sou · GPB395d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Jag vill komma in. Jag vill komma ut till ett behandlingshem, det ligger ute i (ort) där jag är född /.../ Då säger socialen så här till mig, så här att det är ingen passande behandlingsform för dig! säger dom till mig. Vad är en passande behandlingsform? Det är naturligtvis ... En passande behandlingsform är alltså ett ställe där en kille, för det första vill åka dit, och där det finns resultat som visar att dom blir drogfria, dom som är där. Jag menar det är ingen idé att åka på behandlingshem när det finns redan ett facit i hand att det funkar inte. Om inte per- sonen själv, om inte jag vill åka till behandlingshem så funkar det inte. Myndigheterna kan alltså vilja förbehålla sig rätten att bestämma inte bara när, utan också var, hur och av vem en behandling skall ges eller boende ordnas. Sådana beslut kan inte heller överklagas. I sådana situationer kan relationen mellan myndighetspersonen och klienten lätt utvecklas till ett maktspel, där båda parter försöker få den andra att agera på ett visst sätt trots motstånd. I praktiken tar sig en sådan kamp om definitioner och inflytande ofta uttryck i Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare sanktioner från myndighetens sida och i reaktioner från klientens sida. För att få det efterfrågade biståndet, eller för att få behålla ett boende som ordnat krävs att man följer de regler och uppfyller de villkor som myndigheten formulerar, för om man inte gör det dom säger så blir man utslängd (IP42). Intervjuperso- nerna berättar om ett spektrum av sanktioner som de utsatts för när de inte följt givna regler eller uppfyllt krav som ställts för bistånd. De som direkt eller indirekt har som hyres- värd kan straffas med vräkningar för regelbrott eller oegentligheter eller av skäl de inte själva vet om. I: Vad hände sen då, när du inte fick bo kvar där? IP42: , det är så mycket så jag vet inte själv längre vad som har hänt ... Ja, just det: Dom slängde ut mig, och så hamnade jag på (kort- tidsboende) , och hade ett helvete där , och ... I: Varför slängde dom ut dig? IP42: (Paus) Dom är sjuka i huvet, för det var blod på trappupp- gången, och det var ... jag blev misshandlad. Jag vet inte, dom tyckte inte om mig, helt enkelt. En man hade omgående förlorat sin bostad när han brutit mot reg- lerna. IP20: ... så låg det, råkade det ligga en tjej i sängen när dom kom inrusande (skratt). Blev dömd ena, på (korttidsboende). Och det ska jag säga, att det gick ju åt helvete! I: Mm. Vad hände sen då, efter det? IP20: Nej, dom tog ju lägenheten. Packade ner skiten och så vet jag inte vad, körde dom det till ett magasin på (plats). Och där står det . Det som dom inte har tagit då. Intervjuperson nr 71 berättade att han utvisats från ett boende på grund av att han inte passade i gänget, vilket han tolkade som straff för att han kritiserat verksamheten. IP71: Jag vill ha en upprättelse för det här för att det saknar grund alltså. Det är, för det första så är inte det ett skäl att man passar inte i gänget. Jag menar ... jag frågade henne det – har det hållt på , det som du grundar detta uttalandet på? Ja, men du Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare kan ju inte, herregud, på avgöra det, om jag passar i gänget eller inte! // Jag har försökt att få henne att klargöra för mig vad det är för någonting som är orsaken till det. Och hon har svarat det att nej, jag vill inte ta den diskussionen, bara. /.../ Och det var ju då att jag tydligen inte hade följt rutinerna. Men vilka rutiner? Kan dom peka på någon punkt som jag inte har följt? Jag har följt det till punkt och pricka, men jag ifrågasatte och kritiserade, eller liksom gav min åsikt helt enkelt. Varför jag tycker si och varför jag tycker så. Vil- ket jag inte fick göra tydligen. Det är inte ovanligt att bostadslösa missbrukare förvägras tak över huvudet som straff för att de inte bevisat nykterhet och drogfrihet, inte medverkat i utredningar eller inte följt direktiv från social- tjänstens handläggare. En kvinna i som ville ha någon- stans att sova så att hon kan få lugn och ro samt kontroll på sitt missbruk fick avslag på sin ansökan om logi med hänvisning till att hon inte kommit på avtalade tider, inte kunnat lämna tre negativa urinprov och ... inte heller velat ha vård för sitt amfetaminmiss- bruk. (LR mål nr 18012-00). Beslutet överklagades till Länsrätten i , som biföll kvinnans överklagande (ibid.).21 En annan mycket vanlig sanktion är att ekonomiska bidrag redu- ceras eller dras in. I: Ekonomin, är det ett problem också? IP14: Ja, det ska veta. Det är sociala, existensminimum. har dom halverat bidraget också. Dom menar på det att jag ska gå på (alkoholpoliklinik) och blåsa . Men jag kan ju inte gå och blåsa när jag blåser positivt varje gång. /.../ Jag fick inte nåt bidrag till jul och ingenting. Enligt (1996) förändrades socialkontorens praxis första hälft när det gällde just missbrukande ensamstå- ende män. Dessa kom att i avsevärt större utsträckning än i början av decenniet få avslag på sina ansökningar och hållas moraliskt ansvariga för sina problem. 21 Kammarrätten i betonade i sin dom att socialtjänstnämnden borde ha beviljat kvinnan logi men upphävde länsrättens dom att bidrag till en natts logi skulle utbetalas i efterhand (mål nr 33-2001). Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare Intervjupersonerna beskriver också en provkarta av egna reaktioner på vad som ur deras perspektiv är maktdemonstrationer eller otill- börligt agerande från myndigheternas sida. En metod är att trotsa, exempelvis att vägra lämna den information som avkrävs dem i samband med någon utredning: Snuten, dom kan ju ta mig på pisseprover, det kan dom göra. Men då pissar jag inte ... jag för ett jädra liv (IP22). En man berättade hur han som barn tigit sig ige- nom en barnpsykiatrisk utredning. IP43: Jag bara satt där och tittade på dem, , sen gick jag därifrån. /.../ Det skulle ha blivit ännu mer problem om jag sa nåt ... Nej, dom ville hitta bra skäl för att separera mig och mamma för gott. /.../ Dom kom med papper: rita vad du vill! Om jag ritade en sol, då var det fel, om jag ritade en gubbe med – allt blev bara fel, vad du än skulle göra. Så då tyckte jag det var bättre att bara sitta där tyst. En variant på trotset var att öppet kritisera och vägra godta de för- slag till boenden och bistånd som myndigheterna presenterar och därmed också bjuda motstånd mot de kategoriseringar som lästes in i dessa förslag. IP69: (På korttidsboendet) har dom allt drägget i X-stad samlat på ett och samma ställe. // Och dit får dom aldrig mig! Jag har lite värdig- het ändå. // Det är precis som om (socialsekreterare) vill ha mig (där). Det här har bara utvecklats till en kamp mellan henne och mig. Hon ska visa mig vem som ska ha makten. Och det är ingen idé. En annan vanlig strategi, tidigare beskriven i avsnitt 1, var att bryta kontakten och sluta besöka myndigheten. IP43: jag inte varit i kontakt med dem (socialtjäns- ten). På grund av att dom ställer krav som jag inte hade lust att upp- fylla alls. Andra låtsades följa krav och rekommendationer för att slippa bråk: IP50: Sen får jag ju hjälp utav (öppenvård) med mediciner och sånt som jag ska egentligen äta, vet du. Men i och med att jag tycker att jag Jag behöver inte medicin, så jag vill inte äta dom, vet du I: Du tar inte dina mediciner? Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare IP50: Nej, jag gör inte det. Jag behöver inte dom längre /.../ men jag har alla mediciner som jag ska äta. Jag har liksom gått med på det för att slippa bråk. En fjärde reaktion var att bli aggressiv och hotfull och på den vägen försöka få sin egen vilja igenom; en femte var att helt enkelt ge upp hoppet. Myndigheternas ovilja att ta ansvar, deras motsägelsefulla agerande och bristerna i de lösningar som erbjuds innebär att det krävs ett inte oväsentligt mått av kompetens och kreativitet för att som kli- ent få det bistånd man vill ha och anser sig ha rätt till och för att motverka negativa beslut. Intervjupersonerna ger prov på olika metoder för att få myndigheterna att fatta förnuftiga beslut och vidta rimliga åtgärder. En sådan strategi är att söka stöd hos någon annan i den direkta kontakten med sociala myndigheter. En annan är att inhämta råd om hur myndigheter bäst skall hanteras för att förmås att handla rationellt. Intervjupersonerna berättade ofta att de inte fått den hjälp de ville ha och de kunde också ha problem med den personliga kon- takten med enskilda handläggare. Genom anhöriga eller allierade i andra organisationer kunde de antingen framtvinga kontakt med och påverka dess beslut eller finna någon ersättning för myndighetskontakten. Så hade intervjuperson nr 68, som befann sig på en boendeenhet som drivs av en frivilligorganisation, lyckats etablera bättre kontakter med sin handläggare på social- kontoret. IP68: Alltså, den ödmjukheten, och dom engagerar sig i en. Som han (personal på boendet) ringde ju upp min assistent. /.../ Du får komma ut hit på besök så att vi kan prata ut (om) hur vi ska jobba . Och började ju han vela, min assistent. Men han sa det det är bara som så att du släpar dig hit! /.../ Så senare så var han här. /.../ Lik- som, han bestämde ett möte med honom på ... tog det va. /.../ Jag hade varit här . Och jag var ju på (boen- deenhet) och han var inte där en gång! Och jag var fem och en halv månad på (korttidsboende) och han var inte där en gång. För att i en akut situation få tak över huvudet tycks det också ibland krävas någon som kan fungera som advokat i relationen Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare till de sociala myndigheterna. En kvinna lyckades få kontakt med socialjouren först genom en diakonissa. IP70: Jag ringde (socialjouren) och dom ville inte prata, dom sa du får komma tillbaka. Det var någon kvinna som jag skulle prata med och hon var inte där då. Då ringde jag kyrkan, en // diakonissa. Jag grät och jag berättade (allt) för henne. Då // ringde hon socialen, hon sa vi skiter i vem som hon ska träffa, vi vill ha någon som vi kan fråga och hon följde mig till socialen. // Han som hade jour kunde inte planera om jag skulle få lägenhet eller någonting annat. Han sa till mig det stället som du kan övernatta på och där du kan bo de här dagarna, det är (ett korttidsboende för kvinnor) och han skrev något papper som jag skulle visa dom när jag kom dit. Så diakonissan följde med mig dit. Men det handlar också om att kunna använda kontakter med olika myndigheter för att få tillgång till den hjälp man behöver. En inter- vjuperson sökte upp kommunens tillnyktringsenhet för att få hjälp. IP68: Men då var jag tvungen att komma dit med polis, menade dom på. Annars kunde inte dom ta emot mig. Så då gick jag runt hörnet till , till polisstationen och sa det nu får ni ta mig för fylla, för jag ska in // Sen kom han (polisen) ut igen: Du kan gå dit igen! Det var bara att gå tillbaks igen och gå in och lägga sig. Och sen då så kom (läkaren) då tio i åtta, eftersom han går ronden då. Då var det inga problem utan det fanns plats och allt. Slutligen kan frivilligorganisationer i vissa fall ersätta myndighe- terna när det gäller att ge både stöd och tillsyn. En man som var vräkt och hade avtjänat ett fängelsestraff kom i samband med fri- givningen i kontakt med Skyddsvärnet, som erbjöd honom att hyra en lägenhet i andra hand. IP74: Hon (socialsekreteraren) och jag, vi hade inte ... det är väl inte så bra mellan oss om man säger så, tycker jag. Att börja med brott då du är fyrtio, så här, tycker hon är helt knäppt då. När ska du bli vuxen? och så där. Så jag kände nej, jobbigt, så jag tog så lite kontakt med henne som möjligt. I stället avtalades att han skulle få kontinuerligt stöd genom hem- besök av Skyddsvärnet, som blev en buffert mellan mig och det sociala, medan genom förmedling av hans pension ordnade så att hyran kom in. Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare Det finns också exempel på hur bostadslösa genom goda råd från vänner och bekanta lyckats lösa krissituationer på kreativa sätt. En man som befarade att hans dotter () skulle omhändertas för sam- hällsvård lyckades på så vis avstyra det. IP67: Det var det att när (dottern) föddes så hade hennes mamma en psykos, så hon bara försvann. Och den sommaren hade jag torskat för trettio fyllor eller nåt. /.../ Jag hade ju ingen tanke på att jag skulle få vårdnaden eller någonting av (A) då. Men så var det en dam som jag känner som sa till mig det att ... Hon menade på det att det finns bara ett sätt för dig att bära dig åt om du inte vill att (A) ska bli, att det ska tas ett ordförandebeslut om omhändertagande // sätt dig på spår- vagnen direkt och så åker du till ändhållplatsen där, trean, femman va, så finns det ett mödrahem där – vad heter det ... ja något namn i alla fall. Och så knackar du på där och säger bara att du vill flytta in där. Att du har ingenstans att bo. Min dotter, hon var nyfödd då. /.../ Så jag gjorde det, åkte in med henne under armen. Och hade dom tänkt precis att ta ordförandebeslut ... men det kunde dom ju inte göra när jag stod där och bad om hjälp. Det räddade alltihopa, vet du. Jag fick inte flytta in där då, men det registrerades ju då. Så jag bodde hemma hos min bror /.../ två, någonting, tills jag kom in på ... ja. Så jag flyttade in där och bodde där. /.../ Det är ett sånt gruppboende då. Med personal dygnet runt ena. I: Så det var ett ställe för ensamma mammor? IP67: Ja och så fick man bo och så fick man hjälp och stöd så där. Det var såna som ... ja, man visste inte vilka känslomässiga ... mamman och barnet hade. Man måste göra en utvärdering på det. I: Så det var inte så många pappor där då? IP67: Det fanns inga. Jag tror jag var den andra i dess historia. Innan dottern var gammal hade han fått full vårdnad och egen lägenhet, där de sedan bodde . Dessa exempel säger någonting om hur viktigt det är att som kli- ent känna till hur olika myndigheter och deras verksamhet fungerar och hur de genom sina erfarenheter kan utveckla en sorts klient- kompetens, vilken innefattar att skapa kreativa allianser med informella och ideella kontaktpersoner eller med andra myndighe- ter. Det handlar om en typ av kunskap som är långt ifrån allmänt spridd men som förefaller nödvändig för att i en utsatt position kunna tillvarata sina rättigheter. En genomgång av i ärenden 2001 där bostadslösa klienter klagat på att de inte fått den hjälp att ordna Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare bostad som de anser sig ha rätt till visar att det inte sällan finns en släkting, en förälder eller ett syskon som hjälpt klienterna att for- mulera och driva sina frågor.22 Att ha någon som kan föra ens talan ökar troligen möjligheterna att få den hjälp av myndigheterna som man anser sig ha rätt till. De allra flesta intervjupersonerna i denna studie är bokstavligen hemlösa och har alltså en boendesituation som är djupt problema- tisk. När ansvarsfrågan diskuteras i en sådan situation blir den av logiska skäl nära förknippad med moralisk skuld, felaktigheter och brister hos den egna personen, den närmaste omgivningen eller andra. Det har dock inte funnits något i intervjusituationen som verkat för att just myndigheter skulle åberopas som ansvariga för situationen. Ändå intar myndigheters beslut och agerande ofta en central plats i boendehistorierna.23 I många av de livs- och boendehistorier som intervjupersonerna förmedlade beskrevs vändpunkter, där myndigheter varit inblan- dade antingen som en droppe som fått bägaren att rinna över eller som en utlösande faktor som inlett en nedåtgående spiral. En betalningsanmärkning, en skönstaxering, ett indraget körkort, en barnavårdsutredning eller ett tvångsomhändertagande har blivit ett socialt trauma som i livsberättelsen symboliserar en avgörande kris i ett liv som annars kunde ha blivit långt mindre tragiskt. Även om materialet här är litet, förefaller framför allt tvångsomhändertagan- den av barn anta denna karaktär (se även , under publice- ring), medan fängelsestraff inte har samma negativa dramatiska laddning. Flera av de bostadslösa förknippar paradoxalt nog kriminalvår- den med ett slags omsorg och trygghet. Att däremot köras ut i kylan från inomhustorg och trappuppgångar av nitiska poliser och väktare skapar oro och upplevs som kränkande av många uteliggare, liksom att förvägras logi för att man luktat öl eller inte kunnat styrka sin avhållsamhet med urinprov. 22Fyra av femton har klagat genom ombud, tre av dessa ärenden men bara två av de övriga föranledde kritik av . 23Enligt socialtjänstförvaltnings promemoria om den uppsökande verksamheten för hemlösa kvinnor, vilken bedrivits i staden med stöd av , hade många kvinnor sagt att den direkta orsaken till deras hemlöshet var att inte bidragit till hyran (2001). Detta bekräftas också av forskning (under utgivning). Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare och oväntade vräkningar gör boenden otrygga och bidrar till att många bostadslösa kan tänka sig att bo där. För många har myndighetsbeslut också indirekt bidragit till en försämrad boendesituation eller försvagade chanser att komma till- baka på bostadsmarknaden. Dessa för boendet negativa sidoeffek- ter har ibland kunnat förutses, exempelvis vid indrivning av avgifter och hyror, men har ändå inte påverkat beslutet, som beror på att andra mål och intressen prioriterats. Upplysningar om att en per- son är registrerad som klient vid en myndighet kan oavsiktligt leda till att man underkänns som hyresgäst. Bostadslöshet kan också vara en oavsedd men inte oförutsedd konsekvens av en institu- tionsvistelse, eftersom många då inte kan betala hyran (se också Yohanes & 2001). Flera av de myndigheter som de bostadslösa har kontakt med förväntas generellt öka tryggheten genom att ge omsorg och beskydd åt svaga grupper i samhället. Här förefaller uteliggarna ofta ha motsatta erfarenheter. Mest påfallande är kanske att polisen inte upplevs skydda, utan snarare förfölja, hota och ibland trakas- sera dem och dessutom – tillsammans med väktare – försvåra och ibland göra det omöjligt för dem att finna en trygg plats att vara på om natten (se vidare 2000b). Men även age- rande beskrevs ofta som aggressivt och egenmäktigt och ägnat att öka otryggheten. Intervjupersonerna hade ofta erfarit konflikter med myndighets- personer om former och villkor för bistånd. Samspelet hade då tagit formen av ett maktspel, där myndigheterna försvarade och under- strök sina beslut och villkor för bistånd genom olika sanktioner, såsom vräkningar, omplaceringar till sämre logiformer eller minskat eller indraget bidrag. De reaktioner på dessa sanktioner, liksom på små och stora tvångsåtgärder, som intervjupersonerna beskrev var att vägra lyda, bryta kontakten, hyckla anpassning, hota och bråka eller helt ge upp hoppet. (1993, s. 102 f.) fann bland de hemlösa han studerade i en nordamerikansk stad liknande förhåll- ningssätt, nämligen undvikande, motstånd och anpassning. Men en kanske mer konstruktiv reaktion som vi också fann i intervjuerna var att utveckla ett slags klientkompetens, att hantera olika myndigheter och deras regelverk på ett kreativt och effektivt sätt för att härigenom se till att man får den hjälp man behöver. Detta förhållningssätt till myndigheter som problem kan möjligen Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare relateras till vad Billinger (2000, s. 212 f.) kallat autonomi,24 som det ofta tycks inkludera att åstadkomma kreativa allianser med fristående personer som kan fungera som strategiska medspelare när myndighetskontakterna blivit problematiska. 4 Rättssäkerhet och rationalitet I några fall beskrev intervjupersonerna rena övergrepp som de utsatts för av myndighetspersoner, utan att de anmält saken till polisen eller någon tillsynsmyndighet. Orsaken kunde vara att de inte ansåg det vara någon idé eller att de inte vågade: jag har blivit hotad att inte berätta vem det är (namn). Och det har jag fort- farande inte brytt mig om att göra, för jag bryr mig inte om det (IP42). Andra sade att de efter någon särskilt uppslitande händelse eller behandling bar på vad de själva kallade hat emot myndig- heterna (IP6). De konkreta erfarenheter som ligger bakom uttryck för hat eller ångest inför myndigheter kan givetvis variera, och i många fall kan- ske inte heller handläggning och beslut kunnat vara annorlunda. Men intervjupersonerna beskriver också en rad åtgärder och beslut på ett sådant sätt att det är uppenbart att de hänvisar till generella normer för hur myndigheter bör agera. En stor del av deras kritik handlar med andra ord om att myndigheters beslut och beteenden saknat legitimitet.25 Några centrala aspekter är här att myndigheter skall handla enligt lagen, vara opartiska, uppträda korrekt, stå för sina beslut och utsagor, fatta rimliga och kloka beslut, agera ratio- nellt och inte överskrida sina befogenheter. Följaktligen uppehöll sig intervjupersonerna ofta vid beslut och insatser som inte varit rättvisa, lagliga, lämpliga, rationella eller effektiva. var de starkt kritiska till exempelvis vaktbolag och bostadsföretag som uppträtt som om de vore myndigheter utan att vara det, vilket indi- 24Billinger (2000, s. 212 ff.) identifierade i sin studie av motivationsarbete på LVM-hem tre olika grupper bland de intagna. De autonoma förhöll sig till vården, tvånget och persona- len utifrån hur dessa passade in i deras egna livsprojekt. En annan grupp engagerade sig i att protestera mot vården och institutionen. Trots och aggressiv kritik beskrevs i båda dessa grupper, som skenbar anpassning fanns bland såväl protesterande som inom den tredje gruppen, nämligen de som var som var djupt osäkra på sin egen förmåga och upp- tagna av sin egen oro och ångest (ibid., s. 213). 25Enligt betyder legitim laglig, lagenlig, rättmätig, behörig men begreppet har också i vardagsspråket en mer allmän betydelse. Utanför bostadsmarknaden: myndigheter som motståndare och medspelare rekt betyder att myndigheter till skillnad från företag generellt till- skrivs en legitim auktoritet (1983).26 Rättvist och lagligt? Dubbla eller dolda roller Socialarbetare, förrättningsmän inom kronofogden, polismän och övriga myndighetspersoner som arbetar i direkt kontakt med sina klienter brukar kallas gräsrotsbyråkrater.27 som de måste vara lyhörda för sina klienter skall de följa lagen och organi- sationens regelverk. Deras position kännetecknas dock av en relativ autonomi i förhållande till ledning och regelverk och därmed av ett handlingsutrymme, som ger dem möjlighet att utöva makt genom egna bedömningar och beslut, s.k. diskretionär makt (Lipsky 1980). De är därmed både professionella och byråkrater. Rollen som byråkrat innebär att strikt följa redan fattade beslut i form av lagar och regelverk, medan rollen som professionell innebär att med hjälp av sin speciella expertis fatta beslut på grundval av egna bedömningar av situationen eller ärendet. Eftersom yrkesrol- len ofrånkomligen inbegriper bägge dessa dimensioner ter den sig ofta motsägelsefull (ibid., s. 19, 71). Att hantera denna spänning beskrivs av några tjänstemän vi intervjuat som en balansakt. Per definition representerar socialnämndens anställda en myn- dighet, men de som arbetar med uppsökande verksamhet och fält- arbete betraktar inte alltid sig själva som myndighetspersoner och försöker inte sällan tona ned sin byråkratiska status. Därmed aktualiseras några aspekter av gräsrotsbyråkratens dilemma. I föl- jande utdrag ur en gruppintervju reflekterar tre socialarbetare som arbetar i ett vräkningsförebyggande projekt över sin roll. S1: Vi har ingen myndighetsutövning. /.../ Vi brukar göra så att vi skri- ver ett brev /.../ ja, att vi vill gärna göra ett hembesök och vi föreslår en 26I det moderna samhället finns enligt (1983, s. 26) rationella, traditionella respektive karismatiska grunder för legitim auktoritet.