sou · GPB354d2 · 2002-01-01 00:00:00 — I ett större sammanhang är dock nivåerna här allt annat än goda eller tillfredsställande, utan vittnar i första hand om betydande problem att nå en förankring. Studier är uppenbarligen också ett alternativ endast för en mindre grupp, även om siffrorna här genomgående är högre för den senare kohorten. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande 4.7Mot olika grad av förankring Så här långt har vi begränsat redovisningen till ett mindre antal grupper och till förhållanden som relativt konkret beskriver den försörjningsstatus som följer på perioder av långvarigt social- bidragstagande. Vi har också sökt illustrera förskjutningar i dessa mönster . Vad vi inte behandlat är vad ett antal andra i sammanhanget potentiellt viktiga egenskaper betyder. Det gäller för såväl mer grundläggande sociala kategorier – som t.ex. hushållstillhörighet – som för andra värden inom ramen för variabler som vi faktiskt har berört – exempelvis åldersgrupper ut- över ungdomar. Att vi så här långt utelämnat detta har dels att göra med själva framställningen, som lätt kan bli överlastad om man försöker täcka in en mängd olika aspekter , och dels med att ungdomar och nyanlända invandrare är identifierade som viktiga grupper i sammanhanget. Vi ämnar dock nu gå vidare med analyser där vi både kan inklu- dera fler variabler och dessutom värdera vilken självständig betydelse olika variabler har för möjligheterna till utträde. Detta gör vi med hjälp av multivariat analys. Vår avsikt är vidare att inte bara studera möjligheterna att lämna det långvariga bidragstagandet överhuvudtaget, utan också genom att pröva ett antal olika modeller se i vilken utsträckning de avgörande faktorerna är desamma för utträde med olika grad av (antagen) självförsörjning. Med detta söker vi rikta uppmärksamheten inte bara mot till- hörighet i gruppen långvariga socialbidragstagare , utan också mot indikatorer på en i sammanhanget mer stabil socio- ekonomisk förankring. För att åstadkomma detta använder vi oss av en analysteknik som kallas för intensitetsregression. I en sådan regressionsansats analyseras sannolikheten att en viss händelse ska inträffa , i detta fall händelsen att lämna långvarigt socialbidragstagande. Vad som kvalificerar för att räknas som händelsen att lämna varierar mellan de olika modellerna och framgår i anslutning till respektive tabell. I en statisk regressionsmodell, t.ex. logistisk regression, där sannolikhet för en händelse eller att tillhöra en viss kategori ana- lyseras, beräknas risk som antalet händelser per individ (eller någon annan analysenhet) i olika analyskategorier. I en intensitetsregres- sion beräknas risk som en kvot av händelser och ackumulerad risktid. Den risk som man då får fram brukar kallas för basintensitet. Risktid är den tid en individ befinner sig under risk SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande för den studerade händelsen. I vårt fall är risktiden lika med det antal år individen har långvarigt socialbidragstagande. För de lång- variga socialbidragsfall som pågick känner vi inte till risktiden. I dessa fall har vi låtit risktiden börja med 1, vilket låter sig göras som man, som vi gör här, använder en bas- intensitet (se 1984:56-57). Det finns flera olika sätt att modellera risktiden inom ramen för modellen. Ofta finns det an- ledning att anta att sannolikheten för en händelse att inträffa är beroende av risktid på olika sätt (se Blossfeldt och Rohwer 1995). I samhällsvetenskapliga sammanhang sjunker ofta sannolikheten för den studerade händelsen över tid.15 Ett sådant mönster finns det anledning att förvänta sig även här. Vi har dock ändå valt att inte modellera detta inom modellen. Det beror dels på att vi eftersträvat en så enkel modell som möjligt (ju mer detaljerat man försöker ta hänsyn till detta desto mer komplicerad blir modellen) och dels på att vi just i dessa analyser inte är intresserade av vad tid i social- bidragstagande i sig betyder för sannolikheten att lämna detsamma utan snarare av effekterna av de variabler som inkluderats i modell- erna. Variabeleffekterna påverkas endast marginellt av vilken typ av basintensitet som väljs. I de följande analyserna har en s.k. basintensitet använts, vilket innebär ett antagande om att risken är oförändrad under risk. De estimat som redovisas i tabeller- na är att betrakta som relativrisker. När en individ inte befinner sig under risk är denne censurerad från analysen, vilket innebär att en person som inte har långvarigt socialbidrag inte påverkar sannolikhetsberäkningen i modellen. Individer kan lämna och återkomma till gruppen som befinner sig under risk . I analyserna nedan har ett 10- procentigt urval av det material som analyserats använts. Kvarboende barn har uteslutits. Antal personer som då befinner sig under risk är ca 15 000 av vardera kön, vilka analyseras separat i regressionsmodellerna. Trots de problem med att korrekt kunna kategorisera ensam- stående hushåll som redogjordes för ovan, har vi valt att inkludera en indikator på hushållstyp i analyserna. Detta för att vi vill kunna få en ungefärlig bild av situationen för gruppen ensamstående kvinnor med barn, som i ett antal studier visat sig särskilt utsatta 15 Detta kan då antingen bero på att tiden i bidragstagande i sig är av betydelse eller på s.k. icke-observerad heterogenitet, vilket innebär att sker en selektion av individer på så sätt att de som blir kvar längre skiljer sig från de som lämnar tillståndet i avseenden som inte fångas upp av de variabler som inkluderats i modellen. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande (t.ex. SOU 2000:3; 2000; Social- styrelsen 2001). Estimaten för denna grupp bör dock tolkas med försiktighet. I den ingår ett okänt antal personer som i verkligheten inte är ensamstående. Eftersom dessa troligtvis har en högre sanno- likhet att lämna socialbidragstagande kommer effekterna av att vara ensamstående antagligen att underskattas i analyserna. Med detta sagt kan vi konstatera att även om estimaten kan vara något oprecisa så bör rangordningen mellan hushållskategorier stämma. I Tabell 9 presenteras den första av dessa analyser. Här är det utträde utan några villkor i övrigt som prövas, det vill säga att under uppföljningsåret inte längre ha socialbidrag eller mer. SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Resultat från intensitetsregressioner på sannolikheten att lämna långvarigt socialbidragstagande till annan status 1991 1998. Män och kvinnor 16-w år. 0,79*** 0,75*** 0,62*** 0,60*** 0,55*** 0,55*** 1,36*** 1,31*** 1,20*** 1,15*** 0,83*** 0,67*** 0,57*** 0,57*** 0,66*** 0,49*** 0,83** 0,57*** 0,45*** 0,69*** 0,52*** 0,82*** 0,79*** 0,85*** 0,84*** 0,82*** 0,74*** Ej uppgift/ej grundsk. Endast grundsk./kort gymn. Gymnasium J 3 år 1,16*** 1,27*** 1,21*** 1,23*** 1,20*** 1,33*** Sambo/gift utan barn Sambo/gift med barn 1,41*** 1,22*** 0,22*** 0,29*** *** p < 0,001; ** p < 0,01; * p < 0,05 Av tabellen framgår att ungdomsgruppen 16 , helt i enlighet med våra tidigare iakttagelser, i högre grad lyckas lämna långvarigt bidragstagande från till ett annat. Likaså har individer i Om avslutat långvarigt socialbidragstagande åldrarna 25 också ett mer omfattande utträde än högre åldrar. I själva verket så finns det en klar tendens i materialet som visar att risken att bli kvar i långvarigt socialbidragstagande successivt ökar med stigande ålder. Så är fallet för männen i gruppen, medan det för kvinnorna sker en vändning vid pensionsåldern. Det faktum att de äldre generellt sett har större svårigheter att bryta de samman- hängande bidragsperioderna är för gruppen 55 särskilt an- märkningsvärt då det där sker en naturlig utströmning genom dem som ålderspensioneras från till ett annat. I övrigt vittnar resultatet om att kombinationen hög ålder och utanför arbetsmarknaden gör steget tillbaka till densamma mycket långt. De kvarstående svårigheterna bland dem som är kan till viss grad sammanhänga med äldre invandrare som saknar rätt till full folkpension. När det gäller invandrares vistelsetid i är mönstret i allt väsentligt det väntade, med i huvudsak högre koefficienter för längre tider. Två iakttagelser kan dock vara värda att kommentera. För det första att skillnaderna mellan de som vistats i landet respektive inte är påfallande stora, åtminstone inte för kvinnor. För det andra att invandrare med jämförelsevis långa vistelsetider (här ), allt annat , har en sanno- likhet att bryta det långvariga bidragstagandet som närmar sig den för infödda svenskar. Utfallet för utbildning följer också det ett väntat mönster. Skiljelinjerna går här mellan att ej ha en fullföljd grundskoleutbildning, att enbart ha grundskola/kort gymnasie- utbildning respektive att ha utbildning högre än detta. Några större skillnader mellan enbart gymnasial utbildning och eftergymnasial utbildning av olika omfattning kan inte utläsas. Indelning i hus- hållstyp ger för männens del ett förhållandevis tydligt mönster där vi för ensamstående, med och utan barn, kan notera ett större utflöde i jämförelse med män som är gifta eller sammanboende. För kvinnorna finns inga skillnader mellan olika hushållstyper. Tabellen innehåller också indikatorer på period, vilka speglar ett mönster vi kunde förvänta oss utifrån bl.a. Figur 3 och 4, nämligen det att sannolikheten att lämna gruppen sjunker över perioden. Som vi tidigare kunnat se så kan dock det faktum att man lämnar kategorin långvariga bidragstagare på intet sätt tas som intäkt för att en etableringsfas har inletts. Tvärtom fortsätter många med socialbidrag och andelen som når självförsörjning via arbete eller studier är genomgående låg. Av detta skäl finns det anledning att analytiskt skärpa kraven på vad som skall betraktas som ett, för- SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande sörjningsmässigt, godartat utfall. I Tabell 10 tittar vi därför när- mare på sannolikheten att lämna det långvariga bidragstagandet till försörjning helt utan socialbidrag. Som framgår längst ned i tabellen är antalet övergångar väsentligt färre här. Ett antal förändringar i förhållande till den förra tabellen kan iakttas. Ser vi till utfallet för ålder så bekräftas ungdomarnas mer gynnsamma förutsättningar. Framför allt gäller detta de unga männen. För kvinnorna försvagas detta samband jämfört med det som redovisas i Tabell 9. I övrigt förändras mönstret påtagligt såtillvida att det samband som tidigare förelåg mellan högre ålder och lägre sannolikheter för utträde nu har försvunnit. För kvin- nornas del har detta mönster till och med till vissa delar förbytts till det motsatta och den högsta sannolikheten att bli oberoende av socialbidrag hittar vi nu där bland de äldsta. Går vi över till vistelse- tid för invandrare kan vi notera att det generella mönstret, med högre sannolikheter för längre tider, framträder än en gång, men att det här är väsentligt tydligare än i Tabell 9. De som vistats i landet eller längre har här en sannolikhet att lämna det långvariga socialbidragstagandet som står i paritet med de svenskföddas. För männen gäller detta även de som vistats i landet 13 . Vi har med andra ord en indikation på att vistelsetidens betydelse ökar ju högre grad av socioekonomisk förankring det handlar om. Det- samma gäller i någon mån också för utbildning där koefficienterna för gymnasial och postgymnasial utbildning genomgående är mar- kant högre . De mest anmärkningsvärda förändringarna finner vi dock för hushållstyp, där de ensamståendes relativa sannolikheter att lämna det långvariga bidragstagande påtagligt reducerats. För kvinnorna hittar vi den största förändringen bland de ensamstående med barn som från att ha legat i nivå med refe- renskategorin (sammanboende/gifta utan barn) här har den lägsta sannolikheten av samtliga. Även ensamstående kvinnor utan barn har sämre möjligheter när vi studerar det här utfallet. För männen är det ensamstående utan barn som försämrar sin relativa position, medan den lilla gruppen ensamstående män med barn bibehåller sina relativt sett större sannolikheter. Resultatet utifrån uppdelning på period ger en likartad bild som den i Tabell 9, med lägre sannolikheter mot slutet av årtiondet. Här planar dock nedgången ut och det framkommer inga skillnader mellan de två sista perioderna. När det gäller övergångar till att vara helt socialbidragsfri har vi emellertid också testat interaktions- effekter mellan olika perioder och grupptillhörighet. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande dessa interaktionstermer som ger signifikanta förbättringar av modellernas förklaringskraft är den mellan ålder och period (dessa resultat redovisas ej). De mest intressanta resultaten av dessa ana- lyser är en mycket markant uppgång av ungdomars sannolikheter att lämna bidragstagandet under framför allt 1997 1998, det vill säga de år den svenska ekonomin och arbetsmarknaden på allvar börjar förbättras. Detta gäller för såväl män som kvinnor. För äldre och medelålders män däremot (i stort sett alla ) finner vi en motsatt tendens med sjunkande sannolikheter under årtiondets slut. SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Resultat från intensitetsregressioner på sannolikheten att lämna långvarigt socialbidragstagande till helt socialbidragsfri 1991 1998. Män och kvinnor 16-w år 0,59*** 0,63*** 0,44*** 0,48*** 0,44*** 0,43*** 1,32** 1,22* 1,22** 1,41** 1,71*** 0,47*** 0,29*** 0,61*** 0,36*** 0,65** 0,77** Ej uppgift/ej grundsk. Endast grundsk./kort gymn. Gymnasium J 3 år 1,46*** 1,47*** 1,38** 1,73*** 1,37** 1,71*** Sambo/gift utan barn Sambo/gift med barn 1,45* 0,64*** 0,74** 0,03*** 0,06*** Inte heller iakttagelsen att försörjning sker utan socialbidrag kan emellertid betraktas som någon entydig indikator på att en ökad förankring eller tilltagande självförsörjning är för handen. Bland de bidragsfria hittar vi till exempel sådana som fått förtidspension, Om avslutat långvarigt socialbidragstagande ålderspension eller tillhör den svårbestämbara kategorin med övrig försörjning. I syfte att ytterligare skärpa kraven i utfalls- variabeln lät vi analysen omfatta sannolikheter att lämna det långvariga bidragstagandet för kärnarbetskraft, det vill säga för arbetsinkomster motsvarande minst 3,5 basbelopp under uppfölj- ningsåret. Resultatet redovisas i tabell 11. Med utträde till kärnarbetskraften som beroende variabel mins- kar de yngres relativt sett större sannolikheter i jämförelse med föregående analys. Den avgörande förklaringen är att ungdomar i högre utsträckning än andra går vidare till studier (se Tabell A5 i appendix). För de unga kvinnorna är skillnaden påtaglig och här har vi ett resultat där ungdomarnas sannolikheter är lägre än för referenskategorin. Övergången till studier är dock inte den enda förklaringen till utfallet för de unga kvinnorna. Som vi sett tidigare så är byte av familjestatus vanligare bland kvinnor. En närmare granskning av data visar att detta är särskilt vanligt bland kvinnor i de två yngsta åldersgrupperna. Effekterna av indikatorer- na på period i Tabell 11 avviker till viss del från dem i Tabell 9 och 10, på så sätt att de i högre utsträckning följer arbetsmarknadens variationer. Sannolikheten att lämna det långvariga socialbidrags- tagandet är här lägst 1994. Därefter stiger sannolik- heten, dock utan att nå upp till den som gällde vid decenniets första år. SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande Resultat från intensitetsregressioner på sannolikheten att lämna långvarigt socialbidragstagande till Kärnarbetskraft 1998. Män och kvinnor . 0,39*** 0,35*** 0,41*** 0,44*** 0,51*** 0,50*** 0,46*** 0,73** 0,50*** 0,52** 0,30*** 0,24*** 0,31*** 0,28*** 0,52*** 0,54*** 0,76** 0,43*** Ej uppgift/ej grundsk. Endast grundsk./kort gymn. Gymnasium J 3 år 1,59*** 1,60*** 1,45*** 1,90*** 1,79*** 2,66*** Sambo/gift utan barn Sambo/gift med barn 1,36* 0,62** 0,06*** 0,04*** En annan tydlig förändring ser vi under vistelsetid där invandrar- gruppen som helhet, men mer uttalat bland männen än bland kvinnorna, försämrar sin position i förhållande till de svenskfödda. Mönstret för utbildning förändras inte nämnvärt, men när det gäller hushållstyp så sker än en gång betydande positionsföränd- Om avslutat långvarigt socialbidragstagande För kvinnornas del innebär detta att ensamstående kvinnor med barn (och i viss utsträckning också ensamstående kvinnor utan barn) så att säga återtar förlorad mark och har en sannolikhet att lämna gruppen som närmat sig referenskategorin. Detta mönster beror till viss del på att ensamstående kvinnor med barn i högre utsträckning än andra kombinerar arbetsinkomster med kortare perioder av socialbidragstagande.16 För männen ser vi att ensam- stående män utan barn tar ett steg tillbaka och här helt klart utgör den kategori som har de sämsta förutsättningarna. Det kan inte uteslutas att detta är ett uttryck för en högre grad av psykosociala problem med bl. a. missbruk som ett allvarligt hinder för steget ut i arbetslivet.17 För periodeffekterna framträder här ett mönster som föga för- vånande i högre grad än i de tidigare modellerna följer den ekonomiska konjunkturen. Den lägsta sannolikheten för övergång till kärnarbetskraft finner vi framför allt för perioden 1994 då arbetslösheten var som högst. För männen ligger sannolikheten kvar på samma nivå 1996, medan kvinnornas ökar något. ökar sannolikheten för båda könen, dock utan att komma i närheten av den nivå som rådde 1991 1992. Den bild som framträder genom våra analyser beskriver en grupp med mycket påtagliga svårigheter att etablera självförsörjning. Ytterst få tar steget ut på den öppna arbetsmarknaden och socialbidrag utgör en viktig inkomstkälla för påfallande många också över . Studier och aktiva arbetsmark- nadsåtgärder erbjuder utvägar för vissa, medan den höga andelen förtidspensioneringar tydligt indikerar att försörjning via löne- arbete är någonting avlägset för andra. Huvudintrycket är också att dessa uttryck för socioekonomisk marginalisering gäller för alla tänkbara grupper i materialet även om vissa, framförallt ungdomar, i olika avseenden uppvisar en mer godartad utveckling. Ser vi till mönstret över decenniet som helhet kan tre iakttagelser göras. För det första, att den ovan beskrivna utsattheten inte 16Detta visar sig i kompletterande analyser som inte redovisas här. 17I specialbearbetningar av data från det s.k. (avseende 1980-talets första hälft) framkommer att alkoholproblem är väsentligt vanligare bland ensamstående män utan barn än bland andra grupper av socialbidragstagare (se 1986; 1991). SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande förändrats på något avgörande sätt . Även under i sammanhanget goda år är det endast mindre grupp som förefaller vara på väg mot förankring. Detta innebär emellertid inte, för det andra, att möjligheterna är oberoende av hur konjunkturen och arbetsmarknaden utvecklas. Tvärtom finns det i vårt material mönster som i sina huvuddrag relativt väl följer samhällsekonomins variationer. Det gäller inte minst för själva omfattningen av lång- varigt bidragstagande, som i termer av upp- respektive nedgång och med viss eftersläpning återspeglar konjunkturens fluktuationer. Samma mönster finner vi i andelarna av långvariga bidragstagare som blir kvar i gruppen, i utträdet till lönearbete (det vi kallar kärnarbetskraft) och i hur de långsiktiga försörjningsmönstren utvecklats för olika kohorter under olika delar av decenniet. För det tredje, att den återhämtning som inletts avslutande år inte är av en sådan omfattning att förhållandena är jämförbara med dess inledning. Det gäller antalet långvariga bi- dragstagare och proportionerna avseende antal bidragstagare med hjälpperioder av olika längd som är väsentligt annorlunda 1999 i jämförelse med 1990 – en skillnad som inte kan hänföras till sämre samhällsekonomiska förutsättningar.18 Också sett till andelarna som blir kvar i långvarigt bidragstagande från till ett annat är skillnaden mellan decenniets början och dess slut anmärkningsvärt stora. Genom uppdelning på kön framkommer att kvinnor och män årsvis lämnar det långvariga bidragstagandet i jämförbar omfatt- ning, men att kvinnorna med ett längre tidsperspektiv har en något mindre gynnsam utveckling. Den tydligaste könsskillnaden finner vi annars i övergångar till kärnarbetskraften, där nivån för männen genomgående är avsevärt högre. Denna skillnad har heller inte på något avgörande sätt förändrats , utan upp- och nedgångar har följt ett relativt likartat mönster för bägge grupper- na. Vidare framkommer att kvinnors utträde från långvarigt bi- dragstagande mer ofta än mäns sammanfaller med byte av familje- status och att de utträdesåret oftare sammanbor med någon annan vuxen som tillhör kärnarbetskraften. Vi kan inte fullt ut värdera vad detta i sak egentligen betyder, men sannolikt kan bägge omständigheterna i många fall vara direkta orsaker till att det 18 Vi kan kontrastera detta mot andelen bidragstagare i befolkningen som helhet, där det faktiskt skett en återhämtning som innebär att nivåerna 1999 är mycket nära de som förelåg 1990. Om avslutat långvarigt socialbidragstagande långvariga bidragstagandet upphör och i vissa perioder lika bety- delsefulla som övergångar till lönearbete. En av de grupper vi ägnat särskilt intresse är ungdomar i åldrarna 16 . Anledningen är att ungdomarna stått för en stor del av socialbidragets generella expansion och att andelen bidragstagare i denna grupp ökat mer än för de flesta andra (SOU 2000:3, 2000) – en utsatthet som sammanhänger med att man sökte tillträde till en allt sämre arbetsmarknad som man saknade den förankring som kvalificerade till arbetslöshets- ersättning. Ungdomarnas behov av socialbidrag var med andra ord i hög grad strukturellt betingade, ett faktum som väcker förvänt- ningar om en större rörlighet och en bättre responsivitet i för- hållande till arbetsmarknadens återhämtning. Sådana mönster finns också i vårt material. Ungdomar har ett större utflöde än äldre grupper, såväl årsvis som över . De försvinner av uppenbara skäl i högre utsträckning till studier, de övergår jäm- förelsevis ofta till ersatt arbetslöshet (vilket i detta sammanhang närmast kan ses som ett steg mot etablering) och det lägre årsvisa utflöde de uppvisar till lönearbete förbyts med ett flerårsperspektiv till, i sammanhanget, mer normala siffror och i den uppåtgående konjunkturen till och med bättre nivåer än för andra. Allt detta är dock i relation till andra grupper av långvariga bidragstagare. Ser vi till vilka nivåer det i sak handlar om finns det istället anledning att känna oro över att efter en femårig uppföljning har mindre än femton procent annat än obetydliga inkomster från arbete, studerar och att fortfarande uppbär socialbidrag. Dessa siffror gäller dessutom , då tiderna allmänt sett började bli bättre. Vi ser också tecken på att unga kvinnor jämförelsevis sällan bryter sitt långvariga bidragstagande genom att få ett arbete. För övriga åldersgrupper är, följaktligen, svårigheterna dock ännu större. För män ökar risken att bli kvar i långvarigt social- bidragstagande successivt med stigande ålder, och för kvinnorna gäller detsamma fram till pensionsåldern där det sker en vändning. Kombinationen av hög ålder och långa perioder utanför arbets- marknaden framstår således som mycket ogynnsam. Detta gäller också för männen i materialet om vi ser till övergångar till kärn- arbetskraft, medan kvinnorna i detta avseende har ett delvis omvänt åldersmönster (jämför ovan), där man i åldrarna 35 har den högsta sannolikheten för en övergång. En möjlig förklaring till detta kan dels sökas i det faktum att unga kvinnor oftare lämnar SOU 2001:54 Mot självförsörjning? Om avslutat långvarigt socialbidragstagande det långvariga bidragstagandet i samband med att man byter hus- hållsstatus och att de äldre kvinnornas försörjningsansvar för hemmavarande barn stegvis upphör.