sou · GPB385d3 · 2002-01-01 00:00:00 — 10Undervattensverksamhet – förekomst, omfattning och inriktning tidsmässigt och geo- grafiskt (det s.k. mönstret i verksamheten) samt nationalitetsbestämning, ej daterad. Dokumentet överlämnades till utredaren av . Promemorian i fråga färdigställdes troligen . bruk vilket kunde indikera att dessa hade olika ursprung. Gruppen anmärkte att rapporter om optiska observationer endast i ett fåtal fall stöddes av tekniskt baserade indikationer. Granskningsgruppen sammanfattade att förekomsten av ubåtar hade varit sannolik men att man inte blivit övertygad om den beskrivning av kränkningarnas mönster och omfattning. Granskningsgruppen övergick därefter till att diskutera olika faktorer, som i rapporten ansågs peka på som kränkande makt. Granskningsgruppens resonemang i urval återges här. Likformigheten i det operativa mönstret skulle enligt ÖB-dokumentet tala för en kränkande nation (pakt). Granskningsgruppen menade till detta att kränkningarna täckte relativt stora delar av den svenska kusten. Detta förhållande gjorde att det operativa mönstret inte sade någonting om vem som kränkte, så länge flera nationer hade förmåga. Ett visst operativt mönster var inte heller ett tillräckligt argument, eftersom detta kunde vara känt av andra nationer. I ljudfrågan anmärkte gransk- ningsgruppen att inga bevis fanns för att inspelade hydrofonljud härrörde från en ubåt, än mindre kunde ljudet som inspelats vara nationsbestämmande. Ifråga om bottenspår i och deras likhet med spår som upptäckts i m.fl. platser hävdade granskningsgruppen att utseende (dubbelspår) och mått var lik- artade men inte lika. Mellan de olika spårfynden fanns betydande skillnader i bredder mellan spåren. ÖB-dokumentets argument att verksamheten kunnat hållas dold och att det därför var Sovjet- unionen som låg bakom avvisade granskningsgruppen med att flera länder hade högt ubåtstekniskt kunnande och god förmåga att dölja förhållanden för omvärlden. Det fanns ej belägg för att endast en nation eller pakt skulle kunna genomföra hemliga operationer. hade 1987 ingen information om basering eller andra sys- tem på den sovjetiska kusten för stöd för en omfattande under- vattensverksamhet. Granskningsgruppen påpekade att ingen av de faktorer som redovisats utgjorde ett hållbart belägg, inte ens tillsammans med de andra faktorerna. De framlagda faktorerna samverkade inte som indicier i en indiciekedja. De utgjorde endast påståenden som var och ett för sig kunde indikera som inkräktare. Däremot kunde faktorerna sammantagna leda till hypotesen om Sovjetunionen11 som inkräktare. Gruppen konkluderade att denna hypotes ännu inte kunnat bevisas men ej heller motbevisas efter- som inkräktarens nationalitet inte kunnat fastställas. Försvarsstaben tycks ha tagit intryck av granskningsgruppens kritik och modifierade sina slutsatser i nationalitetsfrågan på det sätt som kom att återges i dokumentet . Med kan konfrontationens tid sägas vara förbi och tiden för omprövning inleds. Utredarens bedömning av den politiska hanteringen Utredaren finner den politiska hanteringen av vara av intresse ur principiell synvinkel. De slutsatser, som ÖB framförde till regeringen nämligen att all tillgänglig information pekade på att låg bakom den främmande under- vattensverksamheten, var produkten av ett flerårigt analysarbete med en tyngdpunkt på den tekniska bevisningen. De represente- rade den samlade kunskapen inom Försvarsmakten. Enligt stats- minister hade ÖB låtit förstå att han inför regeringen avsåg framhålla att det enligt hans mening fanns tillräckligt med indicier för att skulle kunna peka ut som ansvarig. ÖB, , har dock för utredningen fram- hållit att han inte till regeringen framfört något önskemål om ut- pekande.12 Det är i detta sammanhang betydelsefullt att hålla i åtanke att med Försvarsmaktens analys också följde dess begränsningar. Som ÖB framhöll i missivet hade dokumentet utarbetats av Försvars- stabens operationsledning och marinstaben. Försvarsstabens analys tenderade genom fokusering på operativa och vapen- inriktade aspekter att skärma av storstrategiska dimensioner, motiv och utrikespolitik. Clausewitz diktum att krig är förlängningen av politik med andra medel har även i nutid sin relevans.13 Genom att utsätta För- 11Carlsson, Ur skuggan av (1999), s.93. Se också artiklar av i , och . 91ff; och samtal med f.d. . 13Den preussiske militärteoretikern har presenterat sina tankar i det klassiska verket, Om kriget (ursprungligen publicerat 1832), som finns i svensk översätt- ning, sammanställt av , och (, , 1991). Idén om kriget som en förlängning av politiken med andra medel finns främst beskrivet i första boken, första kapitlet (s. 29 44) samt i åttonde boken, sjätte kapitlet (s. 614 621). svarsmaktens, utifrån försvarets utgångspunkter i och för sig rim- liga analys för en granskning styrd från Statsrådsberedningen behöll statsministern den politiska kontrollen av frågan. Därmed möjliggjordes också en avvägning av strategiska och säkerhets- politiska dimensioner. Även om alltjämt bestod var det i färd med att avvecklas. förhandlingar med Sovjet- unionen om uppdelningen av i ekonomiska zoner pågick i ett känsligt skede och ett svensk-sovjetiskt högnivåmöte för- bereddes.14 Ett förnyat utpekande av på begränsat underlag, förutom att det var sakligt svårt att underbygga, hade otvivelaktigt inneburit ett tungt för den svenska utrikes- politiken bl.a. genom att påtagligt begränsa handlingsutrymmet. Erfarenheten är relevant i detta sammanhang. Regeringen lämnade då ifrån sig kontrollen av ubåtsfrågans hantering till en parlamentariskt sammansatt kommission och befann sig därefter, när kommissionsbetänkandet offentliggjorts, med händerna politiskt bakbundna och utan möjlighet att effektivt influera konsekvenserna av kommissionens löst grundade nationa- litetsbestämning. Detta fick vittgående konsekvenser för den svenska utrikespolitikens bedrivande och inte minst för stats- ministerns egna ambitioner att på en plattform av respekterad och trovärdig neutralitetspolitik spela en aktiv roll för att i det verka för avspänning och försoning mellan makt- blocken. däremot, behöll regeringen den övergripande kontrollen av ubåtsfrågans hantering och därmed av dess politiska konsekvenser. Indikationerna om främmande undervattensverksamhet fortsatte om än med avtagande intensitet till långt in . var antalet indikationer med bedömt högt substansinnehåll färre än . Allmänt var bilden liknande den . Överbefälhavaren bedömde att undervattensverksamhet före- kommit på ostkusten och under senare delen av maj och 14 , Ur skuggan av (1999), s. 92 och 94ff. För en kommentar om 1987 års , den av regeringen uppsatta granskningsgruppen, samt det känsliga för- handlingsläget med om gränsdragning i se även , Ubåts- kränkningarna mot – bakgrund, mönster, motiv , Kungliga Krigsvetenskapsakade- mins Handlingar och , 1991:1, s. , samt på . Sannolikt hade kränkningar förekommit även på sydkusten.15 Främmande undervattensverksamhet hade sannolikt också rik- tats mot ostkusten vid ytterligare några tillfällen. Sydkusten och bedömdes också sannolikt ha berörts . Det ansågs inte uteslutet att svenskt sjöterritorium berörts också vid ett antal andra tillfällen. Vid minst tre olika tillfällen fanns indikationer på att undervattensverksamhet förekommit innanför ända in mot . Vapeninsatser gjordes , bl.a. med sjunkbomber och minor. Sådana insatser gjordes bl.a. utanför , i närheten av fyren , och i augusti-sep- tember i på . I nationalitetsfrågan säger öppna årliga inci- dentrapport: har inga bevis erhållits vad gäller inträngande enheters nationalitet.16 1989 var antalet rapporter rörande misstänkt undervattens- verksamhet betydligt färre än under de närmast föregående åren, och mindre än fem hundra. Fördelningen av anmälda observationer hade dock likheter med föregående år. Antalet rapporter var således högre under årets första del.17 Huvuddelen av rapporterna kom från ostkusten, men rapporter kom från samtliga kustavsnitt. Inga rapporter med högre be- dömning fanns från . Från ostkusten härrörde sig rapporterna huvudsakligen till januari och till maj oktober, med geografisk tyngdpunkt till och skär- gårdar. Även detta år berörde ett antal rapporter området innanför . Rapporterna från kom huvudsakligen från sommarmånaderna och berörde området – samt kust- sträckan – . Från det södra militär- området kom rapporterna främst från området Oskarshamn- samt , och avsåg tiden , senare delen av maj, samt september. Sammanfattningsvis framhöll ÖB att indikationerna rörande något enskilt tillfälle inte kunde läggas till grund för påstående att kränkning konstaterats. Enligt ÖB hade dock främmande under- 15SOU 1995:135, s. 40; och Fst/Info, Incidenter , . 17SOU 1995:135, s. Se även Fst/Info, Incidenter m.m. , . vattensverksamhet sannolikt förekommit vid ett tiotal tillfällen inom områden och tider som angivits ovan. Försvarsmaktens öppna årliga rapport m.m. säger: Med de höga beviskrav som tillämpas på obser- vationer och indikationer så kan inte vid något enskilt tillfälle konstaterad kränkning anses föreligga . I natio- nalitetsfrågan sägs har inga bevis erhållits vad gäller inträngande enheters nationalitet.18 uppgick det totala antalet rapporter till knappt 600, dvs. något fler än året innan men färre än 1988 och 1987. Rapporterna avsåg observationer och tekniska indikationer på såväl territorialhavet som inre vatten.19 kränktes svenskt territorialhav av en västtysk ubåt nordost om . Händelsen, som inte kunde verifieras av svensk övervakning, anmäldes av tyska myndigheter, som även framförde ett beklagande av det inträffade. Förutom denna händelse kunde inga konstaterade kränkningar anses föreligga . Sammanfattningsvis bedömde dock ÖB att främmande under- vattensverksamhet med hög sannolikhet förekommit . På ostkusten skulle så ha skett under , i månadsskiftena maj augusti, samt . Därutöver bedömde ÖB att undervattensverksamhet kunde ha förekommit på sydkusten, huvud- sakligen vid , och i , samt vid ostkusten och , främst området Örnsköldsvik- . Vapeninsatser genomfördes vid fem tillfällen. Insatserna gav dock inga påvisbara resultat. Det visade sig att tre av insatserna gjorts mot klippformationer eller vrak, som ej varit utmärkta på sjökortet. Försvarsmaktens öppna årliga incidentrapport konstaterade om indikationerna att de inte var av den art att nationalitet kunde fastställas.20 minskade antalet rapporter till totalt ca 400. Sammanfattningsvis bedömde ÖB att främmande undervattens- verksamhet sannolikt hade förekommit vid fem tillfällen. Verksam- heten ansågs ha förekommit på ostkusten, på såväl inre vatten som 19SOU 1995:135, s. Se även Fst/Info, Incidenter m.m. , . Övriga kustavsnitt bedömdes inte ha varit föremål för intrång. Inte hade ubåtstyp eller nationalitet kunnat fastställas. Enligt ÖB kunde därutöver ha förekommit minst tre tillfällen, varvid ett företag skulle kunna ha riktats ända in mot Stockholms- området. Tidsmässigt låg tyngdpunkten i den misstänkta verk- samheten . ÖB ansåg bl.a att en främmande ubåt sannolikt uppträtt i området kring fyren i slutet av september.21 minskade antalet rapporter ytterligare. av rapporterna detta år var från militära källor, omfattande både observationer och tekniska indikationer.22 Överbefälhavaren framhöll i sin rapportering att det gjorts ett flertal tekniska registreringar av bedömt hög kvalitet som givit möjlighet till ingående analys. Dessa tekniska indikationer avsåg det s.k. typljudet (se avsnitt 6.5.1.) som hade registrerats vid ett antal tillfällen . Indikationerna avsåg även s.k. kavita- tionsljud, ett propellerljud, som tidigare registrerats vid endast ett fåtal tillfällen (se avsnitt 6.5.2). Kavitationsljudet hade registrerats vid sex tillfällen , och kom att knytas till främmande undervattensverksamhet. Överbefälhavaren ansåg att karaktären och omfattningen av det som bedömdes vara främmande undervattensverksamhet i allt väsentligt varit oförändrad i jämförelse med de närmast föregående åren. Verksamheten hade främst varit riktad mot kustområdet mellan och . Överbefälhavaren konstaterade att svenskt sjöterritorium hade kränkts vid minst tre tillfällen (denna bedömning ändrades året efter med anledning av utredningen av kavitationsljudet till att ingen konstaterad kränkning kunde påvisas ). Inte hade ubåtstyp, ubåtsklass eller nationalitet kunnat fastställas. Den händelse som tilldrog sig störst massmedialt intresse var ubåtsjaktsinsatser mot vad som bedömdes vara kon- staterad undervattensverksamhet i området utanför . Flera vapeninsatser gjordes, dock utan resultat.23 21SOU 1995:135, s. 42; och Fst/Info, Incidenter m.m. , ej daterad. 22SOU 1995:135, s. 42f; och Fst/Info, Incidenter m.m. , . infördes en femgradig skala för klassificering inom ubåts- jaktstyrkan av tekniska indikationer. Ubåt (U) Sannolik ubåt (SU) Möjlig ubåt (MU) Tänkbar ubåt (TU) Icke ubåt (IU) minskade antalet rapporter med till under 300. Andelen rapporter av militärt ursprung ökade dock till . De inrapporterade optiska observationer- na var betydligt färre än , och ansågs ha lägre substans. Endast enstaka observationer hade varit av sådant slag att de givits högre slutbedömning. Inga rapporterade observationer hade heller detta år dokumenterats fotografiskt så att de kunde knytas till undervattensverksamhet. Däremot ansågs de tekniska indikation- erna hålla hög kvalitet. Det s.k. typljudet hade registrerats vid ett tiotal tillfällen. Det s.k. kavitationsljudet, som då ansågs härröra från främmande undervattensfarkost, registrerades även vid ett flertal tillfällen.24 Överbefälhavaren redovisade sammanfattningsvis att främmande undervattensverksamhet, riktad mot svenskt sjöterritorium, hade fortsatt även , och att kränkningar konstaterats vid minst tre tillfällen. (Denna bedömning ändrades 1995 med anled- ning av utredningen om kavitationsljudet till att ingen konstaterad kränkning kunde påvisas .) Underlaget byggde enligt ÖB på tekniska indikationer av hög kvalitet, dvs. Säkerheten i analysarbetet ansågs vara betydande och inte lämna utrymme för andra möjligheter än att dessa indikationer hade knytning till främmande ubåt.25 fortsatte antalet rapporter om främmande under- vattensverksamhet att minska och var nu drygt två hundra (227). Rapporterna utgjordes såväl av iakttagelser som av tekniska indi- kationer. Från det södra militärområdet hade 16 rapporter inkommit. Huvuddelen av dessa avsåg observationer på långa avstånd. Dessa observationer ansågs alltför vaga för att kunna knytas till främ- mande undervattensverksamhet. De flesta rapporterna hade kunnat 24SOU 1995:135, s.43f. Se även Fst/Info, Incidenter m.m. , . ges en naturlig förklaring. En rapport fick en högre slutlig be- dömning.26 Från det mellersta militärområdet hade i likhet med året innan över två hundra rapporter inkommit. Rapporterna kom huvud- sakligen från –maj, och från mellersta skärgård . En stor del också av dessa rapporter avsåg observationer på långa avstånd. Dessa be- dömdes vara för vaga för att med någon större grad av säkerhet kunna knytas till främmande undervattensverksamhet. Kvar stod dock ett visst antal rapporter som hade givits en högre bedömning. Händelserna i , som redo- visas närmare under avsnitt 6.5.2, föranledde en omfattande analys av operationen i syfte att klarlägga vad som orsakade de många indikationerna. fortsattes i MAna:s regi det utrednings- arbete som inletts tidigare . Lösningen på frågan om det komprimerade kavitationsljudets ursprung kom , då en simmande mink observerades i sonarbojens närhet. Därefter genomförd utredning visade att det angivna ljudet i många fall genererats av simmande mink. Detta innebar att ljudeffekten i fråga ansågs ha inget eller ringa bevisvärde avseende koppling till främmande undervattensverksamhet. Försvarsmaktens sammanfattande slutsats blev därför att främmande undervattensverksamhet inte kunnat konstateras på svenskt sjöterritorium. Med ändring av vad som tidigare rappor- terats bedömdes också att inte heller för det året kränk- ningar kunde konstateras. Med ändring av vad som tidigare rappor- terats bedömdes också att två av de tre tillfällen då konstaterad kränkning anmälts inte längre kunde hävdas. Detta innebar att det 1994 kunde slås fast att den av ÖB senast konstaterade kränkningen genom främmande undervattens- verksamhet ägt rum utanför i september 1992.27 Denna slutsats har stått sig . –2000 har inte någon händelse rapporterats som utgör tillräcklig grund för att konstatera att främmande undervattensverksamhet pågått på svenskt sjöterritorium. 1995 inkom totalt ca 75 rapporter om misstänkt främmande undervattensverksamhet. Av dessa hade andelen militära rapporter nu ökat till . Antalet rapporterade observationer från civila hade alltså gått ned till ett fyrtiotal, att jämföra med närmare 26SOU 1995:135, s.44f. Se även Fst/Info, Incidenter m.m., . Av de 75 rapporterna hade ett trettiotal efter utredning och analys givits bedömningen sannolikt naturlig förklaring. Ett antal rapporter var dock av den karaktären att misstanke om främmande undervattensverksamhet förelåg, enligt ÖB. Det gällde både inom milo S och inom milo M. Inom milo S gällde det en högt bedömd optisk rapport , och flera tekniska indikationer . Inom milo S rapporterades ett antal tekniska indikationer. Därutöver fanns /oktober ett antal optiska rapporter från . Huvuddelen av de tekniska rapporterna utgjordes av det s.k. typljudet. Försvarsmaktens sammanfattande slutsats var att ingen händelse utgjorde tillräcklig grund för att kunna konstatera kränk- ning av svenskt sjöterritorium.28 inkom totalt ca 100 rapporter om misstänkt främmande undervattensverksamhet. Fördelningen civila/militära rapporter var densamma som året innan, dvs. något fler militära. Antalet rapporter med högre slutlig bedömning utgjordes av ett tiotal optiska observationer och tekniska indikationer. Av dessa avsåg en typljudet. Inom milo S rapporterades en högt bedömd teknisk indikation och en högt bedömd optisk rapport. Inom milo M redovisades högt bedömda optiska rapporter . På grundval av dessa rapporter ansåg Försvars- makten att misstanke om främmande undervattensverksamhet förelåg. Den sammanfattande slutsatsen var att ingen händelse givit tillräcklig grund för att kunna konstatera kränkning av svenskt sjöterritorium.29 1997 fortsatte antalet rapporter att ligga på samma låga nivå som innan, dvs. Rapporterna utgjordes främst av optiska iakttagelser från mestadels civila personer, men till en del även tekniska indikationer från militära system. De flesta rapporterna bedömdes som ej främmande undervattensverksam- het eller som alltför vaga eller ofullständiga för att knytas till sådan verksamhet. 28Fst/Info, Försvarsmaktens incidentrapport , . 29Fst/Info, Försvarsmaktens incidentrapport , . hade ingen händelse rapporterats som utgjorde till- räcklig grund för att kunna konstatera att främmande under- vattensverksamhet pågått på svenskt territorium.30 låg antalet rapporter på en mycket låg nivå jämfört , totalt ca 30, och utgjordes främst av optiska iakttagelser av civila personer. De flesta av rapporterna be- dömdes liksom året innan som ej främmande undervattensverk- samhet eller som för vaga eller ofullständiga. Endast ett par optiska rapporter för vardera året gavs högre bedömning, medan inga tekniska indikationer blev högt bedömda.31 var bilden liknande, med ett drygt trettiotal rapporter. Antalet tekniska indikationer var något större, men samtliga dessa, liksom de optiska, erhöll lägre bedömning. Inte något av åren rapporterades någon händelse som utgjorde tillräcklig grund för att kunna konstatera att främmande under- vattensverksamhet pågått på svenskt sjöterritorium.32 Av ÖB:s årliga rapportering om bedömd främmande under- vattensverksamhet framgår att den redo- visade indiciekedjan för att det är , nuvarande Ryss- land, som ligger bakom de misstänkta undervattensföretagen mot omnämns fram t.o.m. årsrapporten . Det sägs också i rapporteringen att dessa indicier förstärktes . Överbefäl- havaren anser dock att tillräckliga bevis för att det förhåller sig på detta sätt saknas. 30Fst/Info, Incidenter m.m., . 31Fst/Info, Försvarsmaktens årsredovisning 1998 (Incidenter m.m.), ; samt Fst/Info, Försvarsmaktens årsredovisning 1999 Incidenter m.m. , 2000- 03-01. 32 Fst/Info, Försvarsmaktens årsredovisning 2000 Incidenter m.m., . Statistik rörande observationer och kränkningar 1995 redovisade för perioden 1994 an- talet rapporter uppdelat på den bedömning som gjorts. I betän- kandet har emellertid uttrycket klassificering använts.33 I nedanstående tabell redovisas inom ram samma tabell som finns i . Siffrorna i kolumnhuvudena avser den sexgradiga bedömningsskalan. (1)Undervattensverksamhet (2)Sannolik undervattensverksamhet (3)Möjlig undervattensverksamhet (4)Undervattensverksamhet kan ej uteslutas (5)Undervattensverksamhet bedöms ej ha förekommit (6)Underlaget kan ej ligga till grund för bedömning Anmärkning: Med undervattensverksamhet avses alla former av sådan. Längre fram i betänkande34 anges att ett 80- tal typljudseffekter registrerats. De har alla bedömts som under- vattensverksamhet (1). En del av dessa kontakter har erhållits på fritt hav. De ingår därför inte i den högra kolumnen, vilken redovisar de typljudskontakter på svenskt territorium som åsatts bedömningen (1). För perioden 1994 uppgår antalet till 54 stycken. erhölls på svenskt territorium ytterligare sju typljudskontakter som alla då bedömdes som (1). Sammanlagt skall således 61 typljudskontakter ej längre bedömas som (1) utan ges lägre bedömning, dvs. (4), (5) eller (6). Det sammanlagda antalet indikationer som givits bedömningen Undervattensverksamhet (1) 2000 är således 64. Den i betänkande redovisade tabellen har kompletterats med inrapporterade observationer 2000 och får då följande utseende: 33Som framgått av avsnitt om Utö-incidenten används uttrycket klassificering på förbands- nivå medan bedömningar görs på högre nivåer. 34SOU 1995:135, s. 211. SOU 2001:85 Omprövning av ubåtsfrågan Inrapporterade observationer 1981 2000 Bed (1) Det bör framhållas, att en indikation på främmande undervattens- verksamhet som givits bedömningen (1) i samband med den analys, som görs i nära anslutning till varje rapporterad indikation, inte innebär att Försvarsmakten i t.ex. årsrapport rapporterar denna som konstaterad kränkning. För att så skall ske krävs ytterligare noggranna efteranalyser. Man kan således inte använda antalet indikationer, som givits bedömningen (1) som ett mått på antalet konstaterade kränkningar. Sammanfattningsvis kan sägas att Försvarsmaktens uppfattning om antalet konstaterade kränkningar i stort överensstämmer med det antal som redovisats i betänkande. Omprövning av ubåtsfrågan SOU 2001:85 (Anm 1) (Anm 1) (Anm 2) (Anm 3) (Anm 3) Händelserna under Hårsfjärden-incidenten kan innefatta mer än en kränkande ubåt (bottenspår på flera platser och sonar- indikationen utanför Danziger ), men har betraktats och redo- visats som en kränkning. Denna händelse rapporterades ej till regeringen som kon- staterad kränkning för händelsen, men räknas nu som konstaterad kränkning. Västtysk ubåt som efter att konstaterat att den kommit in på svenskt territorium, rapporterade felnavigeringen. har på diplomatisk väg beklagat kränkningen. Utöver ovan redovisade konstaterade kränkningar redo- visade att en främmande undervattensfarkost med stor sannolikhet kränkt svenskt inre vatten på 1988. framhåller också att konstaterade skador på militär materiel, som utlagts i vattnet visar på avancerad och pla- nerad skadegörelse riktad mot det svenska försvaret. I hur många fall eller när detta skett har ej preciserats. Försvarsmakten har också till regeringen redovisat ett antal troliga eller sannolika kränkningar. Tillräckligt underlag har dock inte funnits för att redovisa dessa händelser som konstaterade kränkningar.