sou · GPB393 · 2002-01-01 00:00:00 — Uppteckning och granskning skall ske innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, däref- ter. En invändning som inte medför någon ändring skall antecknas. Efter granskningen får uppteckningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen antecknats i protokollet, skall uppteckningen biläg- gas handlingarna. Så snart åtal ha beslutats, har den misstänkte eller hans försvarare rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Har offentlig försvarare förordnats för den miss- tänkte, skall en avskrift utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.4.3. Paragrafen behandlar dokumentationsskyldighet under en för- undersökning. Ändringen innebär att det tidigare tredje stycket har tagits bort. I detta föreskrevs att förundersökningsprotokoll i mindre mål, dvs. bötesfall där förundersökningen var av mindre omfattning, kunde ersättas av kortfattade anteckningar över det väsentliga som förekommit vid förundersökningen. Sådana fall där förundersökningsanteckningar har an- vänts kommer till stor del att i fortsättningen kunna handläggas som förenklade brottsutredningar. I de fallen får kortfattade an- teckningar föras i stället för protokoll (se 23 kap. 22 d § RB). Bl.a. därför saknas tillräckliga skäl för att behålla ordningen med förun- dersökningsanteckningar. 23 kap. 22 § En förenklad brottsutredning får inledas i stället för en förundersök- ning, om det finns anledning att anta att brottet kommer att bli enkelt att utreda. Detta gäller dock bara 1.om den misstänkte har erkänt gärningen och det inte finns anled- ning att anta att erkännandet är oriktigt, eller 2.om det för brottet inte är föreskrivet svårare straff än fängelse . Första stycket gäller inte, om den misstänkte var när brottet begicks och det för brottet är föreskrivet fängelse . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.4. Första stycket i paragrafen anger tillämpningsområdet för för- enklad brottsutredning. Som framgår av ordalydelsen är tillämp- Det blir upp till polismyndigheten eller åklagaren att bedöma om en förenklad brottsutredning skall inledas i stället för en förundersökning. anges som en allmän förutsättning för en utredning enligt 23 kap. 22 § RB att det skall finnas tillräckliga skäl för åtal. Ut- tryckssättet innebär en onödig begränsning av tillämpningsområdet både och rum. Den föreslagna bestämmelsen anger istället att brottet skall vara enkelt att utreda. På så sätt markeras att en för- enklad brottsutredning kan genomföras även om utredningen helt eller delvis måste ske än vid ingripandet och/eller på annan plats än brottsplatsen, t.ex. efter en skriftlig po- lisanmälan. När det gäller beskaffenheten hos det brott som skall kunna ut- redas inom ramen för den förenklade brottsutredningen finns det anledning att skilja mellan situationerna att den misstänkte har er- känt gärningen och andra fall. I det fallet att den misstänkte har erkänt och det inte finns an- ledning att anta att erkännandet är oriktigt begränsas tillämpnings- området inte av hänvisning till straffskala eller liknande. Dock kommer alltid den allmänna förutsättningen att brottet skall vara enkelt att utreda att innebära en begränsning av vilka brott som kommer att utredas enligt den föreslagna bestämmelsen. I andra fall, t.ex. när den misstänkte förnekar brott eller om det finns anledning att anta att erkännandet är oriktigt, begränsas till- lämpningsområdet till brott med högst tre års fängelse i straffska- lan. Detta täcker in de vardagsbrott som blir aktuella att utreda i den ordningen, t.ex. olika stöldbrott, skadegörelse, trafikbrott och narkotikabrott. En grundläggande utgångspunkt för förslaget är att brott skall utredas inom det förfarande som utredningen motiverar. Det finns därför alltid under förfarandet möjlighet att besluta att den för- enklade brottsutredningen skall övergå i en förundersökning (se 23 kap. 22 e § RB). Det bör påpekas att när den misstänktes rättssä- kerhetsintressen kräver det skall brottet alltid utredas inom ramen för en förundersökning. Av andra stycket följer att det skall vara tillåtet att genomföra en förenklad brottsutredning när den misstänkte var när brottet begicks om det inte är föreskrivet svårare straff än fäng- else för brottet. Med tanke på att många av bestäm- melserna i LUL inte uteslutande tar sikte på den situationen att förundersökning genomförs, kommer många av bestämmelserna i den lagen att behöva tillämpas även under en förenklad brottsut- redning som inte bara avser bagatellartade brott. Möjligheten att underlåta förundersökning vid rättegångsförseel- ser, brott inför rätten och vid utvidgning av åtal, vilket tidigare fanns reglerat i 23 kap. 22 § RB, återfinns numera i 23 kap. 22 f § RB. 23 kap. 22 a § Bestämmelserna om förundersökning i 2-12 §§, 14 § första stycket, 17 §, 18 § andra stycket, 19 och 20 §§, 21 § tredje stycket och 23 § gäller också i en förenklad brottsutredning. Hänvisningen i första stycket till 3 § gäller inte om polisman utfär- dar ett föreläggande av ordningsbot enligt 48 kap. Den föreslagna bestämmelsen är ny. Första stycket i paragrafen hänvisar till olika bestämmelser om förundersökning i 23 kap. RB. De reglerna skall tillämpas även un- der en förenklad brottsutredning enligt 23 kap. 22 § RB. Frånsett reglerna om dokumentation i 24 och 25 §§ FuK fanns tidigare inga uttryckliga regler om handläggningen av utredningar enligt 23 kap. 22 § RB. I stället var tillämparen hänvisad till analogier med förun- dersökningsreglerna. Hänvisningen till 2 och 4 §§ (första stycket) innebär att förun- dersökningens syften och principerna för utredningar skall tilläm- pas även under en förenklad brottsutredning. Hänvisningen till 3 § innebär bl.a. att beslut att inleda en för- enklad brottsutredning skall fattas av polismyndigheten eller åkla- garen. Den ordning som enligt bestämmelsen gäller för förunder- sökning om förhållandet mellan polis och åklagare kommer genom hänvisningen att tillämpas även vid förenklad brottsutredning. I de fallen polismannen genomför en primärutredning enligt 23 kap. 3 § tredje stycket RB blir den ett förstadium även till förenklad brottsutredning. Hänvisningen till 4 § (andra stycket) och 4 a §§ innebär att de förutsättningar som gäller för att bl.a. lägga ned en förundersök- ning även gäller en förenklad brottsutredning. I övrigt avslutas den förenklade brottsutredningen genom ett positivt lagföringsbeslut, dvs. beslut om föreläggande av ordningsbot eller om åtal, straffö- reläggande och åtalsunderlåtelse. Hänvisningen till 5 § innebär att den misstänktes behov av of- fentlig försvarare och målsägandes behov av målsägandebiträde skall bevakas även under den förenklade brottsutredningen. Upp- kommer ett sådant behov kan detta innebära att ärendet är av mer komplex natur och att utredningen lämpligen bör ske i form av förundersökning. Hänvisningen till 6 § innebär att förhör får hållas med envar även under en förenklad brottsutredning. Samma skyldighet som under en förundersökning att stå till förfogande för förhör gäller därmed. Hänvisningen till 7 och 8 §§ innebär att reglerna om hämtning och om skyldighet att medfölja samt om medtagande till förhör blir tillämpliga även under en förenklad brottsutredning. Enligt 23 kap. 8 § tredje stycket RB kan bl.a. medtagande ske även innan en för- undersökning hunnit inledas. Den ordningen kommer att gälla även innan förenklad brottsutredning har hunnit inledas. Hänvisningen till 9 § innebär att det blir möjligt för polisen att hålla kvar den som skall höras för att genomföra för- hör och att i vissa fall ta den misstänkte i förvar under den tiden. Hänvisningen till 10-12 §§ innebär att samma regler gäller under den förenklade brottsutredningen som under förundersökning vad gäller bl.a. närvaro vid förhör och förhörsmetoder. Hänvisningen till 14 § första stycket innebär bl.a. att yttrande från sakkunnig kan inhämtas under en förenklad brottsutredning. Hänvisningen till 17 § innebär att polisen får begära biträde av annan polismyndighet i vissa fall under en förenklad brottsutred- ning. Hänvisningen till 18 § andra stycket innebär att under den för- enklade brottsutredningen skall förhör eller annan utredning äga rum på begäran av den misstänkte eller hans försvarare, om detta kan antas vara av betydelse för utredningen (se även förslaget till 23 kap. 22 c § RB). Hänvisningen till 19 § innebär att rätten kan pröva en anmälan av den misstänkte om brister i den förenklade brottsutredningen och om behövliga kompletteringar. Hänvisningen till 20 § innebär att åklagaren skall besluta i åtals- frågan då den förenklade brottsutredningen avslutas. Hänvisningen till 21 § tredje stycket innebär bl.a. att den miss- tänkte och hans försvarare har rätt att få avskrift av utredningen sedan åtal har beslutats. Den bestämmelsen fanns tidigare i 21 § fjärde stycket. Hänvisningen till 23 § innebär att en kompletterande utredning efter att åtal är väckt kan ske i form av en förenklad brottsutred- ning, om brottet har utretts i den formen tidigare. Det bör också nämnas att det kan finnas anledning att vid sär- skilda tillfällen tillämpa även andra bestämmelser under handlägg- ningen än de nu nämnda. I så fall får det bli fråga om en analog till- lämpning med utgångspunkt främst i den enskildes krav på rättssä- kerhet. Genom vårt förslag om förenklad brottsutredning har vi formali- serat det förenklade utredningsförfarandet på ett sätt som inte var fallet tidigare. Även fortsättningsvis skall ett föreläggande av ord- ningsbot föregås av en förenklad utredning. Vårt förslag innebär dock att vissa regler om förenklad brottsutredning måste undantas för det fall ett föreläggande av ordningsbot utfärdas. Vi föreslår därför i andra stycket att hänvisningen i bestämmelsens första stycke till 3 § inte skall gälla när en polisman utfärdar ett föreläg- gande av ordningsbot enligt 48 kap. RB. Det kommer bl.a. att medföra att polismyndighet eller åklagare inte behöver fatta beslut i sådana fall om att inleda en förenklad brottsutredning. I vårt betänkande SOU 2001:59 föreslog vi tre nya paragrafer i 23 kap. RB av följande lydelse. 23 kap. 6 a § Den som skall höras under förundersökningen får vid vite kallas att infinna sig vid förhöret. Vitesföreläggande enligt första stycket får användas bara om det är lämpligt med hänsyn till omständigheter- na i det enskilda fallet. Föreläggande får aldrig ske om förhöret avses ske per telefon eller om kallelsen till förhör avser längre avstånd än att hämtning får ske enligt 7 §. Beslut om vitesföreläggande enligt första stycket med- delas av undersökningsledaren eller av någon annan som får leda förhöret. 23 kap. 6 b § Uteblir den som har kallats enligt 6 a § får nytt vite före- läggas, om förhöret äger rum en senare dag. 23 kap. 6 c § Frågor om utdömande av vite som har förelagts med stöd av 6 a § prövas av tingsrätten i den ort där vitet har ut- färdats. Ansökan görs av den myndighet som har beslutat om föreläggandet. De föreslagna bestämmelserna i 23 kap. 6 a-c §§ RB skall kunna tillämpas även under en förenklad brottsutredning. 23 kap. 22 b § Bestämmelserna om användning av gripande, beslag, husrannsakan eller annan undersökning, kroppsvisitation och kroppsbesiktning vid en förundersökning tillämpas också vid en förenklad brottsutredning. En polisman, som verkställer beslag och förelägger förverkande av den beslagtagna egendomen i föreläggande av ordningsbot, skall där- efter anmäla beslaget hos polismyndigheten. Den föreslagna bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 5. Under en förundersökning får enligt 23 kap. 16 § RB användas straffprocessuella tvångsmedel som avses i 24-28 kap. RB. Motsats- vis innebär det att man vid en förenklad brottsutredning inte gene- rellt får använda sådana tvångsmedel. I förevarande paragraf anges emellertid fall då vissa tvångsmedel får användas vid en förenklad brottsutredning enligt 23 kap. 22 § RB. I de flesta fall kommer den förenklade utredningsformen inte att innebära någon risk för att den enskildes rättssäkerhetsintressen blir äventyrade. Skulle be- dömningen göras att så bli fallet måste tvångsmedelsanvändningen ske inom ramen för en förundersökning. De allmänna principerna om tvångsmedelsanvändning, exempelvis proportionalitetsprinci- pen, måste givetvis iakttas även under en förenklad brottsutred- ning. Förslaget innebär att det skall vara möjligt att använda gripande, beslag, husrannsakan eller annan undersökning (28 kap. 10 § RB), kroppsvisitation och kroppsbesiktning under en utredning enligt 23 kap. 22 § RB. Detta innebär att de allmänna förutsättningarna för att utreda brottet i den formen måste vara uppfyllda för att tvångsmedelsanvändningen skall vara tillåten. Grunderna för tvångsmedelsanvändningen skall vara desamma under förenklad brottsutredning som under förundersökning. De skall i det sammanhanget nämnas att möjligheten för polis och åklagare att använda sig av tvångsmedlen finns reglerad inte bara i RB utan även i mängd andra författningar. Även i övrigt skall be- stämmelserna om tvångsmedlen i tillämpliga delar gälla under en förenklad brottsutredning, exempelvis reglerna om dokumentation av tvångsmedelsanvändningen. De befogenheter och skyldigheter, t.ex. att fatta beslut och att pröva om beslag skall bestå, som tillkommer exempelvis polisman och undersökningsledare vid förundersökning gäller även under utredning enligt 23 kap. 22 § RB. Polisman som verkställer beslag och förelägger förverkande av den beslagtagna egendomen i före- läggande av ordningsbot, skall anmäla beslaget hos polismyndig- heten. 23 kap. 22 c § Då den förenklade brottsutredningen har kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, skall han, då han hörs, underrättas om misstanken. Den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, på egen begäran ta del av vad som har förekommit vid denna och att ange den utredning de an- ser önskvärd samt i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Den föreslagna bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 4.5.2 och 4.5.4. När förundersökning genomförs finns ett krav i 23 kap. 18 § första stycket första meningen RB på att den som är skäligen misstänkt för brott skall underrättas om misstanken när han hörs. Den misstänkte har därefter vissa rättigheter som misstänkt. Nå- gon sådan formell underrättelseskyldighet har inte funnits när utredningen har bedrivits i förenklad form enligt 23 kap. 22 § RB. I praktiken har den ordning som gällt inneburit ett krav på un- derrättelse även i dessa fall. Vi föreslår att underrättelseskyldigheten skall finnas även under en förenklad brottsutredning och har tagit in den skyldigheten i bestämmelsens första stycke. I andra stycket finns regler om den misstänktes insyn i och in- flytande över den förenklade brottsutredningen. Den föreslagna bestämmelsen motsvarar i huvudsak vad som gäller vid förunder- sökning enligt 23 kap. 18 § första stycket andra och tredje mening- arna RB. Dessutom skall förhör eller annan utredning äga rum på begäran av den misstänkte eller försvararen, om detta kan antas vara av betydelse för utredningen (jfr hänvisningen i 23 kap. 22 a § RB till 23 kap. 18 § andra stycket RB). 23 kap. 22 d § Vid en förenklad brottsutredning får i stället för protokoll föras kort- fattade anteckningar över det väsentliga som har förekommit i utred- ningen. Den föreslagna bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 4.5.3. Under förundersökning finns ett relativt långtgående krav på dokumentation i förundersökningsprotokoll av vad som förekom- mer av betydelse under utredningen (se 23 kap. 21 § RB och 20-23 §§ FuK). Under en utredning enligt nuvarande 23 kap. 22 § RB är kravet däremot inte lika långtgående. Dokumentationskravet under förundersökning har många gång- er ansetts vara allt för långtgående och leda till onödigt arbete och tidsspillan. De ärenden som kommer att handläggas inom ramen för förenklad brottsutredning är av den karaktären att dokumenta- tionskravet inte behöver vara lika omfattande som under en förun- dersökning. Givetvis måste frågan om vad som är tillräcklig doku- mentation anpassas till förhållandena i varje ärende. För dokumen- tation av tvångsmedel under en förenklad brottsutredning gäller samma krav som under förundersökning. 23 kap. 22 e § eller åklagaren får, när det finns skäl för det, besluta att en förenklad brottsutredning skall övergå i en förundersökning el- ler att en förundersökning skall övergå i en förenklad brottsutredning. Bestämmelsen är ny och behandlas i avsnitt 4.4.3. En förenklad brottsutredning skall när som helst under utred- ningens gång kunna övergå i en förundersökning. Detta blir aktu- ellt t.ex. om bedömningen görs att brottet inte kommer att bli en- kelt att utreda. När en förundersökning har inletts och det senare visar sig att brottet är så enkelt att utreda att förutsättningarna för att genomföra en förenklad brottsutredning föreligger, skall polis- myndigheten eller åklagaren också kunna besluta att förundersök- ningen skall övergå i en förenklad brottsutredning. Vi förutsätter att det sistnämnda kommer att ske i begränsad omfattning. 23 kap. 22 f § Förundersökning eller förenklad brottsutredning behöver inte genom- föras, om det ändå finns tillräckliga skäl för åtal och det gäller ett så- dant brott som avses i 45 kap. 2 § första eller andra stycket. Åklagaren får utvidga ett väckt åtal utan att förundersökning eller förenklad brottsutredning enligt detta kapitel har ägt rum. Den föreslagna bestämmelsen är ny men motsvarar i huvudsak vad som tidigare gällde enligt 23 kap. 22 § första och andra styckena RB. Första stycket innebär att förundersökning inte behöver genomföras för förseelser i rättegång och för brott inför rätten, under förutsättning att det ändå finns tillräckliga skäl för åtal. Andra stycket tillåter att förundersökning underlåts när åklaga- ren vill utvidga ett väckt åtal. Inte heller i fortsättningen skall det i dessa fall behöva inledas en förundersökning. Det framgår också av bestämmelsen att det inte behövs en förenklad brottsutredning. Liksom skall det vara tillåtet med en mer formlös utredning i de fallen. 23 kap. 24 § Närmare föreskrifter om undersökningsledares verksamhet, om un- derrättelse enligt 18 § första stycket fjärde meningen, om protokoll och anteckningar vid förundersökning och om förenklad brottsutredning meddelas av regeringen. Bestämmelsen ger regeringen rätt att meddela närmare föreskrifter om förundersökning i vissa avseenden. De föreskrifterna finns i FuK. Ett tillägg har gjorts som innebär att regeringen får meddela föreskrifter även om utredningar som genomförs enligt 23 kap. 22 § RB (se förslaget till ändring av FuK). Vad som sägs om anteckningar i första meningen kan syfta på annat än förundersökningsanteckningar enligt 23 kap. 21 § tredje stycket i nuvarande lydelse. Därför har det begreppet fått stå kvar i paragrafens första mening även om ordningen med förundersök- ningsanteckningar avskaffas (jfr 23 kap. 21 § RB). 31 kap. 12 § Om det i lag eller författning finns avvikande bestämmelser om kost- nader i rättegång, gäller de bestämmelserna. Bestämmelserna i detta kapitel om förundersökning tillämpas också vid förenklad brottsutred- ning. Bestämmelserna i 31 kap. RB om rättegångskostnad i brottmål in- nehåller regler om bl.a. kostnader under förundersökningsförfa- randet (se 31 kap. 2, 8 och 9 §§ RB). De reglerna skall ha motsva- rande tillämpning även vid förenklade brottsutredningar. Detta fö- reskrivs i en ny mening i 31 kap. 12 § RB. I övrigt har bestämmelsen justerats språkligt. 45 kap. 7 § När en förundersökning eller en förenklad brottsutredning har ägt rum i målet, skall åklagaren, då åtalet väcks eller därefter, till rätten ge in utskrift av protokoll eller anteckningar från utredningen samt de skriftliga handlingar och föremål som han vill åberopa som bevis. Sådant som inte rör åtalet, bör dock inte ges in. 45 kap. 11 § Om förundersökningen eller den förenklade brottsutredningen behö- ver kompletteras eller förundersökning genomföras för att målet skall kunna slutföras i ett sammanhang vid huvudförhandlingen, får rätten meddela åklagaren föreläggande om det. I 45 kap. RB finns bestämmelser om det inledande skedet av en brottmålsrättegång i tingsrätt. I 45 kap. 7 och 11 §§ RB finns regler om vad åklagaren skall ge in till rätten när åtal väcks och om rättens möjlighet att förelägga åklagaren att genomföra kompletteringar i vissa avseenden. I bestämmelserna har tillägg gjorts så att de gäller även vid förenklad brottsutredning. I övrigt har 45 kap. 11 § RB justerats språkligt. 48 kap. 12 § Ett godkännande är utan verkan om det sker sedan åklagaren har 1.utfärdat stämning, stämningsansökan eller ett nytt strafföreläggande, 2.beslutat att inte väcka åtal för brottet, eller 3.beslutat att lägga ned eller inte inleda en förundersökning eller en förenklad brottsutredning. Ett tillägg har gjorts i bestämmelsen. Tillägget innebär att uttrycket förenklad brottsutredning har förts in i tredje punkten vid sidan av förundersökning. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott Den som här i riket är åtalad för annat brott, för vilket är stadgat fängelse, eller som enligt dom mot honom skall undergå fängelse eller eljest omhändertagas på anstalt, må ej utlämnas så länge hindret be- står. Samma lag vare, om förundersökning eller förenklad brottsutred- ning inletts för brott som nämnts. Utan hinder av vad i första stycket sägs må utlämning äga rum för rättegång om den gärning som avses med den främmande statens be- gäran, på villkor att den utlämnade senare överlämnas till svensk myndighet enligt vad regeringen bestämmer. Ett tillägg har gjorts i 11 § första stycket lagen om utlämning för brott. Tillägget innebär att även en förenklad brottsutredning, vid sidan om förundersökning, hindrar en utlämning på det sätt som närmare uttrycks i bestämmelsen. 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Angående beslag av egendom som avses i 1 § skall vad i allmänhet är stadgat om beslag i brottmål äga motsvarande tillämpning med följan- de avvikelser: Beslagtagen egendom må bevisligen förstöras om dess värde är ringa eller egendomens förstörande eljest måste anses försvarligt. I annat fall må egendomen försäljas, spritdrycker, vin, starköl och öl till den som är berättigad att tillverka eller att bedriva partihandel med sådana varor enligt alkohollagen (1994:1738) och annan egendom på sätt som med hänsyn till egendomens beskaffenhet finnes lämpligt. Belopp, som erhållits vid försäljning av beslagtagen egendom, tillfaller kronan. Beslut om förstörande eller försäljning meddelas av undersök- ningsledaren eller åklagaren. Går beslag åter och är egendomen jämlikt denna paragraf förstörd eller såld, skall ersättning av allmänna medel utgå med belopp, som motsvarar egendomens pris vid försäljning till allmänheten eller eljest finnes skäligt. Beslut om ersättning meddelas av åklagaren. som drabbats av beslaget missnöjd med beslut om ersättning, äge han inom en månad från det han erhöll del av beslutet påkalla rättens prövning därav. Ansökan härom göres vid den domstol, som ägt upp- taga fråga om beslagets bestånd. Ersättning utbetalas av efter framställning av åklagaren. Om polisman verkställer beslag och förelägger förverkande av den beslagtagna egendomen i föreläggande av ordningsbot, skall anmälan om beslaget göras hos polismyndigheten.