sou · GPB32d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Lastbilstransporter – produktion och dieselförbruk- ning. Index, 1970 = 100. I absoluta tal har således dieselförbrukningen för lastbilstrafik ökat lika mycket som personbilstrafikens bensinförbrukning – med . För den specifika bränsleför- brukningen noteras däremot en mer gynnsam utveckling sett från energihushållningssynpunkt. Efter en markant uppgång under större delen av har dieselförbrukningen per tonkilometer minskat kraftigt . Antalet bussar förändrades endast obetydligt , men däremot har storleksfördelningen ändrats kraftigt. Bus- sar med kapacitet över 50 passagerare utgör nu mer än två tredje- delar av fordonsparken, medan motsvarande andel var . Vid givet kapacitetsutnyttjande är större fordon mer bränsle- effektiva än mindre fordon. Det tillgängliga siffermaterialet tyder emellertid på att bussparkens kapacitetsutnyttjandegrad har sänkts betydligt . Medan dieselförbruk- ningen per fordonskilometer var ungefär densamma som 1970, hade förbrukningen per personkilometer ökat med . , flyg och sjöfart Elanvändningen för drift av järnvägs-, spårvägs- och tunnelbane- trafik har legat kring . Elanvänd- ningens fördelning mellan person- och godstrafik kan inte beräk- nas, eftersom elmätare inte har funnits installerade i loken. För järnvägstrafikens transportarbete och elanvändning redovisas föl- jande ökningstal : Trender inom den spårbundna trafiken, 1970–1998, procent. Oavsett fördelningen mellan person- och godstrafik ger dessa siff- ror inte intryck av att någon nämnvärd effektivisering av järnvägs- trafikens energianvändning har skett . Att minska elanvändningen har inte varit prioriterat, enligt uppgift beroende på att elkostnaden utgör en mycket liten del av järnvägens totala kost- nader. Användningen av flygbränsle ökade . Det rör sig här om en period av kraftig expansion för flygtra- fiken. ökade antalet landningar , och antalet passagerare nästan fyrdubblades. Räknat per passage- rarkilometer har förbrukningen av flygbränsle minskat till omkring en femtedel av nivå – den utan jämförelse snabbaste minskningen av specifik energianvändning inom näringslivet. Tillförlitlig statistik över sjöfartens bränsleanvändning saknas, beroende på att sjöfarten till största delen är internationell och att bunkring sker i de länder där priset är mest gynnsamt. Det är också svårt att fördela bränsleanvändningen mellan inrikes och utrikes sjöfart. Troligen har bränsleeffektiviteten inom sjöfarten förbätt- rats, beroende på en starkt ökad andel större fartyg. Till en del har dock dessa effektivitetsvinster motvägts av ökade krav på snabba transporter, t.ex. höghastighetsfärjor. 6.5Energianvändning i bostads- och servicesektorn Denna sektor omfattar sex delsektorer; se tabell 6.12 nedan. An- vändningen av energi inom byggverksamhet och de s.k. areella näringarna, jordbruk, fiske och skogsbruk, omfattar tillsammans av sektorns totala energianvändning. Beskrivningen nedan kommer därför att koncentreras på övriga tre delsektorer; hushåll, privata och offentliga tjänster. –1998 har energianvändningen fördelats på delsektorerna på ungefär samma sätt. Vid en jämförelse är den enda skill- naden att fördelningen mellan privata och offentliga tjänster har förändrats. utgjorde energianvändning inom den privata tjänstesektorn , medan energianvändningen inom den offent- liga verksamheten var . var situationen den omvända. Bostads- och servicesektorns energianvändning förde- lad på delsektorer 1998, procent. Inom bostads- och servicesektorn efterfrågas energitjänster såsom värme, ljus och möjligheter att förvara mat m.m. Dessa behov och önskemål kan vara svåra att kvantifiera. Till detta kommer att kon- sumenters och företags krav och preferenser förändras och pro- dukter utvecklas. Detta försvårar möjligheterna att utröna hur energiproduktiviteten förändrats under olika tidsperioder. Det finns osäkerheter förknippade med statistiken i bostads- och servicesektorn. Statistiken har inte heller den detaljeringsgrad som krävs för att man mer exakt ska kunna beskriva utvecklingen av den effektivisering som skett. Det är svårt att avgöra om det skett nå- gon effektivisering om t.ex. hushållen höjer inomhustemperaturen som de tilläggsisolerar fastigheten. Den upplevda nyttan kan då ha ökat utan att energianvändningen har gjort det, men denna form av effektivisering framgår inte när statistiken studeras. I delsektorn hushåll ingår energianvändning i bostäder och fri- tidshus och hushållens övriga energikonsumtion, exklusive privat- bilism. Den totala temperaturkorrigerade energianvändningen inom sektorn har i stort sett varit oförändrad . Den har va- rierat något, men oftast legat mellan 155 och . Sedan slu- tet av har användningen varit relativt , runt . Användningen av energi för uppvärmning och varmvatten i bo- städer har i stort sett varit oförändrad . Den totala användningen av energi för uppvärmning har uppgått till ca . Motsvarande användning för varmvatten är ca . Det har inte heller skett någon större förändring av fördelningen mellan energislag. Användningen av olja har minskat något till förmån för användning av el och fjärrvärme. De stora förändring- arna skedde och . Elanvändningen har ökat kontinuerligt , dels till följd av en ökad hushålls- och driftelanvändning, dels till följd av en ökad elanvändning för uppvärmningsändamål. Fjärrvärmeanvänd- ningen har också ökat. Årsmedelverkningsgraderna för uppvärm- ningssystem som baseras på el eller fjärrvärme är högre än t.ex. sy- stem som baseras på olja och trädbränslen. Det uppkommer dock förluster när el och fjärrvärme produceras, men dessa hänförs inte till de respektive användarsektorerna. I detta avsnitt tas, till skillnad från föregående avsnitt, inte hänsyn till verkningsgraden på tillför- selsidan. Användningen av hushållsel har ökat kontinuerligt i . En ökning av antalet hushåll och bostäder ligger bakom en del av ök- ningen, men det är framför allt en ökad användning per hushåll som har orsakat utvecklingen. har den genomsnittliga användningen av hushållsel i ett småhus ökat med . Användning av el i servicesektorn, TWh. Inom delsektorn lokaler används el framför allt till drift men en mindre del används för uppvärmning. Elanvändningen ökade kon- tinuerligt till . Därefter har använd- ningen planat ut. Det beror på att användningen av elvärme de se- naste åren har minskat något och takten med vilken driftelen ökat har avtagit. När användningen av driftel sätts i relation till den uppvärmda ytan framkommer att användningen per kvadratmeter ökade fram . Därefter har inte någon ökning skett. vändningen av driftel har varit lägre än tillväxten i den totala tjänsteproduktionen. kan utvecklingen av energianvändningen per kva- dratmeter uppvärmd yta indelas i två perioder. –1985 halverades den specifika energianvändningen, medan den i stort sett varit oförändrad . Halveringen kan till större delen tillskrivas att olja ersattes med elvärme för uppvärm- ningsändamål. Ytterligare en faktor som kan ligga bakom utveck- lingen är att den uppvärmda volymen minskade genom att de ny- byggda husen var lägre i tak än de äldre. Om energianvändningen för uppvärmning sätts i relation till uppvärmd volym blir ned- gången i den specifika användningen inte alls lika drastisk som när energianvändningen sätts i förhållande till uppvärmd yta. 6.6Potentialer för lönsam energihushållning Framförallt i fråga om bostads- och servicesektorn har det presenterats bedömningar av hur mycket energi som kan sparas i samband med att olika typer av åtgärder genomförs. Syftet med att ta fram potentialer och metodiken för att beräkna dessa har varierat, men i många fall har potentialbedömningar påverkat valet av åtgärder och styrmedel inom energipolitiken. Bl.a. i två svenska offentliga utredningar har besparingspotentialer beräknats8 avse- ende energi. Ett synsätt som har varit vanligt förekommande är att kommer exempelvis varje kylskåp att ha lägre åtgångstal med avseende på energi och detta kommer att resultera i en lägre nivå på den totala elanvändningen. I avsnitt 6.7 kommer en jämförelse mellan gamla progno- ser/bedömningar och faktiskt utfall att göras. Här ska principerna för s.k. lönsamma effektiviseringsåtgärder diskuteras på ett mer kvalitativt sätt. När man diskuterar potentialer för energibesparing är det oftast användningssidan man syftar på. Miljöförbättringar via ökande an- del förnybar energi till låg kostnad kan dock sägas vara motsva- rande potential inom tillförselsektorn. 8 SOU 1995:139 respektive SOU 1987:610. faktor 4 inbegriper ökad användning av förnybar energi, även om detta inte ska ses som en allmängiltig lösning. Stora förväntningar på möjligheterna att via effektiviseringsåt- gärder minska energianvändningen finns hos dem som förespråkar faktor 4. Liknande resonemang finns också på många andra håll.9 Kärnan i potentialberäkningar är teknikbedömningarna – potentia- lerna är strängt taget teknikprognoser. Hur utvecklas den energibespa- rande tekniken och hur snabbt kan den spridas? Allmänna prognos- element som BNP-utveckling, branschstruktur i industrin, befolk- ningens tillväxt och liknande, tas normalt från andra prognoser. Potentialberäkningarna utgår i allmänhet från ett referensläge från vilket reduktioner skrivs fram betingade av den antagna teknikutveck- lingen. tas det dock hänsyn till en framtida tillväxt i den eko- nomiska aktiviteten, som tenderar att öka energianvändningen i för- hållande till referensnivån. Detta har ofta lett till missvisande resultat i bedömningarna. Härtill kommer den inneboende osäkerheten om ef- fektiviseringsmöjligheternas genomslag i praktiken. För känd och förväntad teknikutveckling kan antaganden göras om den s.k. acceptansen, dvs. i vilken utsträckning den nya tekni- ken får genomslag i verkligheten. I detta sammanhang måste man skilja mellan olika slag av tekniska och ekonomiska potentialer. I figur 6.4 illustreras förhållandet mellan olika potentialdefini- tioner. I takt med att ny kunskap och teknik blir tillgänglig föränd- ras utseendet på och avståndet mellan de olika kurvorna i diagram- met. I varje givet ögonblick är detta dock . 9 Exempelvis och , (1985). Skiss över olika potentialdefinitioner vid givet efterfrå- gemönster i ekonomin. Fysisk potential, teoretisk gräns Teknisk potential, ny teknik Teknisk potential, demonstrerad Den fysiska potentialen begränsas av den teoretiskt minimala ener- ginivå som krävs för den aktivitet som avses, givet kunskapsnivån. Enda sättet att ytterligare minska energianvändningen är att inte utföra aktiviteten. En teknisk potential med framtida, ny och bättre teknik kan spe- cificeras. En annan teknisk potential är den som kan nås med existerande teknik. Vad som avses med existerande teknik kan dock diskuteras. Begreppet kan omfatta alltifrån produkter på demonstrationssta- diet via prototyper till försöksstadiet. Det är hypotetiskt möjligt att i varje tidpunkt byta ut befintlig installerad teknik mot den mest effektiva som finns på marknaden och genom att subtrahera sum- morna av användningen i de två olika fallen erhålla en potentiell energibesparing. Att försöka eliminera effektivitetsgapet torde vara förenligt med enorma kostnader10 eftersom det förutsätter att en stor del av kapitalutrustningen skrotas och ersätts med ny. Den socioekonomiska potentialen visar vilken nivå av effektivise- ring som är samhällsekonomiskt lönsam. Begreppet är svårdefini- erbart eftersom detta kräver subjektiva värderingar av ibland icke 10 Jämför , (2000). mätbara variabler som t.ex. miljöstörningar. Den förändras exem- pelvis när preferenserna rörande en god miljö ändras. Med den ekonomiska potentialen avses den nivå av effektivisering som är privatekonomiskt lönsam. Denna är cyklisk, vilket kan för- med att konjunkturuppgångar gör investeringar i ny och ef- fektivare teknik lönsamma. Prishöjningar på energi ökar den eko- nomiska potentialen medan prissänkningar minskar den. Kraftiga prissänkningar kan leda till att den ekonomiska potentialen sjunker under den realiserade dvs. man har effektiviserat för mycket. Den nedersta kurvan representerar den faktiskt genomförda effek- tiviseringen. Definitionsmässigt kan det på en väl fungerande mark- nad inte finnas åtgärder som är privatekonomiskt lönsamma och som trots detta ändå inte vidtas. Om det finns en skillnad mellan den realiserade potentialen och den ekonomiskt lönsamma antyder detta någon form av brist hos marknadernas funktionssätt. Om ett enskilt företag/hushåll gör investeringar i exempelvis bergvärmepumpar kan detta medföra att andra åtgärder som tidi- gare varit ekonomiskt lönsamma (byte av fönster) nu inte går att räkna hem. Med andra ord, på mikronivå så är/blir potentialerna olika beroende på vilka investeringar som görs/har gjorts i en fas- tighet. Detta är viktigt att ta hänsyn till detta vid summering av s.k. tekniska potentialer (se kommande avsnitt) för att undvika dubbel- räkning. 6.6.2Motiv för energieffektivisering – faktor 4 I diskussionen om faktor 4 har Weizäcker m.fl. fört fram möjlig- heten att fördubbla välfärden och halvera energianvändningen. Or- sakerna till att man bör effektivisera resursanvändningen med en faktor 4 är enligt författarna: Öka välfärden/livskvaliteten genom att man exempelvis kan se bättre med en effektiv belysning. Minska resursuttömningen och utsläpp av miljöfarliga ämnen. Resurseffektivisering är lönsamt, eftersom man inte behöver betala för de resurser man inte använder. Bättre användning av knappa kapitaltillgångar. Det kan vara rationellt för utvecklingsländer att satsa på effektiviseringar ex- empelvis inom energiområdet för att slippa investera i stora anläggningar för energitillförsel. Genom att minska konkurrensen om de knappa naturresurserna minskar risken för internationella kon- flikter. Öka sysselsättningen och minska resursslöseriet genom att minska skatten på arbetskraft och höja den på naturresurser, m.a.o. det som brukar kallas skatteväxling. Genomgående i argumenten för faktor 4 är uppfattningen att kost- naderna för effektiviseringsåtgärder är överskattade. Weizäcker m.fl. menar att när man genomför små effektiviseringsåtgärder så ökar marginalkostnaden på liknande sätt som exempelvis vid rening av utsläpp. Stora effektiviseringar kan åstadkommas relativt sett billigare per sparad enhet energi. En del har till och med till negativa kostnader, dvs. man får betalt för att genomföra dessa investeringar. Ett exempel är att genom att planera bebyggelse efter ljusförhål- landen – husets läge, fönstrens placering och storlek – kan man minska elanvändning för belysning radikalt. På motsvarande sätt kan behovet av luftkonditionering/uppvärmning också minskas. De flesta av de exempel som förs fram är genomtänkta och skulle vid ett genomförande effektivisera resursanvändningen med avse- ende på energi. Varför sker inte detta spontant om det nu är så att det både sparar resurser och dessutom går med vinst? Antingen har de som förespråkar faktor 4 fel på så sätt att de underskattar kost- naderna eller fungerar energimarknaderna inte tillfredsställande. I argumentationen för faktor 4 lyfts följande orsaker fram som grund för att förbättringar inte kommer till stånd: Höga transaktionskostnader som härrör från inneboende trög- het i organisationer som hanterar naturresurser. Främsta orsa- ken till trögheten är bristande kunskap hos personalen rörande möjligheterna till effektiviseringar. Andra orsaker är kapital- ägare som har ett intresse i att bevara rådande strukturer samt okunskap hos kunderna. Högre krav på återbetalningstid för effektiviseringsåtgärder än för exempelvis kraftverksbyggen. Brister i incitamentsstrukturen, som exempelvis att i hyreshus och lokaler är ägaren/hyresvärden oftast inte den som betalar energiräkningen. Priserna innehåller endast i mindre omfattning information om samhällets totala kostnader för att tillhandahålla varan i fråga, framförallt med avseende på miljökostnader och kostnader för framtida generationer. Regleringar kan motverka en resurseffektiv användning. I vissa länder är det inte tillåtet för taxichaufförer att plocka upp kun- der i andra områden än där de har sin verksamhet, vilket inne- bär att om en resa sträcker sig utanför området får de åka utan passagerare tillbaka. Att aktörerna på marknaden inte har tillgång till fullständig infor- mation kan ha flera orsaker. Inhämtandet av information är förenat med en kostnad och centralisering av informationsinhämtandet kan innebära en resursbesparing eftersom informationen då kan komma ett stort antal konsumenter till nytta. Denna insikt är också en bakgrund till statlig verksamhet på området, exempelvis konsu- mentverket. Den intressanta frågan i detta sammanhang är om energieffektivitet hos varor, är svårare att erhålla information om än andra egenskaper och därför behöver särbehandling. Ett exempel som skulle kunna indikera på bristande information är följande. Kylskåp har till uppgift att hålla maten kall men dess- utom är de skrymmande varför också kvalitetsegenskaper såsom design och den volym som kylskåpet rymmer per den volym skåpet tar i anspråk torde vara viktiga faktorer vid valet. Om det givet alla dessa parametrar går att välja ett kylskåp som använder mindre energi till samma pris går det svårligen att säga att man har en op- timal resursanvändning. P.g.a. exempelvis imperfekt information gör individen i detta fall ett val som leder till att resursanvänd- ningen inte kan betraktas som optimal. Det bör noteras att det finns en risk att man bortser från faktorer som har betydelse för konsumentens val, såsom ljudnivå vid drift etc. Transaktionskostnadernas betydelse för nivån på energianvänd- ningen har diskuterats ingående i olika sammanhang. Alla transak- tioner innebär kostnader, vare sig det rör energieffektivisering, energiproduktion eller något annat. Transaktionskostnader definie- ras som de kostnader som krävs för att en marknadstransaktion skall genomföras – m.a.o. den kostnad som är förknippad med att identifiera en motpart, skaffa sig tillräcklig information om mark- naden och förhandlingar. Transaktionsekonomi handlar om att analysera hur man kan få dessa kostnader att minska för att få en mer effektiv situation. Höga transaktionskostnader kan bero på att energianvändning inte tillhör företagets kärnverksamhet och att kompetensen inom energiområdet därför inte är så omfattande. högre för energieffektiviseringsåtgärder än för motsvarande inve- steringar inom företagets kärnverksamhet. Detta är inte någon marknadsimperfektion utan ett resultat av företagets prioritering. I de fall man inte beaktat detta är de vinstgivande potentialerna endast resultatet av en systematisk underskattning av kostnaderna för att genomföra de föreslagna åtgärderna. Här kan dock finnas inslag av kollektivitet i informationsinhämtandet som gör att stat- liga åtgärder kan vara motiverade, men detta är inget specifikt för energiområdet. Många elkunder betalar ett för högt pris för sin el p.g.a. att de inte omförhandlat sina avtal med leverantören. Det finns sannolikt många skäl för att så är fallet, men i analogi med ovanstå- ende borde det vara angeläget att minska transaktionskostnaderna för dessa kunder, vilket dock inte skulle leda till en minskning i el- användningen. Andra orsaker till att nivån på energieffektivisering avviker från den optimala skulle kunna vara s.k. split incentives (skilda plån- böcker). På en väl fungerande marknad skulle detta motverkas av att lägenheter med låg energieffektivitet blir svårare att hyra ut, men i en situation med exempelvis brist på bostäder fungerar inte denna återkoppling. Olika typer av investeringar har olika återbe- talningstider beroende på projektets utformning. Det är heller inte troligt att energibolag och individer systematiskt räknar fel. Det kan vara rationellt för en aktör på marknaden att ha en viss försik- tighetmarginal vid inköp av ny teknik11 och därför ha en kortare avskrivningstid för ny okänd teknik än för gammal beprövad tek- nik. En analys med skillnader i avskrivningstid visar att även aktörer med låga diskonteringsräntor väljer beprövad teknik framför ny teknik trots skillnader i energiförbrukning. Inom bygg- sektorn verkar dock split incentives ha haft negativa konsekven- ser för tillämpning av lösningar som främjar resurshushållning.12 Ett annat argument är att hyresgästen inte alltid möter marginal- kostnaden för energianvändningen utan betalar en fast avgift utan korrelation med nivån på användningen. Enskilda konsumenter får inte något incitament att minska sin energianvändning då kostna- derna slås ut på ett större kollektiv. I varje enskild valsituation möter inte hyresgästen marginalkostnaden av sitt beteende utan istället någon slags genomsnittskostnad för kollektivet, vilket sett på kort sikt givetvis inte leder till en effektiv situation. 11Kooreman, (1998). Teknikspridning är en viktig bestämningsfaktor för hur snabbt ny, energieffektiv teknik kommer till användning. Inom byggsek- torn har särskilt stora problem med tröghet i teknikspridningen uppmärksammats.13 Marknaden för byggmaterial är sådan att innovationer hindras att komma ut på marknaden och det är svårt för köparen att kunna köpa de bästa produkterna p.g.a. uppenbara brister i marknadens funktionssätt. Staten har historiskt haft en roll som upphandlare av ny teknik, kanske framförallt av näringspoli- tiska skäl. Om den är särskilt stor på energiområdet är dock svårt att bedöma . Ett vanligt argument bland ekonomer är att om alla aktörer på marknaden är rationella så har de vidtagit alla hushållningsåtgärder som är lönsamma vid den rådande energiprisnivån. Weizäcker et al vänder sig mot detta sätt att resonera och kallar det fatalistiskt. Det är fullt möjligt att enskilda individer inte väljer den optimala ener- gianvändningen i likhet med användningen av andra resurser. Den intressanta frågan är – när finns det anledning för staten att söka förändra den energianvändning som uppstår spontant? Om någon typ av marknadsimperfektion gör att användningen är högre/lägre än vad som är optimalt finns en sådan anledning. De intäkter som samhället förväntas få som följd av exempelvis mer information måste dock vägas mot kostnaden för åtgärderna. 6.6.3Effekter av åtgärder för energieffektivisering Weizäcker m.fl. diskuterar ett flertal olika typer av åtgärder för att höja energieffektiviteten av vilka flera har använts i . Ett ex- empel är tävlingar med en utlovad upphandling av en viss mängd av den vinnande teknologin. Ett annat är att höja skrotpremier på bilar för att öka utskrotningstakten och den genomsnittliga effektivite- ten på beståndet. Om energin kan användas mer effektivt medför detta att energi blir attraktivare som insatsvara, vilket motverkar och helt eller del- vis kan motväga tendensen till energibesparing. En högre energi- produktivitet generellt gynnar också produktion av energiintensiva produkter framför annan produktion. uppkommer en inkomsteffekt genom att konsumtionen av samma varukorg blir billigare än tidigare, och en del av det ökade budgetutrymmet läggs på energikrävande konsumtion. Studier som har försökt kvantifiera denna effekt pekar på att effekten normalt är betydligt mindre än 13 SOU 2000:44. ett, dvs. att energieffektivisering normalt leder till lägre energian- vändning i ekonomin.14 Som exempel kan nämnas att retureffek- ten har uppskattats till i uppvärmningssektorn och för biltransporter. Det är emellertid tveksamt om dessa empiriska stu- dier klarar att fånga in hela effekten. Speciellt strukturella föränd- ringar och riktigt långsiktiga förändringar kan vara svåra att stu- dera.15 Vissa studier tyder dock på att man får kvardröjande effekter av investeringar i energieffektiv teknik även i tider med sjunkande energirelativpriser.16 Det innebär att energianvändningen inte ökar lika mycket som den skulle ha gjort om elasticiteten varit den- samma vid prishöjningar som vid motsatsen.