sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — I anslutning till genomgången föreslog att lagen skulle förtydligas och att kraven skulle specificeras ytterligare. menade att lagtexten borde avspegla att det är speciella kunskaper som behövs för att vara adoptivförälder. Vidare att den som adop- terar ett barn måste ha förstått vad adoptionen kan komma att betyda för barnet och vara beredd att stötta barnet i dess identi- tetsutveckling med den speciella problematik denna kan innebära med anledning av att barnet är adopterat. menade också att en åldersgräns för att få ett generellt medgivande (dvs. ett medgivande som inte rör ett specifikt barn) till adoption borde införas, utan att beröra regler om adoption. ansåg därvid att en övre åldersgräns för generella medgivanden skulle vara lämplig. Förslaget bereds inom . När den eller de adoptionssökande har fått ett beslut från social- nämnden om medgivande vänder sig de flesta – om de inte redan gjort det – till en adoptionsorganisation som beslutar om adop- tionsförmedling. beslut kan överklagas hos . Är det fråga om en enskild (privat) adoption skall pröva om adoptionsförfarandet är godtagbart. NIA:s beslut kan överklagas till länsrätten. När ett visst barn föreslagits för adoption, skall socialnämnden skyndsamt pröva om samtycke skall ges till att adoptionsförfaran- det får fortsätta. beslut kan överklagas till länsrät- ten. Själva adoptionen kan ske på två sätt. I de flesta fall genomförs adoptionen i barnets ursprungsland. Som tidigare nämnts är ofta adoptionsbeslutet automatiskt gällande i eller prövar om beslutet skall gälla i . I andra fall lämnar barnet sitt hemland efter medgivande från föräldrar eller annan legal företrä- dare och adoptionen beslutas då av svensk domstol. Den som fått socialnämndens medgivande att ta emot ett barn i syfte att adoptera det skall anmäla till socialnämnden när barnet har anlänt till hemmet. Då en adoption är klar kan adoptivföräldrarna ansöka om adop- tionskostnadsbidrag hos , om barnet inte fyllt . uppgår bidraget till . Inom från det att barnet anlänt till skall adop- tivföräldrarna låta folkbokföra barnet. Utländska adoptivbarn får som regel automatiskt svenskt medborgarskap genom adoptionen, under förutsättning att någon av adoptivföräldrarna är svensk med- borgare och barnet inte fyllt . När barnet vistats i sitt nya hem skall van- ligtvis en uppföljningsrapport göras. Rapporten är avsedd för barnets företrädare i ursprungslandet och skall ge en bild av barnets utveckling och anpassning i sin nya miljö. En del utlandskontakter kräver ytterligare uppföljningsrapporter. Eftersom frågan om ensamstående adoptanter ofta kommer upp i samband med diskussionen om två personer av samma kön bör tillåtas att prövas som adoptivföräldrar har kommittén funnit anledning att gå närmare in på vad som gäller för att en ensamstå- ende skall få medgivande att adoptera barn. Det finns ingen rättslig särreglering för ensamstående adoptanter utan samma regler som för par gäller – adoptionen skall vara till fördel för barnet. Det finns inte heller några uttalanden i förarbe- tena till adoptionsbestämmelserna som kan ge någon vägledning om huruvida särskilda krav – och i så fall vilka – bör ställas på en ensamstående sökande. I praktiken gäller att det ofta ställs högre krav på en ensamstå- ende sökande än på par, bl.a. därför att den ensamstående själv skall kunna tillgodose ett barns behov lika väl som ett par gemensamt kan göra. Nedan följer en redogörelse av samt socialnämndernas och adoptionsorganisationernas praxis när det gäller ensamstående adoptanter. 5.5.2NIA:s riktlinjer och rekommendationer I adoptioner – nämnder står det följande om ensamstående sökande. Enligt svensk lag kan en ogift person ensam adoptera ett barn. Utöver de överväganden som görs inför alla medgivanden måste man då det gäller ensamstående även ställa krav på att sökanden har ett väl funge- rande socialt kontaktnät, där barnet kommer att ingå och känna sig hemma. Det måste finnas personer i barnets närhet som är beredda att ställa upp om föräldern skulle bli sjuk eller av annan orsak inte kan vårda barnet . För barnets identitetsutveckling är det även viktigt att det får möjlighet till naturligt umgänge med personer av båda könen. fann vid sin genomgång av barn- och ung- domspsykiatriska journaler att barn till ensamstående föräldrar var klart överrepresenterade. av föräldrarna var ensamstå- ende adoptivmödrar medan av alla som adopterade var ensamstående. noteras att barn vid ankomsten oftare kom till ensamstående adoptivföräldrar. Den sökande bör också informeras om att det är endast ett litet antal utlandskontakter som är beredda att placera adoptivbarn hos ensamstående. De flesta väljer makar för sina barn då den möjligheten finns. Därför blir det oftast för något äldre barn eller barn med sjuk- dom eller funktionsnedsättning som man söker adoptivföräldrar bland ensamstående. De krav på flexibilitet, inlevelseförmåga och tålamod som måste ställas på den som skall få ta emot ett adoptivbarn blir där- med extra stora för den ensamstående som ensam skall orka med att ta hand om ett barn med kanske särskilt stora behov. Omgivningens inställning och beredskap att hjälpa till blir också extra viktigt i dessa fall liksom möjligheterna till barntillsyn. De överväganden som redovisas i kapitlet Adoptivförälders ålder och i kapitlet Hälsotillstånd blir än viktigare att göra då den sökande är ensamstående.1 Möjligheterna till avlastning och vilopauser, till vissa nätters ostörd sömn, blir mindre för ensamstående. 1 I de ovan nämnda kapitlen står det bl.a. att enligt NIA:s mening bör ett generellt medgivande att ta emot ett barn för adoption i allmänhet inte ges till personer . Vidare måste sökandens ålder och hälsotillstånd sättas i relation till de krav som kan komma att ställas på honom eller henne om 15–, dvs. under barnets hela uppväxt. dela vardagsoron med någon med samma ansvar för barnet bortfaller också. 5.5.3Socialnämnders och domstolars tillämpning Kommittén har skrivit till socialnämnderna/socialförvaltningarna i de 18 stadsdelsförvaltningarna i samt de 41 övriga största kommunerna i landet och ställt frågor rörande ensamstående sökande. Svar har kommit in från 12 stadsdels- förvaltningar samt 35 kommuner. Kommittén har också varit i direkt kontakt med några handläggare av hemutredningar. På frågan om antalet ensamstående sökande ökat eller minskat svarar 26 stadsdelsförvaltningar/socialförvalt- ningar att antalet är , 11 uppger att antalet ökat (några svarar att det ökat markant ) medan 1 uppger att antalet minskat. Det kriterium som det läggs störst vikt vid är utan jämförelse att det skall finnas ett väl fungerande socialt nätverk kring den sökande. Det anses viktigt att det finns personer i den nära omgiv- ningen som kan ställa upp med avlastning vid sjukdom eller om det annars behövs som stöd för adoptivföräldern i föräldrarollen eller som stöd för barnet. Många uppger också att det är viktigt att det finns möjlighet för barnet att ha umgänge med båda könen. Ensam- stående sökande måste vidare vara extra resursstarka, ha en gedigen erfarenhet av barn och ha en god hälsa. Även sökandens ålder och ekonomi beaktas. Att ha – eller tidigare haft – nära förhållanden med någon av motsatt kön väger ofta positivt. De flesta (34 nämnder/förvaltningar) menar att det är svårare för en ensamstående att få ett medgivande för adoption. En ensamstå- ende måste på egen hand ha samma resurser som ett par har när det gäller att tillgodose ett barns behov. Nätverket måste vara större och stabilare och hälsan är viktigare. Många uppger också att utredningen är mer omfattande och djupgående när det gäller en ensamstående än vad den är i fråga om par. Ungefär hälften av de svarande uppger att ensamstående oftare får äldre och/eller barn med särskilda behov jämfört med par. Andra svarar att bilden ändrats , då ensamstående lättare kunnat få små barn från vissa länder. När det gäller domstolars tillämpning fann , vid den genomgång som gjordes av positiva beslut om medgivande, att domstolarna syntes mer liberala än socialnämn- derna (se avsnitt 5.4.1, NIA:s genomgång av rättstillämpningen) Genom de auktoriserade adoptionsorganisationerna har följande antal barn adopterats av ensamstående under vissa årtal (se tabell 5.1). För att få fram en exakt summa över antalet barn som adopte- rats av ensamstående borde även de enskilda (privata) adoptionerna ha räknats med. Det finns dock inte någon tillgänglig statistik över hur många dessa är, varför detta inte kunnat göras. Men det rör sig inte om något större antal efter (– erhöll endast 7 ensamstående personer NIA:s tillstånd till enskild adoption). I summan över det totala antalet adoptioner i tabellen finns däremot de enskilda (privata) adoptionerna medräknade. Antal ensamstående adoptanter som adoptionsorganisa- tionerna förmedlat barn till. Totala antalet adoptioner (inkl. Kommittén har skrivit till de auktoriserade adoptionsorganisatio- ner som finns och ställt frågor rörande ensamstående sökande. Svar har kommit in från fyra av organisationerna; För- bundet (), för interna- tionell adoption (FFIA), Barnen framför allt – Adoptioner (BFA- A) och (). Kommittén har också sammanträffat med de tre förstnämnda organisationerna. AC prioriterar par som adoptivföräldrar framför ensamstående, vilket också framgår av deras stadgar. FFIA har tidigare gjort det, men kommer fortsättningsvis att göra det endast om det finns en kö av sökande. De andra adoptionsorganisationerna som svarat på frågorna har inget sådant prioriteringssystem. Möjligheten för ensamstående att adoptera varierar från tid till annan. tillbaka lämnar och i viss mån små barn utan särskilda behov även till ensamstående adoptivför- äldrar. Detta har ändrat bilden så att ensamstående numera ofta vänder sig till dessa länder och huvudsakligen adopterar små barn utan särskilda behov. var det oftast så att ensamstående främst kom i fråga för svårplacerade barn som var äldre och/eller hade särskilda behov. – Blir andelen ensamstående sökande för stor har det dock hänt att myndigheterna på orten reagerat och begrän- sat eller t.o.m. stoppat alla adoptioner. AC uppger att man därför måste vara försiktig med att förmedla ansökningar av ensamstå- ende. BFA-A och BV uppger att det inte är någon skillnad i ålder eller annat på de barn som förmedlas till ensamstående jämfört med par, medan AC uppger att många av barnen som de förmedlat till ensamstående varit äldre och/eller haft särskilda behov. Registrerade partner får varken gemensamt eller var för sig adop- tera barn (3 kap. 2 § lagen [1994:1117] om registrerat partnerskap). Det finns inte något formellt hinder för en ensamstående homo- sexuell person, som inte är partner i ett registrerat partnerskap, att adoptera. Men i praktiken förekommer det knappast att öppet homosexuella personer får medgivande enligt 25 § SoL att adoptera ett barn. 5.6.2NIA:s riktlinjer och rekommendationer I NIA:s står det följande rörande homosexuella sökande. Enligt partnerskapslagen kan personer som ingått partnerskap inte adoptera, varken var för sig eller tillsammans. Regeringsrätten har i en dom 1993 – mål nr 6305–1992 – liksom underinstanserna vägrat en homosexuell man medgivande. Att få adoptera barn är varken en jämlikhetsfråga eller en rättig- hetsfråga för vuxna. En adoption skall enbart utgå från det utsatta bar- nets behov och möjlighet att få en så harmonisk uppväxt som möjligt. Inget av de länder som lämnar barn för adoption till skulle acceptera att placera ett barn hos en homosexuell person. 5.6.3Socialnämnders och domstolars tillämpning I samband med enkäten till socialnämnderna rörande ensamstående sökande (se föregående avsnitt) ställde kommittén frågan om det i något fall uppkommit fråga om sökanden var homosexuell och om detta i så fall påverkat socialnämndens beslut i frågan om medgi- vande. Ingen av de tillfrågade uppgav att de haft någon homosexu- ell sökande . Vissa handläggare angav att de ställer direkta frågor om sexualiteten och upplyser sökanden om att det inte är möjligt att få socialnämndens medgivande för adoption om man är homosexuell. Frågan om medgivande till en öppet homosexuell man har prö- vats av Regeringsrätten (RÅ 1993 ref. 102). Bakgrunden var att nr 1 i beslutat att avslå en adoptionsansökan för en homosexuell man som levde i ett parförhållande med en annan man. Mannen klagade till länsrätten som inte biföll besvären. Kammarrätten och Regeringsrätten ändrade inte på länsrättens bedömning. Länsrätten gjorde följande bedömning. En förutsättning för medgivande att ta emot ett utländskt barn i syfte att adoptera det är att förhållandena i det enskilda hemmet är sådana att barnet kan ges en god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden. Vid bedömningen skall endast adoptivbarnets bästa vara i blickpunkten. Medgivande enligt 25 § socialtjänstlagen är inte en mänsklig rättighet. I de fall medgivande inte lämnas kan det bero på sjukdom hos sökanden, ålder eller att sökandens situation är sådan att barnet inte kan erbjudas gynnsamma uppväxtförhållanden. – I kravet på gynnsamma uppväxtförhållanden måste inbegripas omgiv- ningens attityder till familjebildningen. Utredningen om homo- sexuellas situation i samhället framhöll i sitt betänkande att det existerar ett socialt förbud mot homosexualitet. Till grund för detta förbud ligger bl.a. icke homosexuellas attityder och fördomar gentemot homosexuella. Inställningen till homosexualitet torde inte ha genomgått någon avgörande förändring sedan utredningen gjordes. Ett barn som växer upp i ett hem med ett homosexuellt föräldrapar kommer att konfronteras med dessa attityder. Barnet utsätts därigenom för en avsevärd psykisk påfrestning. – Utländska adoptivbarn är överrepresenterade bland sökande till barnpsykiatrisk vård. I sin psykologiska utveckling har barnen att bearbeta det faktum att de lämnats bort av sina biologiska föräldrar. På grund av barnens bakgrund uppkommer ofta identitetsproblem, som förstärks om barnet har ett avvikande utseende. I psykologiskt hänseende har utländska adoptivbarn således en svårare situation. Att till detta lägga den psykiska påfrestning det innebär att växa upp med homosexuella adoptivföräldrar, innebär att risken för psykiska störningar hos barnet blir oacceptabelt stor. NN kan därför inte anses lämplig att ta emot ett utländskt barn för adoption. 5.7.1Adoption av inhemska barn När det gäller adoption är tillgången till adoptivbarn från västvärl- den numera liten. Detta gäller inte minst i . En av de vikti- gaste orsakerna till detta står att finna i de alltmer utvecklade pre- ventivmedlen och möjligheterna till abort. Till detta kommer att synen på ensamstående mödrar förändrats väsentligt. En annan orsak är att samhället på olika sätt, ekonomiskt och med andra stödjande insatser, bidrar till att de flesta föräldrar har möjlighet att ta hand om sina barn. –1998 adopterades 538 svenska barn inom lan- det. (397 adoptioner) bestod av s.k. styvbarnsad- optioner. (77 adoptioner) var adoptioner av barn som var placerade i familjehem, medan (64 adop- tioner) rörde övriga adoptioner (dvs. dessa gällde små barn som fick helt nya föräldrar). Jämför man med antalet internationella adoptioner, som –1998 var 3 565 stycken, var andelen svenska adoptioner som inte rörde styvbarnsadoptioner eller adoptioner av barn som var placerade i familjehem . Antal barn för vilka socialnämnderna lämnat yttrande om adoption av barn födda i , enligt 4 kap. 10 § FB, 1995– 1998 Källa: Socialtjänst 1999:4 Familjerätt (). Internationella adoptioner förekom i mindre omfattning . De adoptioner som då ägde rum gällde vanligen barn som de blivande adoptivföräldrarna själva fått kontakt med under vistelse utomlands eller barn som, när frågan om adoption blev aktuell, redan bodde i . ökade antalet adoptioner av utländska barn starkt. ersattes adoptionerna från euro- peiska länder med adoptioner från och . Adoptio- nerna från – främst från några av de östeuropeiska länderna – har sedan åter ökat och har växt i antal. Cirka 40 000 barn har kommit till genom internationell adoption . har antalet internationella adoptioner pendlat mellan drygt 800 och något över 1 100 . Antalet adoptioner uppgick (tabell 5.3). Barn som anlänt till för adoption Källa: 1969-1980 SCB, 1981-1987 RSV, 1988- SCB. De största givarländerna var (166), (138), (123), (109), (105) och (81) följt av (37), (36), (31), (20), (18), (16) (15), (15) och (11). Barn som anlänt till för adoption 5.7.3Enskilda (privata) adoptioner Kommittén har gått igenom NIA:s ärenden från tiden – . – meddelade 517 positiva yttranden i fråga om förmedlingssättets tillförlitlighet. Men hur många av dessa fall som ledde till att en adoption faktiskt genomfördes finns det inte någon tillgänglig statistik över. När det gäller antalet positiva yttranden bör det vidare noteras att flera sökande fått mer än ett sådant , ibland beroende på att sökandet efter ett adoptivbarn tagit än den tid som medgivandet gällde för, ibland på grund av att sökan- den velat ha ett yttrande avseende ett annat land och/eller ett annat förmedlingssätt. Av de som erhöll positiva yttranden var 472 gifta par medan 45 var ensamstående. En av de ensamstående var man, de övriga kvinnor. – (efter det att lagen [1997:192] om internationell adoptionsförmedling trätt i kraft) beviljade 102 tillstånd för enskilda adoptioner. fråga om tillstånd som meddelats efter saknas det uppgift om hur många adoptioner som faktiskt genomförts. Av de som erhöll tillstånd att adoptera var 95 gifta par medan 7 var ensamstående. De ensamstående var alla kvinnor. De skäl som godtagits efter är följande, anknytning till det aktuella landet särskild relation till barnet Såsom tidigare nämnts anländer ca 1 000 barn till för adoption. Därtill adopteras mellan 100–150 svenska barn inom landet, i huvudsak genom s.k. styvbarnsadoption. De adoptioner som inte avser styvbarnsadoptioner delas vanligt- vis in i två grupper. Den ena avser s.k. osynliga adoptioner och den andra s.k. synliga adoptioner. Med osynliga adoptioner avses adop- tion av barn inom samma land eller etniska grupp som adoptivför- äldrarna själva tillhör. Vid sådana adoptioner kan man vanligtvis inte utifrån barnets utseende avgöra om barnet är adopterat. Syn- liga adoptioner däremot innebär att barnet har ett annat etniskt ursprung än adoptivföräldrarna och oftast avviker utseendemässigt från sina adoptivföräldrar. Merparten av de barn som adopteras kommer från och , de tillhör således gruppen synligt adopterade. Både synliga och osynliga adoptioner har studerats i såväl natio- nella som internationella undersökningar. Denna del av betänkan- det bygger huvudsakligen på resultat från dessa studier. I avsnitt 5.8.2 lämnas en kortfattad redogörelse för de forskningsområden som behandlats i de olika studierna. Resultaten presenteras sedan under respektive underrubrik, vilka beskrivs nedan. De barn som blir aktuella för internationell adoption är i de flesta fall barn som är föräldralösa eller övergivna och bortlämnade. Skälen till att föräldrarna lämnat bort sina barn för adoption är i de flesta fall fattigdom och misär eller andra sociala och ekonomiska förhållanden. Inte sällan handlar det om en ogift kvinna som på grund av rådande sociala förhållanden inte har kunnat behålla sitt barn. kan även barn som omhändertagits för samhällsvård läm- nas för adoption. En del länders lagstiftning tillåter att barn som omhändertagits av samhället på grund av att de farit illa hos sina föräldrar, kan lämnas för internationell adoption. De biologiska föräldrarna har i dessa fall ibland inte alltid beretts möj- lighet att ta ställning till vad som skall hända med barnet. I stället är det de myndigheter som enligt landets lagar är behöriga att besluta om barns framtid som har bedömt att internationell adoption är till barnets bästa.2 De utlandsfödda adoptivbarnens bakgrund kan förväntas ge upphov till både fysisk och psykisk sårbarhet som påverkar deras utveckling och som även kan komma att prägla hela deras liv. Vad beträffar den fysiska sårbarheten uppvisar en del av barnen vid ankomsten tecken på somatiska problem. De kan t.ex. ha olika typer av infektioner, öroninflammationer, hudinfektioner eller tarmsjukdomar orsakade av parasiter och maskar samt är ibland även undernärda. De flesta av de sjukdomar som barnen har vid ankomsten varar endast och har som regel heller inte någon kvardröjande effekt på barnens hälsotillstånd.3 I takt med att adoptivverksamheten i ursprungsländerna blev allt mer välorganiserad började de svenska adoptivföräldrarna få betala för barnens vård och uppehälle medan den administrativa processen pågick. Detta har medfört att standarden på barnhemmen i många ursprungsländer successivt har förbättras, vilket innebär att nyan- lända adoptivbarn oftast är i bättre kondition än tidigare.4 Med utgångspunkt i adoptivbarns särskilda sårbarhet vad gäller den psykiska hälsan lämnas i avsnitt 5.8.3 en beskrivning av hur barnens anknytningsprocess påverkas av det faktum att de under sina första år är med om flera byten av vårdare samt de problem som detta kan leda till. De utlandsfödda adoptivbarnen har gjort ett totalt kultur- och språkbyte. Man har inom forskningen uppmärksammat att detta kan leda till att barnen får vissa språksvå- righeter, vilket behandlas i avsnitt 5.8.4. I avsnitt 5.8.5 beskrivs bl.a. betydelsen av biologiskt och etniskt ursprung för identitetsutvecklingen hos ett adopterat barn. 2Se t.ex. för internationella adoptionsfrågor (1997). 3Se t.ex. (1979), m.fl. (1994). 4Se t.ex. (1998). Adoptivbarns bakgrund och den sårbarhet som den medför kan ge upphov till en del psykiska problem och svårigheter, vilka behandlas under avsnitt 5.8.6. Den internationella adoptivforskningen har i huvudsak behandlat osynliga adoptioner. Studierna har oftast inriktats på frågor kring det adopterade barnets intresse för sin biologiska bakgrund, adop- tivföräldrarnas öppenhet med barnets ursprung samt vilken bety- delse kunskap om det egna ursprunget har för identitetsutveck- lingen. Merparten av forskningen på detta område är genomförd i , och . Den baseras till stor del på kli- niska erfarenheter eller på studier av adopterade som efterforskat sin biologiska familj.5 Det återfinns även viss internationell forskning om synliga adoptioner. Den forskningen hade från början en mer politisk inriktning än , särskilt i där amerikanska svarta barn – eller amerikanska barn av annat etniskt ursprung – kan adopteras av vita föräldrar. Vissa forskare ifrågasatte att vita föräldrar kunde förmedla en väl fungerande etnisk identitet till svarta barn eller barn med ett annat etniskt ursprung. De hävdade att de barn som adopterades över ras- och etniska gränser skulle bli mycket sårbara eftersom de inte lärde sig de strategier som minoritetsgrupper utvecklar som försvar mot rasism i en majoritetskultur. Andra forskare menade i stället att dessa barn hittar anpassningsstrategier som är funktionella och som leder till att de mår psykiskt bra. Att adoption av svarta barn skulle vara negativt för de barn som placeras i vita familjer har inte kunnat bekräftas av den samlade forskningen på området. Dock finns det fortfarande både i och ett motstånd mot adoptioner över ras- och etniska gränser utifrån motivet att sådana adoptioner skulle kunna försvåra barnets identitetsutveckling. Den svenska adoptionsforskningen har tidigare i huvudsak inriktats på psykisk och fysisk hälsa hos både synligt och osynligt adopterade barn samt språkutvecklingen hos barn som adopterats från andra länder.6 har även identitetsfrågor uppmärk- sammats inom den svenska forskningen, bl.a. till följd av att det i 5Se Irhammar (1997). 6Se m.fl. (1994). finns en stor grupp utlandsfödda adopterade som nått tonåren eller vuxen ålder.7 Gruppen adoptivbarn är ingen homogen grupp. Varje adoptivbarn är unikt med egna erfarenheter och behov.