sou · GPB345d1 · 2002-01-01 00:00:00 — N samverkan med universiteten och högskolorna samt arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får en kvalitativt god utbildning samt en förberedelse för yrkesverksamhet och fort- satt utbildning och N den studie- och yrkesorienterande verksamheten organiseras så att eleverna får vägledning inför de olika val som skolan erbju- der och inför val av fortsatt utbildning och yrke. I rapporten om rektors uppdrag i en decentraliserad skola som inspektörer avlämnade konstateras att rektor på vissa håll inte har tillräckligt goda förutsättningar för att leda det pedagogiska arbetet inom vägledningens område. Vägledarrepresentanter som jag i mitt utredningsarbete har varit i kontakt med har framfört en stark kritik mot skolledarna inom skolväsendet. Vägledarna beskriver att de ofta får arbeta med andra uppgifter inom skolan än de som motsvarar deras utbildning och kompetens. En översyn av regleringen av rektors ansvar och arbetsuppgifter pågår i den parlamentariska kommitté3 som har i uppdrag att se över skollagstiftningen. Därutöver finns en särskild expertgrupp4 med skolledare för att diskutera frågor kring skolledarnas roll som ansvariga för den pedagogiska verksamheten. Lärarnas uppgifter och ansvar när det gäller att lägga grunden för elevernas omvärldsorientering framgår tydligt av läroplanen, Lpo 94. Enligt denna skall eleverna ges underlag för att välja fort- satt utbildning, vilket förutsätter att den obligatoriska skolan nära samverkar inte bara med de gymnasiala utbildningarna utan även med arbetslivet och närsamhället i övrigt. Målen föreskriver att varje elev bör inhämta tillräckliga kunskaper och erfarenheter för att kunna granska olika valmöjligheter och ta ställning till frågor som rör den egna framtiden samt få en inblick i närsamhället och dess arbetsliv. Även kännedom om möjligheter till fortsatt utbild- ning i och i andra länder skall ingå i målsättningen. Det ankommer på läraren att bidra med underlag för varje elevs val av fortsatt utbildning och att medverka till att utveckla kon- takter med mottagande skolor samt med organisationer, företag och andra som kan bidra till att berika skolans verksamhet och för- ankra den i det omgivande samhället. 4Expertgrupp om skolledarnas roll och arbetssituation, U 2000:A. Ansvaret för studie- och yrkesorientering faller således inte enbart på vägledaren utan förutsätts tas gemensamt av skolans per- sonal. Mitt intryck är att detta ansvar inte tas fullt ut. Inom vuxenutbildningen talas om en förändrad lärarroll i regeringens framlagda proposition 2000/01:72, Vuxnas lärande. Mot bakgrund av en av rapporter konstateras att läraren får en utökad roll från att ha varit utbildare till att också bli en kunskapsvägvisare. Detta arbetssätt har också anammats inom där alltfler skolor utvecklar mentorskap mellan lärare och elever. I och med att de studerande i allt högre utsträckning själva söker efter information blir det lära- rens uppgift att skapa strukturer och hjälpa individen att omsätta information till kunskap i ett sammanhang där dialogen mellan lärare och elev får en central roll. Samverkan mellan de olika yrkeskategorierna inom utbildnings- väsendet är av största vikt för att uppnå bästa möjliga underlag för den enskildes val av utbildning och yrke. I skolans verksamhet tycks kunskapsområdet syo ha blivit liktydigt med professionen. Syo har blivit synonymt med det arbete som syokonsulenten utför. För att bryta denna oönskade trend började kåren förtydliga kärnan i sin profession genom att fokusera på det enskilda och fördjupade vägledningssamtalet. Fler- talet bytte också ut titeln syokonsulent mot vägledare eller syvare (studie- och yrkesvägledare) som blivit den vanligaste benäm- ningen. Trots dessa förändringar synes vägledningsmålet ändå inte ha uppnåtts. Ansvaret för innehållet i skolans studie- och yrkesorientering är som ovan nämnts inte en uppgift enbart för skolans studie- och yrkesvägledare. De uppgifter som enligt Lpo 94 specifikt tillfaller studie- och yrkesvägledaren, eller den personal som fullgör motsva- rande uppgifter, är att N informera och vägleda eleverna inför den fortsatta utbildningen och yrkesinriktningen och därvid särskilt uppmärksamma möj- ligheterna för elever med funktionshinder och N vara till stöd för den övriga personalens studie- och yrkesorienterande insatser. I mina möten med vägledare i ungdomsskolan har många framhållit ett stort missnöje med sin arbetssituation. Flertalet vittnar om hur deras professionella utövning utarmats och underminerats genom att kåren använts till andra uppgifter än det som är studie- och yrkesvägledningens huvudsakliga uppdrag. Exempel på sådana är kurativa arbeten, allmänna skoladministrativa uppgifter samt också att på deltid fungera som biträdande skolledare. Även om det i sig kan vara intressanta arbetsuppgifter är det till förfång för vägledar- verksamheten, som riskerar att komma i andra hand. En bidragande orsak till att professionen utarmats kan vara att många personer som upprätthåller tjänst som studie- och yrkes- vägledare inte har en för tjänsten adekvat utbildning. Det förefaller också som om vägledning knuten till en speciell skola till stor del tenderar att handla mer om skolans interna behov än att bedriva vägledningsverksamhet utifrån individens behov. Parallellt med införandet av det nya styrsystemet genomförde kommunerna kraftiga besparingar inom skolans områden. Detta fick drastiska konsekvenser för syokonsulenternas arbetssituation, kompetensutveckling och för utvecklingen på kunskapsområdet skola - arbetsliv. I Läroplanen för förskolan, Lpfö 98, finns avsnitt som innehåller embryon till elevens studie- och yrkesvalsprocess. Det är i försko- lan som grunden till ett livslångt lärande läggs, den grund som i alla avseenden senare skolformer skall bygga sin verksamhet på. Arbetslaget skall ta vara på barns vetgirighet, vilja och lust att lära samt stärka barns tillit till den egna förmågan. Barnen skall få stimulans och vägledning av vuxna för att genom egen aktivitet öka sin kompetens och utveckla nya kunskaper och insikter. Förskolan skall inspirera barnen att utforska världen och förbereda barnen för ett liv i en alltmer internationaliserad värld. Läroplanen uttrycker också att varje barn skall ges möjlighet att bilda sig egna uppfattningar och göra val utifrån de egna förutsätt- ningarna. Barnen skall få möjlighet att utveckla sin förmåga att iakttaga och reflektera. Mitt intryck är att förskolans pedagoger tillvaratar de möjlighe- ter som finns att på ett naturligt sätt anknyta till arbetslivs- och omvärldsorientering. Härmed läggs grunden till en livslång vägled- ningsprocess. De övergripande målen för studie- och yrkes- orientering finns i Lpo 94, formulerade i avsnittet 2.6, Skolan och omvärlden. Här uttalas att eleverna skall få underlag för att välja fortsatt utbildning. Detta förutsätter att den obligatoriska skolan nära samverkar med de gymnasiala utbildningar som eleverna fort- sätter till. Det förutsätter också en samverkan med arbetslivet och närsamhället i övrigt. yngre elever tycks också, liksom förskolans barn, ha goda möjligheter att koppla sin skolgång till en bra orientering om arbetslivet. Dessa möjligheter verkar avta ju längre upp i års- klasserna de kommer. Som jag tidigare beskrivit är ansvaret för innehållet i skolans stu- die- och yrkesorientering inte en angelägenhet enbart för skolans studie- och yrkesvägledare utan betonas vara en uppgift för all per- sonal i skolan. Skolans, och därmed också vägledningens, praktiska utformning ser ofta annorlunda ut än den bild som läroplanen ger uttryck för. nationella utvärdering av omfattade studie- och yrkesorientering i årskurs 9.5 Tyngdpunkten låg på elevers syokompetens i relation till skolans verksamhet och insatser. Resultaten styrker tidigare studier som beskriver lärarnas bristande delaktighet i skolans ansvar för elevernas studie- och yrkesvalsprocess. Studie- och yrkesorienteringen (syo) som ett eget område fanns i av grundskolornas arbetsplaner. Dessa texter var i hälften av fallen utarbetade av syo-funktionärerna själva. Rektorer och syofunktionärer ansåg till att lärarna borde medverka i utformningen av de lokala arbetsplanernas texter som behandlar syo. Motsvarande siffra för alla lärare var . Lärarna uppgav i av fallen att de aldrig samplanerar med syofunktionären. Denna å sin sida skulle gärna se ett delat 5 nr 126. Utvärdering av 1995 - UG 95. Studie- och yrkesorientering. ansvar för besök på prao-platser, förberedelse för och uppföljning av prao, studiebesök på arbetsplatser och undervisning om arbets- marknad och yrken. I samtal med elever fanns det sällan någon som nämnde att yrken presenterats eller diskuterats inom något undervisningsämne. av eleverna ansåg att lärarna aldrig, eller bara någon enda gång, har haft någon form av syo-inslag i sin klass- rumsundervisning. Med syo-inslag menas i detta sammanhang t.ex. undervisning som behandlar arbete, arbetslivet och framtida stu- diemöjligheter. Kunskap om olika yrken verkade eleverna främst ha fått på annat sätt. Detta bekräftas också i andra studier6 och rap- porter. Bland lärarna uppgav 70 – att de aldrig, eller endast någon enstaka gång, anknyter till arbetslivsfrågor i sin undervis- ning. Inte av eleverna förmådde att ta till sig och resonera kring framtidsutsikter i förhållande till prognoser. Av kommentarerna framgår det att eleverna inte hade någon större erfarenhet av denna sorts information. Flertalet tyckte att det var svårt. Förutom denna brist betonade många vikten av att ta hänsyn till sig själv och den egna framtiden och inte bry sig om vad andra anser är gångbart på den framtida arbetsmarknaden. Utifrån den rationella synen på studie- och yrkesväglednings- processen framstår bristerna i elevernas syokompetens som allvar- lig. Skolan har här inte fullföljt sitt ansvar utifrån det övergripande målet att eleven skall inhämta kunskaper för att kunna granska olika valmöjligheter och ta ställning till frågor som rör den egna framtiden . I kontakten mellan lärare och elever uppgav av eleverna att de fört samtal med lärare om sig själva och sina framtida möjligheter, någon form av studie- och yrkesvägledande samtal. Motsvarande siffror för samtal med syofunktionärer varie- rade mellan . I lärargruppen uppgav att de minst per termin hade genomfört den sortens enskilda elevsamtal. Huruvida utvecklings-, kvartssamtal eller andra samverkansformer mellan elev–hem–skola var inbegripna i detta framgår inte. Studie- och yrkesorienteringen, syo, i minskade på många håll . Tjänster drogs in av besparingsskäl 6 Staberg, 1992; Cwejman & , 1991. och vägledarna överfördes till gymnasieskolan eller till centrala pooler. Syo skulle bli en hela skolans angelägenhet som alla perso- nalgrupper, främst lärarna, skulle delta i. Resultatet har blivit det motsatta och ansvarsfördelningen förefaller vara oklar. Vägledningen i är på många håll starkt efter- satt. Den nödvändiga processen har kommit i bakgrunden till nackdel för ungdomarnas första stora val, nämligen det till gymna- sieskolan. Den utvecklingsplan och de återkommande utvecklingssamtalen som alla elever skall ha kommer enligt Skol- verkets granskning sällan till stånd. Rapporten från visar även på brister vad gäller tillgång till och genomförande av vägled- ning. går mycket av vägledarens/syofunktionärens tid till att hantera omoderna intagningssystem och anskaffning av praktik- platser. Studie- och yrkesvägledarna är själva ofta oklara över vad kommunen förväntar sig av dem, men i de fall där en diskussion förts och dokumenterats om yrkesroll och ansvar anser studie- och yrkesvägledarna att deras arbetsområde fått en starkare ställning. nationella granskning visar vidare att praons tidigare funktion som brygga mellan skola och arbetsliv har försvunnit. De olika skolformernas konkurrens om eleverna medverkar också till att göra dem osäkra inför valet. av reklam- och informationsmaterial blir övermäktig. Regeringens intentioner för antagningen till gymnasieskolan är att elevernas förstahandsval av utbildning helt skall styra utbildnings- organisationen. Det är inte enbart utbildningsinnehåll och kvalitet som bestämmer valet. En rad sociala parametrar är också av bety- delse. För elever och föräldrar är den fysiska skolan minst lika viktig som utbildningen. En viss skola erbjuder olika intressanta miljöer för eleven, erbjuder arbetssätt och metoder som eleven uppskattar, kan ha särskild utrustning och kan visa på kvalitet och resultat som särskiljer den från andra skolor. Ett stort utbud av likartade utbildningar kan skapa förvirring och göra att elevens val grundas på tillfälliga omständigheter. Den mängd av information om valet som utgår till elever och föräldrar leder inte sällan till att valen avgörs av andra faktorer som exempel- vis kamraters val och skolors rykte. I en kommun med endast en gymnasieskola sker intagningen till olika utbildningar efter grundskolebetyget. I större kommuner med flera gymnasieskolor eller närliggande kommuner med gymna- sieskolor ifrågasätts närhetsprincipen. Elevers önskan av att gå på en viss skola blir mycket tydlig. Ett exempel på detta visar en undersökning genomförd i län.7 De första erfaren- heterna från undersökningen i är att skolors nuva- rande profiler förstärks. Så kallade A-skolor blir ännu tydligare A- skolor. En annan erfarenhet är att vissa gymnasieskolor utvecklas mot rena flickskolor, eftersom flickor generellt har högre grund- skolebetyg än pojkar. Detta kommer i sin tur förmodligen att påverka framtida sökande, eftersom både pojkar och flickor gärna vill ha en jämn fördelning av könen i skolan. Ett antal studier visar att dagens skolelever är dåligt rustade för de studieval som skall göras . Detta gäller särskilt valet till gymnasieskolan. Ungdomar tenderar att skjuta valet framför sig, att hålla dörrarna öppna i väntan på att självinsikten skall komma. De framhåller ofta i väglednings- samtalen att de har en dålig kännedom om vad de passar till och vill därför pröva på och få nya erfarenheter. Hur skall man kunna välja när man inte vet vad man vill? Frågan är ställd av många grund- skoleelever. skall eleven ta ställning i en rad obligatoriska valsituationer. För den enskilde individen handlar det om erfarenheter och förhållningssätt, en process som pågår livet igenom. Nästan samtliga elever i årskurs 1995 sökte vidare till gymnasiet eller annan utbildning trots att av dem för- klarade att de hellre skulle vilja göra något annat än att studera på gymnasiet.8 I en doktorsavhandling som lagts fram9 konstateras att elevernas överväganden i hög grad koncentreras kring månaderna före valet till gymnasieskolan. Eleverna får inte möjlighet att reflektera över sin egen person i förhållande till de möjligheter som står till buds. En fördjupad och förlängd process kräver att skolan med hela sin verksamhet är involverad. Denna bild bekräftas i fler- talet studier som jag tagit del av. Av flera studier har det framgått att eleverna i i mycket högre grad än vad som sker skulle behöva ta aktiv del i 7Kommunförbundet , G , PM2000. 8Skolverkets rapport nr 126. (1996). Studie- och yrkesorientering. 9Anders , Kvalet inför valet, 2000. sin egen framtidsplanering. Väljande och ställningstagande till den egna framtiden måste fortlöpa som en process under hela utbild- ningen i vilken valet till gymnasieskolan är ett led. I de möten jag har haft med ungdomar och skolpersonal har många brister blivit tydliga. Såväl ungdomsskolan som den kom- munala vuxenutbildningen förefaller i sin pedagogiska verksamhet ha svårigheter att integrera ämnesövergripande områden. Det gäller i allra högsta grad studie- och yrkesorienteringen. Det offentliga skolväsendet har också svårigheter att anpassa den pedagogiska gestaltningen till den enskilde eleven utifrån kunskaper om genus, funktionshinder, social och etnisk tillhörighet. Skolans bemötande av den enskilde elevens behov av inflytande över sin egen lärprocess har en avgörande betydelse för karriärprocessen och de aktuella studie- och yrkesvalen. En förutsättning för att eleverna skall kunna utnyttja den stora frihet och de möjligheter till egna val som erbjuds är att de får en adekvat information om utbildningsutbud och valmöjligheter. Ele- verna i liksom gymnasieeleverna måste få en allsidig information om olika valmöjligheter och en god vägledning när de skall välja studieinriktning.10 Funktionshindrades erfarenheter är att den politiska intentionen beträffande individers rätt till särskilt stöd inte når ut i den offent- liga organisationen. I Bemötandeutredningen11 var slutsatsen att många personer med funktionshinder generellt känner sig dåligt bemötta i kontakter med olika offentliga instanser. Kontakterna med arbetslivet via skolan är för funktionshindrade tämligen begränsade och möjligheter till erfarenhetsberikande sommararbete är minimala. Vid övergång till gymnasieskola händer det att funktionshindrade blir hänvisade till gymnasiesärskola trots att den skolformens pedagogik byggts upp för utvecklingsstörda. Det kan synas vara ett utslag av välvilja och ett erbjudande till en skolverksamhet med högre personaltäthet. Det förefaller dock snarare vara ett uttryck för oförmåga att erbjuda en gymnasieskol- gång efter funktionshindrades behov. 10Regeringens proposition 1990/91:85, Växa med kunskaper. 11Bemötandeutredningen (SOU 1999:21). Det är inte reglerat hur de fristående skolorna skall tillhandahålla studie- och yrkesvägledning till sina elever. Därmed är det inte givet att det kontinuerligt finns tillgång till vägledare i skolan. Inför valen till vidare studier är det vanligt att de fristående skolorna köper in vägledningstjänster. nationella utvärdering av 1995 behand- lade också i viss mån de fristående skolorna. Mellan de olika fristå- ende skolorna fanns stora skillnader i hur stor resurs som avsatts för en professionell vägledning. Eleverna i årskurs nio i de fristå- ende skolorna uppgav, jämfört med elever i kommunala skolor, i högre omfattning att deras lärare behandlade skolämnenas bety- delse i arbetslivet och hur det är att läsa olika ämnen efter grund- skolan. Personer från arbetslivet var dock sällsynta gäster i skolan. Sällsynta var också studiebesök i gymnasieskolan och temadagar kring utbildning och arbete. /92 fick särskolan en ny läroplan, Lsä 90, där Lgr 80 utgjorde grunden. I förslag berördes syoverk- samheten speciellt i avsnitten Skola och arbetsliv - uppföljnings- ansvar och Syo i särskolan. I avsnittet om särskolan i 94 finns inga avsnitt som direkt berör studie- och yrkesorienteringen. Den reglerade omfattning av praon är också slopad. Det finns ingen överblick över hur särskolorna har löst praon. Vid muntliga kontakter betonas värdet av en omfattande prao. Den i och för sig självklara integreringen av särskola i kan i sämsta fall innebära att en elev inskriven i särskolan helt går miste om den praktiska arbetslivsorienteringen. Bristen på syo kan leda till felaktiga satsningar gällande elevens framtid. Läroplanen för de frivilliga skolformerna, Lpf 94, omfattar gymna- sieskolan, gymnasiesärskolan, den kommunala vuxenutbildningen, statens skolor för vuxna och vuxenutbildning för utvecklings- störda. Förutom de områden som är gemensamma för de tre läropla- nerna skall skolan sträva mot att varje elev i de nationella och spe- cialutformade gymnasieprogrammen samt den gymnasiala vuxen- utbildningen utvecklar kunskaper för ett föränderligt yrkesliv och för att kunna påverka arbetsliv och samhällsliv. Skolan skall särskilt sträva mot att varje elev som lämnar utbild- ningen på individuellt program i gymnasieskolan har en planering för och goda möjligheter till fortsatt utbildning eller förvärvs- arbete. Skolan skall vidare sträva mot att varje elev lär sig att medvetet ta ställning till fortsatt studie- och yrkesinriktning på grundval av samlade erfarenheter och kunskaper samt aktuell information. Varje elev skall också öka sin förmåga att analysera olika valmöjlig- heter och bedöma vilka konsekvenser dessa kan ha. Strävan skall vara att varje elev får kännedom om arbetslivets villkor, särskilt inom sitt studieområde, samt om möjligheter till utbildning, praktik m.m. i och andra länder. Slutligen är det viktigt att den enskilde eleven är medveten om att alla yrkesområden föränd- ras i takt med teknisk utveckling, förändringar i samhälls- och yrkesliv och ökad internationell samverkan. Eleven skall därmed förstå behovet av personlig utveckling i yrket. Ett av gymnasieskolans största problem är den dåliga genomströmningen. Alltför många elever klarar inte utbildningen inom den avsatta tiden utan behöver ett extra studieår, går över till individuella programmet eller slutar sina studier. Rapporter från verksamheten i den kursutformade gymnasie- skolan har visat att elevernas vilsenhet och brister i att hantera återkommande valsituationer har ökat behovet av professionell vägledning. Studie- och yrkesvägledarna har på många håll över- vägande varit upptagna med att hjälpa eleverna att räkna poäng för att åstadkomma ett fullständigt avgångsbetyg liksom att kompo- nera specialutformade program. Det uppskjutna valet som fenomen, som även uppmärksammats av , medför att gymnasieeleverna ofta genomför ett fjärde år inom komvux för att komplettera sina betyg. Många elever väljer att konkurrenskomplettera sådana ämnen de avstått från under ordinarie gymnasietid. Konkurrenskompletteringar, reparationsutbildningar och upp- skjutna val leder till betydande merkostnader för samhället. Enligt en rapport från Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi ()12 kostar omvägarna till högre utbildning samhället . Kostnaderna för ett ineffektivt utbild- ningssystem blir betydande både i termer av extra direkta utbild- ningskostnader och räknat som tidsåtgång. Ju tidigare insatser görs för att bistå eleverna desto större är chansen att satsningen ger resultat. Rapporten visar att kvalitetsbrister på lägre nivåer i utbild- ningssystemet bidrar till omvägar och förseningar. visar också att ur individens synvinkel är signalen från samhället till ungdomarna att det lönar sig bättre att vänta med sin utbildning. Eleverna har inom en utbildningsväg större möjligheter än tidigare att välja ämnen och kurser och därmed få utrymme för sina särskilda intressen. Det får betydelse för både bredden och djupet i elevernas kunskaper. Ungdomarnas val till gymnasieskolan är mer intressestyrda . I begreppet vuxenutbildning innefattas formell utbildning för vuxna upp till och med dagens gymnasienivå, sådan eftergymnasial yrkesutbildning som inte tillhör högskoleområdet samt folkbild- ning och utbildningar som ges vid de kompletterande skolorna. Av 11 kap. skollagen (1985:1100) framgår dels att varje kommun aktivt skall verka för att nå dem i kommunen som har rätt till grundläggande vuxenutbildning och motivera dem att delta i utbildningen, dels att kommunerna skall erbjuda gymnasial vuxen- utbildning. Den kommunala vuxenutbildningen har olika typer av utbild- ning, som ställer olika krav på studie- och yrkesvägledning. Dessa är grundläggande vuxenutbildning, gymnasial vuxenutbildning och eftergymnasial yrkesutbildning. Efter en tids försöksverksamhet blev vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) en del av den kommunala vuxenutbildningen fr.o.m. /92. En rapport från , En utvärdering av särvux, konstaterar dock bl.a. att de studerande får för lite undervisningstid och att utbild- ningen inte genomförs i enlighet med de nationella styrdoku- menten. På regeringens initiativ inbjöds 1999 kommuner med särvux- verksamhet att i samverkan ansöka om att få delta i pilotprojekt, 12 Ds 2000:58. Utbildningens omvägar – en om kvalitet och effektivitet i svensk utbildning. där ett prioriterat område skulle vara kontakter med arbetslivet. Slutredovisning skall ske 2002.