sou · GPB353d2 · 2002-01-01 00:00:00 — visserligen det observerade könslönegapet minskat med , men de standardiserade löneskillnaderna har snarare ökat än minskat. Justerat för utbildningslängd och förvärvs- arbetsår, har könslöneskillnaderna mellan 1981 och ökat med . minskar standardiseringen för utbildningslängd och arbetslivserfarenhet lönegapet mellan män och kvinnor med omkring en femtedel. påverkar denna standardisering lönegapet i mindre utsträckning. tycks den standardiserade löneskillnaden vara något större än den observerade. Innebörden av dessa resultat är att kunde en del av lönegapet förklaras med att kvinnor i jämförelse med män hade kortare utbildningslängd och mindre arbetslivserfarenhet. har kvinnornas relativa utbildningsnivå och erfarenhet stigit. var den genomsnittliga utbildningen t.o.m. något längre bland anställda kvinnor än bland anställda män; och den genomsnittliga arbetslivserfarenheten endast kortare för kvinnor. Denna utjämning av arbetslivsrelaterade erfarenheter och färdig- heter mellan könen gör att förklaringar till könslöneskillnader i termer av olikheter i individernas kvalifikationer blivit allt mindre relevanta. Separata analyser av lönegapet bland anställda i den offentliga och privata sektorn (de två nedre panelerna i Tabell 9) visar att könslöneskillnaderna var betydligt större i den privata sektorn . Sektorsskillnaderna har dock avtagit och är det standardiserade lönegapet större i den privata sektorn. minskade den standar- diserade löneskillnaden i den privata sektorn, medan den ökade bland offentlig- anställda. Kvinnors genomsnittslöner i procent av mäns genom- snittslöner Standardisering = konstanthållning för utbildningsår, förvärvsarbetsår och förvärvsarbetsår i kvadrat. För att närmare analysera vad könslönegapets förändring (eller brist på förändring) beror på, använder vi en metod för att dela upp de genomsnittliga könslöneskillnadernas förändring i olika komponenter. (Metoden har lanserats av , och 1991. För , se 1997; och 2001. )13 Denna teknik möjliggör en uppdelning av könslönegapets förändring mellan två tidpunkter i följande fyra komponenter: (a)Skillnader i observerade egenskaper. Den del av förändringen som beror på att de genomsnittliga värdena på de obero- ende variablerna – i detta fall utbildning och erfarenhet – utvecklat sig olika för kvinnor och män. 13 I vad som följer försöker vi ge en intuitiv, icke-teknisk förklaring av denna dekomponeringsmetod. För en utmärkt, mer formell förklaring av metoden, se och (2001). erfarenhet relativt männens har ökat och allt annat är oförändrat, kommer könslönegapet att minska. (b)Skillnader i observerade lönepremier. Den del som beror på att skillnaderna mellan kvinnor och män vad gäller koeffi- cienterna ("lönepremien") för utbildningslängd och erfaren- het förändras . Om t.ex. kvinnors lönepremie för utbildning blir mer lik männens och allt annat är oför- ändrat, kommer könslönegapet att minska. (c)Skillnader i icke observerbara egenskaper eller diskriminering. Den del av förändringen som beror på förändring i kvinnornas relativa position inom den residuala fördel- ningen (dvs. de löneskillnader som finns inom grupper med samma utbildning och erfarenhet). Om t.ex. kvinnor i genomsnitt rör sig uppåt i denna residuala fördelning – antingen pga. att diskrimineringen mot kvinnor minskar eller pga. att kvinnor förbättrat sin (för forskarna) icke observerbara kvalifikation relativt männen – och allt annat är lika, kommer könslöneskillnaderna att minska. (d)De icke observerbara lönepremiernas förändring. Den del av förändringen som beror på förändringar i löneskillnaderna, givet de observerbara egenskaperna utbildningslängd och erfarenhet. Detta kallas av ekonomer för icke observerad priseffekt och antas av vissa främst gälla lönepremierna för t.ex. kompetens och förmåga som inte kan observeras av forskarna (denna tolkning är dock föremål för diskussion). Om t.ex. löneskillnaderna inom utbildnings- och erfaren- hetsgrupperna (den residuala fördelningen) ökar och om kvinnornas relativa position inom denna fördelning är oför- ändrat sämre än männens och allt annat är lika, kommer könslönegapet att öka.14 I Tabell 10 visas resultatet av en dekomponering av könslönegapets förändring 1968–1974, 1974–1981, 1981–1991 och 1991–2000. Av den första raden i tabellen framgår att de genomsnittliga könslöne- skillnaderna minskade starkt . Detta tycks främst ha berott på förändringar vad gäller de två icke observerbara komponenterna. För det första förbättrades kvinnornas relativa 14 Av detta bör framgå att komponent (a) och (b) i princip kan ses som parallella till (c) och (d), med skillnaden att (a) och (b) gäller observerbara egenskaper respektive lönepremier, medan (c) och (d) avser ej observerbara egenskaper respektive lönepremier. Det bör dock beaktas att "icke observerbara egenskaper" också kan innefatta diskriminering mot kvinnor, dvs. att det i så fall är kvinnans egenskap just som kvinna det gäller. position inom erfarenhets- och utbildningsgrupper (icke observerbara egenskaper eller diskriminering) och för det andra minskade löneskillnaderna mellan personer med samma utbild- ningslängd och erfarenhet (icke observerbara lönepremier). Den senare faktorn var dock av mindre betydelse än . Av mindre betydelse för utjämningen av könslöneskillnaderna –1981 var att köns- skillnaderna i fråga om erfarenhet och utbildningslängd minskade samt att könsskillnaderna i avkastningen på dessa två egenskaper minskade. Tabell 10 tyder vidare på att lönestrukturens förändring har missgynnat kvinnor som grupp. har det skett en tydlig utjämning mellan könen i fråga om de observerade lönefaktorerna erfarenhet och utbildningslängd. Om enbart dessa faktorer påverkade anställdas löner skulle könslöne- gapet ha minskat med . Men de genomsnittliga löneskillnaderna mellan kvinnor och män har minskat mycket mindre än så (). Enligt resultaten i Tabell 10 beror detta till största delen på att löneskillnaderna, givet utbildningslängd och erfarenhet, har ökat. Om de icke observerbara lönepremierna hade varit oförändrade skulle könslönegapet enligt dessa skattningar ha minskat med (0,0138 + 0,0208). En annan förklaringsfaktor är att kvinnor –1991 rang- ordnades lägre lönemässigt, givet utbildningslängd och erfarenhet, vilket antingen beror på ökad diskriminering mot kvinnor eller på att vissa lönebestämmande faktorer, som inte kan observeras och där kvinnor har sämre genomsnittliga värden än män, blev viktigare . Det finns flera möjliga orsaker till att löneskillnaderna, givet utbildning och erfarenhet, har ökat och att detta tenderat att ha missgynnat kvinnor. En sådan orsak som angivits är att egenskaper såsom samarbetsförmåga och social kompetens har ökat i betydelse på arbetsplatserna och därmed belönas högre. Vi har dock svårt att föreställa oss att kvinnor skulle missgynnas av en sådan utveckling, eftersom kvinnor ofta anses besitta just sådana färdigheter. En möjlig alternativ hypotes är i stället att det är de ökade löne- premierna till chefer och arbetsledare som har missgynnat kvinnor, eftersom kvinnor är starkt underrepresenterade bland anställda med chefs- och arbetsledaransvar (se 1998). rimligheten i denna hypotes är en naturlig fortsättning på dessa analyser. Det bör vidare understrykas att vi i dessa analyser bara har använt utbildningslängd, inte utbildningsinriktning. En del av för- klaringen till den ökade betydelsen av icke observerade egen- skaper kan vara att den ökade utbildningslängden för kvinnor inte räcker, eftersom den inte har rätt inriktning. En relaterad möjlig orsak är att förändrade löneskillnader mellan branscher och sektorer har verkat till kvinnors nackdel. och (2001) sammanfattar resultaten av sin analys av med att förändringar i branschlöneskillnaderna systematiskt har varit till kvinnors nackdel. En ytterligare infallsvinkel för att förstå varför kvinnor missgynnats av lönestrukturens förändring är den ökande överutbildningen som behandlats ovan, eftersom fler kvinnor än män är överkvalificerade. Sammanfattningsvis visar dessa resultat för det första att kvinnor rangordnas lägre lönemässigt än män, givet utbildningslängd och erfarenhet. Detta underläge för kvinnor utjämnades , men försämrades för att sedan vara relativt stabilt . För det andra ökade löneskillnaderna, givet utbildningslängd och erfarenhet, och i ännu högre grad under 1990- talet. Eftersom kvinnor rangordnas lägre lönemässigt inom denna fördelning, medför en sådan ökning av lönespridningen att könslönegapet ökar – såvida inga andra förändringar inträffar. har dock andra föränd- ringar inträffat. Skillnaderna mellan kvinnor och män vad gäller utbildningslängd och framför allt arbetslivserfarenhet har utjäm- nats, så att de kvarstående skillnaderna blivit marginella. Denna utjämning vad gäller observerade lönefaktorer har modifierat den för kvinnor negativa förändringen av lönestrukturen, så att netto- utfallet blivit att de observerade skillnaderna i genomsnittslön mellan könen varit relativt oförändrade . Vi anser att det är en viktig uppgift för framtida forskning att mer ingående undersöka orsakerna till att kvinnor missgynnats av löne- strukturens förändring . Dekomponering av könslönegapets förändring (logarit- miska enheter) 1974-1968 1981-1974 1991-1981 2000-1991 Total förändring av lönegapet -0,0847 -0,0650 -0,0251 Förändringar i observerbara egenskaper: -0,0144 -0,0189 -0,0179 -0,0256 -0,0076 -0,0142 -0,0014 -0,0111 -0,0255 -0,0398 Förändringar i lönepremier för -0,0138 -0,0028 -0,0003 -0,0002 -0,0011 -0,0166 Förändringar i icke observerbara -0,0326 -0,0543 -0,0073 egenskaper och/eller diskriminering Förändringar i icke observerbara -0,0342 -0,0104 Not: För information om N respektive år, se Tabell 9. 4.6Löneskillnader mellan svensk- och utlandsfödda anställda Tabell 11 presenterar en analys av löneskillnaderna mellan anställda födda i och utomlands. Invandrarna har vi delat in i två kategorier: de med ursprung i och samt de som är födda i andra länder.15 Analysen genomförs endast för de två senaste undersökningstidpunkterna (1991 och 2000). Vid tidigare undersökningstillfällen var gruppen övriga världen dels relativt liten, dels har dess sammansättning ändrats vilket gör att jäm- förelser över längre tidsperioder inte är meningsfulla. Resultaten i tabellen tyder på att de observerade löneskillnaderna mellan individer födda i Nord- och och i är 15 Enligt kodningen i Levnadsnivåundersökningen definieras här invandrare som utlandsfödda personer vars föräldrar var utländska medborgare då respondenten föddes. marginella både 1991 och 2000. Personer födda utanför Nord- och har emellertid betydligt lägre löner än dem som är svenskfödda. Anställda i kategorin övriga världen tjänade både 1991 och 2000 mindre än infödd arbetskraft. När hänsyn har tagits till individernas arbetslivserfarenhet, kön och utbildningslängd förändras resultaten endast marginellt. däremot reduceras löneskillnaderna mellan personer födda i och i övriga världen med drygt tre procent- enheter. För denna kategori tycks alltså av löne- skillnaden mot infödd arbetskraft bero på gruppens sammansättning vad gäller kön, erfarenhet och utbildning. Löneskillnaderna mellan personer födda i och utomlands är såldes relativt stabila . Nord- och västeuropéer tjänar marginellt mindre än personer födda i . Övriga invandrare tjänar betydligt mindre och denna skillnad kan bara delvis förklaras med skillnader i traditionella humankapitalvariabler och köns- sammansättning. Två kommentarer är dock på sin plats i detta sammanhang. För det första har 1990-talskrisen drabbat invand- rarna hårdare än resten av befolkningen. Andelen personer i arbetskraften har i större utsträckning sjunkit bland invandrare än bland svenskar (2000:69). Dessutom är varaktig arbetslöshet betydligt vanligare bland personer födda utomlands (se kapitel 2 i denna volym). För det andra är det viktigt att ta hänsyn bl.a. till sådana faktorer som vistelsetiden i landet, när man studerar löneojämlikhet mellan personer som invandrat till ett land och personer som är födda i landet i fråga. Levnadsnivåundersök- ningarna omfattar dock för få individer från respektive ursprungs- region för att möjliggöra sådana uppdelningar. Av denna orsak bör mer ingående analyser av invandrarnas lönesituation baseras på datamaterial som omfattar betydligt fler individer med utländsk härkomst. SOU 2001:53 Lönestrukturens förändring i Löneskillnader mellan anställda födda i och utomlands (procent i förhållande till svenskfödda) -3,1 -1,0 -3,2* -3,1 -13,9* -14,1* -14,1* -11,0* Not: Standardisering = konstanthållning för utbildningsår, kön, förvärvs- arbetsår och förvärvsarbetsår i kvadrat. I grupperna födda utanför ingår enbart personer som är födda utomlands av föräldrar som inte var svenska medborgare då personen föddes. * skillnaden gentemot anställda födda i signifikant på 95%- nivån. Samhällsklass eller yrkesposition är en viktig prediktor till löne- skillnader, liksom till andra former av ojämlikhet. I Tabell 12 nedan redovisar vi hur de genomsnittliga löneskillnaderna mellan olika klasser har förändrats . Följande fem kategorier av anställda urskiljs: högre tjänstemän, tjänstemän på mellannivå, lägre tjänstemän, kvalificerade arbetare samt okvali- ficerade arbetare.16 Jämförelserna görs med okvalificerade arbetare som referensgrupp. Tabellen presenterar procentuella skillnader mellan respektive klassers genomsnittslöner och den för okvali- ficerade arbetare. I den första panelen i Tabell 12 redovisas löneskillnadernas utveckling för samtliga anställda. Det generella mönstret är att klasslöneskillnaderna minskade kraftigt . Denna minskning fortsatte . var klasskillnaderna relativt konstanta, med undantag för att relativ- 16 Vid konstruktion av klassvariabeln används SEI-koder (se , och 1981). I samtliga tabeller ingår enbart anställda. 17 Vad gäller klassanalysen redovisar vi inte löneskillnaderna separat för kvinnor och män eftersom antalet kvinnor inom vissa klasskategorier är mycket litet 1968 och 1974. lönerna för kvalificerade arbetare sjunker. Som en illustration av löneskillnadernas omfattning och förändring kan nämnas att en högre tjänsteman 1968 i genomsnitt hade ungefär 2,4 gånger () högre lön än en okvalificerad arbetare. Motsvarande siffra är ungefär 1,7 gånger högre lön. I den andra och tredje panelen i Tabell 12 redovisas resultaten separat för anställda inom den offentliga och privata sektorn. Den generella trenden mot en utjämning av klasslöneskillnaderna tycks gälla för de flesta kategorier inom ekonomins båda sektorer. Löneskillnaderna efter klass har sedan början av 1980- talet varit mycket större inom privat än inom offentlig sektor. tycks dock relativlönerna för högre tjänstemän i privat sektor ha minskat, medan motsvarande skillnader i stället ökat något inom offentlig sektor. För övriga tjänstemannagrupper har dock lönerna i jämförelse med okvalificerade arbetare ökat inom privat sektor, medan de varit relativt oförändrade inom offentlig sektor. Vi ser också att kvalificerade arbetare inom privat sektor tycks ha haft högre relativlöner 1991 än 1981 och 2000. Vidare framgår att den minskning av löneskillnader mellan kvalificerade och okvalificerade arbetare som vi fann för alla anställda, tycks bero på minskningen av de förras relativlöner inom den privata sektorn. Skillnaderna mellan dessa två arbetarkategorier inom den offentliga sektorn är i stort sett oför- ändrade . Tabell 12 visar också hur stor andel av lönevariationen (R2) som klass förklarar respektive år samt hur stor lönevariationen är inom klassgrupperna (standardavvikelsen, 8, av residualen). förklarade uppdelningen mellan de fem klasskategorierna mellan av lönevariansen. Löne- variationen inom klasserna minskade med mer än en femtedel, för att därefter öka en aning . har R2 minskat från , medan residualstandardavvikelsen ökat från cirka 0,23 till 0,26. Det tycks alltså finnas en svag tendens till att yrkesklass förklarar mindre av de löneskillnader som finns bland anställda, som lönevariationen inom klassgrupperna ökar. Av den andra och tredje panelen i Tabell 12 framgår dock att det endast är bland privatanställda som denna trend mot minskat förklaringsvärde för klass finns . R2 minskade med i privat sektor, medan residual- variationen ökade där. Inom offentlig sektor var däremot både R2 och löneskillnaderna inom klasserna i stort sett oför- ändrade. Löneskillnader efter klass (procent i förhållande till okvalificerade arbetare) Anställda individers löne- utveckling har löneskillnaderna jämförts med motsvarande skillnader bakåt i tiden. Vi har således använt oss av tvärsnittsdata fram till . I detta avsnitt kommer vi i stället att beskriva hur samma individers reallöner har förändrats . Vi använder alltså här levnadsnivåundersökningarnas panelansats, dvs. att samma individer intervjuas vid fler än ett till- fälle. Analysen baseras på de respondenter som var anställda vid båda de senaste intervjutillfällena (1991 och 2000). Löneförändring beräknas som skillnaden i logaritmen av timlön 2000 och logarit- men av timlön 1991 för samma individ. Genom att omvandla lön till logaritmiska värden kan skillnaden beskrivas som en ungefärlig proportionell förändring. Den genomsnittliga förändringen i log(timlön) för den grupp personer som hade en anställning både 1991 och 2000 är 0,257, vilket innebär cirka 29 procents löneökning.18 Medianlöneföränd- ringen är något mindre, 0,224. De allra flesta personer som hade en anställning både 1991 och 2000 har erfarit reallöneökningar ; av de anställda som ingår i detta urval fick en reallönesänkning och övriga antingen oförändrad eller högre reallön. Tabell 13 visar hur löneförändringens medianvärde varierar efter klass-, kön- och sektorstillhörighet 1991.19 (För att renodla bety- delsen av klass för löneutvecklingen, ingår endast personer som inte har bytt klass .) Av tabellen framgår att även om den typiske anställde inom alla dessa delgrupper haft en rejäl reallöneökning, finns det stora skillnader mellan grupperna. Med ett undantag har offentliganställda inom alla klass- och könsgrupper haft en sämre löneutveckling än privatanställda. Undantaget är kvinnliga okvalificerade arbetare, bland vilka offentliganställda haft en något större löneökning. Kvinnliga lägre tjänstemän har dessutom haft ungefär samma medianlöne- utveckling oavsett sektor. Då kvinnor och män med samma klass- 18 Här liksom senare i avsnittet anges procentskillnader, vilka erhålls genom att ta exponenten av det logaritmiska värde som presenteras i tabellerna. I detta fall exp(0,257) = 1,293. 19 I Tabell 13-15 används medianen i stället för medelvärdet som centralmått. Orsaken till detta är att bastalen (antal respondenter) är små inom vissa av de delgrupper som presenteras, och medianen är inte lika känslig för extremvärden som medelvärdet. position och inom samma sektor jämförs, framstår inte kvinnor som missgynnade i fråga om lönetillväxt – i sex av tio klass- och sektorgrupper är kvinnornas medianlöneökning större än männens. Det bör noteras att kvinnliga högre tjänstemän i privat sektor är den grupp som tycks ha erhållit den största löneökningen , nästan 48 procents löneökning. Antalet personer i denna grupp är dock mycket litet, vilket innebär att precisionen i skattningen är mycket låg. (I själva verket är inga av medianlöne- skillnaderna bland de fyra grupperna av högre tjänstemän statistiskt säkerställda.) Tabell 13 visar att bland såväl kvinnor som män inom båda sektorerna har högre tjänstemän erhållit större löneökningar än anställda inom andra klasser. Löneförändringar efter kön, sektor 1991 och klass 1991. Medianvärden av log(timlön) 2000 och 1991 (Endast anställda som inte bytt klass ingår) (0,389) (0,199) (0,268) (0,129) Not: siffror inom parentes anger att antalet respondenter i gruppen är mindre än 30. Ålder är en viktig faktor för att förklara individers löneförändring . Detta framgår av Tabell 14. För både kvinnor och män och inom både privat och offentlig sektor minskar löneökningen med stigande ålder. Ålderseffekten är dock mycket starkare för tjänste- män än för arbetare. Tjänstemän som 1991 var hade en löneökning på , medan motsvarande ökning för arbetare endast var 36 procent.20 Inom den äldsta åldersgruppen (46–) var löneförändringen ungefär den- samma för arbetare och tjänstemän, . Privatanställda har haft större löneökningar än offentliganställda i alla ålders- grupper utom en. För alla åldersgrupper tagna tillsammans (se näst sista raden i tabellen) var löneökningarna större i den privata än i den offentliga sektorn och större bland tjänstemän än bland arbetare. Bland offentliganställda hade män i genomsnitt större ökningar än kvinnor i de två yngsta åldersgrupperna, medan offentliganställda kvinnor hade större löneökningar i de två äldsta grupperna. Inom den privata sektorn tenderar kvinnor att ha större löneökningar än män i alla åldersgrupper utom den äldsta. Detta är i enlighet med tidigare presenterade resultat, som också tyder på att privatanställda kvinnor haft en positiv löneutveckling under 1990- talet. Löneförändringar efter ålder, kön, sektor och tjänstemän/arbetare 1991. Medianvärden av log(timlön) 2000 och 1991 (0,353) Not: siffror inom parentes anger att antalet respondenter i gruppen är mindre än 30. 20 En rimlig delförklaring till denna stora skillnad är att tjänstemän tenderar att ha högre utbildning än arbetare och därför börjat förvärvsarbeta . Eftersom löneökningen i genomsnitt är mycket större för de som inträtt på arbetsmarknaden, kan unga tjänstemän förväntas ha hög lönetillväxt. En tilläggsanalys som inte presenteras här i tabellform visar att skillnaderna mellan unga arbetare och tjänstemän minskar då vi konstanthåller för den anställdes erfarenhet. En relativt stor skillnad kvarstår dock även efter en sådan standardisering, vilket innebär att variation i erfarenhetslängd inte utgör hela förklaringen till de skillnader i lönetillväxt som finns mellan dessa båda grupper. För att få en mer ingående bild av betydelsen av sektor för löne- utvecklingen, har vi gjort en uppdelning i fyra grupper: (a) de som både 1991 och 2000 arbetade inom offentlig sektor, (b) de som både 1991 och 2000 arbetade inom privat sektor, (c) de som har bytt från privat till offentlig sektor samt (d) de som bytt från offentlig till privat sektor. Vi jämför medianen av såväl observerade som standardiserade löne- förändringar för dessa fyra grupper, separat för kvinnor och män. Standardiseringen innebär att vi jämför personer som dels har samma genomsnittliga värden på lön, utbildningslängd, förvärvs- arbetsår och ålder , dels har haft samma förändring vad gäller utbildningslängd och antal förvärvs- arbetsår samt som grovt sett har haft samma grad av arbetslöshets- erfarenhet (vilket mäts genom en variabel som anger om den anställde varit arbetslös mer än 2 månader eller inte).21 Tabell 15 visar entydigt hur starkt sektortillhörighet, men även kön, har påverkat löneutvecklingen . Kolumn (1) och (2) visar observerade medianvärden för kvinnor respektive män. Bland dem som inte bytt sektor hade privatanställda klart större löneökningar än offentliganställda. Detta gäller både kvinnor och män. För kvinnor som bytt sektor skiljer sig inte löneutvecklingen speciellt mycket åt mellan dem som har bytt från offentlig till privat sektor eller tvärtom. För män däremot är löneutvecklingen mycket gynnsammare för dem som gick från offentlig till privat sektor än för dem som gick den motsatta vägen. Män som bytt till privat sektor har i genomsnitt erfarit så mycket som 43 procents lönehöjning , medan median- värdet för män som bytt från privat till offentlig sektor endast är . Kolumn (3) visar skillnaden mellan kvinnors och mäns medianlöneförändring. Vi ser att könsskillnaderna är små med undantag av byte från offentlig till privat sektor, där männen gör en mycket större lönevinst med sektorsbytet.