sou · GPB318 · 2002-01-01 00:00:00 — Man beslöt att utföra en intervjustudie med föräldrar efter ett mönster från en redan existerande studie i , utförd av och medarbetare (23). med den svenska studien utfördes en parallellstudie i , vil- ket kom att möjliggöra jämförelser mellan tre länder. Den studie som utfördes var den första nationella svenska studien om barnmisshandel. Då man kände till att de negativa atti- tyderna till aga ökat successivt hos den svenska allmänheten , ansåg man det nödvändigt att inhämta uppgifterna genom personliga intervjuer, som försetts med ett väl fungerande anonymitetsskydd. Intervjun utfördes av särskilt tränad personal i hemmen och gällde ett särskilt angivet barn per familj. SOU 2001:18 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . Intervjuaren meddelade familjen i förväg vilket detta barn var, vil- ket gjorde att familjen kunde förbereda sig. Frågor om uppfostran rörde vad som hänt . Tillvägagångssättet vid intervjun följde den amerikanska för- lagan, där man arbetade enligt den s.k. Conflict Tactic Scale (CTS) metoden, som beskrivits av (24). Idén med CTS är att den diskuterar våld mellan familjemedlemmar på ett sätt, som först stegvis kommer in på de svåra frågor där starka tabun föreligger. Man utgår från det välkända faktum att det alltid finns meningsskiljaktigheter och konflikter i en familj. På det sättet kan frågor om våld föras i ett naturligt sammanhang. Man börjar också med att tala om sådana sätt att lösa konflikter, som värderas positivt av alla människor. Först kommer man över på sådan konfliktlösning som karakteriseras av tvång. Det har då vanligtvis visat sig att den intervjuade är så engagerad i frågorna om olika uppfostringsmetoder, att de har svårt för att av- bryta intervjun, trots att frågorna blivit känsligare att besvara. kom att beröra ett riksrepresentativt urval av barn 3–från 1 276 familjer, medan 248 familjer vägrade att delta. Av de 1 276 formulären förkom 171 stycken varför den slutliga analysen kom att utföras på 1 105 familjer. Av samtliga barn kom från ren landsbygd, från de tre storstadsregionerna och övriga från andra tätorter. De barn som intervjuerna berörde var 518 flickor () och 587 pojkar (). Av de 1 105 barnen var 184 () skilsmässobarn. 6.3Kommitténs egen studie av föräldrars uppfostringsvanor Våren utförde den parlamentariska Kommittén mot barn- misshandel en bantad, men i övrigt identisk studie som SUSA-stu- dien 1980. Frågor om barnuppfostran ställdes på samma sätt och i samma ordning som i . SCB hade inte möjligt att göra intervjuer i hemmen. Professionella intervjuare från SCB utförde istället intervjuerna per telefon efter det att för- äldrarna i förväg tillskrivits per brev om intervjun och om de var villiga att delta. Av föräldrarna till 2 000 barn från hela landet be- svarade 1 609 stycken (80,) intervjun, en svarsfrekvens som var nästan identisk med den från studien (). Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . Den vanligaste åldersgruppen bland fäder var 40–och för mödrar 35–. Av samtliga föräldrar var (både fäder och mödrar) i mellan 30–. Föräldrarna 2000 hade väsentligt högre formell utbildningsgrad och fler föräldrar var sammanboende än 1980 (tabell 5). Om perso- nerna levde i stad eller på landsbygd kunde ej avgöras i undersök- ning 2000. Familjeförhållanden och föräldrars utbildningsgrad vid undersökningarna 1980 och (procent). Enbart grundskola/folkskola Gymnasium eller motsv. Medan procentandelen skilsmässobarn var väsentligen lika och var antalet frånskilda eller ensamstående föräldrar be- tydligt högre än . Detta avspeglar sannolikt det ökade antalet samboförhållanden . Precis som studie utgick urvalet av familjer från ett specifikt barn som slumpmässigt tagits ut från ett riksrepresen- tativt urval. Frågorna berörde även i studie förhållandena till ett angivet barn bakåt i tiden. Därigenom har det varit möjligt att direkt jämföra svarsfrekvenserna mellan de två studierna. På den allmänna frågan om föräldern använt sig av någon form av fysisk bestraffning av det angivna barnet svarade ja år . Av de som utdelat kroppslig bestraffning hade gjort det mer än tio gånger 1980 jämfört . var således kroppslig bestraffning inte bara betydligt vanli- gare än . I de familjer där barnen bestraffades förekom det dessutom betydligt oftare. Frågor rörande specifika typer av bestraffningar redovisas i tabell 6. SOU 2001:18 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . Förekomst (i procent) av specifika kroppsliga bestraff- ningar av barnet . Jämförelse mellan 1980 och Föräldraintervju 2000. Kastat saker på barnet Knuffat, huggit tag i eller ruskat hårt Slagit eller klappat till barnet Sparkat, bitit eller slaget med knytnävarna Slagit barnet med något föremål Spöat barnet (givit ett kok stryk) Även här ser man att bestraffningar som att ruska hårt, slå med knytnävar/föremål eller ge ett s.k. kok stryk uppgavs vara betydligt vanligare än . Båda undersökningarna är så stora att dessa skillnader även visar sig vara klart statistiskt säker- ställda Det är först när man kommer till mycket svårartat våld (hotat eller använt vapen) som osäkerheten i talen blir så stora, att man inte med säkerhet kan uttala sig om någon skillnad mellan de två undersökningstillfällena. För samtliga skillnader skulle en annan osäkerhetsfaktor kunna vara, att föräldrar , i med mycket starka attityder mot aga, möjligen kan ha svårare att tillstå att de slagit sitt barn. Att det skulle ge upphov till tiofaldiga minskningar kan dock inte betraktas som sannolikt. Föräldrar som upprepat kränker sina barn svårt har sannolikt också mycket svårt att tillstå detta även i en anonym undersökning, vilket gör att före- komsten av svår misshandel kan vara underskattad i föräldra- intervjun. Detta problem bör dock ha funnits även undersökning. I en aktuell studie av förskolebarn frågade man mödrarna hur de skulle bära sig åt om barnet uppförde sig illa. svarade att de skulle använda sig av fysiskt våld, men ingen att de skulle slå barnet. Istället skulle de ta tag i barnet och hålla det hårt intill sig (25). Denna uppgift motsvarar närmast vår fråga knuffat, huggit tag i eller ruskat hårt där av föräldrar till barn i åldrarna 0–svarade att de gjort det . Således en mycket god överensstämmelse mellan undersök- ningarna. Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . När Föräldraintervju 2000 analyserades med avseende på bakgrundsfaktorers inflytande kunde endast ett sådant samband säkerställas med statistisk säkerhet. Detta var att föräldrar som själva agats under sin uppväxt i högre grad agar sina egna barn. I Föräldraintervju 2000 hade av föräldrarna blivit kroppsligt bestraffade under uppväxten. Majoriteten av dessa föräldrar var födda . Detta avspeglar sannolikt ganska väl den frekvens av kroppslig bestraffning som vi hade i före anti-agalagens tillkomst 1979. Den ligger klart under vad som anges i vilken reflekterade förhållandena under 1950 och 1960-talet men sam- tidigt över de som unga vuxna födda runt 1980 angett (se nästa avsnitt). Ytterligare ett säkerställt samband från Föräldraintervju är av stort intresse och det är att yngre barn agades mer än äldre. För- skolebarn hade agats i , yngre skolbarn (7–) i , medan barn agas i mycket liten utsträckning (). Detta förhållande stämmer väl med vad som angetts i de tidigare refererade svenska undersökningarna. 6.4Skolelevers och unga vuxnas erfarenhet av aga . Åren 1994/1995 genomförde SCB en enkätundersökning, som besvarades av 1 154 svenska högstadieelever (3). Två klasser som ursprungligen skulle deltagit kunde ej vara med och ett mindre antal barn angavs vara sjuka. Av eleverna gick 373 i årskurs 7, 307 i årskurs 8, och 472 i årskurs 9, 93 barn () var födda utom- lands, varav alla utom 18 kommit till . 6.4.1Kommitténs enkät till mellanstadieelever våren genomförde kommittén en undersökning där vissa av frågorna var ställda med exakt lika ordalydelse som i SCB:s studie /1995, för att möjliggöra jämförelser. Antalet svarande elever var 1 764, varav pojkar och flickor. Antalet barn födda utomlands var något högre () än vid undersökningen 1994/1995 (). SOU 2001:18 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . procentiga svarsbortfallet från de ursprungligen tänkta 2 250 eleverna beror på att vissa klasser av administrativa skäl inte kunde deltaga eller att elever var sjuka vid undersökningstillfället. Under- sökningen, som här benämns , ställdes till elever i årskurserna 4 och 6. Detta skulle kunna ha blivit ett problem vid jämförelsen, då eleverna i den senaste undersökningen var yngre än i undersökningen 94/95 och av den anledningen skulle kunna ha mindre erfarenheter av aga. En genomgång av materialen visar dock att det nästan inte förelåg några skillnader alls mellan barn i årskurs 7, 8 eller 9 i enkäten 94/95 och några sådana skillnader fanns inte heller mellan årskurs 4 och 6 i Mellanstadie- enkät . Då det bara skiljer mellan årskurs 6 och 7 har vi ansett det rimligt att göra direkta jämförelser mellan de båda undersökningarna. Barnens erfarenheter av kroppslig bestraffning framgår av tabell 7 nedan. Erfarenhet av kroppslig bestraffning (procent). Jäm- förelse mellan SCB:s högstadieundersökning 1994–1995 och . Av modern i studien – Av modern i studien Av fadern i studien –1995 Av fadern i studien Av tabellen framgår att gruppen skolbarn som anger att de aldrig fått någon kroppslig bestraffning minskat med 20–. Det s.k. konfidensintervallet för den sänkningen ligger säkerhet mellan och . Det innebär att nedgången är , vilket måste betraktas som en stor minskning på bara . Minskningen är lika stor oavsett om det varit far eller mor som bestraffat. Av tabellen kan man också se, att den relativa nedgången är ungefär lika stor för både för de som angett att de bestraffats enstaka gånger och de som bestraffats ofta. Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . 6.4.2Kommitténs enkät till 20-åringar våren Den tredje undersökningen som utförts av kommittén var en enkät till 20-åringar, vilken sändes till hemmen. Sammanlagt svarade 1 576 av 2 000 tillfrågade d.v.s. . Ett stort antal enkäter sändes tillbaka med uppgift om att ungdomarna vistades utom- lands. Med tanke på att 20-åringar är en grupp som är mycket rör- liga får svarsfrekvensen betraktas som tillfredsställande. En bort- fallsanalys visade att gruppen utan någon som helst inkomst var högre i bortfallsgruppen (jämfört bland svarande) och att utlandsfödda svarat i lägre grad än svenskfödda. Detta gällde särskilt kvinnorna. Ett inbyggt problem med studier där vuxna skall besvara frågor om upplevelser under barndomen är att de antingen kan ha glömt eller också förvrängt bilden av vad som hänt. Glömska, eller bort- trängning av obehagliga minnen, tycks vara ett särskilt stort problem för de vuxna som utsatts för svårartad eller grym behand- ling av sina föräldrar (26). Därför får man räkna med att resultaten från 20-årsundersökningen kan innebära vissa under-rapporte- ringar, särskilt vad avser svårare former av misshandel. Av samtliga svarande angav att de blivit slagna av någon vuxen person under förskoleåren, att det hänt i åldern 7–och att det hänt under tonåren. Av samt- liga svarande anger att de aldrig blivit kroppsligt bestraffade i livet d.v.s. att minns att detta hänt . Den absolut vanligaste bestraffningsformen var örfilar och luggning, i yngre skolår och i tonåren. Sparkar och bett uppges i och försök till kväv- ning i under skolåren. Tjugoåringarna anger att de blivit slagna med tillhyggen i under yngre skolår och i . För alla former av bestraffning gällde att ungefär en av sju angav att det hänt . Detta innebär bl.a. att av 20-åringarna angett att de ofta blivit slagna med tillhyggen. Barn i åldern 7–hade träffat läkare till följd av misshandeln i och i ansåg de att de borde blivit undersökta. För åldern 13–var motsvarande siffror respektive . Av alla de som angivit att de blivit slagna under skolåren uppgav att det inte fanns någon vuxen som de kunde lita på och berätta allt för. SOU 2001:18 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . Tjugoåringarna som besvarade enkäten var födda om- kring 1980 vilket även de tonåringar var, som besvarade SCB:s en- kät 1994/1995. Resultaten är samstämmiga, då en tredjedel av ung- domarna i båda undersökningarna anger att de utsatts för kroppslig bestraffning av någon vuxen. Omkring 300 högskolestudenter i och upp- gav även de i en enkät att de i blivit kroppsligt bestraffade (6). Denna undersökning är liten, men intressant på det viset, att den ingick i ett internationellt samarbete, där studenter från flera andra länder svarade på samma frågor. Av diagram 3 framgår att de svenska studenterna uppgav minst erfa- renhet av fysiska bestraffningar. Andel (i procent) studenter med erfarenhet av Av de länder som ingick i undersökningen var det två – och – som har en lagstiftning som förbjuder föräldrar att använda kroppslig bestraffning. Skillnaden mellan uppgiven kroppslig bestraffning är dock stor och dessa resultat stämmer även med den jämförelse som beskrivs längre fram i texten mellan kommitténs resultat och Sariolas studie av finska 15-åringar. De finländska studenternas svar var mer samstämmiga med svaren från länder där man inte har någon lagstiftning som förbjuder föräldrar att aga sina barn. Resultatet skulle kunna antyda, att lagstiftningen Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . inte är det primära för att förklara förekomsten av kroppslig bestraffning. Det råder också delade meningar om vad lagstift- ningen betytt för barnmisshandelsfrekvensen i . Vissa forskare som exempelvis Durrant (25) anser att lagstiftningen varit av relativt stor betydelse, medan andra menar att attitydförändring i föregått lagstiftningen och varit mer betydelsefull för utvecklingen (27). Från de ovan beskrivna undersökningarna skiljer sig en annan grupp, även de födda , där man angett betydligt lägre frekvens av kroppslig bestraffning. Det gäller 6 600 gymnasieelever från hela i åldrarna 17–, som besvarade en enkät vår- terminen 1998. av eleverna uppgav att de varit utsatta för våld i hemmet (1). I en enkät ställd till 9 000 finländska 15-åringar , d.v.s. en grupp födda , angav att de utsatts för mild bestraffning och för svår kroppslig bestraffning före sin 14:e födelsedag. En tredjedel av barnen uppgav att de blivit slagna med en lövruska och hade blivit slagna med knytnävarna. Däremot hade slag med käpp eller liknande i stort sett helt för- svunnit. Flickor utsattes för något mera bestraffning än pojkar, men å andra sidan för mildare former. Huvuddelen av bestraffningarna hade utdelats . Svårartade former av bestraffning var vanligast i familjer med styvfader. Våld var dub- belt så vanligt i arbetslösa familjer och vanligare i den finsktalande gruppen än i de socialt mer välbeställda svensktalande familjerna (28). I den finska undersökningen har således en betydligt större andel barn utsatts för någon form av kroppslig bestraffning, medan svårare kroppslig bestraffning () väl stämmer överens med de som angav sig slagna med tillhyggen i den svenska 20-åringsenkäten. Även i anger de svenska eleverna att de i blivit slagna med tillhyggen och i utsatts för någon form av svårare bestraffning. Jäm- förelsen mellan och talar för att ungdomar födda –80 i båda länderna utsatts för svårare bestraffningar i ungefär lika hög grad, medan svenska barn födda runt 1990 i mindre grad utsatts för svårare bestraffning. Minskningen är dock inte så påtag- lig som för de mildare och medelsvåra bestraffningsformerna. Man kan således reflektera över ifall ökade negativa attityder till aga i samhället kraftigt minskar de lättare och medelsvåra formerna av våld, medan de svårartade bestraffningsformer kanske är svårare att SOU 2001:18 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . Erfarenheter från talar för att fallen av svårare barnmisshandel inte minskat trots en nedgång i det totala antalet barnmisshandelsfall (29). Sättet att fråga i 20-åringsenkäten bygger på en studie gjord 1996 i (5). I den kanadensiska studien ingick nästan 1 000 ung- domar och vuxna och uppåt. En jämförelse mellan länderna ses i tabell 8. Procentandel någonsin slagna eller sexuellt utnyttjade barn i 20-åringsenkäten jämfört med ungdomsenkät . Slagen (%) Sexutnyttjad (%) Slagen (%) Sexutnyttjad (%) Av tabellen framgår att det i överlag angavs högre före- komst av både fysisk bestraffning och sexuellt utnyttjande, bortsett från fysisk bestraffning av flickor, som ligger på nära nog identisk nivå. En del av den övriga skillnaden kan förklaras av att fler äldre vuxna ingick i den kanadensiska enkäten. Barn som vittne till våld Barn som utsätts för långvariga eller upprepade traumatiska erfa- renheter får ofta en komplex symtombild, där förnekande och psykisk avskärmning blir framträdande drag. Om hotet eller faran härstammar från en person som barnet söker kärlek och omsorg hos blir de psykiska effekterna mer omfattande och av annorlunda karaktär än om hotet kommer från främlingar. Barn som lever i situationer där våld när som helst kan brisera lever i ett förhöjt spänningstillstånd som förhindrar deras naturliga utforskande beteende, de tvingar sig att döva sin rädsla vilket efterhand sänker deras förmåga till medkännande och ökar risken för en avvikande social utveckling. Denna utveckling ser man även hos barn som inte själva misshandlats, men som levt i en våldsam familjemiljö. I en aktuell svensk översiktsartikel (30) påpekas att man i visat svagt intresse för att en stor grupp barn bevittnar mycket våld i sin närmaste omgivning. Anledningen till den svaga uppmärksamheten är sannolikt, att barnen inte spontant berättar om sina upplevelser Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . och att bakgrunden till de symtom de uppvisar missförstås. Det finns också en utbredd missuppfattning att tiden läker alla sår, när det i verkligheten handlar om att många barn distanserar sig från det onda för att kunna leva med det. Våld i hemmiljö är ett av de vanligaste brott som begås mot kvinnor. Detta är en form av våld som till stora delar är dold och i liten grad rapporteras till polisen. Internationella studier talar för att livstidsrisken för en kvinna att bli våldtagen och/eller miss- handlad av en partner i sitt hem är 20–(31). Mycket av detta våld drabbar kvinnor i den ålder de har små barn. Det har hit- tills inte funnits några säkra uppgifter om hur vanligt det är att svenska barn bevittnar våld i sina familjer. Från finns beräk- ningar att drygt tre miljoner barn bevittnar sådant våld. Från internationella studier känner man också till att barn till miss- handlade mödrar löper upp till 15 gångers överrisk att själva bli misshandlade. Risken för dessa barn är störst för fysisk misshandel, mindre för sexuella övergrepp och minst kopplad till vanvård. Om- vänt har professionella som gått igenom medicinska journaler fun- nit att mödrar till barn som misshandlats, i misshandlats själva, jämfört hos mödrar utan misshandlade barn (32). En svensk genomgång av 141 polisanmälda fall av kvinno- misshandel inbegrep sammanlagt 122 hemmavarande barn. I av fallen hade barnen varit närvarande vid våldstillfället. av fallen satt barnen förskrämda, gråtande och betraktade vad som pågick (33). I både och 20-åringsenkäten anger av barnen att det hänt att vuxna i familjen har slagit varandra. I åtta fall av tio har barnen själva bevittnat att de vuxna slagits. Flickor svarar att de i högre grad bevittnat detta ofta, i jämfört med pojkar . I 20-åringsenkäten angav ungdomar födda utomlands att de i bevittnat våld i familjen och ofta i jämfört respektive för svenskfödda barn. I mellanstadieenkäten är skillna- derna inte så tydliga generellt, men flickor födda utomlands uppger dock att de bevittnat våld i hemmen klart oftare () om man jämför dem med svenskfödda pojkar. I Weine- halls studie av gymnasieelever (1) angavs, som tidigare angetts lägre siffror vad gäller direkt våld mot barn i hemmet, men anger att de bevittnat våld hemma, ofta. Här var det i två tredjedelar flickorna som angav att bevittnat våld ofta. SOU 2001:18 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . I en enkät till 12-åringar i nordvästra 1999 (34) upp- ger av pojkarna och av flickorna att de minst en gång sett våld i verkligheten bland barn eller vuxna. Av alla elever hade bevittnat våld i skolan och i hemmet och hälften av dessa elever hade upplevt upprepade våldssituationer. Utomnordiska elever angav i högre grad än inomnordiska att de bevittnat våld. I har gjort en pionjärinsats i arbetet med barn som bevittnat våld i familjen. Arbetssättet finns beskrivet i boken sparkade mamma – möte med barn som bevittnat våld i sina familjer skriven av och , ut- given av 1999. Tillgängliga data talar för att det hörde till var- dagen att förskolebarnen då och då blev agade av sina föräldrar och att en tredjedel av de yngre skolbarnen åtminstone vid enstaka till- fällen kunde räkna med allvarligare fysisk bestraffning, som ett s.k. kok stryk. tycks kroppslig bestraffning någonsin ha minskat till att gälla knappt hälften av alla barn. hade antalet barn som någonsin agats sjunkit till omkring en tredjedel och hade det sjunkit ytterligare till att gälla ungefär en femtedel av barnen. Det tycks inte bara vara antalet agade barn som blivit färre. barn som agas tycks råka ut för det mindre ofta . anger dock av mellanstadieelever och av yngre vuxna att de utsatts för svårare kroppslig bestraffning med tillhyggen. Jämförande uppgifter i Föräldraintervjuer och talar för att bruket av kroppslig bestraffning sjunkit väsentligt, speciellt vad gäller att slå barnen med knytnävar eller något föremål eller ge barnen ett s.k. kok stryk. När det gäller mycket allvarliga och ovanliga bestraffningsformer som att hota eller använda vapen är det osäkert om det skett någon verklig minskning. Uppgifterna i Föräldraintervju att endast 1–2 barn på 1 000 fått en allvarligare bestraffning är troligen en underskattning, då vi från andra studier vet, Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . att föräldrar som upprepat kränker sina barn illa, har svårt att tillstå det även i anonyma enkäter. Jämförelser med data från andra länder, även nordiska, talar för att kroppslig bestraffning i är lägre, oftast betydligt lägre. Detta tycks framför allt gälla lättare och medelsvåra former av kroppslig bestraffning medan allvarligare former som slag med tillhyggen sannolikt är lika vanliga som i övriga nordiska länder. 7Attityder till kroppslig bestraffning av barn Enligt en gallupundersökning ansåg av svenska folket att kroppslig aga var ett omistligt redskap när det gäller barnuppfostran. Denna positiva inställning till kroppslig bestraffning av barn har sedan successivt sjunkit (tabell 9). Andelen vuxna födda i som anser att aga är ett viktigt instrument i barnuppfostran. Procentandel positiva till aga Källor: /SCB Frågorna enkät är inte ställda på samma sätt som 1965– 1981. På frågan positivt inställd till mildare former av kroppslig bestraffning svarar jakande. På frågan måttlig kropps- lig bestraffning är ibland nödvändig i barnuppfostran, men ska då vara noga övertänkt och inte en effekt av ilska svarar helt eller delvis positivt. Anser man den förra frågan var mest jäm- förbar med SIFO-undersökningarna har den positiva inställningen till aga fortsatt sjunka. Väljer man det senare frågealternativet har det inte skett någon ytterligare sänkning efter 1981. Sannolikt uppfattar gemene man att det är en klar värderingsskillnad mellan att kroppsaga är ett omistligt redskap till att man anser att mått- lig kroppslig bestraffning ibland är nödvändig i uppfostringssyfte. Uppgifter från Föräldraintervju och den undersökning som Attityder till kroppslig bestraffning av barn gjorts i (25) talar för att en positiv attityd till aga ligger någonstans i området 10–.