sou · GPB347d1 · 2002-01-01 00:00:00 — En särskild sak är om i annat fall än när det är ut- tryckligen föreskrivet kan anhängiggöra ett ärende, dvs. vilken initiativ- rätt då har. Frågan har nära samband med ansökans betydelse och behandlas i det sammanhanget, se avsnitt 4.3.1.4. Vad gäller publikt anhängiggörande på initiativ av annan myndighet än beslutsmyndigheten finns i 6 § kungörelsen (1962:394) med vissa bestämmelser rörande ansökan om pension enligt lagen om allmän för- säkring, m.m. (pensionskungörelsen) en bestämmelse av innebörden att efter framställan av statligt eller kommunalt perso- nalpensionsorgan får besluta om pension utan att ansökan har skett. Utredningens undersökning tyder emellertid på att sådana framställ- ningar i princip inte förekommer. Anmälan och försäkran i sjuk- och föräldraförsäkringen För rätt till ersättning i form av sjukpenning eller sjuklön är stadgat en anmälningsskyldighet vid sjukdomsfall. För arbetstagare skall denna anmälan ske till arbetsgivaren och arbetsgivaren har i sin tur en skyl- dighet att till anmäla ett sådant sjukdomsfall som har gett arbetstagare hos honom rätt till sjuklön, förutsatt att sjukdomsfallet och anställningen fortsätter efter sjuklöneperiodens utgång. För sådana försäkrade som inte omfattas av bestämmelserna om sjuklön skall an- mälan i stället ske direkt till , jfr 3 kap 14 § AFL samt 8 och 12 §§ lagen (1991:1047) om sjuklön. Motsvarande anmälningskrav finns för försäkrad som gör anspråk på föräldrapenningförmån, jfr 4 kap. 15 § AFL. Visst undantag från anmälningsskyldigheten finns, nämligen om en förälder direkt övergår Förfarandet i socialförsäkringsärenden 123 från att uppbära en föräldrapenningförmån till en annan sådan förmån (se 2 § RFFS 1998:14). Rätten till ersättning är som huvudregel knuten till tidpunkten för anmälan. Bestämmelserna om anmälan som krav för sjukpenning fanns intagna i 3 kap. 10 § AFL i dess ursprungliga lydel- se. De var i sin tur överflyttade från 26 § lagen (1947:1) om allmän sjukförsäkring och har starkt samband med den karenstid, som då gäll- de. Syftet med anmälningsskyldigheten för sjukpenning och sjuklön har främst ansetts vara att det skall vara möjligt för försäkringsgivaren, dvs. främst , att kontrollera att den försäkrade har fått sin arbetsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han eller hon är berät- tigad till sjukpenning (jfr t.ex. prop. 1990/91:181 s. 45). Anmälnings- skyldigheten för rätt till ersättning från föräldraförsäkringen har ansetts ha samma huvudsyfte. I samband med att anmälningsskyldigheten för föräldrapenningen utvidgades uttalade chefen för följande (prop. 1984/85:78 s. 75 f.) Syftet med anmälningsplikten är i första hand att skall ha möjlighet att kontrollera att den försäkrade uppfyller villkoren för er- sättningen. Vidare skall samordning av olika förmåner kunna ske. Ge- nom att anmälan görs får kassan också möjlighet att begära in handling- ar och förbereda kommande utbetalning av ersättning. Bestämmelserna om anmälan kompletteras med en skyldighet för den som gör anspråk på ersättning i form av sjuklön, sjukpenning eller för- äldrapenning att lämna en försäkran. I syfte att ge ett bättre beslutsun- derlag i sjukpenningärenden utvidgades omfattningen av denna försäk- ran 1995 (se prop. 1994/95:147 s. 24 f.). Försäkran skall numera ges in till dels i början av ett sjukfall, dels som en särskild försäkran efter 28 dagars sjukskrivning. Sådan försäkran skall enligt bestämmelserna i 3 kap. 8 § AFL vara skriftlig och uppgifterna skall lämnas på heder och samvete. För arbetstagare gäller en motsvarande skyldighet att ge in försäkran till arbetsgivaren. Frågan om anmälan, försäkran eller särskild försäkran har an- hängighetsverkan har inte berörts i förarbetena till någon av ovan nämnda bestämmelser. Utredningen har erfarit att en anmälan leder till att , på grund av förvaltningslagens bestämmelser om serviceskyldighet, skickar ut blanketter för försäkran för sjuk- eller föräldrapenning, som den försäkrade sedan har att ge in till kassan. Om en försäkran inte kommer in fattas inte något beslut med anledning av den gjorda anmälan. Det sagda innebär att en anmälan om sjuk- eller föräldrapenning, som handläggningen sker , inte anses ha någon materiell anhängighetsverkan utan att detta följer av att en försäkran kommer in till . Motsvarande får anses gälla för an- 124 Förfarandet i socialförsäkringsärenden mälan om sjukdom enligt lagen om sjuklön samt för anmälan om för- äldrapenning (jfr 2–3 §§ RFFS 1998:14). En särskild försäkran, som skall ges in i ett pågående ärende om sjukpenning, kan å andra sidan inte anses initiera ett nytt ärende utan får ses som ett mate- riellt krav för att ersättning skall utges. Anmälan i andra fall Inom arbetsskadeförsäkringen finns en anmälningsskyldighet för ar- betsskada, se 8 kap. 1 § LAF. Underrättelse om arbetsskada skall ome- delbart lämnas till arbetsgivaren, som i sin tur har anmälningsskyldig- het till . Annan än arbetstagare skall själv anmäla arbetsskada till kassan. Bestämmelserna stammar från lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring. Reglerna om anmälningsskyldighet utforma- des med hänsyn till såväl skadereglering som till arbetarskydd och sta- tistik (jfr prop. 1953:178 s. 154). Anmälningen medför inte materiell anhängighetsverkan såvitt gäller den försäkrades rätt till ersättning. Enligt en särskild bestämmelse i 8 kap. 3 § andra stycket LAF skall nämligen fråga om den försäkrade har ådragit sig arbetsskada prövas endast i den mån det behövs för att bestämma ersättning enligt lagen. Hur ett ärende om ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring anhängiggörs är oklart. Någon bestämmelse om ansökan eller anmälan för rätt till ersättning finns inte. Det finns dock en preskriptionsregel, enligt vilken ansökan om ersättning skall ha gjorts från den dag ersättningen avser, vilket möjligen tyder på att det förutsätts en ansökan av enskild, jfr 6 kap. 6 § LAF. Även , som i betänkandet Den framtida arbetsskadeförsäkringen (SOU 1998:37) föreslår vissa handläggningsfrister, synes ha utgångspunkten att ansökan om ersättning skall ske (se t.ex. nämnda betänkande s. 43). Ett anmälningsförfarande finns även för vissa andra förmåner. Såle- des skall anmälan ske av den som önskar uppbära flerbarnstillägg en- ligt 2 a § tredje stycket eller 2 b § fjärde stycket lagen (1947:529) om barnbidrag. Några särskilda krav synes inte uppställda för sådana an- mälningar. Inom det reformerade ålderspensionssystemet skall anmälan ske för överlåtelse av rätt till premiepension samt för överlåtelse av pensionsgrundande belopp för barnår. Sådan anmälan skall enligt 15 kap. 6 § LIP vara skriftlig. Ansökan om efterlevandepension kan i vissa fall ersättas av en anmälan enligt särskilda bestämmelser. Även för sjukvårdsförmånerna finns vissa regler om anmälningsplikt för bl.a. vårdgivare (jfr t.ex. 2 kap. 3 a och 3 b §§ AFL). Gemensamt för dessa anmälningar är att det snarare än att röra sig om ett anhängiggörande av Förfarandet i socialförsäkringsärenden 125 ett ärende är fråga om en upplysning från den enskilde om vissa faktis- ka förhållanden. De flesta ärendeslagen i socialförsäkringen uppställer ett krav på ansö- kan. Detsamma gäller för omprövning och ändring enligt lagen om all- män försäkring respektive enligt lagen om inkomstgrundad ålderspen- sion. En ansökan om en förmån inom socialförsäkringen anses, i likhet med vad som är huvudprincipen för förvaltningen i stort, innebära ma- teriell anhängighetsverkan. En särskild fråga är vilken betydelse en ansökan har, dvs. i vilken utsträckning är bunden av innehållet i eller avgräns- ningarna av en ansökan från en enskild. Uttryckt på ett annat sätt kan man fråga sig om en ansökan har konstitutiv betydelse för ärendet eller om den endast tjänar syftet att se till att får vissa upplysningar i sak. Ett uttryck för ansökans verkan är i vilken utsträck- ning den enskilde har möjlighet att med bindande verkan för kassan återkalla en ansökan och få ett ärende avskrivet. Huvudprincipen för förvaltningen får anses vara att gynnande beslut kan meddelas endast på ansökan av den enskilde (se s. 95). Ett sådant anhängiggörande är alltså exklusivt. På socialförsäkringsom- rådet är rättsläget något mera oklart. Ett exempel kan hämtas från ärendeslagen förtidspension och sjuk- bidrag. För dessa förmåner krävs – i likhet med flertalet andra förmåner – som huvudregel en skriftlig ansökan, som skall vara avlämnad på en av RFV fastställd blankett (jfr 16 kap. 1 § AFL och 2 § pensionskun- görelsen). Av blanketten – FKF 3030 – framgår emellertid inte om den enskilde ansöker om sjukbidrag eller om förtidspension, från vilken tidpunkt ansökan avser eller till vilken del, exempelvis hel, halv eller en fjärdedels förmån. Bakgrunden till blankettens utformning är att Försäkringsöverdomstolen (FÖD) i ett avgörande Fösäkringsöver- domstolens dom , mål nr 1051/80) funnit att den försäkrade inte kan välja om förmånen skall utges som förtidspension eller som sjukbidrag, jfr RFV:s yttrande i JO:s ärende dnr 3632–1998, beslut av . Enligt vad utredningen erfarit är det, bl.a. med hänsyn till blanket- tens utformning, i många fall oklart vad den försäkrade avser med sin ansökan. Mot bakgrund av Försäkringsöverdomstolens avgörande får dessutom anses oförhindrad att gå utöver ansökan, i 126 Förfarandet i socialförsäkringsärenden vart fall vad avser valet mellan förtidspension och sjukbidrag. I vilken utsträckning kassan dessutom kan gå utöver ansökan på så sätt att man beviljar förmånen till större del än vad som begärts – i de fall begäran är känd – är mer oklart. RFV synes vara av uppfattningen att om det av en ansökan går att utläsa vilken andel av en förmån som yrkas, kan kassan inte bevilja en högre andel på grund av ansökan (se RFV:s All- männa råd 1997:4 s. 36). Frågan synes emellertid inte ha prövats rätts- ligt. Det kan i detta sammanhang anmärkas att den försäkrade själv kan styra i vilken utsträckning förtidspension skall beviljas honom eller henne retroaktivt inom lagens ramar, se FÖD 1981:11. Sammanfatt- ningsvis kan dock konstateras att för förtidspensions- och sjukbidrags- förmåner synes i praxis ansökan inte ha getts den konstitutiva betydelse som gäller för ärenden i förvaltningen i stort. Frågan är då om dessa förmåner intar en särställning jämfört med andra förmåner på socialförsäkringsområdet. Inte heller detta är allde- les klart. För en sådan ståndpunkt skulle möjligen tala att försäkrings- kassan enligt en uttrycklig bestämmelse i 16 kap. 1 § andra stycket AFL i vissa situationer kan initiera ett ärende om förtidspension. Mot- svarande reglering finns inte på andra områden. RFV har å andra sidan i olika sammanhang i generella ordalag eller för andra förmånsslag gjort gällande att socialförsäkringsärendenas handläggning starkt präglas av officiella prövningsprinciper, jfr det ovan i avsnitt 4.2 återgivna remissyttrandet års förvaltningslag samt uttalanden i FÖD 1991:14 och Rättsfall från försäkringsrätterna, FR 1986:2. Lagen om allmän försäkring och de föreskrifter och allmänna råd som finns har vidare ansetts syfta till att tillförsäkra medborgarna den rätt till olika ersättningar som lagstiftningen ger dem, se s. 5. Detta skulle kunna tas till intäkt för att den försäkrade även beträffande andra ärenden är de om förtidspension eller sjukbidrag inte själv förfogar över ärendet, i vart fall inte sedan det anhängiggjorts. Mot detta kan häv- das att domstolarna i ovan nämnda rättsfall, som avsåg en skadeanmälan om kroppsskada under militärtjänst respektive en arbetsskadelivränta, tillerkände den försäkrade rätt att återkalla ansökan med verkan att ären- dena avskrevs. RFV har vidare i annat sammanhang konstaterat att an- sökan är grunden för prövningen av ärendet (s. 30). Sammanfattningsvis får det anses oklart om en ansökan i ett socialför- säk-ringsärende, med undantag för förtidspension och sjukbidrag, skall ha annan verkan än en ansökan om en förmån för förvaltningen i stort. Förfarandet i socialförsäkringsärenden 127 För flertalet förmåner och bidrag finns ett uttalat krav på att en ansökan skall ske skriftligt. I vissa fall saknas dock sådana bestämmelser. Det ligger emellertid nära till hands att man i formuleringen ansökan läser in ett krav på skriftlighet. För havandeskapspenning uppställs exempel- vis i 3 kap. 9 a § AFL ett krav på ansökan för rätt till ersättning. På motsvarande sätt som för sjukpenning kan ersättning inte utges före tidpunkten för ansökan. I förarbetena (prop. 1984/85:78 s. 88 f.) anförs att en ansökan bör krävas men att en muntlig sådan bör accepteras för fastställandet av från vilken dag ersättning utges. Andra ansökningsbestämmelser som saknar uttryckliga formkrav är ansökan om rehabiliteringsersättning och arbetshjälpmedel samt ansö- kan om förlängt barnbidrag i vissa speciella situationer. I det senare fallet är bestämmelsen inte alls kommenterad i förarbetena med mer än att vissa uppgifter måste tillföras ärendet av annan än försäkringskas- san. I det förra fallet uttalas i förarbetena (prop. 1990/91:141 s. 67) att det är av vikt att ansökan kan ske smidigt och enkelt. I Rehabiliterings- utredningens betänkande (SOU 1988:41 s. 405) finns dock formule- ringar som tyder på ett liknande synsätt som det för havandeskapspen- ning. För omprövning av ett ärende enligt lagen om allmän försäkring krävs skriftlig ansökan (jfr 20 kap. 10 och 13 §§ AFL och 23 § FL). Ändring enligt 20 kap. 10 a § AFL kan dock begäras formlöst. I förar- betena till bestämmelsen anfördes att eftersom ex officio skulle vara skyldig att under angivna förhållanden ändra ett beslut kan man inte kräva att en ansökan om ändring skall ske skriftligt (SOU 1976:53 s. 141). För omprövning enligt lagen om inkomstgrun- dad ålderspension krävs, enligt 13 kap. 11 §, skriftlig begäran. Ansökans innehåll och utformning i övrigt Vad gäller ansökans innehåll och utformning i övrigt ligger det i sakens natur att det materiella innehållet i hög grad skiljer sig från förmån till förmån. Det förekommer skilda bestämmelser om vilka uppgifter som skall bifogas en ansökan och även om att ansökan skall ske på en av RFV för ändamålet framtagen blankett. Vissa generella bestämmelser finns emellertid. I 20 kap. 8 § AFL in- fördes 1997 en bestämmelse att uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete om inte särskilda skäl talar mot det. Som utvecklas i avsnitt 4.3.2.3 är bestämmelsen inte begränsad till en- dast ansökan, utan gäller generellt för den försäkrades medverkan. 128 Förfarandet i socialförsäkringsärenden Redan före införandet av denna bestämmelse gällde att uppgifter skulle lämnas på heder och samvete för en rad olika förmåner. Dessa bestämmelser fick kvarstå oförändrade även efter införandet av den generella regeln. Den försäkrade skall således enligt 3 kap. 8 § AFL till ge in en skriftlig försäkran för sjukpenning. Uppgif- terna i försäkran skall lämnas på heder och samvete. Enligt 12 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd skall ansökan om underhållsstöd inne- hålla en försäkran på heder och samvete att de lämnade uppgifterna är riktiga. Av 19 § lagen (1993:737) om bostadsbidrag framgår att i ansö- kan om bostadsbidrag skall uppgifter om faktiska förhållanden lämnas på heder och samvete. Ansökan om bostadstillägg till pensionärer skall enligt 11 § lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer innehål- la en av den sökande och, om sökanden är gift, dennes make underskri- ven förklaring på heder och samvete att de lämnade uppgifterna stäm- mer överens med sanningen. Ytterligare ett område där kravet ställs är bilstöd till handikappade, se 12 § förordningen (1988:890) om bilstöd. Härutöver har det efter den generella bestämmelsens tillkomst in- förts bestämmelser med motsvarande innehåll i 15 kap. 14 § LIP, som genom hänvisning gäller även för bl.a. garantipension. Den generella bestämmelsen i lagen om allmän försäkring infördes som ett led i strävandena att motverka fusk och brister i socialförsäk- ringssystemen, se prop. 1996/97:121 s. 22 f. Regeringen anförde att de största vinsterna kan uppnås genom att rätt beslut fattas från början och att förutsättningarna för detta är att den försäkrade får information både om sin rätt till en förmån och om sin skyldighet att lämna rätt uppgifter i ansökan. Vidare ansågs en viktig förutsättning vara att reglerna är så enhetliga som möjligt. Motiven bakom att införa ett krav på uppgifts- lämnande på heder och samvete angavs vara att detta krav skulle bidra till att förbättra beslutsunderlaget samt att det kunde bidra till att tyd- liggöra regelsystemet för aktörerna inom socialförsäkringssystemet. Motiven ansågs gälla generellt inom hela försäkrings- och bidragsom- rådet (se prop. 1996/97:121 s. 36 f.). I kravet på att uppgifter skall lämnas på heder och samvete får även anses ligga ett krav på ett egenhändigt undertecknande av ansökan. I vissa fall finns ett uttryckligt krav på ett sådant undertecknande, jfr t.ex. 3 § pensionskungörelsen (1962:394). Förfarandet i socialförsäkringsärenden 129 Avvisning av en ofullständig ansökan Förvaltningslagen upptar inte någon regel om avvisning av en ofull- ständig ansökan, även om vissa försök till sådan lagstiftning har gjorts (se SOU 1964:27 s. 415 f. och prop. 1971:30 s. 375).38 Det betyder inte att en förvaltningsmyndighet är betagen att avvisa en ansökan, om den enskilde har ansökt om en förmån för egen del och bristen i ansökan inte lämpligen kan eller bör botas på annat sätt än genom parten själv (jfr /s. 60 f.). Inte heller för socialförsäkringen finns någon generell lagregel som ger rätt att avvisa en framställning på grund av att det finns brister i ansökan. Dock finns exempel på en sådan bestäm- melse i 20 § lagen (1993:737) om bostadsbidrag med följande lydelse. Är en ansökan så ofullständig att den inte kan läggas till grund för pröv- ning av bidraget, får förelägga sökanden att avhjälpa bristen vid påföljd att ansökningen annars inte tas upp till prövning. Ett sådant föreläggande får delges. Följs inte föreläggandet får ansökan avvisas. Bestämmelsen kommenteras inte på annat sätt i propositionen än att det i specialmotiveringen anförs att ges möjlighet att begära in kompletterande uppgifter om ansökan inte kan avgöras i be- fintligt skick samt att om föreläggandet inte följs kan ansökan avvisas. Vidare uttalas att ett sådant avvisningsbeslut kan överklagas enligt för- valtningslagens regler (se prop. 1992/93:174 s. 65). Noteras kan att man i det utredningsförslag som låg till grund för propositionen föror- dade en i stort sett identisk bestämmelse med det undantaget att ansö- kan i stället skulle avslås om kompletteringsföreläggandet inte följdes (se SOU 1992:89 s. 16 och 103). Regeringens skäl att i stället välja avvisning finns inte redovisade i propositionen. har i sitt betänkande Inkomstprövning av bostads- tillägg till pensionärer (1999:52) föreslagit att en motsvarande bestämmelse som den i lagen (1993:737) om bostadsbidrag skall infö- ras i lagen (1994:308) om bostadstillägg till pensionärer. Utredningen anför att det i en enkät till försäkringskassorna har visat sig att det re- gelbundet uppstår problem med att få in kompletterande uppgifter om 38 I 5 § förvaltningsprocesslagen (1971:291, FPL) finns för de allmänna för- valtningsdomstolarna en bestämmelse som innebär att om bl.a. en ansöknings- handling är så ofullständig att den inte kan läggas till grund för en prövning i sak skall rätten förelägga sökanden att avhjälpa bristen vid på- följd att hans talan annars inte tas upp till prövning. Detsamma skall gälla om handlingen brister i fråga om de krav på personuppgifter m.m. som uppställs i lagens 3 §, om dessa brister inte är av ringa betydelse för delgivningen i målet. 130 Förfarandet i socialförsäkringsärenden sökandens ekonomiska förhållanden och att man i en situation där så- dan komplettering, trots påminnelser, inte kommer in bör kunna avvisa ansökan (se betänkandet s. 256 f.). Betänkandet har legat till grund för regeringens proposition Reformerade regler för bostadstillägg till pen- sionärer m.fl. (2000/01:140), som överlämnats till . Med ovan redovisade undantag saknas alltså bestämmelser inom so- cialförsäkringen om avvisning av ärenden på grund av brister i ansö- kan. Det förhållandet att sådana bestämmelser saknas innebär inte att en försäkringskassa är avskuren från möjligheten att avvisa en ansökan som trots uppmaning från kassan inte kompletteras av sökanden. Det får med hänsyn till omständigheterna avgöras om ärendet ändå kan handläggas, t.ex. därför att kassan själv kan skaffa in de uppgifter som saknas (jfr s. 36 f.). Av utredningens organisationsenkät framgår att en nästan genomgå- ende uppfattning hos försäkringskassorna är att det krävs särskilt lag- stöd för att en kassa skall kunna avvisa en ansökan, se bilaga 7. Med hänsyn härtill torde det vara ovanligt att avvisning med åberopande av allmänna förvaltningsrättsliga grundsatser förekommer på socialförsäk- ringsområdet. Möjligen ligger det nära till hands för kassorna att i stäl- let för att avvisa en ansökan göra en sakprövning på det befintliga un- derlaget och meddela ett avslagsbeslut. Eftersom sådana beslut som regel inte anses ha rättskraft, torde effekterna i praktiken inte skilja sig från ett avvisningsbeslut. Enligt 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) skall en myndighet som huvudregel utan dröjsmål registrera en allmän handling som har kom- mit in till eller upprättats av myndigheten. Om det finns särskilda skäl får dock regeringen föreskriva undantag från registreringsskyldigheten i fråga om handlingar av visst slag som hos myndigheten förekommer i betydande omfattning. För försäkringskassorna gäller ett sådant undan- tag för handlingar i försäkringsärenden samt samlingsräkningar med bilagor för tandvård, läkarvård eller annan sjukvård, se 5 § sekretess- förordningen (1980:657). För de handlingar som inte omfattas av undantagen i sekretessför- ordningen skall registrering ske. De handlingar som omfattas av undan- taget skall hållas ordnade (jfr Vägledning 1999 s. 8). Någon enhetlig praxis för hur skall hantera hand- lingar och annat material i sina ärenden, eller i vilken utsträckning dia- rium eller annat register förs, finns inte. RFV påpekar att det genom att kassan på journalblad dokumenterar vidtagna åtgärder är enklare att Förfarandet i socialförsäkringsärenden 131 snabbt få överblick över ett ärende. En ytterligare åtgärd som kan med- föra betydande tidsvinster är att lägga handlingarna i ett ärende i den ordning som de antecknats på journalbladet, numrera dem och samti- digt anteckna numret i anslutning till numret på journalbladet (se Väg- ledning 1999 s. 16). RFV:s uttalande ligger i linje med flera påpekan- den från JO, som framhållit att det i och för sig inte finns något krav på att handlingar i en akt fortlöpande aktbilageras, men att aktbilagering underlättar läsningen av en akt, vilket kan ha betydelse t.ex. när en ny handläggare skall sätta sig in i ärendet. JO har även påpekat att det för partens rätt till insyn i sitt ärende enligt 16 § FL är av utomordentlig vikt att akterna är lättillgängliga och överskådliga, se bl.a. protokoll vid inspektion av läns allmänna försäkringskassa den 17–19 okto- ber 2000, dnr 3125–2000. Utredningen har, som redovisas nedan i avsnitt 6.4 och bilaga 8, ge- nomfört en undersökning av förtidspensions- och sjukbidragsakter. För en utförligare redogörelse hänvisas till bilagan. Det kan dock kort kon- stateras att försäkringskassorna generellt hanterar handlingar i akter efter personnummer och inte efter ärenden. Det förekommer allmänt att det i samma akt finns flera ärenden, exempelvis ett ärende om sjukpen- ning och ett om sjukbidrag eller ett om sjukbidrag, ett om förtidspen- sion och vissa handlingar om rehabilitering. Å andra sidan förekommer också allmänt att det i samma ärende finns två akter, nämligen en för rätten till förtidspension och en för beräkningen av förmånens storlek.