sou · GPB354d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Eventuella för- ändringar mellan de två studerade perioderna, om risken för utsatt- het ökar eller minskar för specifika grupper, t.ex. ungdomar, har slutligen testats i interaktionsmodeller där vi kombinerat period med riskfaktor. För denna prövning har de två tvärsnitten slagits samman så att interaktionsvariabler kunnat skapas mellan under- sökningsperiod och de olika riskfaktorernas svarskategorier. För- ändring uttrycks som oddskvoter med respektive grupp åren 1988 1990 som referenskategori. I regressionsmodellerna är det alltså två aspekter som studeras. Dels relationen mellan olika grupper och hur de skiljer sig i risk för utsatthet, dels om det skett förändringar i de specifika gruppernas risk för utsatthet. 20Beräkningarna har gjorts i statistikprogrammet SPSS med funktionen indicator. ingår i modellerna. 21Oddskvoter anger den procentuella skillnaden i odds. Då oddskvoter används för att ange procentuella skillnader i risk överskattas den s.k. överrisken något. (Ju större skillnader det är mellan de ursprungliga riskerna för respektive grupp desto större relativ överskattning.) 22Eftersom inkomstuppgifter inte varit tillgängliga görs analysen på årgångarna 1996 1998 i de modeller där inkomst ingår. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 I Tabell 1 och 2 presenteras resultaten av modeller som kombinerar variabler som identifierar befolkningsgrupper med olika risker för utsatthet (kön, ålder, utländsk bakgrund, familjetyp) med indika- torer på ekonomiska problem (kontantmarginal). I modellerna ingår även sysselsättningsstatus och boende. Indikatorn på syssel- sättningsstatus avser om intervjupersonen var arbetssökande veckan före intervjun. För boende har två variabler utnyttjats: besittningsform, om man äger eller hyr sin bostad, och boende- region. Den senare baseras på SCB:s indelning i homogenitets- region, som kan sägas ange urbaniseringsgrad (1997:16). Vi har här valt att skilja på storstadsområde (, , ), stad respektive mindre tätbygd/glesbygd.23 De beroende variablerna är desamma som redovisats ovan, dvs. ut- satthet för våld eller hot som inte inträffat i samband med yrkesutövning, hushållets utsatthet för stöld eller skadegörelse samt om intervjupersonen avstått från att gå ut på grund av oro för våldsbrott. I Tabell 3 redovisas resultaten av modeller med in- komstgrupp som oberoende variabel. Fokus ligger här enbart på frågan hur skillnaderna mellan olika inkomstgrupper ser ut efter kontroll för ändrad sammansättning. Beträffande utsatthet för våld eller hot görs analysen separat för män och kvinnor. Anledningen till detta är att män och kvinnor delvis kan förväntas skilja sig åt med avseende på riskfaktorer, något som bl.a. kan hänföras till att beroendevariabeln skiljer sig åt innehållsmässigt. Kvinnor drabbas i större utsträckning av våld i hemmet medan män främst utsätts för gatuvåld (inkl. nöjeslokal m.m.). Över hela perioden 1999 är det bland kvinnorna (16 ) som uppgett att de utsatts för våld i bostad och som utsatts för gatuvåld. Motsvarande andelar för män är . Eftersom analysen av utsatthet för våld eller hot gjorts separat för kvinnor och män framgår inte skillnaden i utsatthet mellan könen i Tabell 1. Män är mer utsatta , det är av männen och av kvinnor- 23 Till stad räknas kommuner med mer än 90 000 invånare inom tre mils radie från kommuncentrum. Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 na som utsatts för våld eller hot som inte skett i samband med yrkesutövning.24 Medan utsattheten för män legat relativt stabil har det för kvinnor skett en signifikant ökning (p<0,01). Åren 1988 1990 var av kvinnorna utsatta för våld eller hot och 1997 1999 var det . Ökningen in- träffar 1993. De två första kolumnerna för såväl kvinnor som män i Tabell 1 anger skillnader i risk att utsättas för våld eller hot mellan olika grupper efter kontroll för de variabler som ingår i modellen. Resultaten visar att flertalet av de oberoende variablerna har signi- fikant betydelse för såväl kvinnors som mäns utsatthet under bägge perioderna. Efter kontroll för övriga faktorer är det bara utländsk bakgrund som saknar signifikant effekt. Det vill säga givet att svenskfödda och utrikesfödda personer delas in på så sätt att de har samma kön, åldersgrupp, familjetyp, ekonomiska problem, bostadsort osv. så finns det inga skillnader i utsatthet för våld eller hot. Vi har tidigare sett (Figur 5a-c) att utlandsfödda har en större utsatthet än den övriga befolkningen. Ser vi till perioden i dess helhet är det av de svenskfödda och av de utlandsfödda (16 ) som utsatts för våld. Resultaten visar alltså att denna skillnad är avhängig andra förhållanden än utländsk bakgrund i sig. Det finns som förväntat stora åldersskillnader i risken att ut- sättas för våld. Som tidigare forskning visat följer risken ålders- strukturen, dvs. ju äldre desto lägre utsatthet (Häll 1997; Mawby & Walklate 1994). Detta gäller båda könen även om överriskerna är speciellt stora för yngre män. Jämfört med män i åldern 45 har exempelvis 16 24-åringar ett överodds på drygt 4,0. Tydliga skillnader finns även mellan olika familjetyper, vilket också är i linje med tidigare forskning (ibid). De ensamstående mammorna fram- står åter som en grupp med mycket höga överrisker att utsättas för våld eller hot (se även Figur 5a). Jämfört med sammanboende föräldrar är oddskvoten större än sex vid periodens slut. Av tabellen framgår även att ensamstående är en riskgrupp bland både män och kvinnor. Om vi ser till ekonomiska förhållanden finner vi att både män och kvinnor som uppger att de saknar kontantmarginal löper större 24 Eftersom våld mot män och kvinnor delvis handlar om olika typer av våld finns det mycket som talar för att våldet mot kvinnor på grund av dess känsliga karaktär i större utsträckning underrapporteras i denna typ av undersökningar. Detta innebär i så fall alltså en viss överskattning av skillnaderna mellan könen. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 risk att utsättas för våld vid bägge tidpunkterna (se också 2001:158f). Arbetslöshet innebär en förhöjd risk först . För män har riskfaktorerna boendeform och region betydelse vid bägge tidpunkterna. Män som bor i hyresrätt respektive storstad har en överrisk för utsatthet på . För kvinnors utsatthet gäller att boende i hyresrätt respektive i storstad innebär en överrisk enbart vid periodens början. Dessa grupper har dock ingen minskad risk för utsatthet, utan det som skett är att kvinnor som bor i mindre tätort/glesbygd och äger sin bostad ökat sina risker för att utsättas för våld eller hot. När man jämför de två tvärsnitten kan man se en tendens till att skillnaderna mellan olika grupper ökar. Uttryckt som avvikelse från en referenskategori är oddskvoterna större 1997 1999 än 1988 1990 för både yngre män och kvinnor, för ensamstående föräldrar25, för kvinnor som saknar kontantmarginal samt för kvinnor och män som är arbetslösa. Detta uttrycker dock endast skillnader i risk mellan olika grupper vid dessa två tidpunkter, och inte om det skett en förändring av dessa gruppers risk att utsättas . I den kolumn som i tabellen benämns förändring redovisas risken att utsättas för våld eller hot för respektive grupp 1997 1999 med motsvarande grupp 1988 1990 som referens- kategori. Den ökning av kvinnors utsatthet som påtalats ovan kan här specificeras. Ökningen gäller i första hand unga, ensamstående och dem utan kontantmarginal. Vidare har risken att utsättas för våld eller hot ökat för dem som inte bor i storstad, vilket innebär en utjämning av utsatthetsrisken. För ensamstående mammor och arbetslösa ser vi relativt stora ökningar av riskerna. Dessa ökningar är dock inte signifikanta, något som hänger samman med att grup- perna är små och osäkerheten i estimaten därför större. För män har det inte skett några signifikanta förändringar av utsatthets- risken. 25 Ensamstående pappor förefaller uppvisa en tydlig förändring av risken att utsättas för våld eller hot. Ökningen av risken är dock inte signifikant. Denna grupp är mycket liten, 1988 1990 handlar det om 72 av 8 348 män och 1997 1999 om 112 av 7 661. Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 De riskfaktorer som är av betydelse för hushållens utsatthet för stöld och skadegörelse är i första hand ålder, familjetyp, boende- form och region (Tabell 2). Yngre är mer utsatta för stöld och skadegörelse än äldre. Detta beror framför allt på de fordons- relaterade brotten, i synnerhet stöld och skadegörelse av cyklar, mopeder och motorcyklar (SCB 1995:134). Hushåll med barn är mer utsatta än övriga, vilket brukar anses sammanhänga dels med tillgången på stöldbegärliga föremål, dels med boende och befolk- ningstäthet (SCB 1995:136). Individer som bor i hyreshus är mer utsatta än de som äger sin bostad. Överrisken ligger på . Den starkaste överrisken gäller inte oväntat dem som bor i storstad och stad gentemot dem som bor på landsbygden. Till skillnad från utsattheten för våld finns inga signifikanta skillnader med avseende på förekomst av ekonomiska problem efter kontroll för övriga faktorer (jfr Figur 6b). För de flesta grupper har det skett en liten men signifikant ökning av utsatthetsrisken (jfr Figur 5b).26 Ökningen är särskilt påtaglig för arbetslösa och dem som inte bor i storstad. 26 Notera att antalet observationer i modellen är dubbelt så många i jämförelse med Tabell 1 eftersom vi här inte har någon uppdelning på kön. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Utsatthet för våld eller hot som ej inträffat i samband med yrkesutövning. Relativa skillnader (oddskvoter) efter ålder, födelseland, familjetyp, sysselsättningsstatus, kontantmarginal, boendeform samt region. 1988 1990 respektive 1997 1999. Förändring(a) Förändring(a) 2,42** 3,06** 4,02** 4,92** 1,79* 2,50** 2,44** 2,59** 1,73** 1,52* 0,72(*) 0,57* 0,44* 1,88(*) 0,57* 2,20** 3,54** 2,18** 2,41** 3,79** 6,56** 1,44(*) 4,04** 1,77** 1,37* 1,42* 0,74(*) 1,40* 2,02** 1,64** 1,50** 0,89(*) 1,43* 1,66** 1,63** 1,45** 1,50** 2,03** 1,55** 1,32* ** = p<0,01; * = p<0,05 (a) Oddskvoter för utsatthet med respektive grupp 1988-1990 som referenskategori. Celler med fet och kursiverad stil i förändringskolumnen uttrycker att det skett en signifikant (p<0,05) förändring mellan perioderna medan (*) uttrycker en tendens till förändring (p<0,10). 27 75 84-åringar har exkluderats eftersom de inte blir tillfrågade om sysselsättningsstatus. Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Utsatthet stöld eller skadegörelse respektive oro för våldsbrott. Relativa skillnader (oddskvoter) efter kön, ålder, födelseland, familjetyp, sysselsättningsstatus, ekonomiska problem, boendeform samt h-region. 1988 1990 respektive 1997 1999. Förändring(a) Förändring(a) 0,88** 0,89* 5,79* 4,60* 1,69** 1,55** 0,68* 1,22** 1,18* 1,16* 0,88(*) 0,62** 0,72** 1,51* 1,42* 0,50** 0,41** 2,80* 2,31* 1,45* 1,32* 0,81** 0,76** 1,31** 0,80** 1,08(*) 0,91(*) 1,30* 1,47* 1,61** 1,70** 1,59* 1,43* 1,13(*) 1,48** 1,68** 1,82* 1,55* 2,26** 1,98** 2,72* 1,96* ** = p<0,01; * = p<0,05 (a) Oddskvoter för utsatthet med respektive grupp 1988-1990 som referenskategori. Celler med fet och kursiverad stil i förändringskolumnen uttrycker att det skett en signifikant (p<0,05) förändring mellan perioderna medan (*) uttrycker en tendens till förändring (p<0,10). 28 75 84-åringar har exkluderats eftersom de inte blir tillfrågade om sysselsättningsstatus. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 De främsta förklaringsfaktorerna till skillnader i oro för våld är kön och ålder. Åren 1988 1999 är det av kvinnorna och av männen som avstått från att gå ut på grund av oro för våld (16 84-åringar). I modellen (Tabell 2) ligger oddskvoten för kvinnor på omkring fem. För ålder gäller att äldre är mer oroliga än yngre. Åren 1988 1990 är ungdomar signifikant mindre oroliga än övriga åldersgrupper. Vid periodens slut kvarstår inte längre denna skillnad utan individer i åldersspannet 16 rapporterar i stort sett samma nivåer av oro (se även Figur 5c). Detta hänger samman med att ungdomar uppvisar en signifikant ökad oro. Utrikes födda är mer oroliga att utsättas för våld än svenskfödda. Här kvarstår alltså utrikes född som en signifikant riskfaktor även efter kontroll för andra faktorer, till skillnad från vad som är fallet vid utsatthet för våld (se ovan). Även ekonomiska problem innebär en ökad risk för oro för våld. Den skillnad som vi tidigare redovisat (Figur 6c) förklaras således inte av sammansättning beträffande ålder och kön. Tidigare undersökningar har visat att de grupper som uppger mest utsatthet för våld inte är desamma som redovisar den största oron för att bli utsatta (Häll 1997; Zedner 1994). I Tabell 2 framgår också detta mönster. Äldre kvinnor är den minst utsatta gruppen som de är mest oroliga. Detta skulle kunna tolkas som obefogad oro. Mot ett sådant synsätt har dock argumentet rests att oro måste ses som avhängig den högre fysiska sårbarheten som finns hos denna grupp och att oron för våld alltså i viss mening kännetecknas av rationalitet (1991:49f). Den större oron hos storstadsbor respektive hyresrättsinnehavare ligger mer i linje med de uppgivna utsatthetsnivåerna. Detsamma gäller den större oron hos de individer som saknar kontantmarginal. Resultaten ska också ses mot bakgrund av att oro för brott tenderar att hänga samman med andra former av otrygghet och oro (Pantazis 2000). Det senare framgår om man relaterar oro för andra välfärdsproblem till oro för våld. I ULF-undersökningarna frågar man inte bara om oro för våld utan även efter oro för andra välfärdsproblem, om man känt sig orolig för den egna hälsan, ekonomin eller för att bli arbetslös.29 I Figur 8 redovisas oro för våld bland män respektive kvinnor efter ett additativt index över oro för andra välfärdsproblem. Resultatet visar dels på den ovan 29 Dessa frågor har ställts åren 1988, 1989, 1993 och 1996 1999. Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 påtalade skillnaden mellan könen men även att oro för våld hänger samman med andra former av oro. Sambandet är dock svagare för kvinnor än för män.30 Det bör noteras att den enda grupp som uppvisar en ökad oro för våld , ungdomar, också uppvisar tydliga ökningar av oro beträffande andra välfärdsproblem (2000:103). Det är också i denna åldersgrupp som sambandet mellan de olika typerna av oro är starkast.31 Att familjetyp inte har någon signifikant betydelse för oro för våld är anmärkningsvärt. Ensamstående föräldrar och sammanboende med barn uppvisar stora skillnader i utsatthet för våld eller hot. Ensamstående mammor upplever dessutom mer oro för andra väl- färdsproblem än sammanboende med barn. Ändå skiljer sig inte dessa grupper åt med avseende på oro för våld. Här är det svårt att anföra argumentet om fysisk sårbarhet eftersom modellen kon- trollerar för skillnader i ålder och kön. En delförklaring är sannolikt att ensamstående mammors utsatthet för våld eller hot i första hand utgörs av våld i bostad som frågan om oro för våld avser våld utanför hemmet.32 Det framstår dock som nöd- vändigt att även söka andra förklaringar. I detta sammanhang är en problematisering av den uppmärksamhet som våldsfrågan ges i samhällsdebatten och dess effekter för medborgarnas oro för brottsligheten befogad. 30Sambandet (gamma) mellan oro för våld och oro för andra välfärdsproblem är för män 0,31 och för kvinnor 0,22 (p<0,01). 31Sambandet (gamma) mellan oro för våld och oro för andra välfärdsproblem är för ungdomar 0,44 (p<0,01). 32Åren 1988 1999 var det av de ensamstående mammorna som utsattes för våld eller hot i bostad och på annan plats. För sammanboende kvinnor med barn är det som utsatts för respektive brottstyp. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Oro för våld efter oro för andra välfärdsproblem (hälsa, ekonomi och arbetslöshet). Andel i procent. 1988 1989, 1993 och 1996 1999 oro två/tre problem I Tabell 3 redovisas den effekt som inkomstgrupp har efter kontroll för kön, ålder, utländsk bakgrund samt familjetyp. Det är två förhållanden som studeras, dels vilken effekt inkomstgrupp har efter kontroll för sammansättning, dels om det skett en förändring . har vi sett nivåskillnader och även en tendens till polarisering beträffande utsattheten för våld (Figur 7a). Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Inkomst och utsatthet för våld eller hot som ej inträffat i samband med yrkesutövning, stöld eller skadegörelse samt oro för våld. 1988 1990 respektive 1996 1998. Oddskvoter med höginkomsttagare som referenskategori. I modellerna kon- trolleras för kön, ålder, utländsk bakgrund samt familjetyp Förändring(a) Förändring(a) 1,85** 0,63** 0,84* 0,74** 0,86** 1,30** 1,21** ** = p<0,01; * = p<0,05 (a) Oddskvoter för utsatthet med respektive grupp 1988-1990 som referenskategori. Celler med fet och kursiverad stil i förändringskolumnen uttrycker att det skett en signifikant (p<0,05) förändring mellan perioderna. För våld eller hot bekräftar resultaten den bild som tidigare givits. Inkomst har en signifikant effekt enbart vid periodens slut. Risken att utsättas för våld eller hot är då närmare två gånger större för låginkomsttagare i jämförelse med höginkomsttagare, en överrisk som inte förklaras av sammansättningseffekter. För låginkomst- tagare har risken att utsättas för våld eller hot ökat mellan de två perioderna. För stöldbrotten gäller att höginkomsttagare är den grupp som löper störst risk efter kontroll för övriga faktorer. Det har dock skett en utjämning av riskerna då övriga inkomst- grupper erfarit en signifikant ökning av utsatthetsrisken. När det gäller oro att utsättas för våld fanns det inga skillnader mellan inkomstgrupperna 1988 1990. är dock höginkomsttagarna mindre oroliga än övriga. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Resultaten visar på stora skillnader mellan olika grupper i sam- hället, i synnerhet beträffande utsatthet och oro för våld. En fråga som uppkommer är hur skillnaderna skall förklaras. Beträffande utsatthet för brott dominerar två förklaringsmodeller.33 Den ena utgår främst från individuella faktorer och brukar kallas för livs- stilsteori. Denna förklarar skillnader i utsatthet mellan olika demo- grafiska grupper (efter t.ex. ålder, kön och familjetyp) med skill- nader i rutinaktiviteter. Det senare innebär olika exponering för risksituationer. Ungdomars högre utsatthet kan exempelvis för- med att de oftare deltar i nöjeslivet och därför riskerar att hamna i en riskfylld situation (Hindelang m.fl. 1978). Den andra förklaringsmodellen, social desorganisationsteori, utgår istället från strukturella förhållanden i framför allt människors närmiljö (1942). Områdesfaktorer antas påverka områdets formella och informella sociala kontroll och därigenom risken att utsättas för brott. Enligt teorin är områdeskaraktäristika av större betydelse än individvariabler (1989). Områdets genomsnitt- liga inkomst är till exempel viktigare än individens inkomst. Vid förklaringar av förändringar framstår här segregering och koncentrationseffekter (1987:58) som centrala. De två förklaringsmodellerna avser olika analysnivåer: individ och område. Vi har studerat utsatthet och oro som välfärdsproblem ur ett individperspektiv. Syftet har i första hand varit att beskriva skillnader mellan olika grupper i samhället och belysa frågan om samband med andra välfärdsproblem. Om våra resultat relateras till de två förklaringsmodellerna framkommer, vilket oftast är fallet i offerundersökningar, att flera av livsstilsteorins förväntningar upp- fylls. Det vill säga det finns stora skillnader i utsatthet för framför allt våld mellan unga och gamla, kvinnor och män, ensamstående och sammanboende. Problematiskt för tolkningen är dock att skillnaderna till viss del kan uttrycka skensamband orsakade av strukturella förhållanden som avgör var och hur dessa grupper lever sina liv.34 Vår undersökning visar nämligen också att det finns stora skillnader mellan individer som har ekonomiska problem och 33Vad gäller oro för brott finns också två förklaringstyper: 1. Den rationella där individers oro hänförs till exponering och sårbarhet för brott. Den subjektiva där oron snarare anses hänga samman med föreställningar om brott och individers utsatthet i andra sammanhang (för en utförligare diskussion, se Estrada 1999:19ff; Lupton & Tulloch 1999). 34Skensamband innebär inte att det inte föreligger något samband utan att tolkningen av sambandet är felaktigt. Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 Denna skillnad skulle kunna tolkas i termer av att män- niskor med ekonomiska problem oftare bor i de mest problem- belastade bostadsområdena där risken för utsatthet är större. analyser av utsatthet och oro för brott har i huvudsak stannat vid att identifiera riskgrupper. Frågan hur olika riskfaktorer samspelar med varandra har inte behandlats lika utförligt. Detta har relevans för frågan om vad det är i olika riskgruppers situation som gör dem sårbara. Man bör här skilja riskfaktorer som har med social position att göra från riskfaktorer som hänger samman med olika demografiska egenskaper. Sambandet mellan utsatthet för våld och ekonomiska svårigheter har tidigare hänförts till att gruppen med ekonomiska problem består av just de be- folkningsgrupper som löper större risk för att bli utsatta, t.ex. ensamstående mammor och yngre män (2000:142). Är detta den främsta eller t.o.m. den enda förklaringen? Om det är så att betydelsen av ekonomiska problem kvarstår när man analyserar interaktionen eller samspelseffekten mellan demo- grafiska faktorer och socioekonomisk situation blir tolkningen att det inte enbart, eller ens i första hand, är demografisk grupp- tillhörighet som påverkar utsattheten. Detta är ett resultat mer i linje med den betoning som social desorganisationsteori lägger vid strukturella förhållanden. Ensamstående föräldrar som utsatts för våld eller hot som ej inträffat i samband med yrkesutövning efter olika ekonomiska problem. Åren 1988 1999.35 Andel i procent utsatta för våld eller hot 35 Socialbidragssiffrorna gäller åren 1988 1998. SOU 2001:54 Brottslighet som välfärdsproblem Utsatthet för brott och oro för brott 1988 1999 I Tabell 4 redovisas andelen utsatta för våld bland ensamstående föräldrar (främst mammor) uppdelat efter två indikatorer på eko- nomiska problem: kontantmarginal och socialbidrag. Resultatet är entydigt. Det är en mycket stor skillnad i utsatthet mellan de ensamstående föräldrar som har respektive inte har ekonomiska problem.36 Bland dem som hör till socialbidragshushåll har ungefär en fjärdedel varit utsatta för våld eller hot . Motsvarande andel bland övriga är . När det gäller utsatthet för våld eller hot betyder detta att de ensamstående föräldrar som inte har ekonomiska problem liknar befolkningen i övrigt mer än vad de liknar ensamstående föräldrar med ekono- miska problem. Den totala brottsligheten har legat på en mer eller mindre stabil nivå , vilket innebär ett trendbrott vad gäller brottsutvecklingen. Här följer en trend som även syns i andra västeuropeiska länder. För våldsbrott har det skett en kraftig ökning av de polisanmälda misshandelsfallen. Utifrån offerunder- sökningar går det dock inte att påvisa någon generell ökning av oro eller utsatthet för våld bland befolkningen i stort. Denna mot- sägelse förklaras åtminstone till viss del av minskad tolerans och ökad anmälningsbenägenhet. Vår utgångspunkt har i detta kapitel varit att utifrån ett välfärds- perspektiv beskriva såväl nivåskillnader som utvecklingen av utsatt- het och oro för brott för olika grupper 1999.