sou · GPB310d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Men ett sådant alternativ skulle innebära att privata inseminationer – till skillnad från vad som gäller i hete- rosexuella förhållanden – inte omfattas av regleringen och kan medföra att barnet bara får en rättslig förälder. Ytterligare en lösning kan vara att införa bestämmelser som innebär att föräld- raskapet för kvinnans partner regleras på motsvarande sätt som för en social far vid en insemination i ett heterosexuellt förhållande, men med undantag av den faderskapspresumtion som gäller enligt 1 kap. 1 § FB. Det vill säga, någon moderskapspresumtion för en registrerad partner till den kvinna som föder barnet införs inte. Men en sådan lösning innebär också att det skulle föreligga olikheter i lagstiftningen mellan homo- och heterosexuella par. Kommittén har i stället stannat för att likställa homosexuella med heterosexuella par i fråga om rättsligt föräldraskap för barn som avlats genom insemination med följande motivering. En grundläggande värdering i det svenska barn- och föräldra- rättsliga regelsystemet är, som tidigare nämnts, att ett barn har rätt till två föräldrar. För att möjliggöra för så många barn som möjligt att få två rättsliga föräldrar anser kommittén att man i dessa fall – liksom efter givarinsemination i heterosexuella förhållanden – bör prioritera det sociala föräldraskapet framför det biologiska. Det samtycke som den födande kvinnans partner eller sambo lämnar bör därför medföra att hon, tillsammans med modern, skall anses som förälder till barnet. Om modern är registrerad partner kan man förutsätta att paret valt att skaffa barnet gemensamt. Moderns partner bör därför, liksom en make, automatiskt anses vara rättslig förälder till det barn som föds. en moderskapspresumtion – motsvarande den faderskapspresumtion som gäller för en make – bör gälla för en registrerad partner. På motsvarande sätt som gäller för heterosexuella gifta par bör det dock finnas möjlighet att häva föräldraskapet för de fall partnern inte lämnat sitt samtycke till den insemination varigenom barnet avlats eller om barnet avlats genom samlag med en man. Är modern ogift bör hennes sambo ges möjlighet att bekräfta moderskapet för att det skall bli rättsligt gällande. Det bör också finnas en möjlighet att fastställa moderskapet genom dom, för det fall den kvinna som samtyckt till inseminationen inte bekräftar moderskapet. Denna reglering av föräldraskapet innebär att det biologiska faderskapet för ett barn i vissa fall inte blir fastställt (liksom är fallet när det gäller barn som avlats efter givarinsemination i heterosexuella förhållanden). Men genom att moderns partner eller sambo tar det rättsliga ansvaret för barnet kan spermagivaren träda fram utan att ett rättsligt faderskap för honom därmed skall fastställas. Den föreslagna regleringen av föräldraskap kan därför medföra att fler barn som föds efter privat insemination får tillgång till en känd far. Möjligheten för spermagivaren att fastställas som far till barnet När det gäller insemination i heterosexuella förhållanden har lag- stiftaren intagit den hållningen att det är det sociala faderskapet för kvinnans make eller sambo som skall fastställas och inte det biologiska. Detta gäller oavsett om inseminationen skett vid allmänt sjukhus eller privat. När det gäller insemination i hete- rosexuella förhållanden har denna reglering av föräldraskapet ansetts vara bäst för barnet. Givaren bidrar som regel med sperma endast för att det heterosexuella paret skall kunna bli föräldrar och har ingen önskan att ta något faktiskt eller rättsligt ansvar för barnet. I stället är avsikten att det heterosexuella paret skall vara de faktiska och rättsliga föräldrarna till barnet. När det gäller insemination i homosexuella förhållanden är den faktiska situationen annorlunda. För en homosexuell man kan insemination vara enda möjligheten att skaffa barn. Hans bidrag med sperma till inseminationen är därför inte alltid en fråga om att endast hjälpa ett lesbiskt par att bli föräldrar, utan han vill kanske själv ta aktiv del som far till barnet. Även om det visats att ett barns utvecklingsmöjligheter är lika goda i en samkönad familj som i en olikkönad, är det inte säkert att det alltid är till barnets bästa att inte få tillgång – rättsligt och faktiskt – till en biologisk far som vill ta detta ansvar. I andra sammanhang, t.ex. när det gäller vårdnadsfrågor, poängteras hur viktigt det är att barnet har tillgång till båda sina biologiska föräldrar. Här bör också nämnas artikel 7 i , som stadgar att ett barn, så långt det är möjligt, har rätt att få vetskap om sina föräldrar och bli omvårdat av dem. Om spermagivaren och det lesbiska paret således är överens om att givaren i stället skall vara den som, tillsammans med modern, är barnets rättsliga förälder finns det inget som hindrar att givaren bekräftar faderskapet, förutsatt att den inseminerade kvinnans partner eller sambo inte lämnat samtycke till inseminationen. För att få tillgång till insemination enligt inseminationslagen skall skriftligt samtycke från kvinnans partner eller sambo föreligga. Faderskap för spermagivaren kan därför fastställas endast om barnet avlats genom en privat insemination som moderns partner eller sambo inte samtyckt till.28 28 Faderskap för spermagivaren efter en insemination enligt inseminationslagen kan i undantagsfall bli aktuellt att fastställa, om det skulle visa sig att något giltigt samtycke inte förelegat. En spermagivare kan få faderskapet fastställt genom en faderskapsbekräftelse.29 För att en faderskapsbekräftelse skall bli giltig krävs att modern godkänner den. Moderns medverkan är alltså nödvändig för att en spermagivare skall kunna bli rättslig far till ett barn. Detta gäller redan med dagens reglering av för- äldraskapsfrågan efter insemination. Om modern är registrerad partner antas hennes partner automatiskt vara barnets rättsliga förälder, tillsammans med modern. Om partnern godkänner spermagivarens faderskapsbekräftelse upphör dock hennes rättsliga föräldraskap att gälla och spermagivaren blir genom bekräftelsen att anses som barnets far. Om avsikten är att spermagivaren skall vara den som, jämte modern, är rättslig förälder till barnet kan det vara en god ide att parterna redan vid inseminationstillfället sluter ett avtal med sådant innehåll att det framgår att det inte föreligger något samtycke från kvinnans partner eller sambo (i den meningen att hon avser att ta på sig det rättsliga föräldraskapet) utan att avsikten är att spermagivaren skall vara barnets rättsliga förälder. Ett sådant avtal är inte rättsligt bindande i den meningen att spermagivaren därmed kan hävda något rätt till faderskapet. Men det kan fungera som bevismedel för det fall modern och hennes partner eller sambo hävdar att samtycke förelegat. Om inseminationen utförts vid allmänt sjukhus enligt insemi- nationslagen har barnet möjlighet att få tillgång till uppgifter om sitt biologiska ursprung genom att ta del av de uppgifter om spermagivaren som antecknats i sjukhusets journal. Denna möj- lighet finns inte om inseminationen utförts privat. En förutsätt- ning för att barnet i sådana fall skall få kännedom om sitt biolo- giska ursprung är i princip att modern, föräldrarna eller annan med kännedom om sakförhållandena informerar barnet om vem som bidragit med sperma. För att öka barnets möjligheter att få del av sitt biologiska ursprung föreslår kommittén att det införs en bestämmelse i om att uppgift om vem som är spermagivare vid en insemination skall antecknas i socialnämndens akt rörande 29 Det är tveksamt om faderskapet kan fastställas genom dom, eftersom barnet inte avlats genom samlag. Rättsläget är i denna del oklart (se avsnitt 7.4.2). faderskaps- eller moderskapsutredningen. Barnet kan då erhålla uppgifter om sitt biologiska ursprung genom att ta del av soci- alnämndens akt. har ingen möjlighet att tvinga modern eller hennes partner/make/sambo att lämna uppgift om vem som är spermagivare. För att nämnden skall få kännedom om givarens identitet krävs därför att denna uppgift lämnas frivilligt. Men socialnämnden kan informera paret om hur viktigt det är – för barnets skull – att spermagivarens identitet finns antecknad och därigenom medverka till att uppgiften lämnas. Om modern är gift eller registrerad partner anses hennes make eller partner automatiskt som förälder till barnet. En faderskaps- eller moderskapsutredning görs då inte av socialnämnden. Kommittén menar att föräldrarna och spermagivaren i sådana fall bör kunna vända sig till få givarens identitet dokumenterad. Anteckningen om spermagivarens identitet kan få betydelse i de fall föräldrarna väljer att inte själva informera barnet om dess biologiska ursprung eller om de skulle gå bort eller på annat sätt bli förhindrade att ge barnet denna information. Behovet av en översyn av reglerna rörande föräldraskap m.m. För barnet är det viktigt att få kännedom om sitt biologiska ursprung. En fråga som är angelägen att se över är därför möj- ligheten att – vid sidan av de nuvarande faderskapsreglerna – utreda och slå fast det biologiska faderskapet för ett barn, t.ex. i form av en fastställelsetalan rörande det biologiska ursprunget. Dagens reglering av föräldraskap medger inte att ett barn har mer än två vårdnadshavare. Men många barn lever i andra familjebildningar än i den traditionella kärnfamiljen. Ett vanligt exempel på detta är styvfamiljen. Barnet kan också vara familje- hemsplacerat, utan att fosterföräldrarna utsetts till särskilt för- ordnade vårdnadshavare. Ett barn kan alltså ha flera extra-för- äldrar som de har en stark social gemenskap med, men inte någon rättslig. Frågan om det kan vara till ett barns bästa att ha fler än två vårdnadshavare bör, enligt kommitténs mening, utredas närmare. I detta sammanhang är en viktig fråga, när det gäller vård- nadsansvaret vid privat insemination i homosexuella förhållanden, möjligheten för en spermagivare att, tillsammans med det lesbiska paret, kunna ha gemensam vårdnad för barnet. I detta sammanhang kan det nämnas att det på är möjligt för ett barn att ha både sina biologiska föräldrar (eller adop- tivföräldrar) och en styvförälder som vårdnadshavare. Barnet har alltså i dessa fall tre vårdnadshavare. Också i finns det en möjlighet för annan än de rättsliga föräldrarna att erhålla rättsliga band till barnet. Här kan t.ex. en styvförälder ansöka om parental responsibility som innebär att styvföräldern får en form av vårdnadsansvar för barnet. Assisterad befruktning vid allmänt sjukhus Assisterad befruktning vid svenskt allmänt sjukhus innebär att barnet alltid har möjlighet att efterforska sitt biologiska ursprung, under förutsättning att barnet får vetskap om hur det kommit till. Den enkätundersökning som kommittén genomfört visar att många lesbiska kvinnor – om en möjlighet till assisterad befruktning vid allmän sjukhus införs – även fortsättningsvis skulle föredra en känd man som spermagivare. Det finns alltså inget som tyder på att den biologiske fadern till barnet skulle väljas bort i större utsträckning än vad som sker . Föräldraskap vid assisterad befruktning Ett barn har rätt till två föräldrar. För att möjliggöra att så många barn som möjligt får två rättsliga föräldrar bör det införas en möjlighet att fastställa det sociala föräldraskapet för moderns partner eller sambo. För att öka barnets möjligheter att få del av sitt biologiska ursprung bör det införas en bestämmelse i om att uppgift om vem som är spermagivare vid en insemination skall antecknas i socialnämndens akt rörande faderskaps- eller moderskapsutredningen. Kommittén föreslår att lesbiska par som registrerat partnerskap eller lever i ett samboförhållande – i likhet med heterosexuella makar och sambor – skall ges möjlighet att erhålla assisterad befruktning vid allmänt sjukhus. Reglerna för fastställande av rättsligt föräldraskap bör enligt kommitténs uppfattning motsvara de regler som gäller för hete- rosexuella par. Kommittén föreslår också att en bestämmelse om moderskaps- presumtion införs dvs. om modern är registerad partner skall hennes partner automatiskt anses som rättslig förälder till ett barn som föds inom det registerade partnerskapet. Slutligen föreslår kommittén att en bestämmelse skall införas i om att uppgift om vem som är spermagivare vid en insemination bör antecknas i socialnämndens akt rörande faderskaps- eller moderskapsutredningen. Kommittén föreslår att homosexuella par som registrerat part- nerskap eller som lever i ett samboförhållande skall ges möjlig- het att utses till särskilt förordnade vårdnadshavare. Alla barn och unga skall ha en vårdnadshavare, om de inte ingått äktenskap. Det är i första hand föräldrarna som har rätt och skyldighet att ha vårdnadsansvaret för sina barn. Det kan dock inträffa att föräldrarna inte kan eller bör ha vårdnaden om sina barn. En eller två andra personer måste då utses som vårdnadsha- vare för barnet. Två personer kan utses att, som särskilt förordnade vård- nadshavare, gemensamt utöva vårdnaden om ett barn endast om de är gifta med varandra eller bor tillsammans under äktenskapslik- nande förhållanden. Registrerade partner och homosexuella sambor räknas inte hit (avsnitt 4.2.1). Enligt en sammanställning av SCB:s register över totalbefolk- ningen hade, , minst 1 292 barn i sär- skilt förordnade vårdnadshavare30 (avsnitt 4.2.2). Om vårdnadshavare för ett barn skall förordnas skall tingsrätten utse någon som är lämpad att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. Ett homosexuellt par kan, lika väl som ett hetero- sexuellt par, uppfylla dessa förutsättningar. Särskilt gäller det naturligtvis om barnet står paret nära, t.ex. om det redan lever till- sammans med det homosexuella paret. Som kommittén redogjort för under avsnittet rörande styvbarnsadoption är det bättre för barnet att ha båda de vuxna som det sammanlever med som rättsliga vårdnadshavare än endast den ena av dem. Ett homosexuellt par bör därför, under samma förutsättningar som ett heterosexuellt par, gemensamt kunna utses till särskilt förordnade vårdnadshavare. Kommittén föreslår att homosexuella par som registrerat partner- skap eller som lever i ett samboförhållande skall ges möjlighet att utses till särskilt förordnade vårdnadshavare. Det är svårt att på ett tillförlitligt sätt mäta samhällets attityder i en viss fråga. Ofta genomförs attitydundersökningar genom enkäter. Vilka svar man erhåller och hur de skall tolkas kan bero på en mängd olika omständigheter, t.ex. vilka frågor som ställts, hur de varit formulerade och i vilket sammanhang de ställts. Det är därför ofta svårt att dra exakta slutsatser av resultaten. Det är också svårt att jämföra olika attitydundersökningar med varandra. Ofta är inte frågeställningarna, svarsalternativen och 30 Siffran är inte exakt, eftersom cirka 3 000 barn saknade vårdnadshavare enligt registret. Några av dessa barn kan ha annan än föräldrarna som vårdnadshavare. omständigheterna vid genomförandet av enkäterna helt överens- stämmande. I vissa hänseenden går det dock att göra jämförelser och dessa visar tydligt att en attitydförändring skett när det gäller inställ- ningen till homosexualitet och frågor som berör homosexuellas situation. De undersökningar som tas upp nedan finns närmare beskrivna i avsnitt 12. Den enkätundersökning som genomfördes av Utredningen om homosexuellas situation i samhället (1981) och den enkätunder- sökning som genomfördes av skap (1998) har haft samma frågeställningar och svarsalternativ i ett antal olika frågor. En jämförelse mellan dessa undersökningar visar det skett en betydande förändring i positiv riktning när det gäller inställningen till att ha en homosexuell person som vän eller arbetskamrat. Det är också många fler som känner någon homosexuell person. Utredningen om homosexuellas situation i samhället frågade också om inställningen till homosexuella. Jämför man resultaten på den frågan med de undersökningar som FSI genomförde finner man att andelen negativa är något mindre , liksom andelen klart positiva. Men undersökning ställer sig sam- tidigt av de svarande neutrala i förhållande till homo- sexuella.31 Motsvarande svarsalternativ fanns inte under- sökning (där svarade vet ej, jämfört i den senaste undersökningen. I den tidigare undersökningen läm- nade härutöver frågan obesvarad). Omkring två tredje- delar av de svarande ställer sig alltså positiva eller neutrala till homosexuella , vilket tyder på en betydande attitydförändring i positiv riktning. FSI:s undersökning ger också möjlighet att studera skillnader i inställning mellan t.ex. kön, åldersgrupper och utbildningsnivåer. Det visar sig därvid att kvinnor är betydligt mer positivt inställda till homosexuella än män, liksom yngre personer i förhållande till 31 Med en neutral inställning avses att de svarande tycker att homosexuella varken är bra eller dåliga som personer. äldre och att personer med högre utbildning är mer positivt inställda än dem med högst grundskola bakom sig. Inställningen till homosexuellt föräldraskap Möjligheten för homosexuella att adoptera barn Jämför man de tre attitydundersökningar som gjorts av Utred- ningen om homosexuellas situation i samhället (), (1998) och FSI (1999) skiljer sig inte inställningen till möjligheten för homosexuella att adoptera barn gemensamt särskilt mycket. En betydande majoritet är nega- tiva till en sådan möjlighet, medan andelen positiva eller neutrala har ökat en del i de senaste undersökningarna. Den undersökning som kommittén låtit genomföra visar dock en helt annan bild. I fråga om styvbarnsadoption, där den andre för- äldern är okänd, ställer sig drygt fyra av tio positiva eller neutrala till detta, medan knappt var tredje ställer sig negativ. 32 Också om den andre föräldern är känd, men lämnar sitt samtycke till adoptio- nen, ställer sig fyra av tio positiva/neutrala till detta om paret är kvinnligt och något färre om paret är manligt. Omkring en tredje- del av de svarande är negativa även i dessa fall. När det gäller gemensam adoption är bilden den motsatta. Omkring en tredjedel av de tillfrågade ställer sig positiva/neutrala till en sådan adoption (något färre om paret är manligt) och fyra av tio ställer sig negativa (något fler om paret är manligt). Men ser man enbart till den yngre generationen (födda –1984) är den positivt/neutralt inställda andelen större även här (se nedan). Liksom när det gäller inställningen i stort till homosexuella är kvinnor mer positiva än män och yngre är mer positiva än äldre. Undersökningen redovisas närmare i avsnitt 12.2.2 och i betän- kandets bilaga 8. 32 Med positivt inställda avses de som svarat Det tycker jag är bra och med neutralt inställda avses de som svarat Det har jag inget emot. Med negativt inställda avses de som svarat Det vill jag inte. Varför visar kommitténs undersökning en positivare bild än de andra undersökningarna? Det finns naturligtvis inget säkert svar på frågan om varför kom- mitténs undersökning visar en mer positiv attityd till homosexuel- las möjligheter att adoptera än övriga undersökningar. En förklaring kan vara att frågorna i kommitténs undersökning är mer detaljerade och utgår från typfall. Möjligen gör detta att de svarande sätter sig bättre in i frågeställningarna och tänker nog- grannare efter. Typfallen kan bidra till att det är lättare att tänka sig in i en viss situation. Man ser de tänkta personerna framför sig och frågeställningen ter sig då mer personlig och/eller neutral, jämfört med en direkt fråga som omfattar populationen homosexuella generellt. En annan förklaring kan vara den intensiva debatt som pågått sedan kommittén påbörjade sitt arbete. Homosexuellt föräldraskap har belysts i medierna på ett sätt som varit fallet. Kunskapen om den homosexuella familjebildningen har ökat väsentligt hos gemene man och exponeringen av denna familjeform har bidragit till att den för många inte ter sig så främmande som för bara . När det gäller andra före- teelser har det visats att kunskap bidrar till en positi- vare eller neutralare inställning och så borde vara fallet även i denna fråga. Inställningen är en generationsfråga Den yngre generationen (födda –1984) ställer sig betydligt mer positiv eller neutral till att homosexuella skall få adoptera barn än den äldre generationen (födda –1929). När det gäller styvbarnsadoption i ett kvinnligt parförhållande ställer sig 50–av den yngre generationen posi- tiva/neutrala till detta, medan endast 34–av den äldre generationen ställer sig positiva/neutrala. När det gäller styvbarns- adoption i ett manligt parförhållande är av den yngre generationen positiva/neutrala till detta, medan av den äldre generationen ställer sig positiva/neutrala. När det gäller gemensam adoption anser av den yngre generationen att två kvinnor bör få möjlighet att adoptera gemen- samt och att två män bör få denna möjlighet. I den äldre generationen är motsvarande siffror . Inställningen till homosexuellas möjlighet att adoptera är alltså till stor del en generationsfråga. Det finns därför anledning att anta att de små barn som växer upp i en homosexuell familjebild- ning har en annan situation i förhållande till omgivningens inställ- ning än vad de barn som är vuxna har haft. Inställningen är en kunskapsfråga När det gäller inställningen till homosexuella har det visat sig att det finns ett starkt samband mellan erfarenhet och inställning. De som har kommit i kontakt med någon homosexuell person är betydligt mer positivt inställda till homosexuella generellt än de som inte har denna erfarenhet. Det finns mycket som talar för att även den inställning man har till den homosexuella familjen beror på den kunskap – eller brist på kunskap – som man har i frågan. Homosexuella föräldrar upplever i de allra flesta fall att de blir positivt bemötta av sin omgivning. Av den enkät som SCB genomfört för kommittén kan man t.ex. utläsa att personalen på dagis, med få undantag, har bemött de svarande väl och att endast ett fåtal har haft negativa erfarenheter av de andra dagisbarnens föräldrar. Även av personalen i skolan har man blivit väl bemött och bara ett mindre antal har negativa erfarenheter av de andra ele- vernas föräldrar. Grannarna har man också mest bara positiva erfa- renheter av. De som kommit i kontakt med en homosexuell familj tycks således ofta ha en mer positiv inställning än dem som inte har någon inblick i en sådan familjesituation. Att resultatet av den attitydundersökning som kommittén låtit genomföra skiljer sig så markant från de tidigare genomförda undersökningarna kan också, som tidigare nämnts, tyda på att inställningen är en kunskapsfråga. Undersökningen utfördes efter det att kommittén tillsatts och frågan debatterats livligt i medierna och i samhället i övrigt. Inställningen till homosexualitet m.m. tycks inte längre lika värdeladdad Tidigare undersökningar har inte haft något neutralt svarsalterna- tiv, varför det inte med säkerhet går att säga att fler personer är neutrala till homosexualitet och frågor som hör samman med homosexuellas situation. Men mycket talar ändå för att frågor som hör samman med sexualitet i allmänhet och homosexualitet i syn- nerhet är betydligt mindre värdeladdade än vad de var . Som nämnts ovan när det gäller inställningen till homosexuella ställer sig neutrala, dvs. de tycker homosexuella är varken bra eller dåliga personer. När det gäller samtliga frågeställ- ningar i den enkät kommittén låtit genomföra har vidare omkring tre fjärdedelar av dem som inte är negativa eller tveksamma till frå- gan om homosexuella bör ges möjlighet att adoptera valt det neu- trala alternativet, dvs. Det har jag ingenting emot. Att inställningen till homosexuella och homosexuella familjer sannolikt blivit mindre värdeladdad kan ha många förklaringar. Några av dem kan vara att homosexuella är mer synliga i samhället och att allt fler är öppna med sin homosexualitet.