i annan lagstiftning. Det finns därför inget behov av att i olika lagar hänvisa till FRekL. För att ta ett exempel: i 12 kap. 31 § JB anges vad som gäller vid konkurs; vid företagsrekonstruktion skall således FRekL tillämpas på lokalhyresavtal. Omvänt finns inget behov av att i FRekL hänvisa till 5 kap. 1 § lagen (19991:980) om handel med finansiella instrument. I denna föreskrivs att ett avtalsvillkor, som innebär att en slutavräkning skall ske av samtliga utestående förpliktelser för det fall att ena parten genomgår företagsrekonstruktion, gäller mot gäldenären och de borge- närer vars fordringar omfattas av ett offentligt ackord. 5.2Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagen Allmän förmånsrätt följer med 1.den kostnad som borgenär haft för försättande av gäldenären i konkurs och för beslut att ett dödsbos egendom skall avträdas till förvaltning av boutredningsman samt begravnings- och bouppteck- ningskostnader när gäldenären avlidit före konkursbeslutet, 2.arvode och kostnadsersättning till rekonstruktör enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion, tillsynsman enligt nämnda lag eller konkurslagen (1987:672) eller förordnad boutredningsman, om fordringen avser tid innan konkursansökning- en gjordes eller därefter, 3.kostnad för särskilda åtgärder som som nämnts under 2 vidtagits med rekonstruktörens eller tillsynsmannens god- kännande eller av boutredningsmannen och uppenbart varit till bor- genärernas bästa, 4.andra fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekonstruktörens samtycke träffar under en företagsrekonstruk- tion enligt lagen om företagsrekonstruktion samt fordringar enligt 2 kap. 25 § samma lag, dock endast om konkursansökningen kom in till tingsrätten efter det att företagsrekonstruktio- nen upphört. Förmånsrätt enligt första stycket 1-3 gäller endast i den mån be- loppet med hänsyn till omständigheterna är skäligt. Ändringen i första stycket innebär att vederlagsfordringar på grund av gäldenärens fullföljdskrav eller förfoganden får samma förmånsrätt som fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekon- struktörens samtycke träffat under en företagsrekonstruktion, ifall an- sökan om konkurs inges från det att företagsrekon- struktionen upphört. Skälen härför redovisas i allmänmotiveringen av- snitt 4.5.3. Tidsgränsen bör tillämpas inte bara på den nu föreslagna nya för- månsrätten utan även på den förmånsrätt som grundar sig på avtal med gäldenären och som tidigare funnits i punkt 4. 5.3Förslaget till lag om ändring i jordabalken 4 kap 26 § Är förvärvets fullbordan eller bestånd enligt köpehandlingen bero- ende av att köpeskillingen betalas och har köparen sedan köpet slöts blivit försatt i konkurs, vid utmätning funnits sakna tillgång att betala sina skulder, om han är , inställt sina betalningar eller i annat fall funnits vara på sådant obestånd att han måste antagas icke kunna fullgöra sin betalningsskyldighet mot säljaren, har säljaren rätt att häva köpet, om ej utan oskäligt uppehåll efter tillsägelse betryggande säkerhet ställes för köpeskillingen. Häves köpet, skall köparen ersätta säljaren dennes skada. Om ansökan om företagsrekonstruktion enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion inkommit till rätten gäller bestämmelser i den lagen. Ändringen innebär att den särskilda rätten i 4 kap. 26 § JB att häva inte gäller vid offentlig ackordsförhandling. I ställer gäller de nya reglerna om gäldenärens avtal i FRekL, se avsnitt 5.1. En betalningsinställelse som inte ingår som ett led i en företagsrekonstruktion enligt FRekL ger däremot inte skydd mot hävning enligt 4 kap. 26 § JB. 5.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet Arbetsgivare och arbetstagare som är bundna av kollektivavtal får icke vidtaga eller deltaga i arbetsinställelse (lockout eller strejk), blockad, bojkott eller annan därmed jämförlig stridsåtgärd, om avta- let har ingåtts av en organisation och denna organisation inte i behö- rig ordning har beslutat åtgärden, om åtgärden strider mot en be- stämmelse om fredsplikt i kollektivavtal eller om åtgärden har till ändamål 1.att utöva påtryckning i tvist om kollektivavtals giltighet, be- stånd eller rätta innebörd eller i tvist huruvida visst förfarande stri- der mot avtalet eller mot denna lag, 2.att åstadkomma ändring i avtalet, 3.att genomföra bestämmelse, som är avsedd att tillämpas sedan avtalet har upphört att gälla, eller 4.att stödja någon annan, när denne inte själv får vidta stridsåt- Stridsåtgärder som har vidtagits i strid mot första stycket beteck- nas som olovliga. Första stycket hindrar inte arbetstagare att delta i en blockad som, har beslutats av en arbetstagarorganisation i behörig ordning och som har till ändamål att utverka betalning av klar och förfallen fordran på lön eller på någon annan ersättning för utfört arbete (in- drivningsblockad). En sådan stridsåtgärd är inte olovlig, utom om blockaden syftar till att under en företagsrekonstruktion enligt la- gen (1996:764) om företagsrekonstruktion utverka betalning för lön som intjänats före företagsrekonstruktionen. Enligt kommitténs förslag skall anställningsavtal vid en företagsrekon- struktion omfattas av samma regler som andra avtal. Det nuvarande undantaget från hävningshindret i 20 § FRekL skall därför upphävas. En anställd skall således inte under en företagsrekonstruktion kunna häva anställningsavtalet på grund av dröjsmål med löneutbetalning före beslutet om företagsrekonstruktion. När undantaget infördes angavs som skäl för detta bl.a. att den fackliga organisationen har rätt att starta en indrivningsblockad om löner intjänade före rekonstruktionen inte betalas. Argumentet har kritiserats i kommitténs allmänna övervägan- den, se avsnitt 4.8.2. Enligt kommitténs uppfattning måste det rimligen påverka tillåtligheten av en indrivningsblockad om FRekL hävnings- förbud kommer att omfatta även anställning. Det föreslagna tillägget i 41 § MBL syftar till att klargöra att indrivningsblockader i strid mot FRekL:s regler inte är tillåtna. Allmänna överväganden om konkurs 207 6Allmänna överväganden om konkurs De problem rörande gäldenärens avtal som regleras i nuvarande 2 kap. 20 § samt i kommitténs förslag till 2 kap. 20 – 28 §§ FRekL har sin motsvarighet vid konkurs. Vid konkurs finns emellertid inga generella regler om motpartens rätt att häva ett ömsesidigt ofullgjort avtal eller, sett från andra sidan, om konkursboets rätt att kräva fullföljd, eventuellt även i fall då gäl- denären har gjort sig skyldig till hävningsgrundande dröjsmål. För vissa kontraktsförhållanden finns dock bestämmelser i ämnet.1 Vid kommission, handelsagentur samt handelsbolag och enkla bolag upphör avtalet utan vidare vid konkurs.2 Ett försäkringavtal upphör efter en övergångstid vid försäkringsgivarens konkurs, såvida inte försäkringstagaren uppsagt avtalet med omedelbar verkan.3 I vissa andra fall, som vid köp och vid nyttjanderätt till fast egendom, har konkursboet en rätt att kräva fullföljd, en s.k. inträdesrätt,4 men motparten kan häva avtalet om väsentligt dröjsmål eller fel kan anteciperas i konkursboets fullgörelse (jfr 62 § köplagen). Inträdet kan aldrig ske partiellt, om inte en sådan uppdel- 1I kapitel 2 finns en fylligare redogörelse för gällande rätt i fråga om konkurs- gäldenärens avtal. Beträffande litteratur hänvisas i första hand till , Konkurs och kontrakt, 1988, med en ingående genomgång av svensk och viss utländsk rätt. Se även , Verkan av insolvens på kontraktsförhållanden, till , 1976, s. 235 ff och Speciell avtalsrätt II. Kontraktsrätt, 3 uppl. 2 häftet, 1996, kap. 17 samt Håstad, Sakrätt, 6 uppl. 1996, kap. 13. 2Se 47 § lagen (1914:45) om kommission, 27 § lagen (1991:351) om handels- agentur samt 2 kap. 27 § och 4 kap. 7 § lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag. 3Se 26 § lagen (1927:47) om försäkringsavtal. 4Se 63 § köplagen resp. 9 kap. 30 § och 12 kap. 31 § JB. 208 Allmänna överväganden om konkurs ning har stöd i reglerna för det aktuella kontraktsförhållandet.5 I inget fall finns en rätt för konkursboet att kräva fullföljd om gäldenären gjort sig skyldig till hävningsgrundande kontraktsbrott, förutsatt att motpar- ten inte låtit reklamationsfristen enligt tillämpliga regler löpa ut. 6.2Nackdelar med gällande rätt En nackdel med att svensk rätt saknar generella regler vid konkurs är att det blir luckor i rättssystemet. Dessa kan naturligtvis fyllas ut genom rättspraxis, men tills så skett råder en osäkerhet. Vid lösandet av de oreglerade fallen är det naturligt att försöka till- lämpa de förekommande reglerna analogt. Ett samlande drag i de fall där avtalet upphör vid konkurs är att det rör sig om kontraktsförhållan- den där gäldenärens person typiskt sett spelar en roll. Vidare är dessa kontraktsförhållanden ofta varaktiga och icke överlåtbara, varför avtalet ändå kommer att upphöra när konkursen avslutas, om inte motparten ger sitt samtycke till överlåtelse. I de fall där konkursboet har rätt att kräva fullföljd rör det sig om en penningförpliktelse på den insolventa sidan. Det kan vara en engångsbetalning, vilket ofta är fallet vid köp, men det kan också röra sig om återkommande betalningar, som vid successiva leveranser av el och vatten eller vid hyresavtal. Är det fråga om köp spelar gäldenärens (köparens) person normalt ingen roll alls, men vid lokalhyresavtal finns en inträdesrätt för boet trots att hyresgästens person har viss betydelse, manifesterad genom att kontraktet inte är alldeles fritt överlåtbart (se 12 kap. 36 § JB, enligt vilken en hyresrätt till en lokal kan överlåtas tillsammans med rörelsen om hyresvärden inte har befogad anledning att motsätta sig överlåtelsen). Inträdesrätt finns emellertid också i fråga om naturaförpliktelser. Detta framgår av att 63 § köplagen gäller oavsett om det är köparen eller säljaren som gått i konkurs. Naturaförpliktelsen kan vara operson- lig, som när det gäller att leverera en stapelvara som normalt skaffas från tredje man, men den kan också vara personlig som vid tillverk- ningsavtal ingånget av tillverkaren själv.6 Även om analogier kan ge en viss vägledning, föreligger icke desto mindre en betydande osäkerhet om behandlingen av de oreglerade fallen. Detta kan illustreras med entreprenadavtal. 5Se NJA 1989 s. 206 rörande nyttjanderätt till lokal respektive 43, 44 och 56 §§ köplagen. 6Ett extremt fall av köp är beställning av ett porträtt, där målaren skall tillhan- dahålla färgen och duken. Se 2 § första stycket köplagen. Allmänna överväganden om konkurs 209 verkningsköp, men frågan är om reglerna om tillverkningsköp skall utsträckas till att omfatta också entreprenadavtal. Vid stiftandet av 63 § köplagen torde det ha varit naturligt att ha en enhetlig regel om köp, varvid lagstiftaren kan ha fäst sig vid att säljarens person spelar liten roll vid de flesta köp. Vid entreprenadavtal har en konkurs på natura- gäldenärens (entreprenörens) sida genomsnittligt sett mycket större betydelse för möjligheten till riktig kontraktsuppfyllelse. Enligt de allmänna bestämmelser som branschen antog 1972 (AB 72) var konkurs en hävningsgrund, vare sig entreprenören eller bestäl- laren gick i konkurs. Det kunde tyckas att regeln var alltför sträng mot konkursboet, när konkursgäldenären var beställare och konkursboet uppenbarligen var solvent för massaskulderna eller kunde ställa be- tryggande säkerhet. bestämmelser (AB 92) ändrade bran- schen ståndpunkt, så att konkurs är en hävningsgrund enligt de allmänna bestämmelserna, oberoende av vilken part som går i konkurs, förutsatt att konkursboet ställer säkerhet för sin framtida fullgörelse. Det kan diskuteras om denna ståndpunkt i stället är alltför förmånlig för konkursboet när det är entreprenören som gått i konkurs, eftersom entreprenader typiskt sett är komplicerade företag, vilkas fullbordan ofta äventyras vid konkurs genom att nyckelpersoner säger upp sig, underentreprenörer bereder svårigheter etc. Visserligen har beställaren enligt AB 92 rätt till säkerhet för kontraktsenlig fullgörelse även om denna ligger , men viktigare än ersättning är en punktlig och riktig uppfyllelse, eftersom följdskador kan vara svåra att uppskatta (och därmed svåra att kräva säkerhet för). Ett annat exempel är licensavtal rörande patent. Skall dessa behand- las som andra nyttjanderättsavtal, där konkursboet får kräva fullföljd, eller skall betydelsen av kvaliteten i tillverkningen, vilket påverkar produktens säljbarhet också på andra marknader, licensgivarens intres- se av att affärshemligheter inte avslöjas m.m. leda till att ett konkursbo inte får inträda i licenstagarens rätt? Även om domstolarna skulle anse sig ha frihet att medge ett kon- kursbo inträdesrätt med stöd av en analogi, är det – som ovan framhål- lits beträffande 63 § köplagen – ovisst om inträdesrätten är tvingande där detta inte framgår av lag, dvs. i andra fall än i jordabalken. Denna fråga är i praktiken lika viktig som frågan om konkursboet har en dispositiv inträdesrätt, eftersom de flesta varaktiga avtal innehåller en klausul om att konkurs är hävningsgrund för motparten. En annan nackdel med gällande rätt, sammanhängande med att reg- lerna diskuterats i varje lagstiftningsärende för sig, är att givna lös- ningar kan vara olika, utan att sakliga skäl kan anföras för skillnaden. Enligt 63 § köplagen måste ett konkursbo som tillägnar sig en vara som kommer boet till handa efter konkursbeslutet, vilket betyder att säljaren 210 Allmänna överväganden om konkurs har separationsrätt, betala avtalad köpeskilling. Vid nyttjanderätt till lokal har fastighetsägaren likaledes hävningsrätt och separationsrätt till sin prestation, om det kan förutses att hyresgästens konkursbo inte kommer att betala. Ändå blir konkursboet inte massaansvarigt om det tillägnar sig prestationen (utnyttjar lokalen) utan att ha inträtt i avtalet (NJA 1999 s. 617). Fastighetsägaren har visserligen förmånsrätt för tre månaders hyra vare sig konkursboet nyttjar lokalen eller ej, men ibland är förmånsrätten otillräcklig. Även genom en sådan motstridighet uppkommer osäkerhet i oreglerade fall. Vad gäller t.ex. om en leaseta- gare utnyttjar godset utan inträdesförklaring? Skall reglerna för lokal- hyra följas, fastän leasegivaren inte har förmånsrätt? En tredje nackdel med gällande rätt är att även de genomgående lösningarna i vissa fall kan ifrågasättas. Är det exempelvis lämpligt att en hyresvärd skall kunna vägra konkursboet att utnyttja gäldenärens lokal för utförsäljning under konkursen, om hyresvärden inte får betalt för alla hyresfordringar som blivit obetalda före konkursen och som endast utgör konkursfordringar (NJA 1989 s. 206)? Och är det lämpligt att ett konkursbo som inträtt i ett avtal och fullgjort en naturaleverans skall behöva acceptera att köparen kvittar en inkonnex konkursfordran mot boets krav på betalning (se NJA 1916 s. 154 och 1996 s. 368)? Någon ändring av gällande rätt är inte att emotse utan lagstiftning, även om domstolarna skulle anse att reglerna är inkonsekventa eller onöjaktiga (jfr NJA 1989 s. 206 och 1999 s. 617). I den gemensamma nordiska revisionen av den materiella konkursrätten övervägdes införandet av generella lagregler om ömsesi- digt ofullgjorda avtal i konkurs. I och var man väl medveten om att förhållandena skiftade mellan olika kontraktsförhål- landen. Ändå valde man där att införa en generell och tämligen uttöm- mande reglering konkurslov (DKL) respektive lov om fordringshavarnes dekningsrett (LFD). Faran för en alltför långtgå- ende generalisering avvärjdes genom att undantag är möjliga när det påkallas av rättsförhållandets art (§ 53 DKL och 7-1 LFD). I motsats till den danska och norska utredningen avstod emellertid den svenska Lagberedningen från att lägga fram något motsvarande förslag med Allmänna överväganden om konkurs 211 hänsyn till att förhållandena skiljer sig mellan olika kontraktstyper (SOU 1970:75 s. 55).7 6.4Behövs lagregler över huvud taget? En grundläggande fråga är om det behövs lagregler över huvud taget om gäldenärens avtal i konkurs. Praktiker hävdar inte sällan att pro- blemen alltid kan lösas genom förhandlingar. Härvid bortser man emellertid från att förhandlingsuppgörelsens innehåll påverkas av om det finns tvingande rättsregler om konkursbo- ets inträdesrätt. När tvingande regler saknas, kommer motparten och konkursboet lätt fram till en uppgörelse, som kan vara balanserad, när det ligger i bådas intresse att konkursboet fullföljer gäldenärens avtal. Men om avtalet har blivit oförmånligt för motparten, t.ex. därför att marknadsförändringar gjort motpartens prestation enligt ett varaktigt avtal mer värdefull, kommer motparten, ifall det är tillåtet, att ta konkursen till förevändning för att säga upp och omförhandla avtalet, även om konkursboet otvivelaktigt hade förmåga att fullgöra gäldenä- rens återstående prestationer. Vidare skulle en motpart, vars prestatio- ner genom marknadsförändringar blivit mer värdefulla men som inte fått fullt vederlag för redan gjorda prestationer, ställa som villkor att konkursboet utger vederlag för dessa även om fordringarna är opriorite- rade i konkursen. Också om motpartens prestationer finns tillgängliga på marknaden till ett likvärdigt pris, har konkursboet ingen valfrihet, eftersom omställningskostnaderna skulle bli orimligt höga om konkursboet slöt avtal med en annan motpart, t.ex. vid byte av lokal. Även på grund av sådana skäl kan konkursboet känna sig tvunget att ge full valuta för oprioriterade konkursfordringar och att binda sig för för att kunna avveckla eller överlåta gäldenä- rens rörelse. Vare sig konkursboet avser att snabbt sälja ut gäldenärens tillgångar eller att fortsätta driften i syfte att överlåta rörelsen samlat, är konkursboet angeläget om att kunna utnyttja åtskilliga av gäldenä- rens avtal. Eftersom avtalsklausuler om hävningsrätt vid konkurs är synnerligen vanliga, måste eventuella regler om konkursboets inträdes- rätt vara tvingande för att få någon effekt. 7 Beträffande grunderna för det danska och norska ställningstagandet, se , Konkursloven § 53.4-5, , Obligationsret III s. 25 f och NOU 1972:20 s. 309 f. Jfr i till s. 237 f. 212 Allmänna överväganden om konkurs 6.5Skall rekonstruktionsfrämjande regler reserveras för FRekL? Fastän det sålunda är enkelt att visa att det är angeläget för ett konkurs- bo att kunna inträda i åtminstone vissa av gäldenärens avtal, hävdas ibland att rekonstruktionsfrämjande regler icke desto mindre bör reserveras för FRekL. Sålunda har man i inte för avsikt att i konkursstadgan föreslå några motsvarigheter till bestämmelserna i saneringslagen. Ett skäl som åberopas för denna inställning är helt enkelt att företagsrekonstruktion inom saneringslagens (motsvarande FRekL:s) ram syftar till rekonstruktion medan konkurs anses syfta till avveckling. Ett annat skäl som brukar åberopas är att konkurs är ett dyrt förfarande och ett tredje att konkursinstitutet ibland missbrukas. Dessa argument förekommer också i kommitténs direktiv. Bakom motviljan att införa rekonstruktionsfrämjande regler i konkurslagen torde dessutom ligga intressesynpunkter från borgenärsgrupper, som gärna ser att konkursbon även skall sakna rätt att inträda i olika slags nyttjanderättsavtal, om boet inte betalar gäldenärens alla skulder till motparten (se NJA 1989 s. 206). Det först nämnda argumentet, att företagsrekonstruktioner skall äga rum inom ramen för FRekL, därför att konkurs skulle syfta till avveck- ling, är inte riktigt. Konkurs syftar till att ge borgenärerna betalt i en bestämd förmånsrättsordning, men det är vid förverkligandet av detta syfte likgiltigt om rörelsen avvecklas eller består. Det må sedan vara att konkursgäldenären, om det är fråga om en juridisk person, skall anses likviderad vid konkursens avslutning. Även om konkursgäldenären försvinner från scenen, betyder det inte nödvändigtvis att hans rörelse avvecklas. I de flesta rörelsekonkurser syftar förvaltningen tvärtom till att överlåta rörelsen samlat, både därför att det ger den största utdel- ningen till borgenärerna och därför att det bevarar sysselsättning på orten. I 7 kap. 8 § KL föreskrivs att förvaltaren skall ta till vara borge- närernas gemensamma rätt och bästa samt vidta alla de åtgärder som främjar en förmånlig och snabb avveckling av boet. I paragrafen tilläggs att förvaltaren är oförhindrad att beakta vad som är ägnat att långsiktigt främja sysselsättningen, om det kan ske utan att borgenärer- nas rätt nämnvärt förringas. En fortsättning av rörelsen och en samlad försäljning får således t.o.m. i någon mån gå ut över borgenärernas bästa. I praktiken är konkurs det viktigaste rekonstruktionsinstrumentet. Medan antalet rekonstruktioner enligt FRekL uppgår till ca 50 , uppgår antalet konkurser normalt till 5-10.000 och under vissa