sou · GPB355d2 · 2002-01-01 00:00:00 — En mängd forskning visar att hemförhållandena inverkar på barns utbildningsframgångar (se t.ex. referenser i och 1993). Föräldrarnas utbildning, hushållets samhällsklass, familjens ekonomi, sammansättning och sociala nätverk har betydelse för såväl barns skolprestationer som för deras utbildningsval. Det kan sammanfattas som att de ekonomiska, utbildningsmässiga, kultu- rella och sociala resurser – eller kapital – som barn har med sig hemifrån är viktiga för hur de presterar i skolan och vilka utbild- ningsval de gör. Den inverkan som det sociala ursprunget har är emellertid vidare än så: resurserna påverkar förstås också vilket bostadsområde man bor i och – delvis därför – vilken skola man går i och därmed skolprestationerna (1994). Närmast skall vi studera hur barnens resurser i hemmet hjälper dem att bemästra sin skolgång. Hur relaterar barns och ungdomars resurser till deras självupplevda skolprestationer och deras utbild- ningsplaner? I senare forskning har betydelsen av socialt kapital ofta framhållits som viktigt när det gäller att förstå varför barn till ensamstående föräldrar uppvisar svagare skolprestationer, men goda data över sociala resurser är svåra att finna. Frågan om socialt kapital kommer därför att ägnas speciell uppmärksamhet. 7.4Materiella förutsättningar ekonomiska resurser 7.4.1Hushållets ekonomi och materiella tillgångar Den mest traditionella förklaringen till ojämlikhet i utbildning är att fattiga föräldrar har svårare att finansiera barnens skolgång. Detta är fortfarande en sanning i stora delar av världen, men i många moderna länder i den rika delen av världen är utbildning för barn – åtminstone grundutbildning – gratis; och högre utbildning är normalt sett starkt subventionerad. I är de främsta kostnaderna för gymnasie- och högskolestudier förlorade löne- inkomster, även om läromedel och boende tillkommer som stora SOU 2001:55 Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång utgiftsposter för högskolestuderande (och när dessa kostnader finansieras via lån tillkommer återbetalningen av detta). Betydelsen av föräldrarnas inkomster för att förutsäga vem som går vidare till gymnasiet är inte särskilt stor i (och 1993), men föräldrainkomsterna är sannolikt viktigare för över- gången till universitetsstudier, även om brist på data gjort att detta inte prövats empiriskt . Det finns åtminstone tre mekanismer via vilka uppväxtfamiljens ekonomiska resurser har betydelse för utbildningskarriärer. För det första är kostnaderna för att finansiera barnens utbildning (när detta behövs) högre ju mindre ekonomiska resurser man har (1964/75), vilket kan leda till att barn till obemedlade för- äldrar inte kan fortsätta sina studier. För det andra kan föräldrarnas ekonomi fungera som en försäkring mot studiemisslyckande, under förutsättning att barnen påräknar ekonomiskt bistånd (med att betala tillbaka studielån t.ex.) om studierna måste avbrytas (och 1994a). För det tredje kommer föräldrarnas ekonomiska stöd – monetärt eller indirekt i form av boende, tillgång till bil etc. – att göra det mer attraktivt för barn från ekonomiskt starkare familjer att studera relativt att lämna skolan, under det rimliga antagandet att föräldrarna inte ger mot- svarande stöd om barnen börjar arbeta. Nära förbundet med ekonomiska resurser är föräldrars arbetslös- het. I en tidsserieanalys av utjämningen i den sociala snedrekryte- ringen drog (1996) slutsatsen att både prediktorer som representerade minskade ekonomiska skillnader i föräldra- generationen och minskad arbetslöshet kunde användas som för- klaringar. Mycket tyder på att de fångar samma underliggande kausala mekanism, nämligen skillnad i ekonomi och ekonomiska utsikter. Ökad trygghet och förutsägbarhet i (parat med en för- bättring av) familjens ekonomiska situation har troligen haft som en konsekvens att barn från mer utsatta samhällsklasser har vågat satsa på högre utbildning. En intressant fråga i dagens är förstås om det är så att arbetslöshet kan ha samband med viljan att satsa på högre utbildning – i så fall skulle vi kunna få en förstärkt social snedrekrytering med den snabbt växande arbets- lösheten . presenterade studier talar mot detta då snedrekryteringen minskat något , men detta kan delvis vara en funktion av att arbetsmarknads- situationen har varit så dålig att allt fler ser sig nödsakade att studera i brist på arbete, och situationen kan därför förändras (för Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång resultat och diskussion, se , och 2000). I Kapitel 3 visades barns och ungdomars ekonomiska resurser och materiella tillgångar. Här studerar vi tre indikatorer på resurser som är skolrelevanta. I Tabell 7:2 visas hur stor andel av barnen som har eget rum, egen dator respektive dator i hushållet, samt det genom- snittliga antalet syskon till det intervjuade barnet som bor hemma. För barns och ungdomars ekonomiska resurser och vuxenkontak- ter är mindre faktiskt bättre än större när det gäller syskonskaror (Downey 1995, för svenska resultat, se t.ex. Dryler 1994). Det är en stor majoritet barn och ungdomar mellan 10 som har eget rum, nästan nio av tio. Ungefär var femte har egen dator, men har tillgång till dator hemma. Många har dessutom datortillgång i skolan eller hos kompisar. Det finns bara en könsskillnad och den gäller, inte helt över- raskande, datortillgången: det är främst pojkarna som har egen dator. Denna olikhet mellan pojkar och flickor håller i sig när barnen växer upp och könsskillnaderna i utbildningsval till hög- skolan är extremt strukturerade efter om utbildningen ifråga är inriktad mot datorer (1997). Tillgång till eget rum och till egen dator ökar ju äldre man blir. Några stora skillnader mellan barn som växer upp i olika familje- typer finns inte, men de som bor med en ensam förälder tenderar att något mer sällan ha eget rum och tillgång till dator i hushållet. Barn till ensamföräldrar har oftare eget rum än vad vi skulle för- vänta utifrån analyserna av bostadsutrymme i Kapitel 5, kanske beroende på att föräldern offrar sin egen bekvämlighet. Klass- skillnaderna är störst när det gäller eget rum och här spelar syskon- skarornas storlek in. Detta är emellertid ännu tydligare för barn till utrikesfödda föräldrar som betydligt mer sällan har eget rum och i genomsnitt klart fler syskon. Dessa barn har i relativt hög grad egen dator, men om de inte har det är sannolikheten att det finns en sådan i hushållet betydligt mindre än för andra barn. SOU 2001:55 Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång Andel skolbarn, 10 , som har eget rum, egen dator, respektive tillgång till dator i hushållet, samt det genom- snittliga antalet hemmaboende syskon. Viktade, avrundade pro- cent. (N=1 294) 3-6 (ref.) 1,4** 1,3*** Pojkar (ref.) 19*** Båda föräldrarna (ref.) 86*** 1,1*** Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre 83*** 86*** 60*** 74*** 2,0*** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån; ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån. Föräldrarnas utbildning är en av de mest centrala – i dagens sannolikt den enskilt viktigaste – resursen för barns skolgång (och 1993). Det har flera orsaker. För det första överför välutbildade föräldrar genom socialisationen egenskaper som belönas i skolan, t.ex. kognitiv och verbal förmåga. För det andra kan de i högre grad hjälpa sina barn med skolarbetet (framför allt läxor), dvs. fungera som en extra lärare. Detta är ofta förbisett, men ett sådant stöd gör troligen att barn med dessa resurser påräknar ett föräldrastöd som gör att de kan vara mer offensiva i sina utbildningsval än sina kamrater med lågutbildade föräldrar. För det tredje besitter välutbildade föräldrar information om utbild- ningssystemet, såväl om hur man skall bete sig strategiskt i skolan (t.ex. vilka ämnen man skall satsa på) som vilka utbildningsval som Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång är de mest fördelaktiga (jfr 1994). För det fjärde värderar akademiskt utbildade föräldrar i genomsnitt utbildning högre, vilket höjer barnens aspirationsnivå – detta kan yttra sig på så sätt att det för barn till välutbildade föräldrar är en självklarhet att gå vidare till studieförberedande gymnasielinjer, att valet av nivå när- mast är oreflekterat.3 Ett indirekt belägg för detta är att barn till forskarutbildade föräldrar har en betydligt högre övergång till forskarutbildning än andra barn, även kontrollerat för andra socio- ekonomiska faktorer (och 1994b). I Figur 7:1 visas hur föräldrarnas högsta utbildning fördelar sig över olika kategorier barn och ungdomar.4 I ett historiskt perspek- tiv är det alldeles klart att barn och ungdomar lever i hushåll med betydligt större utbildningsresurser än tidigare generationer haft. Inte ens vart tionde barn mellan har två föräldrar med enbart grundskoleutbildning (eller folkskola) och över 20 pro- cent har minst en förälder med universitetsexamen (se stapeln längst till höger som visar fördelningen över alla barn och ung- domar). Barn från tvåföräldershushåll har större utbildningsresur- ser än barn från andra familjetyper5 och barn vars föräldrar är högre tjänstemän har förstås extremt goda förutsättningar – mer än hälf- ten av dessa har minst en förälder med universitetsexamen och med någon form av eftergymnasial utbildning, medan detta är fallet för mindre än vart tionde barn från arbetarhem. Barn med utrikesfödda föräldrar har i ungefär lika hög grad som andra barn högutbildade föräldrar, men oftare föräldrar med bara obli- gatorisk utbildning. I denna grupp finns ett fåtal som har föräldrar som inte har någon eller bara några få års utbildning. 3En sådan skillnad i värderingar bör dock ges en relativ tolkning, inte en absolut. Att väl- utbildade föräldrar har högre aspirationer för sina barn beror sannolikt på att de relaterar barnens utbildning till sin egen (utbildning eller sociala position) och önskar att barnen åt- minstone uppnår samma status som de själva. Föräldrar med lägre utbildning kan ha exakt samma inställning, vilket leder till aspirationsskillnader (jfr Boudon 1974; och 1996). 4Vi har i tvåföräldershushåll helt enkelt tagit den förälders utbildning som är den högsta, enligt den skala som visas i Figur 7:1, som hushållets högsta utbildningsnivå. 5Sannolikt underskattar vi utbildningsresurserna för barn som bor hos en förälder, eftersom barnet ofta har en ganska nära kontakt med den frånvarande föräldern (som vi såg i Kapitel 2), vilken ju kan ha en högre utbildning än vårdnadshavaren. Den viktigaste föräldern, som har den dagliga kontakten med barnet, är i normalfallet dock den barnet bor med. Det vore idealt att kunna väga in även den frånvarande förälderns utbildningsresurser, men vi saknar i många fall information om dennes utbildning. SOU 2001:55 Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång Föräldrarnas högsta utbildningsnivå efter familjetyp, samhällsklass och föräldrarnas födelseland. Skolbarn 10 18 år Främst som en reaktion mot den traditionella ekonomiska för- klaringen till utbildningens sneda fördelning lanserade en teori om det kulturella kapitalet (1977; 1984; och 1977). Huvud- poängen är att föräldrarnas kulturella tillhörighet – deras livsstil, sätt att klä sig, uppföra sig, tala, liksom deras smak – överförs till barnen via socialisation och att detta kulturella kapital är centralt för att nå framgång inom utbildningsväsendet. Barnen markerar bl.a. samhörighet med lärare och skolans egen kultur genom sitt sätt att vara och uttrycka sig i skolan. Därigenom kommer de att belönas och stärkas i övertygelsen att skolan är något för dem. (1977) använde själv föräldrarnas utbildning som en indikator på kulturellt kapital, men senare, mer elaborerade, ana- lyser har framför allt inriktats mot kulturell konsumtion av olika slag, t.ex. museibesök, litteraturintresse, preferenser för teater, Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång klassisk musik och avant-garde-inriktningar inom konst, musik och mode (1984; Lamont och Lareau 1988; DiMaggio och Ostrower 1990). Huruvida barnen har insupit sådant kulturellt kapital – tagit del av finkulturen som det hette i en klassisk svensk sociologisk studie (Swedner 1971) – är inte lätt att mäta (en av egenskaperna med det kulturella kapitalet är att det sätter sig i kroppen, i habitus). De bästa indikatorerna är sannolikt för- äldrarnas livsstil. Det är flera som har noterat att det kan vara framför allt en boklig tradition, intresse och stimulans för att läsa, som driver betydelsen av kulturell bakgrund och att detta väl skulle kunna separeras från det finkulturella som är mer inriktad på (se t.ex. De Graaf, De Graaf och Kraaykamp 2000). Den mekanism som hänvisar till – där subtila skillnader i uppträdande, attityder, klädsel etc. klyver eleverna i en grupp som känner sig hemmastadd i systemet och en som inte gör det – är alltså inte den enda tänkbara: ren kognitiv träning parad med en läsvänlig uppväxt skulle kunna ha samma konsekvenser fast verka genom något andra vägar.6 I Tabell 7:3 nedan visas andelarna av alla barn, 10 som i hushållet har tillgång till böcker och uppslagsverk, samt andelarna som har föräldrar som ofta läser respektive som själva ofta läser böcker. 6 I en svensk introduktion till teorier har Broady (1985) också påtalat att dessa är tydligt franska till sin natur och att den parisiska elitkulturen, som är referens- punkt, knappast har någon svensk motsvarighet. Att det kulturella kapitalet i mindre elitistiska länder som är mer jämnt fördelat över befolkningen verkar åtminstone vara i linje med siffrorna i Tabell 7:3 och 7:4. För att följa (1984) är det naturligtvis troligt att det ändå finns en elit som utmärker sig genom kulturens fina distinktioner och vilken vi inte kan urskilja i vårt datamaterial. SOU 2001:55 Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång Kulturellt kapital, boklig dimension. Andel barn 10 som har tillgång till uppslagsverk respektive böcker i hushållet, vars föräldrar ofta brukar läsa , samt som själva läser böcker eller . Viktade, av- rundade procent. (N=1 294) 10-12 (ref.) 38*** 28*** Pojkar (ref.) 52*** Båda föräldrarna (ref.) 73*** 22*** 46*** Högre tjänstemän (ref.) Tjänstemän, medel/lägre 87*** 9*** 64*** 86*** 18*** 59*** 33*** 76*** 25*** 40*** 27*** 40*** 59*** 46*** 30*** 28*** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån; ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån. Det är slående hur stor andel av barnen som har tillgång till böcker i allmänhet och uppslagsverk i synnerhet. Dessa andelar har dessutom ökat påtagligt över tid.7 Att den bokliga traditionen är klassbunden framgår med tydlighet av föräldrarnas läsvanor i Tabell 7:3, men intressant nog hittar vi inte särskilt stora klasskillnader i barnens läsvanor – däremot är flickor mer intresserade av bok- läsning än pojkar och 10 12-åringar läser betydligt mer än ton- åringar. Barn till utrikesfödda föräldrar har påtagligt mycket 7 hade av barnen 10 tillgång till 5 eller mer hyllmeter böcker och hade mindre än . Bokbeståndet i svenska barnfamiljer ökade ganska kraftigt , men har knappast förändrats alls . Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång mindre bokliga resurser än barn till svenskfödda, men även här är variationen i eget läsande liten. I Tabell 7:4 visar vi en annan indikator på kulturellt kapital, nämligen hur ofta föräldrar i olika kategorier går på teater, konserter, museer eller utställningar. Här är det betydligt färre som anger ofta, medan en majoritet säger . Vi finner även här att barn i arbetarklassen har mindre kulturellt kapital än andra – och att barn till högre tjänstemän har mer – liksom att barn till utrikesfödda föräldrar uppvisar lägre siffror. Måtten på hushålls- /föräldranivå i de bägge tabellerna har använts för att ta fram ett sammanfattande index över kulturellt kapital. Ändpunkterna utgörs av extremfallen där allt finns/görs ofta respektive inget finns/inte görs. Däremellan finns tre övriga kategorier.8 Det är dock så få som har allt att vi redovisar dem som har mycket stort eller stort kulturellt kapital i tabellen. 8 Detta index, som är logiskt och inte additivt, uppfyller inte normalt ställda krav på skalor. Eftersom de olika indikatorerna inte är avsedda att användas för indexkonstruktion är det svårt att uttala sig om reliabilitet eller validitet. När man korsklassificerar måttet på kulturellt kapital med den högsta av föräldrarnas utbildning finner man dock en hög korrelation. Fördelningen över kategorier i Tabell 7:4 styrker oss i tron att måttet fångar något väsentligt som är livsstilsbundet. Ett problem med måttet är att två av indikatorerna (läsning och teaterbesök) bara kommer från den förälder som är intervjuad i huvudundersökningen (medan frågorna om böcker och uppslagsverk visserligen också kommer enbart från denne, men i gengäld gäller hushållet). SOU 2001:55 Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång Andel skolbarn, 10 , vars för- äldrar eller ofta brukar gå på teater, konserter, museer och/eller utställningar, samt som har litet respektive stort kulturellt kapital (definierat utifrån indikatorerna i Tabell 7:3 och 7:4). Viktade, avrundade procent. I den multivariata analysen visas OLS- regressionskoefficienter. (N=1 294) Går på teater, (I intercept) 3-6 (ref.) 0,16** Pojkar (ref.) Båda föräldrarna (ref.) 10*** Högre tjänsteman (ref.) Tjänsteman, medel/lägre -0,26*** 60*** 24*** -0,50*** 38*** 11*** 16*** -0,75*** 28*** 25*** 13*** -0,68*** Signifikanser, enskilda estimat relativt referenskategorin: *** = statistiskt signifikant på 1 %-nivån; ** = 5 %-nivån; * = 10 %-nivån. Medan av alla 10 18-åringar bor i hushåll med litet kulturellt kapital (som vi mätt det), gäller detta för vart fjärde barn med utrikesfödda föräldrar och vart tionde barn i arbetar- respektive enförälderhushåll. Framför allt när det gäller de förra är det rimligt att undra om våra mått är etnocentriska; vi mäter ju trots allt bara en del av de kulturella aktiviteter som finns. Ändå tycker vi att frågorna om böcker och läsande inte borde vara kulturellt snedvridna, snarare kan det vara så att det är svårare och dyrare för dem som kommer från ett annat språkområde att skaffa böcker på detta språk i (för att inte tala om uppslagsverk). Detta borde dock inte drabba läsvanorna särskilt mycket och i vilket fall är det sannolikt att frånvaron av böcker och läsande i uppväxthemmet innebär att barnen har färre resurser i dessa Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång När det gäller den andra änden av skalan – de som har stort kulturellt kapital – ser förhållandena ut på liknande sätt. Skill- naden mellan barn till högre tjänstemän och till arbetare är stor till de förras fördel och barn till utrikesfödda har speciellt låga andelar. Däremot skiljer sig enföräldershushåll inte signifikant från andra. Indexet över kulturellt kapital används i högra kolumnen i Tabell 7:4 som beroende variabel i en multivariat analys, där vi kan se om de skillnader i procent som vi just beskrivit kvarstår sedan vi likställt grupperna med avseende på ålder etc. De skillnader som kommer ut som klart statistiskt signifikanta är de mellan sam- hällsklasser och mellan barn till utrikes- och svenskfödda föräldrar. Det kulturella kapitalet är således ojämnt fördelat och är en möjlig förklaring till att barn från olika hemmiljöer presterar olika i skolan och gör olika utbildningsval. I några inflytelserika studier har hävdat att en orsak till att det går bättre för vissa barn i skolan än andra, är att de har rikt socialt kapital.9 Med det menar han ungefär att föräldrarna har ett bra socialt nätverk och att de är integrerade i lokalsamhället (t.ex. genom att de känner föräldrarna till barnens vänner), samt att barnen och föräldrarna har en god relation. En konsekvens av detta är att sociala normer skapas och sprids till barnen, normer som bl.a. manar till att vara ambitiös i skolan. Även möjligheterna till sank- tioner mot brott mot normerna – och därmed effektiviteten i normerna – ökar i funktionella grannskap där föräldrarna känner barnen även i andra familjer i omgivningen. En annan konsekvens är att information om utbildningssystemet sprids, vilket kan vara väsentligt såväl för elevernas strategiska handlande i skolan som för faktiska utbildningsval (t.ex. gymnasieprogram). Empiriska studier på amerikanska data visar att olika mått på socialt kapital (t.ex. hur väl föräldrar och barn kommer överens och om föräldrarna känner igen barnens vänner) har samband med skolresultat och skol- 9 Se framför allt (1988; 1990) och och (1987). Den senare stu- dien, där författarna hävdar att barn som går i katolska skolor presterar bättre därför att de ingår i ett tätare socialt nätverk med mer uttalade normer, har kritiserats. Generellt sett har åtminstone studier som använder föräldrarnas engegemang i barnens utbildning som mått på socialt kapital funnit stöd för att detta har en positiv effekt för barnens skolprestationer (t.ex. van de Werfhorst 2001 och referenser där). Det är dock inte säkert att effekterna har sitt ursprung i sociala normer, andra mekanismer kan producera samma typ av samband (och 1996:30-32). SOU 2001:55 Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång anpassning (Teachman, Paasch och Carver 1996; Parcel och Dufur 2001a och 2001b). Socialt kapital är ett oprecist begrepp som det inte är lätt att finna enkla mått på.10 Familjestrukturen är självklart av intresse: där ingår om föräldrarna är skilda och, om så är fallet, vilken relation dessa har respektive hur ofta barnet träffar den frånvarande föräldern. Vi har ingen information om hur tät gemenskapen är i grannskapet – t.ex. i vilken mån barnet träffar och känner andra föräldrar och huruvida dessa känner barnets föräldrar. Däremot finns i vår barnstudie tre indikatorer som visar materialiserat socialt kapital, nämligen frågor om läxhjälp, om hur mycket tid för- äldrarna har för barnet, samt om hur noga de är med att barnet sköter skolarbetet. I Kapitel 2 beskrevs de grundläggande dimen- sionerna av barns och ungdomars sociala resurser och nätverk. Närmast kommer vi att koncentrera oss på de uttryck av det sociala kapitalet som ligger närmast skolarbetet. 7.7.1Socialt kapital och skolarbete En rad studier, internationella och svenska, visar att det går sämre i skolan för barn vars föräldrar separerat (se översikter av Selzer 1994 och och 1997), även om det inte är klarlagt om separationen är (den enda) orsaken till detta (jfr Ni Bhrolcháin ). En vanlig förklaring är att det sociala kapitalet är mindre för barn till separerade föräldrar, främst därför att deras sociala nätverk är mindre: föräldraresurserna kan ju vara halverade (jfr Parcel, Nickol och Dufur 1996). Till detta kommer att barn i och med skilsmässan ofta flyttat, vilket innebär att nya sociala kontakter måste byggas upp (ofta i ett område som är mindre resursstarkt). Av svenska barn födda flyttade, mellan 1985 1990, av dem vars föräldrar skilde sig . Motsvarande siffra för barn i intakta familjer var (1998). Vi finner samma tendens i analyserna i Kapitel 2. Bristen på socialt kapital yttrar sig bl.a. i att det finns mindre tid till vuxenkontakter för barn till ensamstående. Familjer med två för- äldrar har också större möjligheter att delta i skolrelaterade eller grannskapsorienterade aktiviteter, dvs. engagera sig i den typ av 10 Socialt kapital har också använts i flera andra sammanhang och på olika nivåer (t.ex. som en karakteristik av samhällen). Vi använder det dock på individnivå i linje med och, före honom, . Genomgångar av olika teorier om socialt kapital ges av Portes (1998) och (1999). Utbildning som resurs och för framtiden: uppväxtfamilj och skolgång