sou · GPB388 · 2002-01-01 00:00:00 — Variationer i tjänstgöringstiden har följaktligen föranlett att tjänst- göringsperioden i många fall varit kortare eller längre än lagrådsperio- den. Enligt lagrådslag (2 §) var tjänstgöringsperioden i Lagrådet i princip , vilket enligt departementschefen inte hade föranlett nå- gon anmärkning under det förberedande lagstiftningsarbetet (prop. 1909:11 s. 52). Den lagfästa perioden behölls lagrådslag (2 §) och kom i denna att benämnas lagrådsperiod. I betänkande fördes ett ingående resonemang kring lagrådsperiodens längd (SOU 1978:34 s. 270 f): De justitieråd och regeringsråd som skall vara ledamöter av lagrådet utses enligt nuvarande ordning för en period . Med hänsyn till laggranskningens särskilda beskaffenhet bör tjänstgöringstiden i lagrådet inte vara alltför kort. Tiden bör vara avpassad så, att do- marna i de båda högsta instanserna inte alltför ofta skall behöva av- bryta sin dömande verksamhet. Det synes därför knappast lämpligt att minska tiden, t. ex. till . Å andra sidan torde det inte vara lämpligt att nämnvärt vidga tjänstgöringstiden. Ledamöterna i hög- sta domstolen och regeringsrätten bör inte vara skyldiga att ägna sig åt annan verksamhet än den dömande. Även med hänsyn till att granskningsuppgiften skall kunna fördelas jämnt mellan ledamöterna inom vardera domstolen är det angeläget att tjänstgöringstiden inte är alltför lång. Utredningen anser att den nuvarande tjänstgöringstiden är väl avvägd och förordar att den behålls. I propositionen 1978/79:195 (s. 70) uttalades följande i specialmotive- ringen till 6 § beträffande lagrådsperiodens längd: Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden 69 Tjänstgöringstiden i lagrådet för justitieråd och regeringsråd bör i likhet med vad som gäller i princip omfatta . Det synes lämpligt att annan lagfaren person, som skall vara ledamot av lag- rådet, utses . Lagrådets verksamhet bör liksom f.n. va- ra indelad i fasta perioder . Härav följer emellertid att le- damöter av lagrådet inte alltid kan utses för en period av . Om en avdelning har inrättats under pågående lagrådsperiod, bör leda- möterna utses endast för tiden till periodens utgång. Ett annat fall är att avdelning vid behandlingen av visst ärende skall bestå av fyra ledamöter. Den ledamot som endast skall delta i behandlingen av ett visst ärende skall utses bara för detta ärende. I enlighet med det nu sagda föreskrivs i 6 § att ledamöter av lagrådet utses för lagråds- period, om inte annat föranleds av regeringens beslut om avdelnings tjänstgöring eller sammansättning, samt att lagrådsperiod omfattar räknat från början av högsta domstolens höstsession med udda slutsiffra. Vidare görs en erinran om att annan tjänstgö- ringstid i visst fall föreskrivs i 13 §. Det är tydligt att förordnande att tjänstgöra som ledamot av lag- rådet ibland måste kunna hävas. Några uttryckliga bestämmelser om hävande av förordnande har inte ansetts behövliga. Propositionsförslaget antogs av (KU 39, rskr. Lagrådsperioden bör förkortas till . Möjligheter skall finnas till förlängning av tjänstgöringsförordnanden under ytterligare lagråds- period, förutsatt att ledamoten lämnat sitt medgivande. Någon for- mell spärr för tjänstgöringstidens längd bör inte finnas. Tjänst- göringen skall även kunna avse än en lagrådsperiod; jus- titieråd och regeringsråd skall dock från början av en lagrådsperiod kunna utses än lagrådsperioden endast om det finns särskilda skäl. De ledamöter som deltagit i behandlingen av ett visst ärende som inte avslutats före tjänstgöringsperiodens utgång skall fortsätta tjänstgöringen till dess ärendet blivit slutligt handlagt. I direktiven har väckts frågan om lagrådsperioden bör förkortas till . Frågan bör enligt utredningen behandlas med en annan av direktivens uppgifter, nämligen att ta ställning till hur många lagråds- perioder i följd som ledamöterna i maximalt skall kunna ar- beta där. 70 Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden Inledningsvis bör skillnaden mellan lagrådsperiod och tjänstgörings- period observeras. Lagrådsperioden är nämligen inte alltid liktydig med en viss ledamots tjänstgöringsperiod, vilket framgår av 6 § lagrådslagen. Den faktiska tjänstgöringsperioden kan således vara såväl längre som kortare än en lagrådsperiod. Tjänstgöring i Lagrådet är uppenbarligen en syssla av särskild dig- nitet, som kräver en viss stadga i personalsammansättningen. Utred- ningen är av uppfattningen att denna ordning lämpligen bör upprätt- hållas genom att en särskild period även i fortsättningen avsätts för lag- rådsarbetet och att denna inträder med regelbundenhet. Därigenom för- bättras möjligheterna till framförhållning och planering för de högsta domstolarna, som även framgent skall svara för merparten av ledamö- terna i Lagrådet. Om ledamöterna enligt huvudregeln avslutar sin tjänstgöring i Lagrådet , underlättas utväxlingen av le- damöter. Lagrådsperioden har fortfarande en funktion som riktmärke för tjänstgöringstiden i lagrådsarbetets organisation. Om inget annat bestäms vid förordnandet av en ledamot, skall han eller hon således ut- ses för en sådan period. Det finns emellertid, som tidigare berörts, utrymme för avvikelser från kopplingen mellan lagrådsperioden och tjänstgöringsperioden. Le- damöter kan redan med gällande bestämmelser komma att tjänstgöra i Lagrådet än vad lagrådsperioden anger. Stegringar i Lagrådets arbetsbörda kan föranleda att avdelningar måste utses för viss, men begränsad tid. En förlängning av förordnandet kan åstad- kommas om ett justitieråd eller ett regeringsråd tjänstgjort mindre än under den senast avslutade lagrådsperioden och, om det finns sär- skilda skäl, även om tjänstgöringsperioden varat längre. För utom- stående ledamöter, dvs. pensionerade justitieråd och regeringsråd samt andra jurister, kan förordnandet i teorin förlängas och därmed sträcka sig över flera på varandra följande lagrådsperioder. Å andra sidan är det inte ovanligt att förordnanden för sådana ledamöter ges än en lagrådsperiod. När det gäller behandlingen av ärenden som ännu inte avslutats vid lagrådsperiodens utgång är det dessutom uppenbart att något strikt iakttagande av givna gränser för förordnandet inte kan iakttas. Beaktansvärda skäl kan åberopas både för och emot en förkortning av gällande lagrådsperiod, och under de sonderingar som utredningen har gjort i de högsta domstolarna har skilda uppfattningar yppats. Skäl- en för resp. mot en minskning av lagrådsperioden ter sig emellertid mindre betydelsefulla om större möjligheter till avvikelser från ges för tjänstgöringstiden. Enligt utredningens mening kan dom- stolarna utan betänkligheter anförtros uppgiften att i stor utsträckning bestämma längden av justitierådens och regeringsrådens förordnanden; Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden 71 inget hindrar att och Regeringsrätten därvid sins- emellan tillämpar skilda riktlinjer. Eftersom utredningens inställning är att en lagrådsperiod dock bör finnas kvar som ett riktmärke för tjänst- göringstiden, framstår det som lämpligt att bestämma denna till . Möjligheter bör därefter ges till ett nytt förordnande sedan lagråds- perioden löpt ut. – Även för förutvarande ledamöter av de högsta dom- stolarna bör tjänstgöringstiden givetvis kunna avvika från lagråds- perioden. Som tidigare nämnts är sådana avvikelser möjliga redan med gällande bestämmelser. Utredningen föreslår att sådana ledamöter skall förordnas av domstolarna och att rätten att bestämma tjänstgöringstiden flyttas från regeringen (se kap. 13). Andra lagfarna personer skall enligt utredningens förslag dock alltjämt utses av regeringen, som då också skall ha beslutanderätten i frågor om förordnandets längd. Den ordinära tjänstgöringsperioden anpassas med utredningens för- slag på ett sådant sätt att den tillgodoser fördelarna med växelverkan mellan laggranskande och dömande verksamhet. Visserligen innebär detta att justitieråden och regeringsråden, i den mån förlängningsmöj- ligheten inte utnyttjas, vid fler tillfällen än vad som sker måste avbryta sin dömande verksamhet för tjänstgöring i Lagrådet. blir uppehållen i dömandet inte nödvändigtvis så långa som . I ett längre perspektiv torde tätare ledamotsbyten i Lagrådet inte vålla alltför stora problem för domstolarna, särskilt då avdelnings- byten för domstolarnas ledamöter under alla omständigheter före- kommer . När det gäller ledamöter som återvänder från lag- rådstjänstgöring lär dessutom ledamotsskiften endast behöva ske med de personer som skall påbörja tjänstgöring i Lagrådet, vilket följaktli- gen inte ställer krav på byten av andra ledamöter än dessa. I nuvarande lagrådslag ges en föreskrift om att justitieråd eller rege- ringsråd, som uppnått , inte utan eget samtycke får utses att tjänstgöra i Lagrådet (7 § andra stycket). Bestämmelsen, som tillkom på önskemål av Högsta domstolens ledamöter, har funnits alltsedan 1909 års lagrådslag infördes (jfr prop. 1908:37 s. 44 och prop. 1909:11 s. 53). Vi har övervägt om denna regel är behövlig men har inte funnit tillräckliga skäl att frångå nuvarande ordning. Man kan dessutom hop- pas att fler ledamöter i och Regeringsrätten som uppnått kan tänka sig att fullgöra ytterligare någon sejour i Lagrådet, om det i första hand bara blir fråga om en ettårig placering. Även förutvarande ledamöter, vilka kommer att utgöra en krympande skara, torde därigenom lättare förmås att återinträda i tjänst. Möjligheterna att engagera helt utomstående jurister, exempelvis advo- kater och rättsvetenskapsmän, ökar säkerligen om lagrådsperioden för- kortas. 72 Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden Möjligheten till avvikelser från lagrådsperioden i tjänstgöringstid bör även innebära att domstolarna själva kan bestämma att en aktiv le- damot i domstolen får ett kortare förordnande än vad som utpekas av lagrådsperioden. Detta ger möjligheter till utväxlingar av ledamöter trots att någon lagrådsavdelning inte dragits in. Sådana förordnanden kan betingas av ledamotens egna önskemål eller domstolens behov av denne. Med tanke på strävan efter kontinuitet i lagrådsarbetet bör det emellertid krävas särskilda skäl för att en aktiv domstolsledamot från början skall förordnas än en lagrådsperiod. Det främsta skälet till att ett justitieråd eller regeringsråd utses än lagrådsperioden skall givetvis alltjämt vara att ledamoten behövs för att göra det möjligt att tillfälligt upprätta en avdelning. Särskilda skäl bör inte krävas för att annan ledamot än ett aktivt justitieråd eller regeringsråd skall få utses än vad som följer av den ettåriga lagrådsperioden. Orsaken härtill är givetvis att någon tjänstgöringsplikt inte föreligger för dessa juristkategorier. Vida- re kan det av olika anledningar vara svårt för en pensionerad dom- stolsledamot eller en annan jurist att binda sig . Utredningen anser i och för sig att fördelar finns med än den ettåriga lagrådsperioden, inte minst den att ledamöternas behandling av ärendena kan förväntas löpa smidigare ef- ter det att de har blivit väl förtrogna med lagrådsarbetet. De enskilda ledamöterna kan också ha personliga önskemål om en längre, samman- hängande tjänstgöringsperiod. Även om en aktiv domare tjänstgjort un- der en hel lagrådsperiod, dvs. , skall eller Rege- ringsrätten därför, som framgått, kunna åstadkomma en förlängning av förordnandet över nästa lagrådsperiod. Detta måste emellertid förut- sätta att ledamoten i fråga ger sitt medgivande till en sådan förlängning. En förlängning kan även tänkas främja kontinuiteten i lagrådsarbetet, eftersom någon eller några av ledamöterna därmed lär sitta kvar i Lag- rådet när lagrådsperioden är till ända. Till undvikande av att Lagrådet tenderar att bli en av samma med- lemmar bestående institution har utredningen övervägt om en begräns- ning borde införas för upprepad tjänstgöring av det slag som gäller . Exempelvis skulle ledamot, som har tjänstgjort under tre på varandra följande lagrådsperioder, efter den sista lagråds- periodens utgång inte utan särskilda skäl få utses att på nytt tjänstgöra i Lagrådet förrän nästa lagrådsperiod har utgått (jfr 7 § första stycket lagrådslagen). En sådan bestämmelse borde i så fall avse samtliga de jurister som tjänstgör i Lagrådet, således inte enbart aktiva justitieråd och regeringsråd. Vi har emellertid stannat för att man bör avskaffa de formella spärrarna för upprepad tjänstgöring i Lagrådet, särskilt med beaktande av att en förkortning av lagrådsperioden föreslås. Lagrådsperiodens längd och tjänstgöringsperioden 73 bör det ankomma på och Regeringsrätten att beakta behovet av att deras resp. ledamöter inte under någon alltför ägnar sig åt lagrådsarbete. Det önskvärda av växling bör också komma till uttryck i lagtext. I likhet med vad som föreslås gälla beträffande de aktiva dom- stolsledamöterna bör de förutvarande justitieråden och regeringsråden utses för högst en period i taget. Det bör inte heller för dessa finnas nå- gon formell spärr mot förlängning av förordnandet under ytterligare lagrådsperioder. Den av utredningen förordade 70-årsregeln kommer emellertid att innebära en naturlig slutpunkt för längre sammanhängan- de förordnanden. När förlängning av förordnandet aktualiseras, an- kommer det dessutom på och Regeringsrätten att be- akta olägenheter av att en ledamot tjänstgör i Lagrådet . Motsvarande överväganden bör göras av regeringen vid för- ordnande av de ledamöter som fortfarande skall utses genom rege- ringsbeslut. Givetvis skall de ledamöter som deltagit i behandlingen av visst ärende som inte avslutats före lagrådsperiodens utgång fortsätta tjänst- göringen till dess ärendet blivit slutligt handlagt (jfr 12 § lagrådslagen). Motsvarande bestämmelse skall också gälla för ledamot vars förord- nande avslutas under pågående lagrådsperiod i förhållande till den le- damot som kommer i stället för den avgående ledamoten. Utredningens förslag beträffande lagrådsperiodens längd och där- med sammanhängande frågor kan sammanfattas enligt följande. Lag- rådsperioden förkortas till . Möjlighet till förlängning av förord- nandet bör finnas för dem som tjänstgjort ; någ- ra formella spärrar bör inte gälla för den fortsatta tjänstgöringen. För- ordnandet kan endast förlängas om ledamoten lämnar sitt medgivande till detta. Lagrådsledamot skall också kunna utses än en lagrådsperiod, bl.a. för behandlingen av visst ärende. För ledamöter som är aktiva domare i någon av de högsta domstolarna skall för- ordnande fr.o.m. lagrådsperiodens början som är kortare än lagråds- perioden tillåtas endast om särskilda skäl föreligger. De ledamöter som deltagit i behandlingen av visst ärende som inte avslutats före tjänst- göringsperiodens utgång skall fortsätta tjänstgöringen till dess ärendet blivit slutligt handlagt. Lagrådsperioden inleds enligt 6 § lagrådslagen vid början av Högsta domstolens höstsession med udda slutsiffra. Högsta domstolens sessioner regleras i domstolens arbetsordning. Vårsessionen omfattar i praktiken tiden fr.o.m. t.o.m. veckan efter påsk, sommarsessionen tiden därefter till sista vecko- helgen eller första veckohelgen och höstsessionen tiden därefter t.o.m. . Indelningen av domstolens leda- möter på de båda avdelningarna växlar vid början av varje session. sker alltså bytet av lagrådsledamöter omkring månads- skiftet augusti–september. Tidpunkten sammanfaller i princip med den avslutande ledigheten för det avgående Lagrådets ledamöter. Regeringsrättens arbetsår är uppdelat i en vårsession och en höst- session. Däremellan förekommer en inskränkt sommartjänstgöring. inleddes vårsessionen och avslutades , dvs. Därefter inleddes sommartjänstgöringen. I praktiken brukar höstsessionen påbörjas . Viss parallellitet föreligger således mellan startdatumen för dessa perioder och Högsta domstolens vår- resp. höstsessioner. Avdelningsbyten sker i princip en gång , nämligen mellan vår- och höstsession. sätts dock avdelningarna samman av de ledamöter som står till förfogande. förekommer endast jourtjänst- . lagrådslag räknades tjänstgöringsperioden för Lagrådets le- damöter från . Genom en lagändring 1920 (SFS 1920:267) bestämdes emellertid att perioden i stället skulle räknas från den 1 ok- tober. Orsaken till ändringen angavs i prop. 1920:203 vara att man ville undvika att lagförslag, som under ett kalenderår granskats av Lagrådet och vid den året därefter följande lagtima blivit föremål för ändringar, skulle prövas av Lagrådet i ny sammansättning. Hänsyn togs också bl.a. till att tiden präglades av det ofta särskilt brådskande propositionsarbetet. Tjänstgöringsperioden ändrades på nytt 1924 (SFS 1924:86). I för- arbetena till lagändringen (NJA II 1924 s. 782 ff) framhölls att Lag- rådets arbete med större lagförslag hade kommit att koncentreras till höstmånaderna. Detta ledde i sin tur till att det avgående Lagrådet kun- de få svårigheter med att avsluta redan påbörjade ärenden under de få veckor som återstod av tjänstgöringen efter sommarsemestern. Depar- tementschefen betonade vikten av att ett tillträdande lagråd gavs en längre sammanhängande tid till behandling av ett större ärende. För att på bästa sätt ta till vara Lagrådets strängt anlitade arbetstid var det där- för önskvärt att ombytet kunde äga rum än den 1 okto- ber. I enlighet med departementschefens förslag beslutade att tjänstgöringsperioden skulle inledas . Processreformen medförde betydande föränd- ringar för förfarandet i . Av särskild betydelse i sammanhanget var att överklagade avgöranden skulle bli föremål för tillståndsprövning, vid vilken nu blev domför med endast tre ledamöter mot tidigare fem (SFS 1946:879). Procedurföränd- ringarna ställde krav på en mer permanent sammansättning av domstol- ens avdelningar. Bestämmelserna om avdelningarnas fasta samman- sättning försvårade sådana byten mellan ledamöterna i dom- stolen som tidigare möjliggjort övergångsvisa lösningar i fråga om tjänstgöringsperiodens inledande och Högsta domstolens semesterperi- od. Mot bakgrund härav uppstod enligt departementschefen ett behov av jämkningar av bestämmelserna i lagrådslagen om tidpunkten för tjänstgöringsperiod i Lagrådet (NJA II 1948 s. 592 ff). Tjänstgörings- perioden borde därför börja när semesterperioden i slutade, dvs. vid höstsessionens inledande (i praktiken den 39 :e kalenderveckan), vilket innebar att perioden flyttades fram två–jämfört med vad som tidigare gällt. Den föreslagna lagändring- en trädde i kraft (SFS 1948:228). lagrådslag behölls anknytningen till Högsta domstolens höstsession för tjänstgöringsperiodens inledande. Genom lag- rådslag preciserades denna tidpunkt på så sätt att lagrådsperioden skall inledas från början av Högsta domstolens höstsession med ud- da slutsiffra. Lagrådsperioden inleds veckan efter trettondedagshelgens slut. I direktiven har utredaren getts uppdraget att undersöka hur lagråds- perioden bör förläggas, dvs. om det finns anledning att låta perioden löpa på annat sätt än från Högsta domstolens höstsession. Med be- aktande av att budgetåret numera löper kalenderårsvis (se 3 kap. 2 § riksdagsordningen) ställs frågan om det skulle vara fördelaktigt att låta även lagrådsperioden följa detta schema, alternativt om det vore lämp- ligt att låta vårsessionen utgöra startpunkten. Andra lösningar står givetvis också till buds. En möjlighet skulle kunna vara att låta Högsta domstolens sommarsessions inledande utgö- ra den tidpunkt vid vilken en ny lagrådsperiod inleds. Utgångspunkten för det fortsatta resonemanget är att en lagråds- period skall vara kvar och att denna skall omfatta (se föregående kapitel). Förläggningen av lagrådsperioden måste ske med hänsynstagande till flera olika faktorer, däribland stoppdagarna för arbete, de föreslagna stoppdagarna för lagrådsgranskningen samt de högsta domstolarnas arbetsperioder och regelmässiga byten i avdelningssam- mansättningarna. Vidare måste beaktas att inläsning av kommande re- misser ofta sker mot slutet av ledamöternas ledighet. En fördel med den nuvarande startpunkten för lagrådsperioden är att avdelningsbyten sker i de båda högsta domstolarna ungefärligen . Enligt utredningens mening är det nuvarande systemet dock inte invändningsfritt. Lagrådsledamöterna kommer av naturliga skäl att för framtiden som ta ut större delen av sin le- dighet . Vare sig detta leder till att avdelning av- slutar sin tjänstgöringsperiod med ledighet eller återinträder i tjänst ett litet antal veckor kan detta leda till svårigheter. Det kan bli besvärligt att få till stånd föredragning av brådskande ärenden. Och det är tvek- samt om en kort tjänstgöringsperiod inför en stundande utväxling är meningsfull och kan utnyttjas rationellt. Inte heller av någon annan anledning framstår början av Högsta domstolens höstsession som nå- gon given starttidpunkt för lagrådsperioden. Det kan anmärkas att den av talmanskonferensen tillsatta pekade på att regeringen i några fall inte har hunnit inhämta yttrande från Lagrådet över inkomstpåverkande lagförslag i budgetpropositionen, som enligt huvudregeln i 3.2.1 riksdagsordningen skall avlämnas , varför lagrådsgranskningen i stället har måst genomföras under utskottsberedningen. kommittén ansåg det önskvärt att undersöker de möjligheter som kan finnas att motverka en sådan utveckling (bet. 2000/01:RS1 avsnitt 4.2.4). Riksdagsstyrelsen föreslog att skulle tillkännage för regeringen som sin mening vad kommittén anfört (Riksdagsstyrelsens förslag 2000/01:RS1 yrkande 6), vilket tillstyrktes av (bet. 2000/01:KU23 moment 4). Kammaren biföll utskottets hemställan (rskr. 2000/01:273–276). Utredningen förordar att en tidpunkt i anslutning väljs som starttidpunkt för lagrådsperioden, varvid lagrådsperioden fort- sättningsvis löper kalenderårsvis. Den nära anslutningen till budgetåret ter sig naturlig och har ett värde genom att underlätta de högsta dom- stolarnas bedömning och planering av tillgängliga personalresurser. Det ligger nära till hands att förlägga inledningen till veckan efter tret- tondedagshelgen. Visserligen ligger en sådan börjedag tidsmässigt nära den stoppdag för som infallit den 24–25 ja- nuari och som markerar den dag då propositioner som bör behandlas av eller tidigare måste lämnas. Utredningen har emellertid föreslagit att en stoppdag för lämnande av lagrådsremisser till Lagrådet förläggs november–december (se kapitel 7). Därmed torde det lagråd som tjänstgjort under föregående lagråds- period ha behandlat den absoluta merparten av de remisser som kräver granskning inför stoppdag . Det skall också anmär- kas att förväntade anhopningar av remisser inför denna riksdagsstopp- dag i viss mån kan pareras genom att lagrådsstoppdagen tidigareläggs. Under de år då denna stoppdag utgjort ett riktmärke för riksdagsarbetet har dock ärendetillströmningen till Lagrådet inför stoppdagen inte till- närmelsevis varit lika markant som inför stoppdag . Vidare föreslår utredningen ingen ändring av bestämmelsen om att de lagrådsledamöter som vid lagrådsperiodens utgång påbörjat visst ären- de skall tjänstgöra på avdelningen i stället för dem som utsetts för den nya perioden till dess ärendet blivit slutligt handlagt (jfr 12 § lagråds- lagen). Följaktligen beaktas såväl som Lagrådets arbetsrytm om lagrådsperioden i praktiken inleds i anslutning till trettondedagshelgens slut. Tidpunkten får också anses väl förenlig med Högsta domstolens arbetsschema, då byte av ledamöter på avdelningarna äger rum vid jul- feriernas slut. Ledamotsbyten äger däremot inte rum i Regeringsrätten . Eftersom dessa brukar ske vid övergången mellan vår- och höstsession, får emellertid de ledamöter som vid trettonde- dagshelgen lämnar Regeringsrätten för lagrådstjänstgöring resp. åter- kommer efter fullgjord sejour i Lagrådet en längre sammanhängande tid på dömande avdelning efter resp. före avdelningsbyte inom dom- stolen. 11Lagrådsledamöternas ledighet och möjligheterna till granskning året om I 15 § första stycket lagrådslagen föreskrivs att ledamot av Lagrådet är berättigad till tre månaders ledighet på tid som Lagrådets le- damöter bestämmer.