sou · GPB318 · 2002-01-01 00:00:00 — Misshandel av barn – en kortfattad historisk bakgrund ... Tidiga svenska utredningar om barnmisshandel i 3.1Socialstyrelsens undersökning av sjukhusvårdade 1957–1966. Utredningen som far illa 1974..................................... Dödsfall till följd av barnmisshandel............................. Polisanmäld misstänkt barnmisshandel mellan 1980 Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran 6.3Kommitténs egen studie av föräldrars uppfostringsvanor 6.4Skolelevers och unga vuxnas erfarenhet av aga under 6.4.1 Kommitténs enkät till mellanstadieelever våren år 6.4.2 Kommitténs enkät till 20-åringar våren ......... Attityder till kroppslig bestraffning av barn .................... Unga vuxnas attityder till kroppslig bestraffning.................. Vem har känt till övergreppen och vilka har agerat till hjälp och skydd?......................................................... 9.1Hälso- och sjukvårdens och barnomsorgens Våld mot barn sett från olika bakgrundsperspektiv.......... Barn och ungdomar med långvarig sjukdom eller Familjens ekonomi och sociala förhållanden ......................... Det sociala arvet....................................................................... Kommittén mot barnmisshandel är en parlamentarisk utredning med uppgift att utreda frågan om barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor. I direktiven står bl.a. att utredningen ska beskriva utvecklingen av barnmisshandel och söka förklaringar till denna. Vi ska helt enkelt undersöka om barnmisshandeln ökat. En anledning till kommitténs tillkomst var nämligen bl.a. den alarme- rande ökningen av antalet polisanmälda fall av misshandel mot barn , som mer än fyrdubblats . Vårt uppdrag är också att sammanställa och redovisa kunskaps- läget när det gäller möjligheterna att känna igen orsaksmönster, såväl inom den enskilda familjen som i samhället. Det är därför glädjande att i och med denna rapport kunna kon- statera att kroppslig bestraffning som uppfostringsmetod har minskat kraftigt. Det tycks inte bara vara antalet barn som bestraf- fats kroppsligt som blivit färre. De barn som agas tycks också råka ut för kroppslig bestraffning mindre ofta . Fort- farande anger dock av mellanstadieelever och av 20-åringar att de utsatts för svårare kroppslig bestraffning utförd med tillhyggen. Även attityderna till kroppslig bestraffning av barn har föränd- rats kraftigt. Det har skett en kraftig och kontinuerlig nedgång vad gäller positiva attityder till aga och denna nedgång har varit lika kraftig , då vårt svenska förbud mot kroppslig bestraffning infördes. I rapporten redovisas tre studier som genomförts på kommitténs uppdrag och ett antal andra studier som utförts i . I viss utsträckning diskuteras även sociala och familjära bak- grundsfaktorers betydelse för uppkomst av misshandel och slut- ligen hälso- och sjukvårdens, skolans och barnomsorgens möjlig- heter att upptäcka och anmäla de skador man konstaterat eller misstänkt bero på misshandel av barn. Rapportens författare är docenten och barnläkaren , . ordförande i mot barnmisshandel Vid regeringssammanträde beslöts att till- kalla en parlamentarisk kommitté med uppdrag att utreda frågan om barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor (Dir. 1998:105). Kommittén mot barnmisshandel tilldelades flera uppdrag, såsom att se över formerna för förebyggande arbete och samverkan mellan olika myndigheter. En viktig anledning bakom kommitténs tillkomst var också den alarmerande ökningen av antalet polisanmälda fall av misshandel mot barn , som mer än fyrdubblats . I direktiven ingick därför också att: Beskriva utvecklingen av barnmisshandeln och söka för- klaringar till denna. Sammanställa och redovisa kunskapsläget när det gäller möjlig- heterna att känna igen orsaksmönster, såväl inom den enskilda familjen som i samhället, som kan ligga bakom barnmiss- handel. Beskriva och analysera hälso- och sjukvårdens roll i arbetet med barn som misshandlas och föreslå lämpliga åtgärder för att förbättra detta arbete i syfte att höja kvaliteten i stöd och behandling, som erbjuds barnen och deras familjer. Redovisa de behov av kunskaper och stöd som personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg har i syfte att förbättra deras arbete med barn som utsatts för eller misstänks vara utsatta för misshandel. Överväga och föreslå olika insatser för att förbättra social- tjänstens arbete med barn som utsatts för misshandel och med deras familjer. Det kunskapsunderlag som redovisas i denna rapport tar sig an dessa frågor, speciellt frågan som berör barnmisshandelns utveck- ling i och då med särskilt tonvikt på vad som hänt under de I viss utsträckning diskuteras även sociala och familjära bakgrundsfaktorers betydelse för uppkomst av miss- handel och slutligen sjukvårdens, skolans och barnomsorgens möjligheter att upptäcka och anmäla de skador man konstaterat eller misstänkt bero på misshandel av barn. Trots att barnmisshandel i varit föremål för en aktiv dis- kussion har mycket få studier gjorts, som med någon större säkerhet har kunnat bedöma förekomsten och ut- bredning av misshandeln. I samband med anti-agalagens tillkomst gjordes en nationellt övergripande intervjustudie av föräldrars uppfostringsvanor och åren 1994/1995 genomförde två enkäter om allmänhetens respektive hög- stadieelevers inställning, kunskaper och erfarenheter av barnaga. Dessa studier, samt uppgifter som representerar mer lokal kunskap har fungerat som jämförelsematerial till de aktuella studier som kommittén utfört. De studier Kommittén mot barnmisshandel utfört våren är: Intervjuer med föräldrar till 1 609 barn (av 2 000 utvalda) i hela landet rörande deras bruk av aga (kroppslig bestraffning) som uppfostringsmetod. besvarad av 1 764 mellanstadieelever (av 2 250 tilltänkta) i hela landet om deras erfarenheter och attityder till aga och mobbning. besvarad av 1 576 (av 2 000 tillfrågade) svenska 20- åringar om deras erfarenheter av och attityder till aga, samt erfarenheter av mobbning och sexuella övergrepp. Den sammanlagda bilden av kommitténs tre studier och ett antal andra studier som utförts i redovisas i korthet nedan. Den ökade frekvensen av polisanmälningar rörande barnmisshandel beror på en ökad vaksamhet. Av naturliga skäl är utbredningen av familjevåld mot förskolebarn svår att bedöma, då yngre barn i mycket liten utsträckning själva avslöjar våld eller andra svårigheter inom familjen. Av den anled- ningen har Brottsförebyggande Rådet (BRÅ) specialanalyserat polisanmälningarna om misshandel mot barn i åldern 0–. BRÅ:s sammanfattande analys är, att den faktiska fysiska misshandeln av förskolebarn i inte ökat under 1990- talet, utan att det rört sig om en ökad anmälningsbenägenhet. För detta talade att: Antalet svåra skador minskat i proportion till antalet lindriga skador och anmälningar utan påvisbar skada, samt att den lilla ökning i absoluta tal som fanns av svåra skador utgjordes av en enda skadetyp, bitmärken, vilka inte alls anmäldes 1990 eller tidigare. Om den faktiska barnmisshandeln ökat avsevärt, borde detta också avspeglats i en ökning av den grova miss- handeln. Det bedömdes som mycket osannolikt att en ökning av den faktiska fysiska barnmisshandeln skulle vara mest påtaglig bland socialt väletablerade grupper, särskilt i där ekonomiska problem särskilt drabbat de svaga. Att nya grupper av befolkningen anmälts har uppfattats som ett tecken på ökad anmälningsbenägenhet. Kroppslig bestraffning som uppfostringsmetod har minskat kraftigt. När det gäller kroppslig bestraffning av barn talar tillgängliga data för att det hörde till vardagen att förskolebarnen blev agade av sina föräldrar. tycks kroppslig bestraffning ha minskat till att gälla knappt hälften av barnen. hade antalet barn som någonsin agats sjunkit ytterligare till omkring en tredjedel och hade det gått ned till att gälla ungefär en femtedel av barnen. Det tycks inte bara vara antalet agade barn som blivit färre. De barn som agas tycks också råka ut för kroppslig bestraffning mindre ofta . anger dock av mellanstadieelever och av yngre vuxna att de under uppväxt- tiden utsatts för svårare kroppslig bestraffning utförd med till- hyggen. Jämförande uppgifter i föräldraintervjuer åren 1980 och 2000 talar för att bruket av kroppslig bestraffning sjunkit väsentligt, speciellt vad gäller att slå barnen med knytnävar eller något föremål eller ge barnen ett s.k. kok stryk. Resultaten är i överens- stämmelse med svaren från kommitténs båda andra studier till mellanstadieelever och 20-åringar. Det betyder att kraftfulla kroppsliga bestraffningar som potentiellt kan skada barnen svårt också har minskat påtagligt. När det däremot gäller mycket allvarliga och ovanliga bestraff- ningsformer som att hota eller använda knivar och skjutvapen är det osäkert om det skett någon verklig minskning. En anledning till detta kan vara att svårartad misshandel ofta är en del i ett starkt av- vikande beteende hos en vuxen person till följd av psykisk sjukdom eller karaktärsstörning – personlighetsdrag som sannolikt påverkas lite av generella attitydförändringar i samhället. Jämförelser med data från andra länder, även nordiska, talar för att kroppslig bestraffning i är lägre, oftast betydligt lägre. Detta tycks framför allt gälla lättare och medelsvåra former av kroppslig bestraffning medan allvarligare former som slag med till- hyggen kanske är lika vanliga som i övriga nordiska länder. Ett underskattat och sällan belyst problem är konsekvenserna av att barn bevittnar våld i sina hem, ofta utan att själva bli misshand- lade . Kommitténs studier indikerar att av alla barn upplevt våld i hemmet åtminstone och att upplever det ofta. Barnamord i till följd av misshandel är sannolikt få. Kunskaperna är bristfälliga om barnamord och bestående skador efter fysisk misshandel av barn i . Tillgänglig statistik talar för att färre än 10 barn dödas . Barnamorden har sannolikt minskat , men statistiken är osäker. Räknat per 100 000 barn är barnamord ungefär lika vanligt som i , men betydligt ovanligare än i och . Den vanli- gaste orsaken till att barn mördas är i samband med att föräldrar begår utvidgade självmord, medan mord i samband med barnmiss- handel är sällsynta. Attityderna till kroppslig bestraffning av barn har förändrats kraftigt. Procentandelen svenska vuxna som var positivt inställda till kroppslig bestraffning av barn var år . Det har skett en kraftig och kontinuerlig ned- gång vad gäller positiva attityder till aga och denna nedgång har varit lika kraftig . Skolbarns attityder gentemot kroppsaga har blivit betydligt mer negativa . Andelen elever som kan acceptera ett slag från föräldrarna har minskat från hälften till en femtedel –2000. Anledningen till denna kraftiga attitydföränd- ring kan vi med säkerhet inte veta något om. Det är dock klart att barn är betydligt mer med- vetna om sina rättigheter än tidigare, bl.a. genom den undervisning man fått i skolor och av frivilligrörelser om FN:s konvention om barnets rättigheter. Bland bakgrundsfaktorerna framstår en svag familjeekonomi som den faktor, vilken har starkast samband med barnmisshandel, sexuella övergrepp och mobbning. Ju sämre familjeekonomi desto större är barnens utsatthet. måste påpekas, att de flesta familjer med små resurser klarar av att uppfostra sina barn utan våld. Utlandsfödda barn agas mer än svenskfödda, särskilt under för- skoleåren. Utlandsfödda flickor är något mer utsatta än svenska för sexuella övergrepp, men skillnaden försvinner när man tar hänsyn till familjernas ekonomiska förhållanden. Könsskillnaderna är inte så stora när det gäller kroppslig bestraffning, frånsett att flickor anger att de blivit oftare utsatta för våld i hemmet under förskoleåren än pojkar. De anger också att de bevittnat våld oftare mellan vuxna i hemmen och detta gäller sär- skilt flickor födda utomlands. Utlandsfödda flickor anger att de mobbas oftare än övriga barn under grundskoleåren. Flickor utsätts i betydligt högre grad än pojkar för ofrivilliga sexuella närmanden och övergrepp. Barn med långvarig sjukdom eller funktionshinder, särskilt pojkar, mobbas i högre grad än andra elever. Det finns inte en enda långvarig sjukdom som barnen angett, där det inte fun- nits en överrisk för mobbning. Särskilt utsatta tycks barn vara som vet att de har diagnosen DAMP, de som har psykiska problem, mag-tarmproblem och de som är överviktiga. Våld mellan barn och ungdomar i skolan och . Till skillnad från kroppslig bestraffning av barn i hemmen har mobbning inom skolan och inte haft någon tendens att sjunka . Tillgängliga undersökningar inklu- sive kommitténs egna talar dock inte för att mobbning heller ökat, men problemet är stort och allvarligt för barnen. Omkring en femtedel av alla elever anger att de är rädda för en eller flera elever i skolan. Mellan av alla elever utsätts för mobbning . Det är ovanligt att barn som aldrig mobbats själva deltar i mobbning. Det är vanligt att barn som själva mobbats deltar i mobbning av andra. Barn som kommer från hem med svag ekonomi mobbas oftare. Barn som upplevt våld inom familjen är också mer utsatta för mobbning i skolan. Barn med långvarig sjukdom eller funktionshinder mobbas oftare. Flickor upplever att de mobbas oftare än pojkar. avslöjas och anmäls alltför få fall av barnmisshandel. Barn och ungdomar avslöjar själva sällan de missförhållanden de lever i. En tredjedel av de barn som utsatts för fysiska övergrepp före tonåren har inte haft någon vuxen person som de litar på och kunnat tala med. Drygt hälften av de barn som utsatts för sexuella övergrepp före tonåren har inte haft någon vuxen person som de litar på och kunnat tala med. Endast en elev av tio har på eget initiativ anförtrott en lärare, idrottsledare, skolsköterska eller liknande om de blivit utsatta för övergrepp. För varje fysiskt övergrepp som blivit känt av hälso- och sjuk- vården har det funnits minst ytterligare två fall som förblivit okända. För varje sexuellt övergrepp som blivit känt för hälso- och sjukvården har det funnits minst fyra ytterligare övergrepp som förblivit okända. Alla tillgängliga studier från senare tid talar för att både barn- omsorgen och hälso- och sjukvården uppvisat stora svårigheter att anmäla misstänkta fall av barnmisshandel och sexuella övergrepp till . Personal inom barnomsorg och hälso- och sjuk- vård har i många fall tagit på sig bedömningar som legat inom område och därigenom avstått från att använda anmälningsplikten enligt § 71 i socialtjänstlagen. Vid regeringssammanträde beslöts att till- kalla en parlamentarisk kommitté med uppdrag att utreda frågan om barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor (Dir. 1998:105). Kommittén mot barnmisshandel tilldelades flera uppdrag, såsom att se över formerna för förebyggande arbete och samverkan mellan olika myndigheter. En viktig anledning bakom kommitténs tillkomst var också den alarmerande ökningen av antalet anmälda fall av misshandel mot barn , som mer än fyrdubblats . I direktiven ingick därför också att: A.Beskriva utvecklingen av barnmisshandeln och söka förklar- ingar till denna. B.Sammanställa och redovisa kunskapsläget när det gäller möjlig- heterna att känna igen orsaksmönster, såväl inom den enskilda familjen som i samhället, som kan ligga bakom barnmiss- handel. C.Beskriva och analysera hälso- och sjukvårdens roll i arbetet med barn som misshandlas och föreslå lämpliga åtgärder för att förbättra detta arbete i syfte att höja kvaliteten i stöd och behandling, som erbjuds barnen och deras familjer. D.Redovisa de behov av kunskaper och stöd som personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg har i syfte att förbättra deras arbete med barn som utsatts för eller misstänks vara utsatta för misshandel. E.Överväga och föreslå olika insatser för att förbättra arbete med barn som utsatts för misshandel och med deras familjer. Det kunskapsunderlag som redovisas i denna rapport tar sig fram- för allt an punkt A, som berör barnmisshandeln utveckling i Sve- rige, med särskilt tonvikt på vad som hänt under de senaste årtion- I viss utsträckning diskuteras även punkt B, särskilt vad gäller sociala och familjära bakgrundsfaktorers betydelse för uppkomst av misshandel. Även punkt C hälso- och sjukvårdens roll diskuteras, speciellt vad gäller hälso- och sjukvårdspersonalens möjligheter att upptäcka men också att anmäla de skador de konstaterat eller misstänkt bero på misshandel av barn. Samma diskussion förs vad gäller skola och barnomsorg. Det ingick inte i uppdraget att studera sexuella övergrepp mot barn, men i en av studierna som beskrivs nedan, 20-åringsenkäten har dessa frågor aktualiserats. Den främsta anledningen har varit att värdera förekomsten av sexuella övergrepp i relation till de fysiska och att studera eventuella samband dem emellan. Samma sak gäller mobbning i skola och på fritid, då detta – dels är en ofta förekom- mande våldssituation mellan barn, dels har samband påvisats mellan våld i hemmet och våld utanför(1). Trots att barnmisshandel i varit föremål för en aktiv dis- kussion har mycket få studier gjorts, som med någon större säkerhet har kunnat bedöma förekomsten av miss- handel mot barn i landet. I samband med anti-agalagens tillkomst gjordes en nationellt övergipande intervjustudie av föräld- rars uppfostringsvanor, den s.k. (2) som beskrivs mer utförligt längre fram i rapporten. genom- förde Statistiska Central Byrån, SCB, på uppdrag av Socialdeparte- mentet två enkäter om allmänhetens respektive högstadieelevers inställning, kunskaper och erfarenheter av barnaga (3). Dessa studier, samt uppgifter som representerar mer lokal kunskap har fungerat som jämförelsematerial till de studier som Kommittén mot barnmisshandel utfört under ledning av docenten och barnläkaren , (som även sammanställt denna rapport) och i samarbete med SCB. Arbetet har också skett i nära samråd med kommitténs huvudsekreterare samt kommitténs experter professor och docent från Barnhälsovården vid i . De aktuella studierna har gjorts med avsikten att försöka bedöma: Svenska föräldrars attityder till och bruk av kroppsligt våld i uppfostran av barn. Svenska skolelevers attityder till och erfarenheter av aga och mobbning. Unga svenskars erfarenheter av kroppslig bestraffning, mobb- ning och sexuella övergrepp . Då studien av föräldrars uppfostringsvanor var en bantad, men i övrigt kopierad version av , har den även gett möjligheter till jämförelser . Samma gäller studien av elevernas erfarenheter, där flera frågor varit identiska med frågorna i SCB:s studie och där andra frågor varit lika med frågor som ställts i samnordiska studie om barns hälsa 1996 (4). Det finns veterligen inte någon tidigare nationellt övergipande studie av unga svenskars erfarenheter av misshandel. Den studie som utförts bland 20-åringar byggdes upp efter ett mönster från studier utförda av at Risk vid i i (5). Detta har gjort att vi dels har kunnat använda väl prövade frågeställningar, dels haft möjligheter att göra vissa jämförelser med ett land, som kulturellt och geografiskt inte är helt olikt vårt eget. Under arbetets gång har det från presenterats en nationellt övergripande studie av gymnasieelevers erfarenheter av våld (1) och från en mindre studie av studenters erfarenheter av kroppslig bestraffning (6), som på ett värdefullt sätt kompletterat bilden. 2Misshandel av barn – en kortfattad historisk bakgrund Barn har med största sannolikhet agats och misshandlats både i hemmen, som tjänstefolk och i skolorna. Hur förhållandena varit i hemmen är inte så väl känt. Däremot vet vi genom skolstad- gor och andra uppgifter att det var vanligt med prygel i de sumeriska skolorna (ungefär vid nuvarande ) och att aga ansågs som ett värdefullt disciplinärt och pedagogiskt hjälpmedel under (7). På många håll i världen är kroppslig bestraffning i skolorna fortfarande vanligt. I en aktuell utredning från rapporterade man att av pojkarna och av flickorna på högstadiet i bestraffats med örfilar sparkar och rapp av sina lärare. Flera svåra skador med inre blödningar och medvetslöshet rapporterades, sär- skilt bland pojkar (8). I har förhållandena i modern tid troligen varit ungefär desamma som i övriga . Den svenska skolordningen av innehöll den pedagogiska nyheten att hänsyn skulle tas till elevernas begåvning, då deras prestationer bedömdes och straffen skulle rättas därefter. höjdes röster mot skolagan och kämpade folkskoleinspek- törerna mot den hårda skoldisciplinen. tillkom en bestämmelse om att aga skulle utdelas med kärleksfullt allvar och med rättelse efter den felandes ålder och egenart. Samma formu- lering var i bruk i skolstadgan . Kroppslig bestraffning och kränkande behandling av elever förbjöds 1918 i högre folk- skolor och kommunala högre skolor och 1928 i de allmänna läro- verken. Rätten för lärare att aga elever i de lägre folkskolorna upp- hävdes inte . Äldre svensk lagstiftning skyddade konsekvent föräldrarnas, och speciellt faderns, rätt mot barnen. Om föräldrar misshandlade ett barn till döds betraktades detta enligt lag som dråp av våda. De senaste två århundradena har lagarna successivt föränd- Misshandel av barn – en kortfattad historisk bakgrund I lagen om barn i äktenskap (1920) stadgades bl.a. att om det för barnets uppfostran var nödigt, föräldrarna ägde tukta barnet på sätt som med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter fick anses lämpligt. Detta ströks ur 1966 och aga jämställdes med misshandel. Men först införde , som det första landet i världen, en lag som förbjöd aga i hemmen. I (6 kap. 1 §) infördes då följande tillägg: Barn har rätt till omvårdnad, trygghet och god fostran. Barn skall behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Lagen var inte avsedd att kriminalisera vårdnadshavare, vilket är anled- ningen till att den återfinns i och inte i . tillkom ytterligare en lagändring av stor betydelse. Miss- handel på enskild plats (hemmet) lades då under allmänt åtal. Tidi- gare var detta s.k. angivelsebrott, vilket innebar att vårdnadshavare eller offret självt måste polisanmäla misshandeln. Såvida inte miss- handeln hade varit grov, hade man inte heller tidigare kunnat vidta åtgärder, om inte offret eller dennes vårdnadshavare givit sitt med- givande. ratificerade FN:s konvention om barnets rättigheter där barnmisshandel tas upp i artikel 19. Inte förrän började man uppmärksamma att små barn i sina hem inte så sällan utsattes för så svår kroppslig misshandel att den kunde leda till svåra skador, handikapp och död. Den första medicinska beskrivningen av svåra skelett- och skall- skador till följd av våld mot småbarn gjordes av barnröntgenologen Caffey i 1946. Trots att han starkt misstänkte att kraftigt våld låg bakom, uppgav han ändå att orsaksmekanismen var oklar. Inte kunde man fastställa att den typ av skador Caffey beskrivit uppkommit till följd av barnmisshandel. I publicerades de första rapporterna om svår fysisk barnmisshandel från och . Olika myndigheter hade dock svårt att acceptera den på sjuk- hus ställda diagnosen barnmisshandel. Först i samband med ett barnläkarmöte med deltagande av personal från socialtjänst och rättsväsende drogs de första riktlinjerna upp för hur misshan- delsfall skulle bedömas och vilka lämpliga åtgärder som skulle vid- tagas (SR 9:69). Att även grov barnmisshandel kunde fortsätta relativt obemärkt långt in berodde troligen på att barn betraktades som föräldrarnas egendom och att det därför var upp till dem hur de uppfostrade sina barn. Ansvaret för barnens upp- växtförhållanden ansågs vara en ren familjeangelägenhet. Misshandel av barn – en kortfattad historisk bakgrund Det som egentligen satte igång debatten på allvar, var en artikel i läkartidningen av i .