sou · GPB3103d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Många av dessa har syftat till att justera och trimma det rättsliga förfarandet, särskilt i brottmål.17 När det gäller de grundläggande principerna kan särskilt nämnas att reglerna om en koncentrerad huvudförhandling, som i och för sig mjukades upp en del redan efter 1950-talets rättsaffärer, har mjukats upp ytterligare. Detta har naturligtvis varit helt nödvändigt med tanke på den allt större mängden huvudförhandlingar som pågår i veckor och måna- 15Det i detta sammanhang viktigaste betänkandet är Översyn av 1. Processen i tingsrätt (SOU 1982:25-26). 1986/87:89. 17Se t.ex. , Domstolarna inför 2000-talet (1991:106), Åklagar- utredningen –90, Ett reformerat åklagarväsende Del A-B (SOU 1992:61), Hovrätts- processutredningen, Ett reformerat hovrättsförfarande (SOU 1995:124), Skiljedoms- utredningen, Näringslivets tvistlösning (SOU 1995:65), Domstolsförfarandet – Förslag till förbättringar (Ds 1997:7), De promemorior som lagts fram av arbetsgrupp för processrättsliga frågor, nämligen om Inställda förhandlingar, Enskilda anspråk – Förord- nade av offentlig försvarare och målsägandebiträde – En sammansättningsfråga samt Ett snabbförfarande för notariebrottmål – Kallelser till den tilltalade, Hovrättsprocessen (Ds 2001:36) och Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU), Snabbare lagföring 1 – Några förslag till förenklingar (SOU 2001:59). Det är möjligt att göra längre uppehåll i en pågående huvudförhandling.18 2.4Utgångspunkter inför nya reformer RB har stått sig gott och fungerar väl i de flesta hänseenden. Egent- ligen har – sett i ett större perspektiv – endast smärre justeringar gjorts i balken, särskilt om man ser till principerna om muntlighet, omedelbarhet och koncentration. Det går emellertid inte att bortse från att RB utarbetades och förbereddes vid som i väsentliga hänseenden skiljer sig från dagens. Även om man inte skall över- driva kan man säga att RB hade sina rötter i ett , som kan te sig avlägset och idylliskt. När RB tillkom fanns det – med enstaka undantag – bara all- männa domstolar och en enda rättegångslag. Genom tillkomsten av de allmänna förvaltningsdomstolarna och FPL har det skapats en parallell domstolsorganisation med en egen förfarandelagstiftning. FPL bygger på skriftlighet och RB på muntlighet, men har FPL närmat sig rättegången i allmän domstol genom att de muntliga inslagen ökat som processen enligt RB fått mer inslag av skriftlighet. Några särskilda problem med handläggningen enligt FPL på grund av detta har inte framkommit, åtminstone sett ur ett domarperspektiv. Detta visar att åtminstone vissa måltyper kan hanteras på ett bra sätt också utan de för RB bärande principerna. Det finns inte anledning att i detta sammanhang överväga en sammansmältning av processlagarna. Däremot är det naturligt att i enlighet med direktivens anda utnyttja de erfarenheter som vunnits sedan FPL:s tillkomst. I allmän domstol spelar bevisfrågorna generellt sett en större roll än i förvaltningsdomstolarna. Detta gäller i synnerhet i brottmålen. Det råder inte något tvivel om att principen om den fria bevis- prövningen, varmed avses såväl fri bevisföring som fri bevis- värdering, även i fortsättningen bör utgöra det nav kring vilket rättegångsförfarandet i allmän domstol bör vara uppbyggt. Det råder också stor enighet om att RB:s principer om omedelbarhet, muntlighet och koncentration utgör den bästa garantin för en god bevisprövning av detta slag. Som redan framhöll har de professionella aktörernas kompetens ökat. 18 Se 43 kap. 11 § och 46 kap. 11 §. 1999/2000:26 s. 46-54. att begripa och följa vad som händer under en rättegång har ökat väsentligt även bland allmänheten genom den ökade utbildningsnivån i samhället. Domstolarnas språkbruk har blivit enklare och tydligare. Detta ger förutsättningar för att överlåta fler inslag i rättegången till parternas disposition. Tillsammans med modern teknik ger detta också utrymme för nya och effektivare sätt att presentera processmaterialet. har teletekniken byggts ut och står under stän- dig utveckling. Man kan nu kommunicera inte endast genom ljud utan också genom ljud- och bildteknik. Användningen av person- datorer och informationsteknologi har ökat lavinartat. Det finns möjlighet att koppla inspelningskameror till person- datorer och att över Internet delta i ljud- och bildkonferenser. Dessa tekniska landvinningar bör självfallet utnyttjas i en modern process. Rättegångsreglerna måste anpassas till detta. Genom den pågående omorganisationen av tingsrätterna till- skapas större domstolar som ger organisatoriska förutsättningar för denna teknikanvändning. Vårt samhälle – liksom världssamfundets länder i övrigt – går mot en ökad internationalisering. Detta har inte fått så stort genomslag i de olika ländernas processlagstiftningar. Tvärtom präglas rättegångsordningarna ofta av nationella särdrag. Internationella förpliktelser har emellertid ett växande inflytande på processlagstiftningen genom att sätta en yttre gräns för den svenska lagstiftarens frihet. Detta gör det naturligt att även i övrigt söka uppslag till processuella förbättringar utom landets gränser. Regeringen betonar ofta att medborgarperspektivet skall styra lagstiftningen. Med detta avses att det är nyttan för den enskilde medborgaren av tilltänkta förändringar och reformer som skall stå i fokus vid lagstiftning. RB tillkom i ett samhällsklimat där dom- stolar och myndigheter i viss mån representerade ett överhetens synsätt. Reformverksamheten bör styras av insikten att dom- stolarna inte är till för sin egen skull utan för medborgarnas bästa. Tiderna förändras och vi med dem, men RB:s grundsatser är i huvudsak oförändrade. Det finns anledning att framhålla hur väl dessa principer har hållit över tiden. De har emellertid inte något egenvärde även om de ibland nästan uppfattas som ett slags naturlagar. Men även ett bra hus måste underhållas och förnyas. Principerna syftar främst till att säkerställa en god bevisvärdering. Sist och slutligen är målet för en god rättegångsordning att skapa förutsättningar för riktiga och rättvisa avgöranden. detta som utgångspunkt som utredningen har gripit sig an sitt arbete. 3 Ljud- och bildteknik infördes möjligheten att vid sammanträden i de allmänna domstolarna använda sig av telefon för kommunikation med parter och andra vid sammanträden.1 Lagstiftningen som tillkom på initiativ av hade föregåtts av försöks- verksamhet i vissa domstolar.2 Reglerna om användning av telefon är utformade på följande vis. I tvistemål och brottmål är det under vissa förutsättningar möjligt för en part att närvara per telefon vid sammanträden för muntlig förberedelse. Har någon närvarat per telefon vid ett sammanträde för muntlig förberedelse i ett tvistemål får han eller hon också när- vara per telefon vid huvudförhandling i förenklad form, om denna hålls i samband med förberedelsesammanträdet. Förutsättningar för att en part skall få närvara vid sammanträde per telefon är att det antingen är lämpligt med hänsyn till samman- trädets ändamål och övriga omständigheter, eller att ett samman- träde inför rätten skull medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att ett sammanträde hålls inför rätten. Det första alternativet förutsätter att telefon- sammanträdet framstår som, sakligt sett, så gott som likvärdigt med ett vanligt sammanträde inför rätten. Ändamålet med sam- manträdet får alltså inte bli lidande av att det hålls per telefon. Enligt det andra alternativet får emellertid telefonsammanträde också hållas i vissa fall trots att denna sammanträdesform inte framstår som sakligt sett helt likvärdig med att den som närvarar per telefon i stället uppträder i rättssalen. Förutsättningen är att en inställelse inför rätten skulle medföra orimliga kostnader eller 1SFS 1987:747, prop. 1986/87:89. 2Lagen (1979:103) om försöksverksamhet med användning av telefon vid rättegång. Rimlighetsbedömningen skall göras utifrån betydelsen av den fråga som föranlett sammanträdet.3 Det är också möjligt att vid huvudförhandling ta upp bevis per telefon. Vittnen, parter, målsägande som inte för talan och sak- kunniga kan i vissa fall höras per telefon i stället för att inställa sig till en huvudförhandling. Detta får ske om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter eller om bevisningen enligt vanliga regler skulle medföra kostnader som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på sådant sätt. Även vid handläggning i allmän domstol enligt ärendelagen får part i vissa fall närvara per telefon liksom muntlig bevisning kan tas upp på detta sätt. Villkoren för att få använda sig av telefon vid handläggning enligt ärendelagen är desamma som enligt RB. trädde lagen (1999:613) om försöksverksam- het med videokonferens i rättegång i kraft.4 Enligt denna får parter närvara vid ett sammanträde inför rätten enligt genom videokonferens på samma formella villkor som de vilka gäller för telefonkonferens. Likaså kan bevisning tas upp på samma villkor som de vilka gäller för telefonkonferens. Till skillnad mot vad som gäller beträffande telefon kan således parter närvara även vid en vanlig huvudförhandling genom videokonferens. Försökslagstiftningen omfattar även sammanträden enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden och sammanträden vid hand- läggningen av konkursärenden. Villkoren för videokonferens är de- samma som vid sammanträden enligt RB. Den som har kallats att delta i en förhandling genom video- konferens med stöd av försökslagstiftningen men som motsätter sig att delta på det sättet har rätt att fysiskt inställa sig i rättssalen. Den som annars deltar i ett sammanträde genom videokonferens skall anses ha inställt sig inför rätten. RB:s vanliga regler om på- följder för utevaro gäller inte den som kallats att delta i ett sammanträde genom videokonferens. Detsamma gäller för telefon- konferens. Genom lagen (2001:25) om försöksverksamhet med video- konferens i allmän förvaltningsdomstol har även dessa domstolar kommit att omfattas av försöksverksamheten.5 1986/87:89 s. 200. 4Lagen kompletteras av förordningen (1999:856) om försöksverksamhet med video- konferens i rättegång. 5Lagen kompletteras genom förordningen (2001:38) om försöksverksamhet med video- konferens i allmän förvaltningsdomstol. Försökslagstiftningen gäller – såvitt avser de allmänna dom- stolarna – till utgången av juni . Enligt direktiven för denna utredning skall utredaren undersöka om nu gällande förutsättningar för medverkan per telefon bör ändras. Om utvärderingen av försöksverksamheten med video- konferenser ger vid handen att verksamheten bör permanentas, skall utredaren lägga förslag om de regler som behövs för att detta skall kunna ske. 3.2Bakgrund till försökslagstiftningen om videokonferens I promemorian Domstolsförfarandet – Förslag till förbättringar (Ds 1997:7) lanserades ett förslag om användandet av videoteknik vid sammanträden i allmän domstol (se bilaga 3). Förslaget innebar att parter, vittnen m.fl. skulle kunna medverka i ett sammanträde vid domstol genom videoteknik.6 Promemorian byggde i sin tur på en rapport från som redogjorde för de tekniska och ekonomiska förutsättningarna för användning av videoteknik i domstolarna.7 I promemorian angavs att de tänkta reglerna om videokonferens skall komma att få ett vidare tillämpningsområde än det som gäller för telefon och i princip komma att gälla alla förhandlingar som kan hållas inför domstol. Det skulle därför, enligt promemorian, bli alltför otympligt och svårtillgängligt att placera reglerna så att det behövdes en regel för varje typ av förhandling och för varje domstolsinstans. Det föreslogs därför att reglerna om parts närvaro genom videokonferens och genom telefon skulle placeras i RB:s avdelning om rättegången i allmänhet. Reglerna för tvistemål skulle placeras i 11 kap. RB. Genom hänvisning i 20 kap. RB skulle regler- na bli tillämpliga även för målsägande i brottmål. I 20 kap. RB skulle även en ny regel om åklagarens inställelse till domstols- förhandlingar placeras. Reglerna om den misstänktes närvaro skulle placeras i 21 kap. RB. Slutligen skulle reglerna om bevis- upptagning placeras i 35 kap. RB som ju handlar om bevisning i allmänhet. Promemorian resulterade i propositionen i rättegång (prop. 1998/99:65), som låg till grund för försökslagstift- 6I promemorian används inte uttrycket videokonferens utan bild- och ljudöverföring. 7Video i domstolarna (DV rapport 1995:5). När det gäller skälen för införande av försöksverksam- heten uttalades bl.a. följande i propositionen.8 Det är också viktigt att vi har ett domstolsväsende som är modernt och anpassat till samhället i övrigt. Den informationstekniska utvecklingen i samhället går framåt med stora steg. Det gäller inte minst utvecklingen på telekommunikationsområdet. är det möjligt att kommunicera med hjälp av bild- och ljud- överföringsteknik, så kallad videokonferens. innebär att både ljud och bild direkt överförs med hjälp av tele- kommunikationsteknik. Det bör noteras att det i en videokonferens enbart är fråga om överföring av bild och ljud och inte fråga om bevarande av överförd information, såvida inte en video- konferensbandspelare ansluts. Vid användning av telefon överförs endast ljud. Vid användning av videokonferens överförs både ljud och bild. Med användning av sådan teknik kan människor således kommu- nicera med varandra genom att både se och höra varandra , utan att behöva befinna sig på samma plats. Allteftersom tekniken har utvecklats och förfinats har videokonferens kommit att börja användas i allt större omfattning såväl inom den offentliga sektorn som inom näringslivet. Den ökande internationaliseringen ställer också nya krav på våra domstolar. Det blir allt vanligare med gränsöverskridande brottslighet. Som en följd härav har behovet ökat av att kunna förhöra personer som befinner sig i andra länder än där rättegången äger rum. inrättades inom EU en rådsarbetsgrupp för att behandla frågan om effektivisering av det internationella samarbetet i brottmål. Arbetet syftar till att en konvention skall färdigställas som skall komplettera Europakonvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Konventionen är i princip färdigförhandlad. I det utkast till konven- tion som föreligger finns bestämmelser om användande av video- konferensteknik vid förhör med vittnen som befinner sig i en annan medlemsstat än domstolen. Även inom har frågan om användande av videokonferensteknik vid förhör i domstol diskuterats inom ramen för utarbetande av ett andra tilläggsprotokoll till konvention. Erfarenheterna av användning av telefon i rättegång är mycket posi- tiva. Telefonen har visat sig vara ett mycket användbart hjälpmedel, exempelvis i situationer då rättegångar riskerat att bli inställda på grund av att vittnen befunnit sig på annan ort. Vid en jämförelse måste möjligheten att kunna använda video- konferens i allmänhet anses ha fördelar framför möjligheten att använda telefon. Vid en videokonferens har deltagarna i konferensen inte möjlighet bara att höra varandra utan även att se varandra. Kvalitén på kommunikationen är därmed betydligt förbättrad. Med hänsyn till vad som sagts ovan bl.a. om behovet av ett modernt rättsväsende anser regeringen att starka skäl talar för att det bör införas en möjlighet att 1998/99:65 s. 8–10. använda videokonferensteknik i rättegång. En given utgångspunkt är att videokonferens måste kunna användas i samma utsträckning som det är möjligt att använda telefon. Med hänsyn till att videokonferens generellt sett måste anses vara ett bättre kommunikationsmedel än telefon bör emellertid, enligt regeringens mening, tillämpningsområdet kunna vara större. En förutsättning för att videokonferens skall få användas i rättegång är att domstolarna förfogar över utrustning som håller en godtagbar standard. För att offentlighetsintresset skall kunna tillgodoses krävs att mottagarna är så placerade i rättssalen att det finns möjlighet också för allmänheten att tillgodogöra sig inte bara vad som händer i rättssalen utan också videokonferensen. Genom att tillåta användning av videokonferensteknik blir det möjligt att öka tillgängligheten till våra domstolar. Det blir också möjligt att åstadkomma en mer flexibel handläggning vilket i sin tur kan leda till att handläggningstiderna kan förkortas. Ett domstols- väsende som kan erbjuda hög tillgänglighet och flexibel handläggning är till nytta både för domstolarna själva och för dem som behöver ta domstolarnas tjänster i anspråk. I promemorian har föreslagits att bestämmelser om användning av videokonferens förs in direkt i . Enligt regeringens mening råder det inga tvivel om att videokonferens kommer att utgöra ett viktigt redskap i domstolarnas verksamhet . Det talar för att det införs permanenta regler om användning av video- konferensteknik i . Regeringen bedömer emellertid att det inte finns tillräckligt underlag för att kunna ta slutlig ställning till i vilken omfattning videokonferensteknik kan komma till användning i rättegång. I likhet med några remissinstanser anser regeringen att införandet av videokonferensteknik i domstol bör inledas med en försöksverksamhet. Syftet med en försöksverksamhet är att få underlag för att kunna ta ställning till i vilken utsträckning videokonferensteknik skall kunna användas i rättegång . Tillämpningsområdet för videokonferens förslås därför bli tämligen omfattande . Resultatet av försöksverksamheten skall följas fortlöpande och utvärderas. Utvärderingen kommer sedan att kunna ligga till grund för ett slutligt ställningstagande i frågan. När det gäller omfattningen av försöksverksamheten hade regering- en följande allmänna utgångspunkter för användningen av video- konferens.9 regler bygger på huvudregeln att de som skall delta i en förhandling skall inställa sig i rättssalen. Bestämmelserna som möjliggör telefonanvändning utgör således undantag från huvudregeln. Frågan är om införandet av ny teknik i domstolarna bör leda till något annat ställningstagande i denna fråga. En annan fråga är vilket inflytande parten själv skall ha i frågan. 1998/99:65 s. 11 f. Nuvarande regler om hur en part skall inställa sig bygger på att parten alltid har rätt att få inställa sig i rättssalen. Bestämmelserna om användning av telefon i rättegång innebär inte någon inskränkning i denna rätt. Dessa utgör i stället ett komplement till de vanliga reglerna om inställelse, och erbjuder parten en möjlighet att delta i en förhand- ling på ett enklare sätt. Balkens regler om hur den som skall höras i domstol skall inställa sig innebär att den som skall delta i en förhand- ling inte själv förfogar över frågan om inställelsen i sig. Däremot har den som skall höras inflytande över valet av inställelseform på så sätt att användning av telefon i rättegång bygger på frivillighet. Syftet med att låta införandet av videokonferensteknik i domstol inledas med en försöksverksamhet är primärt att få underlag för bedömningen i vilken omfattning denna teknik kan användas i rätte- gång. Enligt regeringens mening finns det inte nu något underlag för att göra någon annan bedömning än den som redovisats i promemorian i frågan på vilket sätt inställelse skall ske. Fysisk närvaro i rättssalen bör således vara huvudregel även i fortsättningen. Regeringen anser att den som berörs även i fortsättningen bör ha ett inflytande i frågan om formen för inställelsen. Den som skall föra sin talan eller höras i en rättegång bör inte fråntas sin rätt att få inställa sig fysiskt i rättssalen. Den som deltar i en förhandling genom video- konferens skall dock anses ha inställt sig inför rätten. Av praktiska skäl bör inte krävas att den som enligt rättens bedöm- ning kan delta i en rättegång genom videokonferens ger något uttryck- ligt samtycke. Om rätten finner att förutsättningar föreligger för att låta någon delta i en förhandling genom videokonferens bör rätten kalla personen i fråga att inställa sig på detta sätt. Av kallelsen bör dock framgå att den som har kallats att delta i ett sammanträde genom videokonferens har rätt att få inställa sig i rättssalen. Vid bedömningen av om rätten skall kalla någon att delta i en förhandling genom video- konferens ligger självfallet frågan om det är sannolikt att den som enligt rättens mening kan delta genom videokonferens kommer att medverka på detta sätt. I de flesta fallen kommer initiativet till del- tagande genom videokonferens sannolikt att komma från parten eller den som skall höras och sistnämnda fråga torde då inte vålla något större problem. Om den som har kallats att delta i en förhandling genom video- konferens- konferens inte vill delta på detta sätt, bör han eller hon så- ledes ha rätt att få komma till förhandlingen. Det bör då ankomma på den som kallats att underrätta rätten om det. De sakliga skälen för användning av videokonferens är lika starka oavsett domstolsinstans. Bestämmelserna som möjliggör användning av videokonferens i rättegång bör därför vara tillämpliga i både över- och underrätt. När försökslagstiftningen om videokonferens infördes fick Dom- stolsverket i uppdrag att genomföra och utvärdera verksamheten. Försökslagstiftningen omfattade från början åtta domstolar, nämligen , Hovrätten över och , Hov- rätten för , , , , och . har försökslagstiftningen omfattat även (), , , och . och Hovrätten för har utrustats med viss video- konferensutrustning och från dessa domstolar är det möjligt att genom videokonferens delta i rättegång vid försöksdomstol. Försöksverksamheten bedrivs i samverkan med rättsmyndig- heter inom den s.k. RIF-verksamheten.10 Denna samverkan har lett till att Riksåklagaren har installerat utrustning för videokonferens vid åklagarkamrarna i , och . För att följa upp och utvärdera försöksdomstolarnas användning av videokonferenstekniken har tagit fram särskilda rapporteringsrutiner för domstolarna. har som ett första led i utvärderingen lämnat en rapport som finns intagen som bilaga till detta betänkande.11 Den slutliga rapporten skall lämnas till regeringen . Rapporten har remissbehandlats. Remissinstanser har varit de domstolar som omfattas av försökslagstiftningen samt och Hovrätten för . De domstolar som har yttrat sig under remissförfarandet har inte haft något att erinra mot den remitterade rapporten. Sammanlagt har, enligt rapporten, totalt 77 personer deltagit vid förhandlingar genom videokonferens. Den övervägande delen av förhandlingarna med videokonferens har varit huvudförhandlingar i brottmål. I princip samtliga kategorier av aktörer som förekommer i brottmål har deltagit genom video- konferens. De flesta som deltagit genom videokonferens har 10Verksamheten för samordning av rättsväsendets informationsförsörjning (RIF-verksam- heten). I verksamheten deltar , , Riksåklagaren, , , , och . 11Försöksverksamhet med videokonferens i rättegång i allmän domstol – delredovisning av ett regeringsuppdrag (2001:3). infunnit sig vid en annan försöksdomstol, men deltagandet har även skett från åklagarkammare samt från annan lokal vid den domstol där förhandlingen ägt rum. Initiativen till videokonferens har ibland kommit från rätten och ibland från aktörerna. I rapporten anges att samtliga de försöksdomstolar som har besvarat enkäten är positiva till möjligheterna med videokonferens och anser att lagstiftningen bör permanentas samt utvidgas till att omfatta samtliga allmänna domstolar. När det gäller de närmare kriterierna för att använda videokonferens anser de flesta dom- stolarna att samma kriterier bör gälla för videokonferens som de som gäller för användning av telefon och att alltså kriterierna för att använda sig av videokonferens inte behöver mjukas upp ytterligare. konstaterar i rapporten, sedan verksamheten alltså pågått ett drygt år, att många fördelar är att vinna med att använda videokonferens i rättegångar, både när det gäller effektivi- teten och tillgängligheten för domstolarna.