sou · GPB31d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Sakrättsliga konsekvenser får inte knytas till vad privaträttsliga subjekt tar sig före särskilt som dessa kan tänkas ha intresse i saken. Ett sakrättsligt relevant moment måste vara själva anmälan till registret vilket mer står i överens- stämmelse med traditionell svensk sakrätt. 430 Reservationer och särskilda yttranden Beträffande frågan om ansvarsgenombrott delar jag reservationen av och samt det särskilda yttrande som avgivits av de sakkunniga m.fl. Reservation av ledamöterna och samt särskilt yttrande av sakkunnige Enligt vår uppfattning måste skiljenämndens beslut avseende säkerhet kunna överklagas till domstol. Frågan om säkerhet är av materiell innebörd beträffande äganderättens innehåll, då en otillräcklig säkerhet medför att inlösen reellt sker mot ofullständig gottgörelse, varför ett otillbörligt intrång sker i den egendomsrätt som är skyddad såväl i grundlag som europarätt. har fastlagt att skiljeförfarande utan besvärsrätt till domstol ej är tillfyllest vid expropriationsliknande förfarande. Särskilt yttrande av sakkunniga , Förutom vad vi anfört rörande aktieägarregister och ansvarsgenombrott vill vi, i fråga om den s.k. LEO-lagsregleringen, upprepa vårt tidigare ställningstagande (SOU 1997:22 s. 438) att två tredjedelars majoritet är tillfyllest vid här ifrågavarande bolagsstämmobeslut i likhet med vad kommittén föreslagit för andra jämförbara beslut. Särskilt yttrande av sakkunnige Ett moderbolag kan begära förhandstillträde till aktier som är föremål för tvångsinlösen. Förhandstillträdet medför att äganderätten till aktierna överförs från de enskilda aktieägarna till moderbolaget innan Reservationer och särskilda yttranden 431 lösenbeloppet för aktierna har fastställts. För att erhålla förhandstill- träde måste två förutsättningar vara uppfyllda, dels måste lösenrätten antingen vara ostridig mellan parterna eller vara fastslagen i en lagakraftvunnen dom dels måste moderbolaget ställa en säkerhet för det kommande lösenbeloppet jämte ränta som skiljemännen eller, om tvis- ten prövas i domstol, domstolen godkänner. Godkännande av säkerhe- ten är alltså en del av frågan om förhandstillträde skall beviljas eller ej. Den nya lagen om skiljeförfarande (1999:116) föreskriver att de frågor som har lämnats till skiljemännen avgörs genom skiljedom. Enligt motiven till lagen tar denna föreskrift sikte på ett avgörande av en fråga om saken, dvs. en tvistefråga som har överlämnats till skiljemännen. Avgöranden i t.ex. jävsfrågor, förelägganden av olika slag för parterna i fråga om handläggningen omfattas däremot inte enligt motiven. Lagen föreskriver även att skiljemännen får avgöra en del av tvisten eller en viss fråga av betydelse för tvistens bedömning genom särskild skilje- dom (del- eller mellandom) under förutsättning att inte båda parterna motsätter sig det. Skiljemännen äger meddela deldom beträffande någon eller några bland flera frågor som de har att bedöma. Deldom kan meddelas när det inte finns något samband mellan de olika avgörandena, det ena avgörandet får inte vara beroende av utgången i det andra. När det gäller förhandstillträdet är det inte möjligt att avkunna en deldom efter- som den godkända säkerheten har en stark koppling till det lösenbelopp som senare kommer att fastställas. Mellandom däremot är en dom i en fråga eller del av målet som har betydelse för återstoden av målet. Mellandomen lämpar sig väl att använda när det gäller att avgöra frågan om förhandstillträde. Trots att inlösentvister tvångsmässigt medför skiljeförfarande, till skillnad från frivilliga skiljeförfaranden som lagen i första hand tar sikte på, måste antas att det även i dessa fall är ett avgörande av saken, dvs. en tvistefråga som har lämnats till skiljemännen, som avsetts bli betecknat som skiljedom. Andra avgöranden sker genom beslut. Det föreligger stora skillnader mellan ett avgörande som sker genom beslut och ett som sker genom skiljedom. En skiljedom i ett tvångsinlösenförfarande vinner rättskraft samt går att överklaga till allmän domstol. Ett beslut vinner däremot inte rättskraft vilket medför att skiljemännen när som helst under förfarandet kan ändra det. Besluten går endast att överklaga i samband med den slutliga skiljedomen. 432 Reservationer och särskilda yttranden De materiella reglerna om tvångsinlösen, som ligger till grund för att ta ställning till vilka avgöranden som skall ske genom skiljedom och vilka som skall ske genom beslut, finns i 14 kap. aktiebolagslagen. Tvångsinlösenförfarandet handlar om äganderätten till de åter- stående aktierna. Det faktum att frågan om inlösen av minoritets- aktierna har lett till ett skiljeförfarande innebär att det föreligger en tvist mellan moderbolaget och de återstående aktieägarna. En närmare granskning av 14 kap. ABL måste göras för att kunna ta ställning till om förhandstillträdet, som innefattar en bedömning av den ställda säkerheten, är en tvistefråga som har lämnats till skiljemännen för avgörande vilket medför att den skall avgöras genom skiljedom. Huvudtvistefrågan som skiljemännen ställs inför i ett inlösenför- farande är en äganderättsöverföring mot ett vederlag. För att kunna avgöra denna fråga måste skiljemännen ta ställning till om lösenrätt föreligger, hur inlösningen och äganderättsövergången skall gå till samt vilka villkor som skall gälla för ett tvångsöverförande av äganderätten. Även detta är tvistefrågor som skiljemännen ställs inför när de skall avgöra huvudtvistefrågan. I 14 kap. ABL finns det två olika regler för hur inlösningen kan gå till och äganderätten överföras. Den första kallar jag för huvudregeln eftersom den används automatiskt av skiljemännen om inte moder- bolaget yrkar på annat. Regeln innebär att skiljemännen först måste fastslå om det överhuvudtaget föreligger en lösenrätt för moderbolaget, är moderbolaget självt eller tillsammans med dotterföretag ägare till mer än nio tiondelar av aktierna med mer än nio tiondelar av röstetalet för samtliga aktier i bolaget. Om skiljemännen finner att moderbolaget har lösenrätt återstår att fastställa det lösenbelopp som skall gälla för aktierna. Äganderätten till aktierna övergår när skiljemännen fastställt lösenbeloppet och moderbolaget betalat ut ersättningen eller nedsatt lösenbeloppet enligt lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet. Den andra regeln om hur inlösningen skall gå till och äganderätten överföras är den om förhandstillträde. Denna regel kallar jag för undantagsregeln eftersom den endast kan tillämpas efter yrkande från moderbolaget. Förhandstillträdet innebär att äganderätten överförs från minoritets- ägaren till moderbolaget redan innan lösenbeloppet har fastställts. För att erhålla förhandstillträde måste två förutsättningar vara uppfyllda, dels måste lösenrätten antingen vara ostridig eller fastställd genom en lagakraftvunnen dom, dels måste moderbolaget ställa en av skilje- männen godkänd säkerhet för det kommande lösenbeloppet jämte ränta. För att kunna bevilja förhandstillträde, dvs. frångå huvudregeln om hur tvångsinlösningen skall gå till, måste skiljemännen ta ställning Reservationer och särskilda yttranden 433 till om båda dessa förutsättningar är uppfyllda. Det är frågan om förhandstillträde som är uppe till prövning och som skall avgöras och för att kunna göra detta måste skiljemännen ta ställning till om de två förutsättningarna är uppfyllda. Att i detta läge säga att den ena för- utsättningen, lösenrätten, är en del som berör den sak som är uppe till prövning som man säger att den andra förutsättningen, godkänd säkerhet, inte skulle beröra saken är fel. Hela förfarandet med tvångsinlösen handlar om äganderätten till de återstående aktierna; om, hur och på vilka villkor som moderbolaget kan tvinga de enskilda aktieägarna att överföra äganderätten till aktierna. Eftersom frågan om förhandstillträde handlar om att göra ett undantag från huvudregeln om hur inlösningen skall gå till och ägande- rätten överföras ingår båda förutsättningarna för förhandstillträde i den sak som är uppe till prövning. Lagen om skiljeförfarande ger skiljemännen möjlighet att avkunna en särskild skiljedom när inte båda parterna motsätter sig det. Regleringen om särskild skiljedom fastslår endast att det finns en möjlighet att avkunna en sådan inte vilka frågor som skall avgöras så. I lagen finns dock reglerat att en tvistefråga som lämnats till skilje- männen skall avgöras genom skiljedom. Från detta stadgande finns inget undantag. Som beskrivits ovan är frågan om förhandstillträde, som innefattar en prövning av den ställda säkerheten, en fråga som har lämnats till skiljemännen för avgörande. Konsekvensen av dessa regler blir att skiljemännen, om inte båda parterna motsätter sig det, måste avgöra frågan om förhandstillträde, där skiljemännen tar ställning till om de två förutsättningarna är uppfyllda, genom en särskild skiljedom eftersom det är en tvistefråga som lämnats till dem för avgörande. Vad talar emot att avgörandet skall ske genom beslut? Om det fastslås att avgörandet om förhandstillträde, som innefattar ett godkännande av säkerheten, skall ske genom beslut innebär detta en särreglering som inte står i överensstämmelse med reglerna i rätte- gångsbalken och lagen om skiljeförfarande. Som tidigare nämnts är förhandstillträdet en tvistefråga som har lämnats till skiljemännen för avgörande. Det är olämpligt att frångå reglerna i 17 kap. 1 § rätte- gångsbalken och 27 § lagen om skiljeförfarande genom att fastslå att just denna tvistefråga skall avgöras genom beslut när det inte finns några bärande argument för denna specialreglering. 434 Reservationer och särskilda yttranden Beslutet vinner inte rättskraft Ett avgörande som sker genom beslut erhåller inte rättskraft. Kon- sekvensen blir att skiljemännen har möjlighet att när som helst under förfarandets gång ändra beslutet. Ett avgörande om förhandstillträde, som innefattar ett godkännande av säkerheten, innebär att äganderätten till aktierna överförs från de enskilda aktieägarna till moderbolaget. Frågan är hur en ändring av avgörandet skulle fungera i praktiken. Vad händer om en skiljenämnd sedan de godkänt säkerheten och moder- bolaget registrerat sig som ägare till aktierna ändrar sitt beslut och kräver moderbolaget på ett högre säkerhetsbelopp som de inte har möjlighet att uppfylla. Skall äganderätten återgå? Vem är att anse som ägare till aktierna från beslutet tills skiljemännen ändrar detta? Vem har rätt till en eventuell utdelning som givits ? Vilka sakrättsliga konsekvenser får det om moderbolaget gått i konkurs och konkursboet inte har möjlighet att ställa en högre säkerhet? Det är klart olämpligt att moderbolaget och de enskilda aktieägarna svävar i ovisshet om äganderätten. Äganderättsövergången är en så ingripande åtgärd som en gång för alla måste avgöras. Det enda alterna- tivet för att uppnå detta är att avgörandet sker i form av en särskild skiljedom. Finns det några bärande argument för att införa ett överklagandeförbud? Är det tillräckligt att avgörandet går att överklaga i samband med den slutliga skiljedomen? För att diskutera frågan om ett avgörande om förhandstillträde, som innefattar ett godkännande av säkerheten, skall kunna överklagas eller ej måste syftet med säkerheten först klargöras. I normalfallet övergår äganderätten till aktierna när lösenbeloppet har fastställts och ersättningen för aktierna utbetalats eller nedsatts hos myndighet enligt lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myn- dighet. Vid förhandstillträde övergår däremot äganderätten under förfaran- dets gång, innan lösenbeloppet fastställts. Säkerheten som skilje- männen skall godkänna har till syfte att vara en garanti för aktieägarna att det lösenbelopp som senare kommer att fastställas verkligen kommer dem till godo t.ex. om moderbolaget under förfarandet skulle försättas i konkurs. Reservationer och särskilda yttranden 435 Ett argument som har framförts för att det inte skall gå att överklaga ett avgörande om förhandstillträde, som innefattar ett godkännande av säkerheten, är att det finns en möjlighet till prövning av detta genom att föra talan mot den slutliga skiljedomen. Argumentet är dock inte hållbart eftersom den av skiljemännen godkända säkerheten har till syfte att vara en garanti under förfarandets gång, dvs. tills lösen- beloppet fastställts och betalats ut till aktieägarna. Att överklaga avgörandet och erhålla en ändring av den godkända säkerheten i ett läge när lösenbeloppet är fastställt kan vara helt verkningslöst. Ett exempel för att åskådliggöra detta skall ges. Tänk er att skiljemännen i ett tvångsinlösenförfarande godtar en säkerhet på för att garantera att det lösenbelopp som senare skall fastställas verkligen kommer att komma aktieägarna till godo. De aktieägare som omfattas av tvångsinlösenförfarandet anser dock att säkerheten inte är till- fredsställande men kan inte föra talan mot avgörandet eftersom det endast går att göra i samband med den slutliga skiljedomen. Under för- farandets gång går moderbolaget i konkurs. När den slutliga skilje- domen kommer visar det sig att det fastställda lösenbeloppet för samtliga aktier kommer att uppgå till . Konsekvensen blir att den av skiljemännen godkända säkerheten inte är tillräcklig för att täcka lösenbeloppet. Att i detta läge föra talan mot den säkerhet som bolaget ställt och som skiljemännen godkänt får ingen verkan eftersom moderbolaget är försatt i konkurs. Är argumentet att en överklagandemöjlighet skulle kunna fördröja förfarandet hållbart? Kommitténs motivering för att införa ett överklagandeförbud är att en möjlighet till överklagande skulle kunna leda till att tvångsinlösen- förfarandet kraftigt fördröjs. Inte heller detta argument är hållbart eftersom en minoritetsägare som vill sabotera förfarandet kan göra detta genom att på en obefogad grund överklaga avgörandet om lösenrätt föreligger eller ej. En möjlig- het att överklaga ett avgörande om förhandstillträdet, som innefattar ett godkännande av den ställda säkerheten, skulle självklart kunna fördröja förfarandet ännu mer. Risken för detta står dock inte i proportion till de nackdelar som ett överklagandeförbud kommer att medföra. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det helt oacceptabelt att införa ett generellt överklagandeförbud som inte tar hänsyn till om det finns fog för överklagandet, dvs. när syftet med överklagandet inte är att fördröja förfarandet, med den motiveringen att förfarandet annars skulle kunna fördröjas. Att försöka förhindra obefogade överklaganden som har till 436 Reservationer och särskilda yttranden enda syfte att fördröja förfarandet är något helt annat än att förbjuda alla överklaganden oavsett om de har en bärande grund eller ej. Genom reglerna om rättegångskostnader finns det redan i dagens läge ett skydd mot obefogade invändningar och överklaganden som har till enda syfte att fördröja förfarandet. De regler som gäller kostnader för skiljeförfarandet innebär att moderbolaget skall svara för alla kostnader för skiljeförfarandet om inte särskilda skäl föranleder annat. Ett sådant särskilt skäl för att frångå regeln är att någon framfört obefogade invändningar. Detta innebär att den aktieägare som framför obefogade invändningar riskerar att inte bara att bli utan ersättning för sitt eget arbete utan kan även bli tvungen att ersätta moderbolaget och skiljemännen för deras arbete i skiljeförfarandet. Ett överklagande som har till enda syfte att fördröja förfarandet är att jämställa med en obefogad invändning som framförs under skiljeförfarandet. Vid ett överklagande av skiljedomen till allmän domstol gäller regler för rättegångskostnaderna. Den part som överklagar ett avgörande från skiljemännen för att fördröja förfarandet, dvs. utan en befogad grund, och förlorar processen blir tvungen att betala både sina egna och moderbolagets rättegångskostnader. En minoritetsaktieägare som överklagar ett avgörande från skilje- männen med enda syfte att fördröja förfarandet riskerar alltså att få svara för både rättegångskostnaderna vid förfarandet i allmän domstol och kostnaderna för skiljeförfarandet. Detta om något förhindrar obefogade överklaganden vad gäller frågan om förhandstillträde och godkännande av säkerheten. Att risken för att få bära rättegångskost- naderna är en återhållande faktor mot obefogade överklaganden fram- går tydligt vid en granskning av de skiljedomar som i dagens läge över- klagas både vad gäller avgöranden om lösenrätt överhuvudtaget före- ligger som avgöranden om lösenbeloppets storlek. Risken att få svara för rättegångskostnaderna vid förfarandet i allmän domstol samt kostnaderna för skiljeförfarandet finns dock inte när invändningen är befogad, dvs. när den inte görs för att fördröja förfarandet. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det, som tidigare nämnts, helt oacceptabelt att införa ett generellt överklagandeförbud som inte tar hänsyn till om det finns en bärande grund för överklagandet med motiveringen att en överklagandemöjlighet skulle kunna fördröja för- farandet. Reservationer och särskilda yttranden 437 Vilka blir konsekvenserna om avgörandet sker genom ett beslut som ej går att överklaga? för de mänskliga rättigheterna I art. 6 (1) stadgas att: Var och en skall, vid prövning av hans civila rättigheter och skyl- digheter eller av en anklagelse mot honom för brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som upprättats enligt lag. Frågan om skiljenämnden i ett tvångsinlösenförfarande enligt 14 kap. aktiebolagslagen uppfyller konventionens krav på att vara en oavhängig och opartisk domstol har varit uppe till prövning i fallet Bramelid- mot . åberopade att art. 6 (1) inte var uppfylld efter- som de ansåg att skiljenämnden inte utgjorde en tribunal så som förutsätts i art. 6 (1). Kommissionen hade ingen svårighet att konstatera att saken gällde de klagandens civil rights and obligations. De möjligheter till klandertalan inför svensk domstol som den svenska lagstiftningen öppnade befanns också för begränsad för att räcka i ett fall som detta. Som huvudfråga kvarstod förfarandet inför skiljenämnden. Normalt utgjorde art. 6 (1) inget hinder för skiljeförfarande när detta var fri- villigt. I det förevarande fallet var det dock fråga om ett förfarande där parterna inte hade något val utan måste hänskjuta tvisten till skilje- nämnden och nämnden måste då uppfylla kraven i art. 6 (1). Förfarandet måste föras inför en independent and impartial tribunal för att uppfylla kraven i art. 6 (1). Enligt kommissionen måste skiljenämnden anses vara opartisk fram tills motsatsen frambragts. Vad gäller kravet på independence menade kommissionen att det inte var nog med att skiljenämnden were in fact independent. Visserligen kunde skiljemännen anses vara independent of the executive. De enskilda ägarna, som måste vara enhälliga i sitt utseende av skiljeman, ansågs emellertid inte ha samma inflytande på val av skiljeman som moderbolaget. I utseendeförfarandet utesluts att varje ägares pre- ferenser beaktades vilket icke var fallet med moderbolaget. Kravet på oberoende och opartiskhet enligt art. 6 (1) var därmed icke uppfyllt. Kravet på att förhandlingen skall vara offentlig ansågs inte heller uppfyllt. Efter att komissionen lagt fram sin ståndpunkt och innan minister- rådet hade hunnit fatta beslut i frågan ändrade reglerna, som finns i 14 kap. aktiebolagslagen, så att den slutliga skiljedomen numera 438 Reservationer och särskilda yttranden går att överklaga till allmän domstol. kunde därefter fastslå att det förekommit ett brott mot art. 6 (1) i konventionen samt att med hänsyn till vad numera upplysts i ärendet någon vidare åtgärd i saken av rådet inte vore erforderlig. Vad avser frågan om krav på oavhängighet och opartiskhet skall även beaktas att moderbolaget, till skillnad från enskilda aktieägare, enligt den nya bestämmelsen i 44 § första stycket tredje meningen lagen om skiljeförfarande, givits rätt att yttra sig över gode mannens förslag till skiljeman, vilket ytterligare ökat graden av obalans. Det kan vidare konstateras att tingsrätten ofta bereder moderbolaget möjlighet att yttra sig över enskilda minoritetsaktieägares förslag till god man, vilket övriga aktieägare inte bereds tillfälle att göra. Det förekommer även att tingsrätten utser en god man som föreslagits av målbolagets styrelse, mot enskilda aktieägares förslag. Då målbolaget i praktiken är helt styrt av moderbolaget ökar obalansen ytterligare. Det kan alltså utan tvekan konstateras att skiljenämnden i ett tvångsinlösenförfarande inte uppfyller krav i art. 6 (1) om oavhängighet och opartiskhet. För att en enskild skall vara berättigad till en prövning inför en oavhängig och opartisk domstol krävs det enligt art. 6 (1) att det är fråga om en prövning av en civil rights (civilrättighet). Vad är då att anse som en civil rättighet? Att äganderätten är en civil rättighet är nog de flesta överens om. Frågan är då om förhandstillträdet, dvs. äganderättsövergången mot ställande av en godkänd säkerhet är en fråga om en civil rättighet. Vid en granskning av Regeringsformens skydd för äganderätten framkommer att en enskild medborgare är skyddad mot att tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande. Skyddet gäller dock inte om avstående krävs för att tillgodose ett angeläget allmänt intresse. Det är alltså en civilrättighet att inte behöva avstå egendom förutom i de fall att det krävs för att tillgodose ett angeläget allmänt intresse. Lagstiftaren har ansett att ägandeförhållandena i ett aktiebolag är ett sådant angeläget allmänt intresse. I 2 kap. 18 § andra stycket Regeringsformen finns en annan civil- rättighet angiven nämligen att den som tvingas avstå från egendom för att tillgodose ett angeläget allmänt intresse skall vara tillförsäkrad ersättning för den skada som uppstår. I frågan om förhandstillträde till aktierna i ett tvångsinlösen- förfarande är både de civila rättigheterna, äganderätten och rätten till ersättning vid ingrepp i äganderätten, uppe till prövning. För det första måste det avgöras om inlösenrätt överhuvudtaget föreligger, är moder- Reservationer och särskilda yttranden 439 bolaget självt eller tillsammans med dotterföretag ägare till mer än nio tiondelar av aktierna och rösterna i dotterbolaget. För det andra måste skiljemännen avgöra om den ställda säkerheten är godtagbar, dvs. upp- fyller den kravet på att tillförsäkra de enskilda aktieägarna ersättning för det ingrepp i äganderätten som förhandstillträdet innebär. Med detta som utgångspunkt konstateras att skiljemännens avgörande om att bevilja förhandstillträde innebär en prövning av två av de enskilda aktieägarnas civila rättigheter. När prövningen avser en enskilds civila rättighet och företas av en skiljenämnd som inte uppfyller konventionens krav på oavhängighet och opartiskhet kommer ett överklagandeförbud att strida mot Europa- konventionen. Om det fastslås att avgörandet om förhandstillträde, som innefattar ett godkännande av den ställda säkerheten, skall ske genom beslut innebär detta en särreglering som inte står i överensstämmelse med reglerna i och lagen om skiljeförfarande. Förhandstillträdet är en tvistefråga som skiljemännen har att avgöra. Att frångå reglerna i 17 kap. 1 § och 27 § lagen om skiljeförfarande, genom att i speciallag fastslå att just frågan om godkännande av säkerheten skall avgöras genom beslut, är olämpligt eftersom det inte finns något bärande argument för denna specialreglering. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det oacceptabelt att införa ett generellt överklagandeförbud som inte tar hänsyn till om det finns fog för överklagandet eller ej speciellt när det rör sig om en så ingripande fråga som tvångsöverföring av äganderätten. Obefogade överklaganden som endast har till syfte att fördröja förfarandet motverkas genom reglerna om vem som skall svara för rättegångskostnaderna och kostnaderna för skiljeförfarandet.