sou · GPB310d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Sammanlagt ingick 39 barn i vardera gruppen och medelåldern var . Standardiserade intervjuer genomfördes enskilt med samtliga mödrar och barn. En uppföljandestudie gjordes , då man sökte kontakt med alla barn som deltagit i den ursprungliga studien. 46 av dem deltog i uppföljningsintervjuer. Medelåldern i gruppen var då . Tasker och (1997) anser att det viktigaste resultatet från deras studie är att barn till homosexuella mödrar har lika god psykisk hälsa som barn till heterosexuella mödrar samt att den psy- kiska hälsan hos barnen fortsätter att vara god upp i vuxen ålder. De båda barngrupperna skiljer sig inte heller åt vad beträffar benä- genheten att söka professionell hjälp för psykiska problem. Studien visar även att i vuxen ålder rapporterar båda grupperna sammanta- get lika stora erfarenheter av depressioner och ångest. En jämfö- rande studie av Kirkpatrick, (1981) har kommit fram till samma resultat vad gäller barnens psykiska hälsa. De fann inte någon skillnad mellan gruppen barn till homosexuella mödrar och jämförelsegruppen barn till heterosexuella mödrar vad gällde bar- nens psykiska hälsa. Tasker och fann även i den uppföljande studien att de unga vuxna med lesbiska mödrar var mer positivt inställda till moderns partner än de unga vuxna i den heterosexuella gruppen. Författarna menar att detta troligen kommer sig av att det är lättare för barnen med lesbiska mödrar att acceptera en extra mammafigur, än det är för barnen i den andra gruppen att acceptera någon som tar faderns plats. I båda grupperna ansåg sig barnen ha god kontakt med sina biologiska fäder. Tasker och har heller inte funnit någon skillnad mellan grupperna vad gäller mobbning. Nästan alla barnen i under- sökningen uppgav att de blivit retade. Tasker och fann också att något fler i gruppen med homosexuella mödrar blivit retade för sin egen sexualitet. I den uppföljande stu- dien fann man att barnen fortsatte att ha goda kamratrelationer även som unga och att de kunde integrera familjen med vännerna. Man fann även att i gruppen barn med lesbiska mödrar var funderingar kring och rädsla för att stigmatiseras av kamratgruppen en central del av uppväxten. Det visade sig också att de barn som var mest stolta över sina mödrar och sin familj var de vars mödrar aktivt var engagerade inom de homosexuella eller feministiska rörelserna. Tasker och pekar även på att mödrarnas öppenhet kring sin sexualitet och deras öppenhet vad gäller att tala med barnet om att de lever i en icke-traditionell familj har en posi- tiv inverkan på barnens utveckling. Här följer en sammanställning av utvecklingspsykologiska teorier med fokus på barnets utveckling i samspel med andra. Teorierna grundar sig på psykodynamisk teori och objektrelationsteorin, vilka är att anse som mest relevanta då man är intresserad av bar- nets utveckling i familjen och tillsammans med andra. Dessa teorier ligger även som grund för de psykologiska metoder som använts i undersökningen. Människan föds med en drivkraft att kommunicera och hon kan själv frammana den stimulans som hon behöver få från sin omgiv- ning för att komma vidare i sin utveckling. Det innebär att det inte enbart är vårdaren, föräldern, som skapar en relation till sitt barn utan att även barnet aktivt är med i denna process (Havnesköld & Risholm Mothander, 1995). Relationen mellan barnet och den vuxne bygger till en början på enkla uttryck som ögonkast och leenden. Uttrycken utvecklas efter hand och blir alltmer komplexa De första erfarenheterna av samvaro med andra människor kommer att fungera som mönster för senare relationer. Under senare hälften av det första levnadsåret påbörjas barnets utveckling mot ett subjektivt själv och ett intersubjektivt relate- rande. Barnet börjar nu uppfatta att det har ett eget sinne och att det erfar känslor och händelser på sitt eget sätt. Barnet börjar också förstå att samma sak gäller för andra människor omkring barnet och att det ibland är möjligt att dela upplevelser med andra (Mangs & , 1995). Den tidiga utvecklingen av intersubjektivt relate- rande ligger som grund för barnets senare utveckling av moral och empati. Utvecklingen mot ett intersubjektivt relaterande påbörjar även barnets separationsprocess, dvs. barnets utveckling mot att se sig som en egen individ särskild från föräldrarna. Det är en lång och mödosam process som återkommer och fortgår i olika former under större delen av barndomen och vuxenlivet. D W Winnicott (1981) myntade begreppen övergångsobjekt och mellanområde för att beskriva hur ett barn kan ta hjälp av föremål och fantasier för att klara av separationen och behålla sin psykiska balans. Det är t ex vanligt att små barn använder snuttefiltar som övergångs- objekt som ett skydd mot ensamheten och som ett sätt att känna att föräldern finns kvar hos barnet även då barnet är lämnat för sig själv. Det är även vanligt att äldre barn skaffar sig fantasivänner i samma syfte. 18 månaders ålder börjar barnet kunna se sig själv som ett objekt, vilket innebär att hon kan betrakta sig själv utifrån. Barnet börjar då få en förmåga till självreflektion, vilket har en stor inver- kan på barnets utveckling inom flera områden. Barnet upptäcker att det finns två kön genom att observera de fysiska skillnaderna mellan pojkar och flickor och barnet kan även jämföra sitt egen kropp med andras och se likheterna och skillnaderna. Barnets lek blir alltmer symboliserande och barnet utveck- lar en förmåga att leka låtsaslekar. Att leka blir ett sätt att öva upp sina förmågor och att få en god självkänsla. Självreflektion gör det också möjligt för barnet att utveckla en moral och handla enligt denna. (Havnesköld & Risholm Mothander, 1995). Till en början är det de vuxnas regler som styr barnet, där uppmuntrande leenden samt rädslan för andras ogillande blir orsaken till att göra rätt. internaliseras reglerna och barnet får en egen känsla för vad som är rätt och fel. SOU 2001:10 Bilaga 3 Den språkliga förmågan utvecklas dramatiskt mellan 1,5 och ålder. Orden används till att börja med som ett hjälpmedel för att handla och tänka. blir språket alltmer socialt och används för att kommunicera med andra. Språket ger barnet nya möjligheter att dela med sig av tankar och känslor till sin omgiv- ning. fungerar det som en tydlig gräns mellan det som pågår inuti barnet och det som är utanför. Allt det som barnet kän- ner och upplever låter sig inte självklart översättas i ord. Det gör att språket ger barnet en ökad gemenskap med andra, som det också ger upphov till en ny känsla av ensamhet (Havnesköld & Risholm Mothander, 1995). Språket kan även leda till frustration genom att barnet inte alltid lyckas bli förstådd eller blir missför- stådd. Denna frustration är dock en stimulans för barnet att utveckla sitt språk (Mangs & , 1995). Från omkring ålder börjar en period som kallar känsla av ett berättande själv (Havnesköld & Risholm Mothander, 1995). Barnet lär sig att berätta historier och skapar därigenom sin egen historia och kan på det sättet utveckla sin egen identitet. Genom detta sätts den egna personen och identiteten in i ett större sammanhang utifrån den egna familjen och världen runt omkring. Att berätta ger också barnet möjlighet att lära sig att formulera sina önskningar och hon lär sig att anpassa det hon berättar för att på så vis lättare kunna få det hon vill. Med ökad ålder lär sig barnet att se att tankar är relativa. Det som gällde behöver inte vara detsamma som – tankar förändras, så även känslor och åsikter. Då barnet kommer upp i skolåldern inleds den utvecklingsperiod som kallas latensen. Perioden sträcker sig från ca. Barnet har ju redan tidigt börjat sitt utträde i samhället. Från att ha varit helt beroende av sin vårdare, vanligtvis mamman, har barnet inkluderat allt fler personer i sitt liv. När barnet har blivit äldre får pappan en allt större roll. Pappan kommer in i barnets liv som en tredje person och därigenom skiljer han ut barnet från mamman. Han är även den förste person som tar med barnet ut i världen och introducerar barnet i olika aktiviteter. tar barnet allt större steg ut i livet till förskola, kamrater osv. även om familjen är det viktigaste sociala sammanhanget. I och med att barnet börjar skolan tas ett nytt stort steg ut i samhällslivet. Barnet skaffar sig egna kamrater och fritidsaktiviteter och får på så vis många nya erfarenheter. Härigenom får barnet även nya förebilder både bland jämnåriga och vuxna. fortfarande mycket viktigt, men fungerar alltmer som en marksta- tion där barnet kan ladda upp inför nya möten med omvärlden. Barnet ser på sina föräldrar med en mer kritisk blick och de jämförs med kamraters föräldrar och andra vuxna. Bland det värsta som kan hända är att föräldrarna gör bort sig när utomstående ser på (, 1991). Men även om barnet själv kan ifrågasätta sina föräldrar, så vill hon inte höra något kritiskt om dem från andra. Barnet är fortfarande så starkt identifierat med sin mamma och pappa att kritik av dem upplevs som kritik av barnet självt, något som barnets självkänsla ännu inte är redo för (Mangs &, 1995). I latensåldern är alltså kamratskap viktigt och det av många orsa- Tillsammans med kamraterna lär sig barnet viktiga sociala fär- digheter som hjälper barnet att utveckla sin förmåga till empati och moral. Bland vännerna får barnet lära sig att ta nya kontakter, kommunicera, visa hänsyn, sätta sig in i andras situation och han- tera konflikter. Vänskapen med jämnåriga gör även att barnet kan jämföra sig med andra, vilket i sin tur är ett sätt att utvärdera och utveckla sin egen identitet. Att tillhöra en grupp utanför hemmet ger barnet möjlighet att bli mer självständig gentemot föräldrarna. I gruppen får barnet dessutom öva sig i konsten att anpassa sig och vara sig själv. Konformitet i kamratgruppen blir ett led i barnets utveckling mot självständighet (, 1991). Före latensåldern är kamraternas kön tämligen oviktigt, men under latensen blir det alltmer betydelsefullt även om pojkar och flickor kan vara vänner i mer avskilda sammanhang. Att umgås med det egna könet ger barnet möjlighet att utveckla sin könsidentitet och bättre förstå vad det innebär att vara just flicka eller pojke. Den ökade förståelsen av det egna könet ger i sin tur barnet en bra grund att stå på inför den kommande adolescensen, då den egna sexualiteten vaknar. Denna undersökning syftar till att ge en bild av den psykiska utvecklingen hos barn i skolåldern som lever med homosexuella föräldrar, med fokus på barnens syn på sig själva och sina nära rela- tioner. Syftet med undersökningen är att jämföra barn som lever i en homosexuell familj med barn ur samma åldersgrupp utifrån tre huvudfrågor: Hur ser barnen på sig själva? Hur uppfattar de relationerna i sina familjer? Hur upplever de sina kamratrelationer och vänskap? Den valda metodiken är ägnad att ge barnens egen bild av sig själva, sina familj och sina kompisrelationer för att se om det finns något speciellt vad gäller barnens utveckling som kan förstås utifrån att de lever i en icke-traditionell familjesituation. Hur ser barn i åldern 7–, vilka lever med homosexuella föräld- rar, på sig själva, sin familj och sina kamratrelationer utifrån tre psykologiska test: Jag tycker jag är, Family relations test samt of Children´s Perceptions of Friendships and . Skiljer sig denna grupp barn från andra barn i samma åldersspann vad beträffar synen på sig själva, sina familj och sina kamratrelatio- ner utifrån samma test som ovan? Om så är fallet – på vilket sätt? Homosexuella familjer kan sägas utgöra en dold population, vilket innebär att man inte kan söka kontakt med denna typ av familj via exempelvis register då sådana inte existerar. Därför söktes kontakt med homosexuella familjer med barn via annonser i tidningarna , och QX samt genom en annons på RFSL´s hemsida. Annonseringen gjordes av i homosexuella familjer . I annonserna uppmanades de som lever eller tidigare levt i en homosexuell familj och som var villiga att bidra till utredningens arbete att kontakta kommittén. Kommitténs sekreterare kontak- tade därefter samtliga familjer som hade hört av sig och som hade barn i åldrarna för att ge preliminär information om denna studie och höra om intresse fanns för att låta barnen delta i studien. Namn och telefonnummer till de familjer som inte genast tack- ade nej till att delta lämnades sedan vidare till mig. Antalet familjer var då 25. Jag tog kontakt med samtliga för att ge ytterligare infor- mation om undersökningen. Resultatet blev att 20 familjer gav sitt skriftliga tillstånd till att låta sitt barn vara med i undersökningen och fem familjer valde att avstå. Av dessa fem tackade tre nej p.g.a. en påfrestande situation för barnen, såsom föräld- rarnas inträffade skilsmässa. Av de två övriga familjerna hade en familj trott att det var någon av de vuxna i familjen som skulle delta och en familj lyckades jag aldrig få kontakt med. Här följer en redogörelse för den slutliga gruppens karaktäris- tika. Av integritetsskäl redovisas dessa endast på gruppnivå. Detta för att undvika att något enskilt barn ska gå att spåra i materialet. Den grupp som har deltagit i undersökningen består utav 20 barn från sju till . Av dessa är elva pojkar och nio flickor. Spridningen i gruppen är som följer: 2 st. 7 år 1 st. 7 år 1 st. 8 år 3 st. 8 år 2 st. 9 år 1 st. 9 år 3 st. 10 år 2 st. 10 år 1 st. 12 år 2 st. 11 år 2 st. 12 år 18 av barnen har lesbiska mödrar. Tre har homosexuella fäder. Två av barnen är adopterade och tre har kommit till genom privat insemination. Övriga barn, dvs. 15 st., har kommit till i ett heterosexuellt för- hållande. 21 av föräldrarna är sambos eller gifta. Dessa är fördelade på 16 av barnen. Av föräldrarna lever 17 i ett homosexuellt förhållande och 4 i ett heterosexuellt förhållande. Barnen är geografiskt spridda över Syd- och . Då kontakten med familjerna tagits via annons är det svårt att uttala sig om den undersökta gruppens representativitet. Eventuellt har det genom vårt förfarande blivit ett positivt urval eftersom initiativet till att delta i undersökningen har fått komma ifrån Man kan anta att det är familjer som lever under förhållandevis trygga omständigheter, snarare än familjer som känner sig utsatta. Tre av de familjer som avböjt att låta sina barn delta har dessutom angivit att barnen för tillfället lever i en speciellt pressad situation, vilket gör att det är troligt att även andra familjer i liknande situationer valt att inte kontakta kommittén. Å andra sidan är frågan om det under några omständigheter varit möjligt eller ens önskvärt att få med just dessa barn i en studie som denna, då det kan ses som sunt föräldraskap att vid behov söka hjälp till sina barn istället för att ombe dem att delta i ett forskningsprojekt. I uppdraget från utredningen ingick att göra en jämförelse med barn i samma åldersgrupp som den beskrivna undersökningsgrup- pen. För att detta skulle bli möjligt inom den tidsram som var fast- slagen valdes standardiserade psykologiska metoder ut. Det innebär att samtliga metoder är utprovade på svenska barn, vilket alltså möjliggjort jämförelser mellan de barn som ingått i undersök- ningen och andra barn i samma ålder. De tre metoderna är själv- skattningsformuläret Jag tycker jag är, Family Relations Test och of Children´s Perceptions of Friendships and . Dessa tre ger alla en bild av olika aspekter av den psykiska utvecklingsnivån hos barn i låg- och mellanstadieålder. Tillsammans bildar de ett känsligt instrument som gör det möjligt att fånga upp tecken på eventuell psykisk ohälsa hos barnet. Meto- derna är också valda utifrån etisk hänsyn, där tanken har varit att de ska ge mycket information om barnets syn och tankar kring sig själv, familjen och kamraterna utan att vara alltför påfrestande för barnet. För att säkerställa att alla möten skulle komma att genomföras på likartat sätt och för att jag som testare och intervjuare skulle vara bekant med metoderna genomförde jag några provtest på barn som inte skulle medverka i undersökningen. Bilaga 3 SOU 2001:10 Jag tycker jag är Jag tycker jag är är ett självskattningsformulär utvecklat i av (1985). Testet är ett objektivt per- sonlighetstest och mäter självvärdering/ självförtroende hos barn. Ouvinen-Birgerstam har vid utarbetandet av detta instrument utgått ifrån empirisk forskning som visar att det finns ett samband mellan psykisk hälsa och självvärdering. En god psykisk hälsa medför att personen utvecklar en positiv inställning till det egna jaget, och tvärtom, en dålig psykisk hälsa medför att personen utvecklar en negativ syn på sig själv. Standardiseringen av testet gjordes 1981 på 3 465 barn i årskurserna 1–9 på skolor i . Testet finns i två versioner – en för lågstadiet och en för mellan- och högstadiet. Lågstadieversionen består utav 32 påståenden som barnet får ta ställning till. Barnet kan då välja att svara Ja eller Nej på dessa. Versionen för äldre barn består av 72 påståenden där det finns fyra svarsalternativ: Stämmer precis, Stämmer ungefär, Stämmer dåligt och Stämmer inte alls. Det tar unge- fär för barnet att läsa och fylla i formuläret. Påståendena är gjorda utifrån fem områden som tillsammans mäter självvärdering: Ex: Jag gillar mitt utseende, Jag tycker inte om att vara en flicka – Färdigheter, talanger och begåvning Ex: Jag har lätt att lära mig, Andra gör saker bättre än jag Ex: Jag orkar göra mycket, Jag känner mig ofta ledsen – Relationen till föräldrar och familj Ex: Mina föräldrar litar på mig, I min familj bråkar vi mycket – Relationen till andra Ex: Jag gillar mina klasskamrater, Jag känner mig olik alla andra Efter att barnet har gjort testet räknas en råpoäng fram för vart och ett av de fem områdena samt för hela skalan. sätts sedan till stanineskalan, vilken är den mest använda relativa skalan inom psykologin (Ouvinen-Birgerstam, 1985). Skalan är niogradig, där stanine 5 är det förväntade medelvärdet i en grupp. I det här fallet står stanine 1 för en mycket låg självvärdering och stanine 9 för en mycket hög värdering av sig själv. Det finns staninetabeller för varje årskurs vilket gör det möjligt att jämföra ett enskilt barns svar med det som är typiskt för åldern. Family Relations Test, FRT FRT, är ett strukturerat test utvecklat av och första gången och sedan i nuvarande reviderad form 1978. Testet används ofta kliniskt i vid barnpsykiatriska mottagningar. Testet ger barnet stor frihet att definiera sin familj och att beskriva relationerna inom familjen, sina känslor inför de olika medlem- marna i familjen samt att beskriva de känslor som hon/han uppfat- tar sig få från familjens medlemmar. Det barnet ger uttryck för är sina medvetna känslor inför familjen och dess medlemmar. Samti- digt kan barnet sägas ge uttryck för relationer och känslor som barnet annars inte skulle ha förmågan att verbalisera genom att hon eller han får ta ställning till redan formulerade påståenden (, 1994). Testet visar också på barnets totala engagemang i sin familj och barnets engagemang i de olika familje- medlemmarna. FRT-materialet består av 21 pappfigurer som föreställer männi- skor i olika åldrar och av olika kön. Figurerna är fastsatta på var sin låda. Dessutom ingår två stycken kortsatser; en med 44 kort för barn i förskoleåldern och en med 87 kort för äldre barn. Samtliga barn i föreliggande undersökning är testade med den senare kort- satsen. På korten finns påståenden som uttrycker positiva respek- tive negativa känslor av olika styrkegrad. De positiva påståendena uttrycker känslor som gillande, samhörighet och kärlek. De nega- tiva uttrycker känslor som ogillande, ilska och irritation (, 1994). Känslorna är riktade antingen från barnet, till barnet eller riktade mellan andra familjemedlemmar. Exempel på påståenden är: Den här personen i familjen tycker mycket om mig Det här är den person i familjen som pappa tycker bäst om önskar jag att den här personen i familjen skulle ge sig Testet tar 20–och går till så att barnet får börja med att berätta vilka hon eller han bor tillsammans med. Barnet får sedan beskriva vilka personer som tillhör familjen. Det står då bar- net helt fritt att ta med vilka personer som helst och det innebär att familjen i testet inte alltid stämmer överens med barnets sociolo- giska familj. Därefter får barnet välja ut sina familjemedlemmar bland de olika pappfigurerna, vilka ställs framför barnet på bordet. Testledaren lägger dessutom till en figur kallad Ingen. Barnet instrueras att lyssna till påståendena som läses upp och sedan pla- cera kortet hos den person som barnet anser att det passar bäst in på. Om påståendet passar på flera familjemedlemmar ska barnet försöka välja ut den person det stämmer allra bäst in på. Om barnet inte kan välja ges påståendet till testledaren som noterar vilka per- soner barnet anser att kortet passar in på. Om påståendet inte stämmer in på någon ska kortet placeras hos Ingen. of Children´s Perceptions of Friendships and , CIPF CIPF är en intervju om barnets syn på sina kamratrelationer och om barnets förståelse av vänskap. Intervjun är utarbetad vid i , , under ledning av (1986). En svensk version har utarbetats av och (1993) i samarbete med vid , , och i . 1994 gjorde och en uppdatering efter de senaste förändringarna i den amerikanska förlagan. Intervjun har därefter varit föremål för fortsatt utprövning (, 1998; , 1999) CIPF består av två delar; dels ett intervjuformulär och dels tre skattningsskalor. Intervjun är halvstrukturerad, vilket innebär att den innehåller både frågor med fasta svarsalternativ och helt öppna frågor. Sammanlagt består intervjun av 89 frågor och av dessa är 8 öppna. Det tar att genomföra själva intervjun. Skattningsskalorna avser att mäta var barnet befinner sig utveck- lingsmässigt inom tre olika områden: Skala 1 – På vilken nivå uppfattar barnet vänskap Skala 2 – Självförtroendenivå Skala 3 – Social förmåga. Det är intervjuaren som efter intervjun skattar barnets poäng på de tre skalorna. Detta görs dels utifrån barnets svar på intervjufrå- gorna och dels utifrån helhetsintrycket som barnet ger under mötet med intervjuaren. Det är möjligt att använda halva poängsteg om barnet anses hamna mellan två nivåer (, 1994). Skala 1 består utav 8 skalsteg, 0–7 poäng. 0 poäng innebär att barnet inte har någon synbar interaktion med kamrater och 7 poäng innebär att barnet betraktar vänskap som en ömsesidig process som utvecklas samt är föränderlig och flexibel. Intervjufrågor som anses relaterade till skala 1 är t ex: Hur gamla är dina kompisar?, Brukar du prata om problem med dina kompisar? och Vad tycker du att en kompis är? ( , 1994). Skala 2 går ifrån 0–6 poäng. 0 innebär att barnet känner sig som ingen, en som andra inte lägger märke till. Skalsteg 6 har inne- börden att barnet tycker om sig själv, känner sig genomgående säker på att bli uppskattad och värdesätter sina vänner. Frågor som är relaterade till denna skala är t ex: Tycker andra barn om dig? och Hur tycker du att det här med kompisar fungerar?. Även skala 3 har skalstegen 0–6. 0 poäng ges om barnet inte visar någon medvetenhet om kamrater och alltså inte gör några försök att samspela med andra barn. Skalsteg 6 innebär att barnet har två eller tre nära vänner som barnet ömsesidigt delar upplevelser med. Barnet har då även kvar vänner , är populär, kan vara ledare och kan lätt få nya vänner. Exempel på relaterade frågor är: Hur lätt är det för dig att få kompisar?, Hur lätt är det för dig att behålla kompisar? och När du är tillsammans med dina kompisar, brukar ni göra det som du har hittat på?. Då jag fått förälderns och barnets medgivande till att låta barnet delta i undersökningen gjorde vi upp om för intervjun per telefon. Jag skickade sedan en skriftlig bekräftelse till familjen med uppgift om mötesplats samt en bekräftelse angående sekretesskydd för de uppgifter barnet skulle komma att lämna till undersök- ningen.