sou · GPB347d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Detsamma gäller vad som krävs för synnerliga skäl. Så kallad följdändring enligt 20 § bör kunna ske såväl till parts för- del som till dennes nackdel (se avsnitt 9.11.4). En bestämmelse härom har tagits in i andra meningen i andra stycket. Paragrafen tydliggör relationen mellan bestämmelserna om ompröv- ning och reglerna om återkrav (se avsnitt 9.13). När ett beslut blir gällande Bestämmelsen i paragrafen motsvarar 20 kap. 13 § fjärde stycket AFL och 13 kap. 23 § LIP. Se avsnitt 13.3. Lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring Som utredningen berört i avsnitt 13.2 blir konsekvensen av förslaget till ny handläggningslag att omfattande följdändringar måste göras i andra författningar. Utredningen kommenterar nedan sådana ändringar som behövs i lagen om allmän försäkring. Vissa bestämmelser föreslås helt upphävda och ersatta med regler i handläggningslagen, nämligen reglerna om provisoriska beslut (20 kap. 2 a §), utredningsbefogenheter (20 kap. 8 §) samt omprövning, ändring och överklagande (20 kap. 10– 11 samt 13–13 a §§). I något fall – regleringen av sakägarkretsen – er- sätts nuvarande bestämmelse i lagen om allmän försäkring av motsva- rande regel i förvaltningslagen (se kommentaren till 13 § handlägg- ningslagen). Vissa andra paragrafer föreslås delvis upphävda eller på annat sätt anpassade till handläggningslagens regler. Det bör påpekas att handläggningslagen inte gör någon skillnad mellan ärenden om försäkring och andra ärenden om förmåner, bidrag eller annan ersättning. Jämfört med nuvarande systematik i lagen om allmän försäkring innebär detta vissa förenklingar på så sätt att be- stämmelser motsvarande den i 20 kap. 13 a § AFL inte längre behövs. 3 kap. 6 § Paragrafens första stycke kvarstår oförändrat (se avsnitt 9.3.2). I andra stycket återfinns nu en bestämmelse om utredningsansvaret. Denna ersätts av 5 § handläggningslagen (se kommentaren till den paragra- fen). 3 kap. 8 § Ett ärende om sjukpenning får enligt gällande rätt anses anhängiggjort genom försäkran för sjukpenning (se avsnitt 4.3.1.3). Försäkran är så- ledes att jämställa med en ansökan om en förmån. Paragrafens första, tredje och fjärde stycken är justerade i enlighet med det. Eftersom kra- vet på skriftlig, egenhändigt undertecknad ansökan, där uppgifter om faktiska förhållanden skall lämnas på heder och samvete, följer av handläggningslagens bestämmelser, skall de inte dubbleras i de olika specialförfattningarna. 3 kap. 8 a § De utredningsbefogenheter som återfinns i andra och fjärde stycke- na ersätts av 5 § handläggningslagen. Detsamma gäller regeln om kost- nadsersättning till part i sista stycket. 7 kap. 3 b Se kommentaren till 3 kap. 8 a §. 16 kap. 1 § Kravet på ansökan följer av 3 § handläggningslagen. Bestämmelsen härom i första stycket skall därför upphävas. 16 kap. 2 § Utredningsbefogenheterna i 7 kap. 3 b § förslås ersatta med 5 § hand- läggningslagen. Någon erinran om detta förhållande är inte påkallad. 18 kap. 17 § Utredningen föreslår i avsnitt 12.3 att en socialförsäkringsnämnd skall fatta beslut i samtliga frågor i de ärenden som ankommer på nämnden. Beträffande motiven för bestämmelsen hänvisas till det avsnittet. Para- grafens första stycke har i linje härmed ändrats så att begränsningen för socialförsäkringsnämnden att besluta endast om rätten till en förmån har tagits bort. Den nuvarande hänvisningen i första stycket till 5 kap. AFL innebär att en tjänsteman skall pröva frågan om sökanden uppfyller de allmän- na förutsättningarna för rätt till folkpension, exempelvis bosättning (se 5 kap. 5 § andra stycket AFL). Även denna fråga skall emellertid enligt utredningens förslag avgöras av socialförsäkrings- nämnd i samband med att ärendet avgörs i övrigt. Sådana beslut under handläggningen som inte kan överklagas sär- skilt, exempelvis beslut att inhämta yttrande från försäkringsläkare eller kompletterande medicinsk utredning, skall även fortsättningsvis fattas av tjänsteman. Sådana beslut under handläggningen som kan överklagas särskilt – främst interimistiska beslut – skall däremot i prin- cip fattas av socialförsäkringsnämnd liksom samtliga slutliga beslut. I andra stycket har gjorts motsvarande ändring som i första stycket beträffande socialförsäkringsnämnds beslutsbefogenhet. Delegationsbestämmelsen i tredje stycket har flyttats till 18 kap. 17 a § AFL. 18 kap. 17 a § I paragrafen är samlade de möjligheter som enligt utredningens förslag skall finnas för socialförsäkringsnämnd att delegera uppgifter till en tjänsteman i . Skälen för förslaget om delegation re- dovisas i avsnitt 12.3. Punkterna ett och två motsvarar 18 kap. 17 § tredje stycket andra meningen och 20 kap. 2 a § sista stycket AFL. Punkten tre är föranledd av utredningens förslag att även beslut av socialförsäkringsnämnd skall omprövas med anledning av att beslutet överklagas (se avsnitt 9.11.3–4). Utredningens förslag att socialförsäkringsnämnden skall fatta beslut i samtliga frågor i de ärendeslag som ankommer på nämnden innebär vidare att även sanktionsbestämmelser om indragning och minskning i 20 kap. 3 § AFL i princip ankommer på nämnden att besluta om. Såda- na beslut fattas av tjänsteman. Detsamma gäller beslut om avräk- ning av en ersättning enligt 17 kap. 1 § AFL. Punkterna fyra–fem möj- liggör delegation av dessa frågor. Lämpligheten av att kunna delegera frågan om återkrav till tjänste- man (punkt sex) kan i och för sig diskuteras (se avsnitt 12.3). I förut- sättningarna för återkrav ligger en bedömning av rätten till förmånen. I de fall en ersättning utges när återkravsfrågan aktualiseras går det emellertid enligt vad utredningen erfarit i praktiken till så att efter en omprövning på grund av ändrade förhållanden fattar socialförsäkrings- nämnden ett beslut för framtiden om indragning eller minskning. Sam- tidigt – och i samma beslut – tar nämnden ställning till om rätten till förmånen har upphört även för förfluten tid. När denna prövning gjorts handläggs ett ärende om återkrav därefter av tjänsteman. Om en ersätt- ning inte längre utges är det mer osäkert hur beslutsbefogenheten fördelas mellan tjänsteman och socialförsäkringsnämnd. Utredningens förslag till handläggningslag omfattar varken be- stämmelserna om återkrav eller reglerna om omprövning på grund av senare inträffade förhållanden. Som nämnts kan det framstå som praktiskt att i samband med en omprövning för fram- tiden också prövar rätten till förmånen för förfluten tid. Möjligheten till delegation av beslut om återkrav innebär inte något krav på förändring jämfört med vad som gäller . Genom den av utredningen föreslag- na ändringen i 18 kap. 17 § AFL är det dock klart att beslut om åter- krav är ett beslut av socialförsäkringsnämnd – oavsett om delegations- möjligheten utnyttjas eller inte. Bestämmelserna i paragrafen är fakultativa. Nämnden är således inte skyldig att delegera de i paragrafen uppräknade frågorna till en tjänsteman. Det är emellertid väsentligt att inte det bakomliggande syf- tet med en viss bestämmelse – exempelvis den om interimistiska beslut – förfelas av administrativa skäl, som att socialförsäkringsnämnden inte sammanträder så ofta. För vissa beslut torde det normala därför bli att delegationsmöjligheten utnyttjas, medan det t.ex. för återkrav kan vara befogat med en mer återhållsam tillämpning. 20 kap. 3 § Bestämmelsen har anpassats till att försäkran för sjukpenning utmönst- ras och ersätts med en ansökan samt till att utred- ningsbefogenheter numera regleras i handläggningslagen. 20 kap. 12 § Nuvarande bestämmelse i tredje stycket har utgått med hänsyn till mot- svarande regler i 13 § första stycket och 18 § första stycket handlägg- ningslagen. 22 kap. 7 § Kravet på ansökan om rehabiliteringsersättning följer av 3 § handlägg- ningslagen. Någon erinran härom är inte påkallad. Se avsnitt 13.3. Lag om ändring i lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension Lagen om inkomstgrundad ålderspension innehåller en stor mängd för- faranderegler. Vissa av dessa bestämmelser är tydligt präglade av att det på pensionsområdet sker en samverkan mellan , och skattemyndighet. Utredningens för- slag innebär att förfarandet för dessa förmåner i mycket regleras på samma sätt som för socialförsäkringen i stort samt att nuvarande be- stämmelser om exempelvis ändring, omprövning och överklagande därför skall upphöra att gälla. Vissa andra bestämmelser upphävs delvis eller anpassas på annat sätt till att de grundläggande förfarandereglerna nu finns i handläggningslagen. Utredningen har även föreslagit att be- stämmelser som endast erinrar om regeringens möjlighet att meddela eller subdelegera verkställighetsföreskrifter skall upphävas (se kom- mentaren till 2 § handläggningslagen). 5 kap. 12 § Tredje stycket innehåller i dess nuvarande lydelse en ren erinran om att verkställighetsföreskrifter får meddelas. En sådan erinran har inte an- setts nödvändig i en generell handläggningslag (se författningskom- mentaren till 2 § handläggningslagen) och skall i konsekvensens namn inte heller stå kvar i regleringen för enskilda förmåner. En annan sak är att möjligheten till delegation av utfyllande föreskrifter bör stå kvar (jfr t.ex. 5 kap. 10 § LIP). 10 kap. 1 § Paragrafen har justerats mot bakrund av att kravet på ansökan nu finns i 3 § handläggningslagen. För att inte skapa en officialprövningsskyldighet för Premiepen- sionsmyndigheten har paragrafen justerats språkligt till att myndighe- ten får meddela efterlevandeskydd under vissa förutsättningar. Be- stämmelsen skall emellertid inte uppfattas så att kan avstå från att pröva en ansökan. 10 kap. 7 § Se kommentaren till 10 kap. 1 §. 10 kap. 8 § Paragrafen har anpassats till ändringen i 10 kap. 7 §. 10 kap. 12 § Se kommentaren till 5 kap. 12 §. 12 kap. 1 § Se kommentaren till 10 kap. 1 §. Det nuvarande undantaget från krav på ansökan för personer födda –1953 i vissa speciella fall skall stå kvar. 12 kap. 4 § Ändringarna är följdändringar till ändringen i 12 kap. 1 §. Att ett ären- de om pension kräver ansökan har inte ansetts behöva regleras särskilt. 13 kap. 4 § I tredje stycket justeras terminologin så att den stämmer överens med reglerna i handläggningslagen. Styckets andra mening motsvarar vad som gäller enligt 13 kap. 5 § andra stycket LIP. Ett ändrat underlag kan i vissa fall leda till en ändring av t.ex. pensionsrätten . Det skulle enligt vad utred- ningen erfarit vara administrativt komplicerat om hänsyn måste tas till att de beslut som en ändringsimpuls ger upphov till i vissa fall skulle meddelas av olika försäkringskassor. Om ett beslut skall omprövas och ändras måste alltså den kassa vara behörig som är behörig vid tidpunk- ten för omprövningsbeslutet. Terminologin i andra meningen är anpassad till den terminologi som används i personuppgiftslagen (1998:204). Med begreppet med hjälp av helt automatiserad behandling avses detsamma som beslut genom automatisk databehandling, nämligen att någon tjänsteman på försäk- ringskassan inte skall ha deltagit i handläggningen av det enskilda ärendet, utan att beslutet sker automatiskt, efter att uppgifter från olika dataregister har jämförts med varandra. Att den försäkringskassa som är behörig att handlägga ett ärende om omprövning även är behörig att fatta andra beslut i det ärendet än be- slut i sak, t.ex. att avvisa en för sent inkommen begäran, följer av all- männa förvaltningsrättsliga principer och behöver inte slås fast i lag. 13 kap. 5 § Som utvecklats i avsnitt 9.8 bör RFV inte fatta beslut för försäkrings- kassans räkning. Ett beslut som fattas genom helt automatiserad be- handling bör i stället anses fattat av och följa all- männa behörighetsregler (se dock 13 kap. 4 § tredje stycket LIP ovan). Som framhållits tidigare behövs inte heller någon reglering av möjlig- heten som sådan att fatta beslut genom ADB. Nuvarande bestämmelse i 13 kap. 5 § första stycket skall därför upphävas. Innehållet i nuvarande andra stycket har i allt väsentligt överförts till 13 kap. 4 § tredje stycket LIP. Utredningen föreslår en ny lydelse av 13 kap. 5 §. Första stycket in- nebär att handläggningslagen blir tillämplig på skattemyndighets ären- den enligt lagen om inkomstgrundad ålderspension samt på Premiepen- sionsmyndighetens ärenden. Andra stycket motsvarar nuvarande bestämmelser i 13 kap. 9 § sista stycket LIP och 13 kap. 14 § LIP. 13 kap. 7 § Paragrafen reglerar att beslut om pensionsgrundande inkomst samt vis- sa pensionsgrundande belopp endast får överklagas i vissa situationer. Bestämmelserna motsvarar vad som gäller enligt 13 kap. 9 § andra stycket LIP. 13 kap. 8 § I en ny 13 kap. 8 § införs ett överklagandeförbud för en make som tar emot pensionsrätt för premiepension. Denne får inte överklaga ett be- slut som avser den som överfört pensionsrätten. Bestämmelsen är en följd av att sakägarkretsen med utredningens förslag (se 13 § hand- läggningslagen) ändras från den som beslutet avser till den som beslutet angår. Någon utvidgning av möjligheten att överklaga i nämnda situation är inte åsyftad. En följd av den förändrade sakägarkretsen är att nuvarande bestäm- melse i 13 kap. 10 § förlorar sin betydelse och därför skall upphävas. 13 kap. 9 § Paragrafens innehåll har anpassats till 14 § andra stycket handlägg- ningslagen. Någon saklig skillnad jämfört med vad som gäller enligt 13 kap. 12 § LIP avses inte. 13 kap. 10 § Paragrafen motsvarar, efter språklig redigering, vad som gäller en- ligt 13 kap. 21 § LIP. Övriga bestämmelser i den paragrafen ersätts av motsvarande regler i handläggningslagen (13 § andra–tredje styckena) och skall därför upphävas. 15 kap. 3 § Bestämmelsen om obligatorisk kommunikation i nuvarande andra stycket föreslås upphävd. Motiven redovisas i avsnitt 9.6. Utan en så- dan regel gäller förvaltningslagens bestämmelser (se 17 § FL och av- snitt 4.2). 15 kap. 10 § Paragrafen är språkligt anpassad till att ansökningsbestämmelserna regleras i handläggningslagen. Se avsnitt 13.3. Lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag I 3 § handläggningslagen slås huvudregeln fast att den som vill begära en förmån, ett bidrag eller en annan ersättning skall göra detta skriftli- gen. I bestämmelsen erinras om att för det fall själv- mant skall kunna anhängiggöra ett ärende krävs särskild föreskrift här- om. Som utvecklats i avsnitt 4.3.1.2 finns två huvudtyper av pub- likt anhängiggörande. Dels förekommer situationen att det parallellt med ett förfarande för privat anhängiggörande – oftast ett ansöknings- förfarande – finns föreskrifter om möjligheten eller skyldigheten för att initiera ett ärende. Dels krävs för vissa ersätt- ningar inte något ansökningsförfarande överhuvudtaget. Även i den senare situationen sker anhängiggörandet ex officio av försäkringskas- san. Bestämmelsen i 3 § tredje stycket handläggningslagen leder till att det behövs en särskild föreskrift härom i 2 § lagen om allmänna barn- bidrag. Som nämnts i kommentaren till 2 § är huvudregeln för allmänt barnbi- drag att ett ärende anhängiggörs ex officio av . Det- samma gäller flerbarnstillägg och en särskild föreskrift om att anhäng- iggörande kan ske utan ansökan skall tas in i paragrafens första stycke. För att skall få information om att förutsättning- arna för flerbarnstillägg är för handen krävs i vissa situationer att sö- kanden anmäler att han eller hon gör anspråk på tillägget. Det gäller de fall som beskrivs i paragrafens tredje stycke samt i 2 b §. En sådan an- mälan är en sakupplysning som kan leda till att ex officio initierar ett ärende om flerbarnstillägg, men anmälan innebär inte att ett ärende om flerbarnstillägg anhängiggörs av en part. Paragrafens sista stycke innehåller en hänvisning till 20 kap. 2 a § AFL. Denna föreslås upphävd och ersatt med 8 § handläggningslagen, se avsnitt 9.10. Av skäl som utvecklats i avsnitt 13.2 bör hänvisningar till bestämmelser i handläggningslagen inte tas in i de olika författning- ar som reglerar förmånerna materiellt. 20 kap. 8 § AFL föreslås upphävd och ersatt med 5–6 §§ handlägg- ningslagen. Paragrafen har justerats i enlighet härmed. Se avsnitt 13.3. Lag om ändring i lagen (1993:389) om assistansersättning Det krav på skriftlig ansökan som finns i första stycket ersätts av de generella bestämmelserna i 3 § handläggningslagen. Som berörts i av- snitt 13.2 bör de förfaranderegler som återfinns i handläggningslagen inte dubbleras i de författningar som reglerar skilda ersättningar mate- riellt. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelserna upphävs och ersätts med reglerna i 8 § handläggnings- lagen. Regleringen där av möjligheten att besluta om ersättning över- ensstämmer med vad som gällt för assistansersättning. 8 § handläggningslagen är emellertid vidare på så sätt att bestäm- melserna där – efter mönster i 20 kap. 2 a § AFL – även innefattar en möjlighet att interimistiskt dra in eller minska en ersättning. Som nämnts i avsnitt 9.10 anfördes inga skäl till avvikelsen i samband med tillkomsten av regleringen för assistansersättning. Det finns inte någon grund att bibehålla en sådan särreglering, även om det med hänsyn till förmånens karaktär kan finnas anledning att vara restriktiv i tillämp- ningen. Som utvecklats i författningskommentaren till 8 § handläggningsla- gen är en bestämmelse som motsvarar sista stycket inte nödvändig. Paragrafens första stycke innehåller en anmälningsskyldighet vid änd- rade förhållanden. Som utvecklats i avsnitt 9.4 finner utredningen det mindre lämpligt att nu ta upp frågan om förenhetligande av reglerna om skyldighet att anmäla ändrade förhållanden till närmare behandling. Nuvarande regler får alltså stå kvar tills vidare. Paragrafens andra stycke innehåller en erinran om att upplysnings- skyldigheten även gäller legal ställföreträdare. Som utvecklats i författ- ningskommentaren till 3 § handläggningslagen är en sådan erinran onödig, eftersom detta gäller redan till följd av reglerna i föräldrabal- ken. Bestämmelsen skall därför upphävas. Se kommentaren till 5 §. Som utredningen utvecklat i avsnitt 12.3 och i författningskommenta- ren till 18 kap. 17 a § AFL ställer förslagen om obligatorisk ompröv- ning med anledning av överklagande av beslut av socialförsäkrings- nämnd samt om att nämnden skall svara för samtliga beslut i sådana ärenden som ankommer på nämnden, krav på utvidgade möjligheter till delegation. Denna delegationsmöjlighet föreslås reglerad samlat i 18 kap. 17 a § AFL och omfattar även interimistiska beslut. Genom en hänvisning i 18 § omfattas även assistansersättning. En hänvisning till 18 kap. 17 a § AFL har förts in i paragrafen, se kommentaren till 13 §. Det innebär att – i likhet med vad som gäller för förmåner som regleras i lagen om allmän försäkring – kan socialförsäk- ringsnämnd delegera exempelvis vissa frågor om omprövning, beslut om indragning och minskning samt återkrav av assistansersättning till tjänsteman. Formellt sett svarar emellertid beslut, se vidare kommentaren till 18 kap. 17 a § AFL. Bestämmelserna i 20 kap. 8 § AFL föreslås upphävda och ersatta med 5–6 §§ handläggningslagen. Paragrafen har justerats i enlighet härmed. Se avsnitt 13.3. Översyn av processuella regler inom Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall göra en samlad översyn av de processuella regler som gäller för olika förmåner inom socialförsäkringen. I översy- nen skall ingå en kartläggning av tillämpningen av nuvarande bestäm- melser. Utredaren skall i den mån det visar sig lämpligt redovisa för- slag till förändringar, som bör ha inriktningen att enhetliga processuella regler så långt som möjligt skall gälla för hela det område där en all- män försäkringskassa är beslutande organ. Den särskilde utredaren skall även se över roll enligt 20 kap. 12 § lagen (1962:381) om allmän försäkring och därtill anknytande bestämmelser i andra författningar samt, i förekom- mande fall, lämna förslag till förändringar. Vidare skall utredaren kartlägga rutinerna för beslut som fattas ge- nom automatisk databehandling inom socialförsäkringsområdet. I detta sammanhang skall utredaren bland annat överväga hur beslutskompe- bör fördelas mellan den myndighet som tillhandahåller datastö- det och den myndighet som anses vara beslutsfattande samt i vad mån hanteringen av beslut genom automatisk databehandling i större ut- sträckning än bör regleras i lag. Utredaren skall utforma författningsförslag med de ändringar i lagar och förordningar som utredaren anser vara påkallade av uppdraget. Uppdraget skall vara avslutat . Förmåner inom socialförsäkringsområdet utges med stöd av en rad olika författningar. Det processuella förfarandet regleras på olika sätt. I lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) finns bestämmel- ser om bl.a. ändring, omprövning samt överklagande av beslut, vilka skall tillämpas på beslut enligt den lagen. I åtskilliga andra författning- ar finns bestämmelser som hänvisar till den processuella ordningen i AFL. Andra författningar har särskilda processuella bestämmelser. har vidare antagit lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension som i huvudsak träder i kraft och lagen (1998:702) om garantipension (prop. 1997/98:151 och 1997/98:152, bet. 1997/98:SfU 1997/98:13 och SfU 14, rskr. 1997/98:315 och 320). Dessa lagar ersätter det nuvarande ATP- systemet för ålderspension samt grundskyddet i form av folkpension, pensionstillskott och särskilt grundavdrag. De innehåller processuella regler som inte helt överensstämmer med de bestämmelser som finns i lagen om allmän försäkring. Härutöver finns processuella regler i för- valtningslagen (1986: 223). Beslut av en allmän försäkringskassa som har fattats av en tjänsteman i ett ärende enligt lagen om allmän försäkring skall med vissa undantag omprövas om en enskild som beslutet angår begär det. Riksförsäk- ringsverket kan inte begära omprövning utan endast överklaga beslut. Vid en omprövning får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel. En begäran om omprövning skall ha kommit in till allmän försäkrings- kassa från den dag då den enskilde fick del av beslu- tet. Om en enskild begär att ett beslut som har fattats av en tjänsteman skall omprövas, skall en annan tjänsteman än den som har fattat det ursprungliga beslutet göra detta. Ett beslut av en allmän försäkrings- kassa som har fattats av en socialförsäkringsnämnd skall inte omprövas av kassan. Ett sådant beslut får endast överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol. De processuella regler som skall gälla för omprövning av beslut om inkomstgrundad ålderspension och garantipension avviker till viss del från motsvarande bestämmelser i lagen om allmän försäkring. Bak- grunden till detta är bland annat att denna typ av ärenden handläggs av såväl skattemyndighet och som av den allmänna . En anpassning av regelverket till de pro- cessuella regler som gäller för taxeringsprocessen har därför gjorts för denna typ av ärenden. Ett beslut kan alltså omprövas om den enskilde som beslutet avser begär det eller om det finns andra skäl. Även skattemyndighet, Premie- pensionsmyndigheten eller en allmän försäkringskassa kan således på eget initiativ ompröva sina beslut. Emellertid kan i normalfallet endast beslut om pensionsrätt, pen- sionspoäng och vårdår omprövas såväl till den enskildes fördel som till den enskildes nackdel. Övriga beslut kan endast omprövas till den en- skildes fördel. kan inte begära omprövning. Om en enskild begär omprövning av ett beslut som avser pensionsrätt, pen- sionspoäng och vårdår skall en sådan begäran ha kommit in till allmän försäkringskassa senast efter det fastställelseår beslutet av- ser, dvs. senast efter intjänandeåret. När det gäller övriga beslut skall en sådan begäran ha kommit in från det att den enskilde fick del av eller annars fick kännedom om beslutet. Om ett beslut har blivit oriktigt på grund av att han eller hon har lämnat oriktiga uppgifter eller liknande gäller särskilda bestämmelser. Den enskilde skall få tillfälle att yttra sig innan den allmänna försäkrings- kassan eller myndigheten fattar beslut efter omprövning.