sou · GPB365 · 2002-01-01 00:00:00 — som löpte mellan dessa tidpunkter genomfördes en reformering av kommunindelningen och olika utredningar arbetade med att hitta ett förlag till ny utformning av den svenska författningen. 7 Utredningar arbetade i stort sett oavbrutet med att reformera den svenska författningen från efterkrigstiden fram till införandet av ny regeringsform . På vilket sätt behandlades då frågan om valdagens placering i dessa utredningar? tillsattes en stor författningsutredning. Utredningen presenterade sitt slutbetänkande (SOU 1963:17: 104 – 125).8 Den gemensamma valdagen drevs fram till denna utrednings slutbetänkande inte av något parti. och stora delar av socialdemokratin betraktade den i själva verket som en dålig lösning. De borgerliga partierna förespråkade inte heller den gemensamma valdagen. Gemensam valdag var alltså inte något partis förstahandsval. Ändå kom den att ingå i det paket som grundlagsberedningen lade fram i sitt betänkande 3DUWLHOO I|UIDWWQLQJVUHIRUP. (SOU 1967:26, 1989). Hur kom sig då Anledningen var att frågan om den gemensamma valdagen successivt hade kommit att sammankopplas med tvåkammarriksdagens vara eller inte vara. I de betänkanden som mer specifikt behandlade frågan om skild eller gemensam valdag knöts frågan till de indirekta valen till första kammaren i det rådande tvåkammarsystemet. Där fanns det ett valtekniskt samband mellan landstingsvalen och förstakammaren genom att landstingen valde en åttondel av 7Genom kommunidelningsreformerna 1952 och 1962-1974 så minskade antalet kommuner från cirka 2500 till 278 stycken 1974 (1996: 55-70). 8Där föreslog utredningen stora förändringar i den gällande författningen. vad gällde valsystemets och kammarsystemets utformning, men något riksdagsbeslut fattades inte. Istället fortsatte utredningsarbetet och förhandlingarna mellan partierna i 30 )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ förstakammaren (se t.ex. SOU 1965:74). Socialdemokraternas ledning förespråkade en fortsättning på tvåkammarsystemet och de indirekta valen till första kammaren. I motsättning däremot drev konsekvent linjen att en direktvald enkammarriksdag skulle införas. började även och att anamma tanken på en enkammarriksdag. Så kom då författningsutredningens slutbetänkande där utredningsmajoriteten, tre socialdemokrater och två folkpartister, föreslog införandet av en direktvald enkammarriksdag. Skilda valdagar skulle däremot behållas (SOU 1963:17: 104 – 125). Förslaget innebar en total upplösning av det valtekniska kommunala sambandet mellan landstingsvalen och riksdagsvalen. Eftersom förslaget inte var förankrat i vare sig socialdemokraternas partiledning eller i gick det inte att nå konsensus kring förslaget (DsKn 1979-15:6). Året därefter förespråkade partiledningen i samtliga borgerliga partier ett direktvalt enkammarsystem. Även socialdemokraternas partiledning övergav i detta läge tvåkammarriksdagen som ett realistiskt alternativ. Istället förespråkade partiet ett enkammaralternativ där en del av valdes indirekt via kommunalvalen. På så sätt kunde det eftersträvade kommunala valtekniska sambandet bibehållas även i ett enkammarsystem 1989 Bibehållandet av vad man kallade ett kommunalt samband hade därmed blivit ett krav från socialdemokraternas sida för att gå med på införandet av enkammarriksdagen. Kommunpolitiken och rikspolitiken var i grunden beroende av varandra rent faktiskt, vilket innebar att det också borde finnas ett valtekniskt samband mellan dem resonerade man. Detta synsätt fick även genomslag i där utredningsmajoriteten ansåg det vara viktigt att det fanns ett samband mellan val till och val till de båda kommunala nivåerna (SOU 1965:54). Hur sambandet mer exakt skulle se ut blev nästa förhandlingsfråga. I detta sammanhang lanserades den gemensamma valdagen som ett alternativt sätt att bibehålla ett kommunalt samband, även om det inte längre var i rent valteknisk mening. Till en början ansågs den gemensamma valdagen av den socialdemokratiska partiledningen som en dålig lösning för att uppnå ett kommunalt samband i valet. Men i takt med att opinionen i partiet svängde och att de övriga alternativen att behålla ett kommunalt samband i valsystemet framstod som alltmer orealistiska blev även socialdemokraternas partiledning välvilligt inställda till den gemensamma valdagen (1989). Resultatet blev den partiella författningsreform som gällde förändringar i valsätt och kammarsystemet 1968 (1989: 12- )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ 31 13, grundlagar 1999: 13- 17). Beslut om gemensam valdag fattades (prop. 1968 – 27). Därmed kulminerade den koncentrering av de olika valens placering som hade inletts i och med reformerna 1919- 1921. I den kompromiss som slutligen fattades kom den gemensamma valdagen att bli den ingrediens som gjorde det möjligt att enas om en partiell författningsreform, även utan att något av riksdagspartierna partierna var stark anhängare av den. Man framhöll i grundlagsberedningen att ´'HWWD DOWHUQDWLY lU GHQ HQGD O|VQLQJ VRP NDQ I|UHQD NUDY VRP Sn ROLND VLGRU KDU EHWHFNQDWV VRP RDYYLVOLJD GYV GHOV DWW KHOD ULNVGDJHQ VNDOO I|UQ\DV Sn HQ JnQJ GHOV DWW I|UIDWWQLQJHQ VND U\PPD QnJRQ IRUP DY VDPEDQG PHOODQ ULNVGDJVYDO RFK NRPPXQDOYDO´ (SOU 1968:26 111). Den gemensamma valdagen var alltså förutsättningen för att enkammarriksdagen skulle kunna införas. Den gemensamma valdagen sågs av de borgerliga, särskilt , som mindre viktig och något man kunde accepteras för att få igenom enkammarriksdagen (1989). Socialdemokraterna kunde i sin tur acceptera enkammarriksdagen utan indirekta val, genom den gemensamma valdagens införande. 'HQ JHPHQVDPPD YDOGDJHQ RFK GDJHQV V\VWHP Resultatet av den långa förhandlingen mellan partierna i såväl och Grundlagsberedningen blev alltså bland annat enkammarriksdagen och den gemensamma valdagen. I paketet med den gemensamma valdagen ingick en förkortning av mandatperioden till riksdag, kommunfullmäktige och från fyra till . Att ha mellan valen ansåg Grundlagsberedningen vara en . Från och med valet hölls därmed alla val på lokal nivå, regional nivå och riksnivå . Endast kyrkofullmäktigevalet anordnades fortsatt på en annan dag än de tre borgerliga valen. Mandatperioden stadgades precis som tidigare i regeringsformen, medan valdagens placering endast reglerades i allmänna vallagen, kommunala vallagen, kommunallagen och delvis i riksdagsordningen (SFS 1968:184, SFS 1969:22, SFS 1974:152 – RF 1974 3 kap 3§, RO 1974 1 kap 1§). Detta att den gemensamma valdagen inte var grundlagsreglerad bidrog till att den accepterades av de borgerliga partierna. Det var ett beslut som man trodde skulle gå att riva upp relativt lätt (1989, AK 1968-25). 9 I regeringsformen stadgas mandatperiodens längd och i riksdagsordningen stadgas att val hålls . Den hänvisning till vallagen som tidigare fanns i riksdagsordningen är bortagen. 32 )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ Efter införandet har den gemensamma valdagen försvarats av såväl socialdemokraterna och , trots att socialdemokraterna från första början föredrog andra lösningar för att bibehålla ett kommunalt samband mellan valen. När väl enkammarriksdagen hade införts betraktades den gemensamma valdagen som det enda möjliga sättet att bevara ett samband mellan kommunalvalen och riksdagsvalet. Eftersom gemensam valdag var resultatet av en kompromiss kom den mycket snart efter sitt införande att kritiseras. Precis som reformerna mot en ökad koncentrering av valen 1921, 1936 och 1942 hade lett till fortsatta motioner som ville se en annan lösning, fortsatte kritiken även efter införandet av gemensam valdag. var det dock de som ville återgå till en ordning med skilda valdagar som stod för kritiken. Från de borgerliga partierna väcktes motioner med krav på införande av skilda valdagar eller om utredning av en övergång till skilda valdagar. Här fanns olika förslag. Dels fanns det de som ville se en återgång till den ordning som rådde innan den partiella författningsreformen, dels fanns det förslag som gick ut på att val hölls i en tredjedel av kommunerna . I det senare fallet handlade det således om rullande valdagar. Motionerna avslogs, bland annat med hänvisning till den pågående utredningen om demokrati. utvärderades effekterna av skilda respektive gemensam valdagar i en rapport från kommunaldemokratiska kommittén (DsKn 1979 – 15). Utredningen hade tillsatts som en konsekvens av de många motioner som hade förts fram med förslag om återgång till skilda valdagar. Utgångspunkten var då liksom nu att pröva de antaganden om konsekvensen av valdagens placering som gjordes i de vanligaste argumenten för och emot skilda och gemensamma valdagar. kom också grundlagskommittén med ett betänkande där frågan om valdagens placering togs upp. Den borgerliga majoriteten föreslog en återgång till fyraåriga mandatperioder och den ordning med skilda valdagar som hade tillämpats innan författningsreformen var ett faktum. Socialdemokraterna och var för ett bibehållande av treårig mandatperiod och gemensam valdag (SOU 1981:15). Något beslut fattades inte på grund av oenigheten och regeringsskiftet , men utredandet av frågan fortsatte, först i en arbetsgrupp och senare i folkstyrelsekommittén. När folkstyrelsekommittén kom med sitt betänkande var positionerna mellan partierna fortfarande låsta. Socialdemokraterna och propagerade för att behålla det 10 Se t. ex. Mot 1971 – 524, Mot. 1973 – 1861, Mot. 1974 – 142, 1975 – 676, mot. 1975/1976 – 914, Mot. 1976/1977 – 587, 996, Mot. 1977/1978 – 643, Mot. 1978/1979 – 403, 570, Mot. 1979/1980 – 264). )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ 33 rådande systemet, medan de borgerliga partierna ville återgå till det gamla systemet med skilda valdagar och fyraårig mandatperiod (SOU 1987:6 299, prop 1987/88:22). Inga ändringar gjordes i systemet heller . Däremot ändrades bestämmelsen om mandatperiodens längd i regeringsformen och fyraårig mandatperiod infördes. Därmed hade de borgerliga partierna fått igenom ena delen av de krav de tidigare haft (SFS 1994:1469). Den gemensamma valdagen låg fast, trots att införandet av treårig mandatperiod i samband med författningsreformen hade varit en konsekvens av införandet av den gemensamma valdagen. röstade svenska folket ja till medlemskap i , vilket innebar att ytterligare ett val tillkom – valet till . Detta innebar att regler om detta vals placering tillkom i den svenska lagstiftningen och att vi fick ytterligare en politisk nivå att ta hänsyn till. Valdagens placering styrdes av det europeiska regelverket. Mandatperioden är där till skillnad från i och val hålls (SFS 1995:374, Vallagen 1997:157). Detta innebär att valet till inte inbegrips i den gemensamma valdagen utan hålls separat. Endast undantagsvis äger Europaparlamentsvalet rum som övriga svenska val (t.ex. med bibehållen lagstiftning). I figur 2.4 sammanfattas de viktigaste förändringarna i valdagens placering fram till . Förutom de förändringar jag redan har nämnt kom regleringen av kyrkovalen till att i och med skilsmässan från staten 2000 att bli en helt intern kyrklig angelägenhet (Kyrkoordning för kap 33). Frågan om valdagens placering har sedan folkstyrelsekommitténs betänkande fortsatt att tas upp i dels genom motioner i stort sett , dels i överläggningar mellan partierna. Som en följd av ändringen av mandatperiodens längd till samt förändringen av budgetprocessen tog frågan om valdagens placering ny fart i . Flera motioner skrevs med krav på införande av skilda valdagar samt vårval från de borgerliga partierna och . 11 Till slut blev det därför återigen dags att utreda frågan. En ny författningsutredning tillsattes och frågan behandlades av demokratiutredningen. tog i sitt slutbetänkande (SOU 2000:1) ställning för en återgång till skilda valdagar (1999/2000:KU2, dir. Dir. 2000:21). 11 Se bland annat 1992/1993: KU51997/98 KU26, KU 199/2000: KU02. 34 )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ )LJXU Valdagens placering 1970 till 1970,1973, 1976, 1979, 1982, 1985, 1988, 1991, 1994, 1970,1973, 1976, 1970,1973, 1976, 1979, 1982, 1985, 1979, 1982, 1985, 1988, 1991, 1994, 1988, 1991, 1994, år, torsdag till vecka i hela . 1995 (ej ordinarie), 1970,1973, 1976, 1979, 1982, 1985, 1988, 1991, 1994, (Kyrkoval: 2001, .lOORU: Regeringsformen 1974, Riksdagsordningen 1974, Vallagen 1972:620, 1997:157, SFS 1994:1469, SFS 1994:998, SFS 1995:374, Kyrkoordning för kap. 33. )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ 35 )UnQ OLWHQ VDPRUGQLQJ WLOO JHPHQVDP YDOGDJ Som framgått av den historiska översikten så har regleringen av valdagens placering gått mot allt starkare koncentrering av de svenska valen. Denna utveckling bröts emellertid 1995 i och med att vi fick en ny politisk nivå och ett nytt val i , nämligen EU-parlamentsvalet. Återigen splittrades det enhetliga systemet med gemensam valdag upp. Men i jämförelse med de förhållanden som rådde – en ordning med olika mandatperioder, val , indirekta val och rullande valperioder – så innebär dagens gemensamma valdag en jämförelsevis stor koncentrering av valen. hålls betydligt mer sällan numera trots att EU-valen tillkommit.12 Frågan om valdagens placering har varit knuten till andra frågor i valsystemets och författningens utformning i stort. Att processen mot en koncentrering av val på olika nivåer inleddes runt 1920 var en konsekvens av rösträttsreformerna och införandet ett proportionellt valsystem. På samma sätt knöts frågan i arbetet med förnyelsen av författningen till andra grundlagsfrågor. Den gemensamma valdagen var där förutsättningen för införandet av en direktvald enkammarriksdag, och ledde i sin tur till en förkortning av mandatperioden till riksdag, landsting och kommuner till . sammankopplades frågan återigen med mandatperiodens längd, där en förlängning av mandatperioden till av den skilda valdagens förespråkare ansågs bidra till den skilda valdagens attraktionskraft. Att skilda valdagar kan existera i en rad olika former, och att den har existerat i en rad olika former, står också klart. Det är möjligt att ha alla val på olika år och olika dagar. Det är dessutom möjligt att ha rullande val där val hålls i några kommuner åt gången eller successiva val där endast del av en folkvald församling väljs vid val. En lösning som inte förverkligats i det svenska systemet är att hålla samman regionvalen och riksdagsvalet, men hålla kommunalvalen separat. I diskuterades detta alternativ av Valglovsutvalget, men föll där inte i god jord. 12 Då det hölls 14 val vid olika tillfällen så kommer det att ha varit sex valtillfällen (men 12 val) om vi undantar folkomröstningarna. Om ett system med skilda valdagar hade tillämpats hade det inneburit nio valtillfällen. Jfr med resonemang i kapitel 4. 36 )UnQ VNLOGD YDOGDJDU WLOO JHPHQVDP YDOGDJ 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 37 3 Debatten om valdagens placering Det är icke ofta jag yttrar mig i konstitutionella frågor, och jag skulle icke heller begärt ordet , om vi icke här hade att behandla en gammal bekant. Det har varit min strävan under 30-årig politik, att vi skulle få en enda valdag [för andrakammarvalen och landstingsvalen] (AK 1919-42:63, finansminister , s). Detta uttalande gjordes 1919 i samband med en diskussion om att sammanföra landstingsvalen och andrakammarvalen till samma valdag. Tillsammans med genomgången i kapitel 2 visar det att frågan om gemensam eller skild valdag då liksom nu var en ´JDPPDO EHNDQW´. Frågans långa historia motiverar en analys av hur man i politisk debatt har argumenterat . Hur har partierna i argumenterat för olika sätt att placera valdagen? För att besvara denna fråga görs i detta kapitel en analys av debatten kring valdagens placering och de argument som har använts. Debattanalysen syftar till att ge en bild av de svenska partiernas syn på önskvärda konsekvenser av valdagens placering samt dess faktiska konsekvenser. Att skilja mellan önskvärda konsekvenser och faktiska konsekvenser av valdagens placering är centralt med tanke på innehållet i resten av antologin. Där utvärderas konsekvenserna av en övergång till skilda valdagar. För att resultaten i denna utvärdering ska kunna ligga till grund för handlingsrekommendationer är det centralt att slå fast vilka mål resultaten ska värderas mot (jfr Vedung 1991, 1996). Genom att studera vilka mål som har ansetts önskvärda i svensk debatt och vilka syner på faktiska konsekvenser de hör ihop med kan resultaten i antologin sättas in i sitt värdemässiga sammanhang. I detta sammanhang ingår också övergripande syner på hur det demokratiska systemet bör fungera. I slutet av kapitlet ställer jag därför de mål som har förekommit i den svenska debatten i relation till olika demokratisyner. 38 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ +XU DQDO\VHUDV DUJXPHQWHQ I|U JHPHQVDP YDOGDJ UHVSHNWLYH VNLOGD YDOGDJDU" Hur kan vi då analysera argumenten för och emot skild eller gemensam valdag? Som jag redan i inledningen diskuterade är den viktigaste distinktionen här mellan argument som bygger på uppfattningar om vilka mål som är önskvärda och uppfattningar om olika åtgärders konsekvenser (se t.ex. 1984, Weir 1992, och , 1993). Den första typen av argument framhåller vissa mål som utgångspunkten för att bedöma den förda politiken. Den andra typen av argument berör den inom policy- och utvärderingsforskningen centrala frågan om konsekvenser av en förändring i den förda politiken. I realiteten är föreställningar om hur det bör vara och hur de faktiskt är nära knutna till varandra i politisk debatt. Att göra en distinktion mellan de olika typerna av argument är dock centralt om man ska kunna föra ett rationellt samtal om vilken institutionell lösning som är önskvärd, bra eller dålig. Den enkla tanken är här att ett orsaksargument endast är giltigt i förhållande till det mål som ska uppnås. Till exempel, att slå fast att valdeltagandet i kommunerna är högt vid gemensam valdag är endast ett giltigt argument för gemensam valdag om det är ett högt valdeltagande som eftersträvas. Detta resonemang är motivet till den analytiska skillnad jag gör mellan målargument och orsaksargument. Frågan i debattanalysen är huruvida förespråkare och kritiker av skild respektive gemensam valdag har samma eller olika mål respektive samma eller olika syn på konsekvenserna av placeringen av valdagen. Relationerna mellan argumenten betraktas i detta kapitel på det sätt som visas i figur 3.1. )LJXU Bör- och är-argument för och emot gemensam valdag respektive gemensam valdag. ,167,787,21(// /g61,1* *g5 6NLOGD YDOGDJDU *HPHQVDP YDOGDJ *80(17 0nO QRUP )g5 2&+ %g5 (027 ,167,78 8SSIDWWQLQJ 7,21(// RP RUVDNV /g61,1* VDPEDQG b5 I analysen av debatten undersöker jag alltså 1) vilka lösningar som förordas, 2) vilka mål man har med lösningarna samt 3) vilka 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 39 konsekvenser man anser att de faktiskt har. Föreställningar om konsekvenser av valdagens placering (ÄR) kan utvärderas genom undersökningar av dess faktiska konsekvenser. Normativa föreställningar (BÖR) kan vi däremot inte utvärdera genom att testa dem mot verkligheten. Vi kan endast ställa dem i relation till andra övergripande värden som vi eftersträvar i samhället, till exempel olika demokratiföreställningar. För att debattanalysen ska bli hanterlig gör jag några nedslag i den debatt som har förts . Tillfällena har valts med utgångspunkt från den historiska genomgången i kapitel 2. Nedslagen görs dels för viktiga förändringar i regleringen av valdagens placering, dels vid debatten om en förändring av valdagens placering efter den gemensamma valdagens införande. De valda tillfällena är: debatten kring förändringarna som gjordes 1918-1926 debatten i samband med den partiella författningsreformen och införandet av den gemensamma valdagen. debatten kring folkstyrelsekommitténs arbete samt debatten som föregick författningsutredningens uppdrag att utreda frågan om valdagens placering.1 Den empiriska redovisningen struktureras dels genom analysmodellen, dels genom de innehållsliga kategorier som återfinns i materialet. De senare kategorierna är härledda ur empirin. De viktigaste kategorierna som jag har funnit i materialet och som har varit centrala och framåt är frågan om den betydelse valdagens placering bör ha och har 1) på YDOGHOWDJDQGHW, 2) för det GHPRNUDWLVND DQVYDUVXWNUlYDQGHW samt slutligen 3) för UHODWLRQHQ PHOODQ VWDW RFK NRPPXQ (på lokal såväl som regional nivå). 9DOGHOWDJDQGHW VRP DUJXPHQW I|U NRQFHQWUHULQJ DY YDO Som framgick av analysen i kapitel 2 handlade debatten om NRQFHQWUHULQJ DY YDO och inte primärt om vad som i dagens språkbruk kallas för gemensam valdag. Det man från både regeringens 1 Givetvis görs här ett urval av material och det är i första hand H[HPSHO på olika argumenttyper som citeras i texten. De dokument som används är utredningar och utskottsbetänkanden, propositioner samt riksdagsdebatt. Med debatt avses här således något vidare än ren riksdagsdebatt. Det centrala är att teckna skilda ståndpunkter och argumenten härför. 40 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ och sida ville uppnå var en minskning av antalet val. 2 De åtgärder som genomfördes för att öka koncentrationen av val var att ta bort den successiva förnyelsen av de politiska församlingarna på nivå, att förlänga mandatperioden samt att sammanföra val på olika politiska nivåer till . Syftet med samtliga dessa reformer var till en del det samma, nämligen att begränsa antalet valtillfällen. Därför betraktas argument för alla dessa tre reformer som argument för koncentrering av val. Den placering av valdagen som framför allt förespråkades var att placera landstingsval och andrakammarval den 3.e söndagen (olika år eller var på förslag). I behandlingen av frågan i diskuterades i första hand mycket praktiska frågor. Problem kring hur det praktiskt skulle fungera att i större utsträckning sammanföra val till överskuggade de principiella argumenten för och emot en koncentrering av valen (se t.ex. Prop. Det var alltså framför allt takten på koncentreringen av valen som oenigheten gällde. Både bland de som ville se en långsam koncentrering av val och de som ville se en snabb koncentrering, märktes argument som handlade om valdeltagande och valtrötthet i hela det politiska systemet. Förespråkarna för GHQ VQDEED OLQMHQ återfanns i den tidiga debatten hos såväl och socialdemokraterna. Men under tjugotalet var det endast socialdemokrater och några frisinnade som motionerade om en definitiv sammanläggning av stads- och kommunalfullmäktigevalen med landstingsvalen (något som vi sett förverkligades först ). 3 I en motion förordade socialdemokraten faktiskt införandet av en gemensam valdag i dagens mening om vi bortser från det indirekta förstakammarvalet. återkom samme person med en ny motion, den här gången skriven tillsammans med flera partikamrater samt några frisinnade Där förespråkades en mindre långtgående koncentrering av val, med ett system där kommunal- och stadsfullmäktigevalen respektive landstingsvalen hölls , alternerande med andrakammarvalen. Målet för förespråkarna av en snabb koncentrering av val var primärt att öka YDOGHOWDJDQGHW och därmed stärka demokratin. Socialdemokraten påpekade att syftet med den påbörjade koncentreringen av valen var att VOLSSD IUnQ DWW UHVXOWDWHW DY 2Termen gemensam valdag kunde till exempel betyda att alla val på en och samma politiska nivå, till exempel landstingsnivå, skedde på . Eller att val på olika politiska nivåer, som landstingsvalen och andrakammarvalen, hölls den tredje söndagen , men olika år. 3Se t. ex. Mot. AK 1921-27, Mot. 'HEDWWHQ RP YDOGDJHQV SODFHULQJ 41 YDOVWULGHUQD VNXOOH |WWKHW VRP nW HWW OLWHW InWDO NXQGH |YHUOlPQD GHW YLNWLJD DYJ|UDQGHW DY VWDWHQV RFK NRPPXQHUQDV DQJHOlJHQKHWHU (Mot. AK 1921-27, , s). valdeltagande uppfattades inte som önskvärt eftersom det innebar att endast ett fåtal av medborgarna utsåg de politiska representanterna. Det var viktigt att så pass många deltog i valet att det blev ´HWW YHUNOLJW XWVODJ DY IRONPHQLQJHQ´ (Mot. AK 1921-27: 2, , s). valdeltagande var alltså ett centralt demokratiskt värde.