sou · GPB345d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Syo blev det nya begreppet som användes som samlande begrepp för personlig vägledning, enskilt eller i grupp, inslag om utbildning och arbetsliv i undervisningen samt praktiska arbetslivskontakter i olika former. Detta nya kunskapsområde fick ingen egen kurs- eller ämnesplan. Det skulle integreras i alla skolans ämnen. Syomålen formulerades i de övergripande läroplanstexterna i de dåvarande läroplanerna3 samt i viss utsträckning som integrerade områden i en del ämnens kursplaner. 3 Lgr 69, Lgr 80, Lgy 70 och Lvux 82. Skolans samhälls- och arbetslivsförberedande roll innebär att ansvaret för elevernas arbetslivsförberedelser skall åvila alla som verkar i skolan. Skolan har ett betydande inflytande vid utformningen av individens självuppfattning, som i samspelet med miljön blir av avgörande betydelse för personlighetsutvecklingen och därmed för studie- och yrkesvalet. Skolan bör på olika sätt stimulera eleverna att välja yrke och vuxenroll oberoende av traditionella könsrollsföreställningar. Ett annat av skolans, och därmed också syons, mål är kravet på elevernas egen aktivitet och egna ansvarstagande, på praktisk verksamhet och träning av vardagsfärdigheter. Detta är en förutsättning för att syons mål och program skall kunna förverkligas. Utbildnings- och studievalet sker inte vid enstaka tillfällen utan är en ständigt pågående process. Arbetslivsorienteringen skall därför ingå i skolans verksamhet från första till sista årskursen och utgöra en del av samhälls- och omvärldsorienteringen i skolan. Det åligger alla lärare och skolledare att inom ramen för sitt arbetsområde i skolan tillgodose elevernas behov av arbetslivsförberedelse. Alla elever behöver kvalificerad syo, vilket även innebär vägledning. En strikt uppdelning mellan olika personalkategorier när det gäller skolans ansvar för elever med svårigheter vore olyckligt för både skolpersonal och elever. Alla elever bör få möjlighet att etablera permanenta, stabila kontakter med en begränsad grupp människor. All personal i skolan har del i ansvaret för att eleverna skall få möjlighet att bearbeta sina erfarenheter så att dessa bildar grunden för väl övervägda val under skolgången och för valet av framtida studier och/eller yrke. Skolledningen har ansvaret för att syo planeras och utvärderas som en del av skolans verksamhet. Om särskild planeringskonferens föreskrivs i skolförordningen.4 Vid införandet av den nya syoorganisationen inrättades särskilda kommunala tjänster, syokonsulenttjänster, med placering ute i skolväsendet. Denna organisation omfattade samtliga skolformer, såväl den obligatoriska som de frivilliga skolformerna gymnasieskolan samt den kommunala och statliga vuxenutbildningen. Undantaget var särskolan som behöll sina yrkesvalslärare. Den nya kåren ersatte, efterhand som vakanser uppstod, de i etablerade yrkesvalslärarna. På många skolor räckte inte elevunderlaget till en heltidstjänst. För att motverka den ofrivilliga deltidstjänstgöringen infördes statligt reglerade tjänster för syofunktionärer. Det statliga huvudmannaskapet skulle öka möjligheterna att kombinera studie- 4 Syomålen, SÖ, S 88:17. och yrkesvägledning med undervisning inom de områden där deras kunskaper kan komma till nytta.5 Kostnaderna för syoorganisationen täcktes av ett statligt verksamhetsbidrag.6 Den kommunala skolstyrelsen fördelade syoresursen till de olika rektorsområdena med hänsyn till dessas behov. Inom den enskilda skolan och inom arbetsenheten skulle insatserna, bl.a. syo, fördelas efter elevernas behov av stöd. Alla elever skall viktas lika vid beräkningen av statens bidrag till syoverksamhet. Det är skolstyrelsens uppgift vid resursfördelningen inom kommunen att tillse att syoinsatser speciellt kommer handikappade elever tillgodo. Detsamma gäller för den enskilda skolan vid planering och fördelning av syofunktionärens arbetsinsatser. Det finns två grupper av elever i skolan som ofta men inte alltid har behov av särskilda stödinsatser, således också syo. Dessa två grupper är elever med någon form av psykiskt eller fysiskt handikapp samt invandrareleverna. Denna prioritering av den kompensatoriska syon var inte enbart den enskilde funktionärens angelägenhet. Prioriteringsfrågor av principiell art skulle diskuteras och planeras i arbetsenheten/ konferenserna sedan skolledningen beslutat om arbetets övergripande fördelning. tolkade man den ojämna könsfördelningen på gymnasieskolans olika linjer och flickors och pojkars olika studie- och yrkesval som ett informationsproblem. Via vägledarna skulle ungdomarna få tillgång till rätt information och därmed göra rationella val utifrån arbetslivets behov, välja studievägar som ledde till efterfrågade jobb. En angelägen grupp är också flickorna. Det faktum att de fortsätter att söka sig till en mycket snäv och krympande sektor av arbetsmarknaden gör insatser för flickor särskilt nödvändiga. Vägledningsinsatserna får inte fungera så att de bara pekar ut problemfallen. Det är därför viktigt att vägledningen verkar enligt enkla och vardagliga rutiner, som inte känns diskriminerande - även om det i detta fall är fråga om en positiv diskriminering. Den kompensatoriska insatsen skall leda till att elevens självförtroende stärks. 5Skolöverstyrelsen, Statligt reglerade tjänster för syofunktionärer. 6Skolförordningen, SFS. Med anknytning till föreskrifter i läroplaner och andra skolförfattningar om studie- och yrkesorientering utgav allmänna råd för samverkan i skolans medicinska studie- och yrkesorientering. Råden var i första hand utformade efter förhållandena i och gymnasieskolan men var vägledande även i andra skolformer såsom sameskolan, specialskolan, särskolan och inom kommunens uppföljande verksamhet för 16 – 18-åringar. Medicinsk syo avser alla elever. Den bör fördjupas för dem som på grund av funktionsbegränsning eller annan omständighet har särskilda behov av vägledning. Arbetet bör ske fortlöpande men särskilt när studie- och yrkesval är aktuella.7 Särskilda bestämmelser gällde för anordningen av syo vid särskolor. De behöll sina yrkesvalslärare. Mål och riktlinjer för utformningen skolans arbetslivsförberedelse och för vägledningsarbetet som gällde övriga skolväsendet ansågs i princip kunna tillämpas även i särskolan. Syo – ett delat ansvar Förutom de båda läroplanerna, Lgy70 och Lgr80, gällde de principer som lagts fram i proposition 1981/82:15, Studie- och yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola m.m. samt proposition 1983/84:86, Tjänstekonstruktion för studie- och yrkesorientering i skolväsendet m.m. som styrdokument för skolans syoverksamhet. I den dåvarande läroplanen för , Lgr 80, betonades att de för hela gemensamma målen och riktlinjerna för arbetssätt och arbetsformer också gällde studie- och yrkesorienteringen. I läroplansdelen Mål och riktlinjer ägnades ett kapitel åt syo i skolan. Därutöver förekom det i en del andra avsnitt. Uppgiften att orientera om arbetslivet var infört som moment i kursplanerna för alla ämnen i . Med detta nya arbetssätt ges syoverksamheten goda möjligheter till utveckling på den enskilda skolan bl.a. genom att den bereds utrymme i skolans planerings- och utvärderingsarbete.8 7 SÖ-FS 1986:19. Allmänna råd om samverkan i skolans medicinska studie- och yrkesorientering. 8 Regeringens proposition 1981/82:15, s. 8. Studie- och yrkesorienteringen måste anknyta till elevernas verklig- hetsuppfattning och successivt vidga deras perspektiv. En viktig roll spelar elevens samtal med lärarna och syofunktionären kring intressen och framtidsplaner. Skolan skall utveckla elevernas förmåga att pröva kritiskt och självständigt och motstå tendentiös påverkan. Detta mål bör ständigt aktualiseras i syo, inte minst i syo som riktar sig till klas- ser eller grupper och i praktisk arbetslivsorientering. Samtliga ämnen ger kunskaper och färdigheter av betydelse för studie- och yrkesvalet. Om lärare och syofunktionärer bara fungerar som förmedlare av information som efterfrågas blir syo inte någon stark motvikt mot in- flytande från hemmiljö, kamrater, massmedier etc. Syo bör motverka att yrkesvalet begränsas av t.ex. social bakgrund, kön eller elevens bristande motivation att analysera sin situation, även om detta leder till ifrågasättande av ett beslut som eleven fattat och gör valet svårare, eftersom alternativen ökar. Det enskilda studie- och yrkesvägledningssamtalet är frivilligt för eleverna och givetvis också för föräldrarna. Men skolan bör sträva efter att nå så många som möjligt, inte enbart med tryckt material utan också genom uppsökande verksamhet. blev det allt svårare för ungdomar att få en anställning direkt efter . Samhällets insatser för arbetslösa ungdomar växte i omfattning och försköts från arbetsmarknadsmyndigheterna till skolan. Ungdomars arbetslöshet blev ett utbildningsproblem som kom- munerna med hjälp av statliga bidrag försökte hantera med olika insatser för att underlätta övergången mellan utbildning och arbete, kommunernas uppföljningsansvar för arbetslös ungdom. Med det kommunala uppföljningsansvaret9 fick skolstyrelserna uppdraget att i samarbete med de lokala arbetsförmedlingarna och de sociala myndigheterna bedriva uppföljande studie- och yrkes- orientering. Uppdraget innebar åtgärder för att stödja ungdomar som efter varken studerade eller hade ett arbete. Detta uppföljningsansvar utvidgades till att omfatta alla ungdomar i den aktuella åldern.10 Uppföljningsansvaret omfattade därmed även ungdomar som fått anställning eller börjat någon form av studier och sedan avbrutit dessa.11 9Regeringens proposition 1975/76:39 om skolans inre arbete. 10Regeringens proposition 1978/79:180 om läroplan för . 11Regeringens proposition 1981/82:15, om studie- och yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola. Åtgärderna inom uppföljningen får inte stanna vid en passiv registre- ring utan skall verka stimulerande och stödjande. Betydande ansträng- ningar måste göras för att bryta den onda cirkel som många ungdomar befinner sig i på grund av t.ex. misslyckanden i skolan, brister i den sociala miljön och negativ påverkan i samhället. Varje elev måste utifrån sina egna förutsättningar få ett sådant stöd att han/hon inte tappar tron på sin egen förmåga. Här är vikten av planering och sam- arbete mellan olika personalkategorier och myndigheter inom kom- munen stor. Det svåra och viktiga i syofunktionärernas arbete är att företräda samhället gentemot ungdomarna, som ofta och med all rätt hyser oro för sin framtid.12 Inom gymnasieskolan och det kommunala uppföljningsansvaret bedrevs försöksverksamhet med individuella utbildningsplaner. Ungdomsplatserna var ungdomsuppföljningens kanske viktigaste pedagogiska redskap för att motivera ungdomarna till fortsatta studier genom att stärka deras självkänsla och ge dem en introduk- tion i yrkeslivet.13 I läroplanen för vuxenutbildningen, Lvux 82, fanns särskilda avsnitt för syoverksamheten. De erfarenheter som gjordes i syoverksam- heten i fråga om vuxnas utbildningsbehov och vuxenstuderandes studievillkor skulle tas tillvara i den lokala planeringen av kurs- utbud och studieuppläggning. Syon i komvux syftar till att förbereda studie- och yrkesvalet för studerande eller blivande studerande. Syoverksamheten är en gemen- sam verksamhet för alla som arbetar inom komvux. Syon bör särskilt inriktas på att underlätta för korttidsutbildade och studieovana vuxna att påbörja och genomföra studier. Samverkan med arbetsförmedling, fackliga organisationer och studiesociala myndig- heter bör eftersträvas. Det är angeläget med samverkan mellan olika vuxenutbildnings- samordnare och med vuxenutbildningsnämnderna när det gäller information och syo som vänder sig till den vuxna allmänheten. En väl planerad syo före studierna samt stödjande och vägledande insatser under utbildningens gång kan bidra till att förhindra studieavbrott och studiemisslyckanden. Personlig vägledning, enskilt eller i grupp, skall utgöra en väsentlig del av syoverksamheten i komvux. Många vuxna, framför allt bland de korttidsutbildade, har stort behov av stöd och vägledning för att våga börja en utbildning och för att kunna genomföra den. 12Regeringens proposition 1981/82:15, ss 35-37. 13Skolöverstyrelsen (1985). Kvalitativ undersökning av kommunernas uppföljningsansvar 1984/85. (R 85:5). SOU 1989:114.Livlina för livslångt lärande. studiemisslyckanden kan få svåra ekonomiska och personliga konse- kvenser. Genom att kurserna i komvux är komprimerade blir utrym- met för inslag om utbildning och arbetsliv begränsat. Detta kan behöva kompenseras genom enskild vägledning eller gruppvägledning. (Lvux 82) 1970-talets syoreform omfattade inte folkhögskolan. Ansvaret för studie- och yrkesvägledningen låg på en särskild kontaktperson, oftast en lärare, som var arvoderad och förordnad av AMV. Dess- utom kom en yrkesvägledare på regelbundna besök till folkhög- skolorna.14 Målen för folkhögskolan överensstämde i hög grad med de allmänna målen för vuxenutbildningen i Lvux 82. fastställ- des särskilda mål och riktlinjer för syoverksamheten inom folkhög- skolan,15 som varade till 1991. Ett i studie- och yrkesvägledningens historia är svårig- heterna att etablera kontakter och samverkan mellan skolan och det omgivande samhället. De första försöken gjordes av arbetsförmed- lingens yrkesvägledare. Med 1970-talets syoreform tog syokon- sulenterna över detta särskilda ansvar. Verksamheten förutsatte dock insatser från många olika håll för att få ett bestående resultat. Syftet med skolans arbetslivskontakter var att eleverna skulle få kunskaper inför det egna yrkesvalet. Det var likaså en uppgift för yrkesutbildningen i skolan att anknyta till arbetsvillkor och yrkes- krav inom de yrken och näringar som eleverna utbildade sig till. Kritiken mot skolan, som en från övriga samhället isolerad institution med en alltför abstrakt undervisning, växte sig allt star- kare. Under den aktiva syo-eran, , vidgades syftena för skolans arbetslivskontakter. För att konkretisera ämnesundervisningen och motivera nyttan med studierna skulle arbetslivet komma in i skolarbetet. Många instanser, inte minst parterna på arbetsmarknaden, agerade för att skolan måste 14Enligt Folkhögskoleförordningen (SFS 1977:551) och föreskrifter och allmänna råd till folkhögskoleförordningen SÖ-FS 1982 nr 131-132. 15SÖ-FS 1982:132 samt i Folkhögskoleförordningen, kap. 18. behandla arbetslivet som ett eget kunskapsområde. När ungdo- marna inte kommer ut i arbetslivet måste dess företrädare komma in i skolan. Ytterligare ett syfte med skolans kontakter med arbetslivet berörde ungdomarnas socialisation. Möjligheten att få pröva nya sidor av sig själv i mötet med vuxna på en arbetsplats var ett bidrag till elevernas personliga utveckling. Ett annat argument var att det är viktigt för de elever som inte kommer till sin rätt i skolan att få tillfälle till erfarenheter från andra miljöer. Sådana kan bidraga till att stärka självkänslan. Kontakterna med arbetslivet skulle också ge pojkar inblick i kvinnodominerade yrken och flickor i mansdominerade och där- med bidra till att flickor och pojkar fick möjlighet att vidga sina perspektiv och bearbeta traditionella värderingar om manligt och kvinnligt i arbetslivet. Arbetslivskontakterna skulle också motverka att yrkesvalet begränsades av t.ex. social bakgrund, kön eller elevens bristande motivation att analysera sin situation, även om detta leder till ifrågasättande av ett beslut som eleven fattat och gör valet svårare, eftersom alternativen ökar. Behovet av samverkan mellan skolan och arbetslivet ökade i takt med svårigheterna för ungdomar att få arbete. formalisera- des det genom tillkomsten av SSA-råd. På lokal nivå var detta ett planeringsråd till skolstyrelsen, på regional nivå till länsskolnämn- den och centralt till . I dessa råd ingick företrä- dare för skolan, och parterna på arbets- marknaden. Tjänsten som SSA-sekreterare innehades vanligtvis av en syokonsulent. De mest frekventa punkterna på SSA-rådens dag- ordning kom att bli ungdomsarbetslösheten samt skolans olika praktikformer. Det stora flertalet kommuner valde då att avveckla sin formaliserade samver- kan med arbetsförmedling och arbetsmarknadens parter. Med nya läroplan, Lgr80, utvidgades skolans arbetslivskontakter ytterligare. Pryo ersattes med praktisk arbets- livsorientering (prao). Denna skulle enligt läroplanen successivt komma att omfatta under och vara planerad så att eleverna fick erfarenheter från tre olika sektorer i arbetslivet: N teknik och tillverkning N handel, kommunikation, service, jord- och skogsbruk samt N kontor och förvaltning, vård och undervisning. Inom det kommunala uppföljningsansvaret varvades utbildnings- inslag med praktikanställningar. För praktiken gällde särskilda ungdomslöner. I skolans uppföljningsansvar intog det förebyggande arbetet en viktig roll. Den utökade arbetslivsorienteringen, ofta i form av anpassad studiegång, utgjorde ett exempel på förebyggande åtgärder. Andra exempel var särskilda åtgärder för dem som ej sökt eller inte kommit in på sökt utbildning. I gymnasieskolan infördes miljöpraktik på de tvååriga yrkes- inriktade utbildningarna och yrkesorienteringsveckor på de studieförberedande linjerna. På de senare linjerna förekom också försöksverksamhet med ämnesanknuten praktik. Här hade lärarna det praktiska ansvaret/arbetet för att planera, genomföra och följa upp gymnasiepraktiken. Hela projektet byggde på samverkan, samarbete och utbyte av information mellan alla parter: lärarna, syofunktionär, SSA-sekreterare, SSA-råd och arbetsförmedling. 1990-talets arbetsplatsförlagda utbildning, APU, på de yrkesför- beredande programmen prövades i försöksform redan under 1980- talet. Att förbereda eleverna för arbetslivet är ett av skolans mål. All perso- nal i skolan har del i ansvaret för att eleverna skall få möjlighet att bearbeta sina erfarenheter så att dessa bildar grunden för väl övervägda val under skolgången och för valet av framtida studier och/eller yrke.16 Försöksverksamheten med yrkesorienteringsvecka (yo-vecka) och återkommande praktisk arbetslivsorientering med en praktikvecka per årskurs var i huvudsak av yrkesorienterande och/eller arbets- livsorienterande karaktär. Dessa praktikformer ersattes successivt med ämnesanknuten praktik. Denna form hade som främsta syfte att knyta samman teori och praktik. Det skulle vara ett sätt att i arbetslivet pröva eller tillämpa skolans teoretiska undervisning samt att skaffa underlag för analys och vidare bearbetning i skolans undervisning. Arbetslivet skulle bli ett läromedel som gav eleverna 16 Regeringens proposition 1981/82:15, kap. 2. ss 9-11. Praktiken skulle därutöver ge yrkesorientering och arbetslivskunskap samt öka elevernas motivation. På de yrkesinriktade studievägarna var arbetslivsorienteringen ett obligatoriskt, betygsfritt ämne som tillsammans med övriga allmänna ämnen – svenska och tillval – syftade till att ge eleverna en grund för vidare studier samt en vidgad arbetslivs- och samhälls- orientering. I skolan infördes arbetslivsorientering som ett eget ämne på de yrkesinriktade gymnasielinjerna och kursplanerna i samhälls- kunskap för övriga linjer angav vad om arbetslivet som skulle behandlas i undervisningen.17 I kursplaner angavs arbetslivsanknytning för flertalet skolämnen.18 har också en betydande utbildning av handledare i arbetslivet ägt rum. Det har handlat om handledare för elever i prao, på ungdomsplatser och för elever på APU. Mål och riktlinjer för utformningen av skolans arbetslivsförbere- delse och för vägledningsarbetet som gällde övriga skolväsendet ansågs i princip kunna tillämpas även i särskolan. Särskilda bestämmelser gällde för elevernas prao. Den var reglerad att omfatta totalt fördelade på årskurserna nio och tio. Sär- skolan behöll sina yrkesvalslärare. Yrkesvägledning, som en kombination av ungdoms- och yrkesför- medling, förekom i . Men det var först efter förstatligandet av arbetsförmedlingen under fyrtio- talet som yrkesvägledningsorganisationen genomgick en syste- matisk uppbyggnad med ett samhälleligt program för yrkesvägled- ning. I detta framhöll man behovet av en metodiskt ordnad yrkes- vägledning som skulle ombesörjas av utbildade vägledare. I kun- görelsen om den offentliga arbetsförmedlingen (SFS 1947:983) betonades vägledningen: Till den offentliga arbetsförmedlingen skall vara knuten en yrkesväg- ledande verksamhet med uppgift att stå allmänheten till tjänst med råd och upplysningar i yrkesval och utbildningsfrågor samt på annat sätt genom lämpliga åtgärder främja den enskildes yrkesutbildning och yrkesanpassning. Yrkesvägledning må meddelas såväl i samband med arbetsanvisning som utan dylikt samband och skall, när så befinnes lämpligt, organiseras i samarbete med och som ett led i den utbildande, uppfostrande eller socialvårdande verksamhet, som bedrivs av skolor och andra samhällsinstitutioner samt av enskilda organisa- tioner. Fyrtiotalet innebar ett starkt ekonomiskt skede för arbetsför- medlingens utveckling. inrättades () för att i hela landet genomföra målen för den statliga arbetsmarknadspolitiken. var den operativa och praktiska delen av arbetsmarknadspolitiken huvudsakligen en angelägenhet. I takt med att de arbetsmarknadspolitiska medlen utökades blev yrkesvägledningen ett viktigt instrument i genomförandet av arbetsmarknadspolitiken, t.ex. när det gäller att uppfylla de fördel- ningspolitiska målen genom att stimulera geografisk och yrkes- mässig rörlighet. En särskild sektion för ungdoms- och yrkesför- medlingsfrågor inrättades. Expansionen liknar i mycket den under 1940- talet då den aktiva arbetsmarknadspolitiken utvecklades. I båda fallen skedde uppbyggnaden under en bestående högkonjunktur. God sysselsättning tillät valmöjligheter för den enskilde. betonades att arbetsmarknads- politiken utgjorde en del av den ekonomiska politiken vilket bl.a. innebar att aktivt främja rörligheten hos arbetskraften. infördes och platsförmedlingen utgjorde arbetsförmed- lingens grundfunktion. Vägledningsverksamheten inom arbetsförmedlingen kom alltmer att inriktas mot vuxna. Efterfrågan på yrkesvägledning växte. Syo- reformen inom skolväsendet 1972 innebar en avlastning av yrkes- vägledarnas engagemang i de gymnasiala skolorna till förmån för de sökande på förmedlingen. genomfördes en omorganisation på arbetsförmedlingarna som innebar att yrkesvägledning och även arbetsvård inte längre utgjorde separata expeditioner. Dessa hade tidigare i stor utsträckning letts av länsarbetsnämnden och kom nu att tillsammans med övrig förmedlingsverksamhet ställas under gemensam ledning av arbetsförmedlingscheferna. 1970-talets arbetsförmedling kännetecknades av rekonstruktion och förnyelse.19 Tre stora utvecklingsprojekt startades och skulle få 19 Arbetsförmedlingens historia, Delander, Thoursie, Wadensjö. Det ena handlade om att skapa en ny organisation för den yrkesinriktade rehabiliteringen. Det andra projektet var att lyfta fram platsförmedlingen och dess organisa- tion. Den tredje stora reformen var att nyttja ADB i förmedlings- arbetet inrättandes arbetsmarknadsinstituten (), som nära kopplades till arbetsförmedlingen. kom till genom beslut och syftet var att samordna många olika verksamheter som bedrevs inom landstingens arbetsvårdsinstitut och Statens arbets- klinik samt även den verksamhet som bedrevs vid arbetspsykolo- giska institut. Motivet var behovet av att skapa en nära anknytning av dessa verksamheter till förmedlingsverksamheten och arbets- marknaden samt ett sammanhållet ansvar både för väglednings- /rehabiliteringsprocess och arbetsplacering. fick det samlade ansvaret och institut bildades i varje län. kom servicen från att bli alltmer differentierad och blev något av en flexibel resurs för arbetsförmedlingen. kom arbetsförmedlingens utredande funktion när det gällde arbetsförberedande insatser successivt att växa och själva platsförmedlingen kom på undantag.