sou · GPB318 · 2002-01-01 00:00:00 — I utländska studier skriver man att det är rena lotteriet om barnmisshandel både miss- tänks och anmäls vidare från akutmottagningarna (45, 46). Amerikanska barnläkare, men inte kirurger, reagerar med ökad misstanke om misshandel när de har tillgång till bakgrundsdata som indikerar social utsatthet (45). I finns ett klart samband mellan fysisk bestraffning i hemmet och det antal olyckor eller förgiftningar man varit med om sista året (tabell 17). Vem har känt till övergreppen och vilka har agerat till hjälp och skydd? Samband mellan olycks- fall/förgiftningar och kroppslig bestraffning i hemmet. (Andel barn med olyckor/förgiftningar anges i procent). Observera att tabellen inte anger antalet gånger man blivit slagen, utan andelen barn i varje avdelning, som råkat ut för en olycka. Det man kan utläsa är att ju oftare man blivit slagen, oberoende av om det är av mor eller far, desto oftare har man också råkat ut för fler olyckor. Sambandet är mycket starkt och av dos-respons-typ, d.v.s. för varje steg av ökad misshandel ökar också antalet barn med olycksfall. Av tabellen kan vi alltså dra slutsatsen att olyckstillfällen är mycket vanligare i familjer där kroppslig bestraffning är vanligt. Därmed kan man inte dra slutsatsen att olyckorna beror på miss- handel eller vanvård, men resultaten bör ändå stämma till efter- tanke för de som behandlar skadade barn. I en undersökning som berörde nästan 4 000 barn inom barnomsorg 1990 (50) misstänktes av barnen vara utsatta för misshandel eller vanvård i hemmen. Av de misstänkta fallen rapporterades till socialförvaltningen. Intervjuer med förskolechefer visade också att många anmälningar gjordes sent och efter mycken tvekan. Hälften av föreståndarna hade inte uppfattat att de var skyldiga att anmäla enligt § 71 i socialtjänstlagen. En uppföljning visade att av de barn som misstänkts utsatta fortfarande inte var kända av socialförvaltningens personal. I likhet med hälso- och sjukvårdspersonal i de tidigare refererade studierna försökte förskolepersonalen bedöma konsekvenserna av en rapportering innan de bestämde sig. Det är således uppenbart, att personal inom både hälso- och sjukvård och barnomsorg tar på sig beslut, som de varken borde eller ens har formell rätt till, beslut som de borde överlåta till . En viktig anledning till att så sker är säkert, att särskilt personal inom barnomsorgen får ett känslomässigt nära förhållande till både barnen och deras föräldrar som förhindrar dem att agera adekvat (50). Från en undersökning av grundskolor i uppskattade man att av eleverna borde ha anmälts till Vem har känt till övergreppen och vilka har agerat till hjälp och skydd? under de studerade . Det var dock ganska ovanligt att skolpersonalen anmälde sina misstankar till . handlade det om av de aktuella fallen och om . minskade socialsekreterarnas benägenhet att kontakta skolorna om sina barnavårdsutredningar från år (51). En tredjedel av de barn som utsatts för fysiska övergrepp före tonåren har inte haft någon vuxen person som de litat på och kunnat tala med. Drygt hälften av de barn som utsatts för sexuella övergrepp före tonåren har inte haft någon vuxen person som de litat på och kunnat tala med. Endast en elev av tio har på eget initiativ anförtrott en lärare, idrottsledare eller skolsköterska om de blivit utsatta för över- grepp. För varje fysiskt övergrepp som blivit känt av hälso- och sjuk- vården har det funnits minst ytterligare två fall som förblivit okända. För varje sexuellt övergrepp som blivit känt för hälso- och sjukvården har det funnits minst fyra ytterligare övergrepp som förblivit okända. Alla tillgängliga studier från senare tid talar för att både barn- omsorgen och hälso- och sjukvården uppvisat stora svårigheter att anmäla misstänkta fall av barnmisshandel och sexuella övergrepp till . Personal inom barnomsorg och hälso- och sjukvård har i många fall tagit på sig bedömningar som legat utanför deras ansvarsområde och därigenom avstått från att anmäla enligt § 71 i socialtjänstlagen. 10Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv I Föräldraintervjun 2000 (liksom i 1980) finns ingen säker- ställd överrisk för kroppslig bestraffning för vare sig pojkar eller flickor. I anger pojkarna i något högre grad än flickor att de utsatts för kroppslig bestraffning (tabell 18). Köns- skillnaderna är dock inte stora, frånsett för örfilar som är mer än dubbelt så vanligt bland pojkarna. Även i 20-åringsenkäten anger pojkarna i högre grad att de fått örfilar än flickorna. Kroppslig bestraffning uppdelat efter kön. Pojkar (n=774) Flickor (n=900) Lätt slag med hand Kraftigt slag med hand 20-åringarna uppger inga egentliga könsskillnader vad gäller miss- handel under barnaåren så länge frågan gäller om något inträffat överhuvudtaget, frånsett att flickor blivit mer slagna i hemmet före skolstart () jämfört pojkar (). Dessa resultat överensstämmer både med den tidigare refererade studentenkäten () där man inte heller fann några påtagliga könsskillnader och med gymnasieenkäten () där flickorna angett att de varit utsatta för mer våld under 0–. När man frågar om bestraffningar inträffat ofta blir skillnaderna större. De unga kvinnorna anger att de under uppväxtåren Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv blivit slagna ofta i jämfört pojkar . varit vittne tillvåld hemma ofta i jämfört pojkar blivit förolämpade av vuxna hemma ofta i jämfört pojkar . För allvarligare misshandel, som att ha blivit slagen med tillhygge, blivit biten eller sparkad ofta är andelen lika och för båda könen. De unga kvinnorna anger dock att de blivit utsatta för sexuella ofredanden och övergrepp i betydligt högre grad under uppväxt- tiden än vad de unga männen anger (tabell 19). Sexuella ofredanden angivna i 20- åringsenkäten (andelar i procent). Av tabellen kan man se, att vuxnas beröring av flickors könsdelar är vanligare före pubertetsåren medan samlag är vanligare efter. Den totala frekvensen av sexuella ofredanden är dock i stort sett den- samma i båda åldersgrupperna. Detta avspeglar troligen det kända faktum, att sexuella övergrepp ofta startar , men att samlag inte är möjliga att utföra med alltför små flickor (52). I den kunskapsöversikt som givit ut anges att det i polisanmäls 1–2 misstänkta sexuella övergrepp per 1 000 barn . En anmälan av tio leder till åtal. Två tredje- delar av anmälningarna gäller övergrepp i familjen och i två tredje- delar rör det sig om upprepade övergrepp. Flickornas medelålder vid övergreppen har varit 8–medan pojkarna varit något äldre. I av fallen var förövaren en man, vanligen en nära bekant till barnet. Internationell forskning talar för att kvinnor vanligen begår sina övergrepp mot tonårspojkar i bekantskaps- kretsen (52). I olika nordiska och europeiska studier har det angetts att flickor under sin uppväxttid i 7–utsatts för sexuella övergrepp Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv och pojkar i 1–(52). Om sexuella övergrepp ökat är närmast omöjligt att bedöma, då vi saknar tillförlitliga nordiska studier före mitten av . I har man dock jämfört ett tjugotal välgjorda prevalensstudier från senare år med Kinsey- rapporten och konstaterar att det inte tycks finnas någon verklig ökning av sexuella övergrepp mot flickor (53). När man i 20-åringsmaterialet analyserar kön tillsammans med ett antal andra kända bakgrundsvariabler visar det sig att kön har ett oberoende statistiskt säkerställt samband (p<0,05) med ökad risk för mobbning i skolan och sexuella ofredanden vilket framgår av tabell 20. Överrisker för flickor jämfört pojkar. (Kön som oberoende sambandsvariabel) OR flickor/pojkar Statistisk signifikansnivå Slagen i hemmet före skolåren Vuxen berört könet, 7-12 år Utsatts för samlag med vuxen, OR i tabellen står för överrisk, där överrisk och 3,45 för överrisk eller annor- lunda uttryckt en risk som är så stor. Över- riskerna är statistiskt signifikanta utom för att ha blivit slagen i hemmet, även om här finns en tydlig tendens. Resultaten stämmer med den refererade gymnasiestudien (1) där flickorna i högre grad uppgav sig vara mer psykade, mobbade och sexuellt trakasserade. Detta hade skett från tidig ålder och . För flickorna var det ett större problem att övergreppen i så hög grad skedde i hemmen, där det fanns färre åskådare som eventuellt kunde ingripa. Pojkarna hade å andra sidan utövat mer våld själva och då vanligen mot andra än familjemedlemmarna och oftast på platser utanför hemmet. Allmänt sett mötte pojkar mer våld i sin vardag, såg mer på video med inslag av våld och porno- grafi och hamnade oftare i bråk under alkoholpåverkan. Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv I uppger utlandsfödda barn något oftare att de blivit slagna av vuxna i hemmet (7,) än svenskfödda barn (6,). Mest slagna blir utlandsfödda pojkar (), näst mest svenska pojkar (). Därefter kom- mer utlandsfödda flickor () och minst svenska flickor . Samma förhållanden gäller uppgifter om att vuxna i familjen slagits med varandra vilket uppges i av utlandsfödda barn jämfört med för de födda i . Ingen av ovanstående skillnader är statistiskt säkerställda utan ligger inom slumpvariationen. Det är dock så, att av de utlandsfödda flickorna angett att de bevittnat våld mellan vuxna i hemmet jämfört med för de andra tre grupperna (en skillnad som är statistiskt säkerställd). Tydligare skillnader föreligger för mobbning i skolan. Utlands- födda mellanstadieelever anger detta i jämfört för svenskfödda, vilket är en betydande och statistiskt säkerställd skillnad (p=0,01). Denna tydliga överrisk kvarstår, även när man justerar för andra bakgrundsvariabler som kan tänkas sam- variera. Av tabell 21. nedan framgår att utlandsfödda flickor uppger sig vara mest mobbade. Skillnaden är mest betydande vad gäller flickorna, där de utlandsfödda i högre grad angett att de utsatts för mobbning. Mobbad i skolan. Utlandsfödda flickor (n=104) Utlandsfödda pojkar (n= 89) Svenskfödda pojkar (n= 727) Svenskfödda flickor (n= 817) Svaren från 20-åringsenkäten visar, att de utlandsfödda i högre ut- sträckning anger sig ha blivit slagna, än sina jämnåriga kamrater födda i . Även när man tar hänsyn till andra bakgrunds- faktorer som kön, ekonomi och långvarig sjukdom kvarstår en tyd- lig och statistiskt säkerställd överrisk, vilken är som störst (4 gånger, p<0,0000) i åldern 0–. Överrisken finns för samtliga former av övergrepp, även sexuella vilket framgår av tabell 22. Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Procentandelar som utsatts för kroppslig bestraffning och sexuella övergrepp uppdelat på barn födda i respektive utomlands. Utlandsfödda (n=133) Svenskfödda (n=1 441) Sparkad eller slagen, 7–12 år Sparkad eller slagen l3–18 år Slagen med tillhygge 7–12 år Vuxen berört könet 7–12 år Samlag med vuxen 7–12 år Vuxen berört könet 13–18 år Samlag med vuxen 13–18 En mycket viktig anmärkning är, att den överrisk som anges av ut- landsfödda barn vad gäller sexuella övergrepp i stort sett helt för- svinner, när man korrigerar för familjernas ekonomiska förhållan- den. Det är således de utlandsfödda barnens sociala och ekono- miska förhållanden som här varit utslagsgivande. I finns inga skillnader vad gäller övergrepp mot barnen, som kan förklaras av föräldrarnas hemland. (6) anger i sin aktuella undersökning av studenter de med utländsk etnicitet i högre grad angav erfarenheter av både lätt () och grov () kroppslig bestraffning jämfört med svenska studenter (respektive ). 10.3Barn och ungdomar med långvarig sjukdom eller funktionshinder. genomförde en samnordisk studie av barns hälsa (4). I deras frågeformulär ingick en fråga om långvarig sjukdom hos barn, vilken vi också använt i Mellan- stadieenkät . Frågan, som fanns i anslutning till en lista på sjukdomar, hade följande lydelse: Har du en eller flera av de här sjukdomarna? Eller har du något annat hälsoproblem som du haft ? Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv enkät har jämförts med svaren för mest näraliggande ålders- grupp svenska barn i NHV:s material, se tabell 23. Långvarig sjukdom hos barn enligt uppgifter i Mellan- stadieenkät jämfört med motsvarande åldersgrupp svenska barn i NHV:s undersökning 1996. 7–12år N=803 Vid jämförelse mellan de båda materialen ser man att det finns stora skillnader vad gäller procentandelar för vissa sjukdomar. Detta beror sannolikt på att barnen i svarat själva, medan barnen i NHV:s enkät svarade tillsammans med för- äldrarna. Mellanstadiebarnen ger betydligt högre andelar för syn- skada, vilket troligen beror på att många med glasögon kryssat för. Men de svarar också i betydligt högre andelar för besvär som är svårare att avgränsa, såsom långdragna mag-tarmsjukdomar och allergisk snuva. En intressant överensstämmelse är den angivna fre- kvensen av MBD/DAMP besvär, som i båda undersökningarna an- ges till , vilket är en mycket låg siffra jämfört med att av svenska barn bedöms ha svår DAMP och att av alla skolbarn bedöms ha påtagliga besvär med koncentrationssvårigheter och överaktivitet enligt vad som angetts i aktuella svenska forskningsarbeten (54). Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Under förutsättning att vi accepterar att barnen själva kan ge en någorlunda riktig bild av sina långdragna sjukdomsbesvär blir sam- bandet mellan långvarig sjukdom och misshandel viktigt att analy- sera. Av de 849 barn som anger någon form av långdragen sjukdom har 63 stycken (7,) angett att de blivit slagna av för- äldrarna jämfört med 51 (5,) av de som inte anger någon sjukdom. Det finns således en tendens i riktning mot att barn med kronisk sjukdom agas mera, men skillnaden är relativt liten och inte statistiskt säkerställd. Om vi delar upp svaren mellan könen fram- står dock en bild där man ser att pojkar med långvarig sjukdom är betydligt mer utsatta och speciellt om man jämför med friska flickor (tabell 24). Av tabellen ser man också att den ökade utsatt- heten gäller för båda könen. Procentandel barn slagna av föräldrarna, uppdelat efter kön och långvarig sjukdom. Procent slagna av föräldrarna Pojkar med långvarig sjukdom Pojkar utan långvarig sjukdom Flickor med långvarig sjukdom Flickor utan långvarig sjukdom I 20-åringsenkäten fanns en fråga om man under uppväxtåren hade någon missbildning, skada eller kronisk sjukdom som orsakade ett handikapp jämfört med jämnåriga. Av de 109 unga som angav något sådant problem uppgav 16 () att de blivit slagna, bitna eller sparkade av föräldrarna , jämfört med 83 () av 1 467 utan långvarig sjukdom. Oavsett vilken typ av kroppsligt straff det gällt, angav de med långvarig sjukdom en klart högre utsatthet. Under 0–6, som är den tid man fått mest stryk anger av barnen med långvarig sjukdom att de blivit slagna jämfört för de friska. I 20- åringsenkäten är det emellertid så att varken långvarig sjukdom eller kön kvarstår som statistiskt säkerställda bakgrundsvariabler, när man korrigerar för andra faktorer som svag familjeekonomi och att vara utomlands född, vilka båda har ett betydligt starkare för- klaringsvärde. Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Sambandet mellan långvarig sjukdom och mobbning i skolan är dock starkare än det mellan långvarig sjukdom och misshandel i hemmet. I finns ett mycket starkt statis- tiskt samband med en 2,2 gånger ökad risk (p<0,0000) att mobbas om man angett en långvarig sjukdom, även efter det att man korri- gerat för andra bakgrundsfaktorer som hade samband med mobb- ning. Förhållandet är exakt detsamma i 20- åringsenkäten med en korrigerad överrisk på 2,3 gånger (p<0,0001) för barn med lång- varig sjukdom eller funktionshinder. I anger barnen utan långvarig sjukdom att de mobbats i och ofta i . För barn som angett någon långvarig sjukdom gäller att alla, oavsett sjukdom, varit utsatta för mer mobbning med en variation från 44– . Barn med långvarig sjukdom är särskilt utsatta för att ha varit mobbade ofta, i mellan 9–av fallen. Av de som mobbats ofta framstår som särskilt utsatta barn som vet att de har DAMP (), överviktiga barn () och de med mag-tarmproblem (). Om man istället anger överrisken att ha blivit ofta mobbad framträder följande bild: Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv : samband mellan långvarig sjuk- dom och ökad risk att bli ofta mobbad. Överrisk (OR) att ofta ha blivit mobbad Synskada (inkl, glasögon) Övriga sjukdomar (Epilepsi, rörelse- hinder, talfel) Det finns inte en enda angiven långvarig sjukdom för vilket barnen anger att de blivit mindre utsatta för mobbning än de friska barnen. 10.4Familjens ekonomi och sociala förhållanden har både praktiker och forskare diskuterat betydelsen av en utsatt social situation och en svag familjeekonomi som riskfaktor för barnmisshandel. Anledningen är, att man i ett stort antal undersökningar visat att antalet barn, som anmäls p.g.a. någon form av omsorgssvikt i familjen nästan utan undantag är högre i socialt och ekonomiskt svaga områden jämfört med de mer välbeställda. I en undersökning från visade man exem- pelvis, att anmälningar om fysiskt våld, sexuella övergrepp och van- vård av barn ökade linjärt gentemot allt lägre genomsnittsinkomst i stadsdelarna (55). Många forskare har dock menat att social utsatthet inte varit en riskfaktor i sig, utan att barn från socialt utsatta miljöer blivit över- representerade i misshandelsstatistiken då: Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Socialt utsatta familjer haft tätare kontakter med myndigheter, vilket också ökat möjligheterna att upptäcka barnmisshandel. Sociala myndigheter och polis är mer inställda på att leta efter våld i vissa sociala miljöer. Övergrepp i lägre grad skulle rapporteras från bättre situerade miljöer även om våld konstaterats. Av den anledningen har det varit viktigt att genom befolknings- baserade undersökningar finna fram till sociala och ekonomiska faktorers betydelse. Aktuella sammanställningar av sådana data talar entydigt för att barn i socialt utsatta miljöer löper en bety- dande överrisk för misshandel, bl.a. till följd av ett utbrett missbruk av alkohol och droger (56). En svag familjeekonomi framstår som den bakgrundsvariabel vil- ken har starkast samband med barnmisshandel, sexuella övergrepp och mobbning. Tydligast framträder detta i 20-åringsenkäten. Vid analys med korrigering för övriga bakgrundsvariabler med samband till ökad utsatthet framträder följande bild: Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Samband mellan olika former av ut- satthet och sinsemellan oberoende bakgrundsvariabler. Överrisk (OR) a) Kroppslig bestraffning i åldrarna 0–. b) Kroppslig bestraffning i åldrarna 7–12 år c) Sexuellt övervåld 7–12 år d) Mobbning i Som framgår av tabellen rör det sig om mycket starka statistiska samband, utom vad gäller könsskillnad för mobbning. Även här är dock sambandet säkerställt (p<0,05). Svag familjeekonomi betyder att 20-åringarna själva angett familjens ekonomi som betydligt sämre är genomsnittet. När det gäller ekonomin, är det inte bara så att det föreligger en skillnad i utsatthet mellan de som har en dålig ekonomi, utan det föreligger en klar gradient med ökad risk för misshandel för varje steg med försämrad ekonomi. Detta framgår av tabell 27. Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Ekonomi under uppväxten och an- given förekomst (procent) av att a)ha blivit slagen av vuxna under uppväxten. b)bevittnat våld i familjen. Slagen av vuxna (%) Bevittnat våld i familjen (%) Av tabellen ser man att det föreligger en klar gradient från mycket bra ekonomi till ej särskilt bra för både misshandel och våldsbevitt- nande under uppväxten. Det finns en tydlig gräns mellan ganska bra ekonomi och ej särskilt bra, medan någon ytterligare ökad utsatthet ej ses för de som uppger den sämsta ekonomiska situationen. Även om det finns ett tydligt samband mellan dålig ekonomi och barns utsatthet betyder inte detta att alla barn i fattiga familjer misshandlas. Även under utsatta förhållanden klarar majoriteten av svenska familjer att uppfostra sina barn utan våld- samma metoder. Av de unga som uppgett dålig ekonomi har 50–inte blivit slagna och 75–har inte bevittnat våld i sina familjer. Andra faktorer måste således ha betydelse som skydd och hit hör bl.a. ett bra nät- verk runt familjen (57). I finns inga uppgifter om familje- ekonomi. I Föräldraintervju 2000 finns ekonomi angett, men någon statistiskt säkerställd skillnad i uppfostringsvanor kan inte ses mellan de som har olika ekonomiska nivåer. I Fäldts studentundersökning (6) talar resultaten också för att kroppslig bestraffning inte är ett isolerat problem utan ingår i ett mönster av familjevåld. I de familjer där kroppslig bestraffning förekommit hade det i också förekommit övrigt våld. I familjer där kroppslig bestraffning inte funnits var andelen övrigt våld . En analys av sjukhusjournaler för bedömning av handläggnings- rutiner vid barnmisshandel och sexuella övergrepp visade att i ären- den av misstänkt barnmisshandel hade av föräldrarna psykiska problem (58). Detta indikerar att det troligen inte är ovanligt att psykisk sjukdom ligger bakom misshandel av barn. Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv Begreppet socialt arv anses ha myntats av den svenske barnpsyki- atern . Det sociala arvet var titeln på boken som byggde på hans avhandling . Med uttrycket socialt arv brukar vi i dagligt tal mena det för- hållandet att ett fenomens utbredning och fördelning i befolk- ningen avspeglar ett liknande förhållande i föräldragenerationen. Begreppet används nästan uteslutande i sammanhang där negativa förhållanden beskrivs. (2) angav från att de föräldrar som själva agats som barn dubbelt så ofta utdelade fysiska bestraffningar och när det gällde kvalificerat våld mot barnen var denna risk ökad mellan tre och fyra gånger. Då kvalificerat våld (med tillhyggen) var så sällan uppgett i Föräldraintervju kunde motsvarande beräkning ej göras. De föräldrar som själva fått aga under sin uppväxt angav i För- äldraintervju 2000 att de i högre grad (12,) använt någon form av kroppslig bestraffning mot sitt eget barn jämfört med de föräldrar som ej själva blivit agade (4,). Detta är en mycket stor skillnad och statistiskt säkerställd (p<0,001). Det starkaste enskilda sambandet finns för de föräldrar som själva blev straffade av sina mödrar under tonåren. De agade sitt eget barn i jämfört för de övriga (p<0,002). De föräldrar som agats av sin egen mor under förskole- åren hade däremot ingen säkert ökad tendens att aga sina egna barn. De föräldrar som agats av sin fader under upp- växten agade också i högre grad sina egna barn. Även här var skill- naden störst om man agats i tonåren () jämfört de som ej agats (p<0,02). En svag familjeekonomi framstår som den bakgrundsvariabel, vilken har starkast samband med barnmisshandel och mobb- ning. Ju sämre familjeekonomi desto större utsatthet. Sam- tidigt måste påpekas, att de flesta familjer med små resurser klarar av att uppfostra sina barn utan våld. Det finns inga stora könsskillnader vad gäller kroppslig bestraffning, utom att flickor anger att de blivit mer utsatta för Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv våld i hemmet under förskoleåren än pojkar. De anger också att de bevittnat mer våld mellan vuxna i hemmen. Detta gäller särskilt flickor födda utomlands. Utlandsfödda flickor anger att de mobbas oftare än övriga barn. Utlandsfödda barn agas mer än svenskfödda, speciellt i förskoleåldern. Flickor utsätts i betydligt högre grad än pojkar för ofrivilliga sexuella närmanden och övergrepp. Barn med långvarig sjukdom eller funktionshinder, särskilt pojkar, mobbas i högre grad än andra elever. Det finns inte en enda långvarig sjukdom som barnen angett där det inte sam- tidigt funnits en överrisk för mobbning. Särskilt utsatta tycks barn vara som anger diagnosen DAMP, de som har psykiska problem, mag-tarmproblem och de som är överviktiga. Barnmisshandel och sexuella övergrepp ger inte upphov till en enda specifik symptombild, som gör att man kan ställa en säker diagnos.