sou · GPB388 · 2002-01-01 00:00:00 — –om det finns behov av att skapa uttryckliga förutsättningar för att få ärenden granskade av Lagrådet året om, –om den förändrade dimensioneringen av de högsta domstolarna och de ändrade reglerna om domförhet där skall avspegla sig i ändrade regler om antalet avdelningar och ledamöter i Lagrådet, –vilka som skall kunna vara ledamöter i Lagrådet och hur många pe- rioder i följd ledamöterna skall kunna arbeta där, –om mer än en ledamot som inte är justitie- eller regeringsråd skall kunna tjänstgöra på samma avdelning, –om justitie- och regeringsråd skall ges utökade möjligheter att ar- beta i sina domstolar under pågående lagrådsperiod, –vad som skall gälla vid förhinder för ledamöter i Lagrådet, –om administrationen av Lagrådet och dess verksamhet kan skötas effektivare. Direktiven föreskriver att utredaren i samtliga de angivna fallen skall ta ställning till vilket behov av förändringar som finns. Vidare skall för- slag lämnas till de eventuella författningsändringar som krävs. I upp- draget ingår även att se över lagen (1979:368) språkligt och redaktio- nellt. Direktiven bifogas betänkandet som bilaga 1. Enligt direktiven skall utredningsuppdraget redovisas . För att reglerna om grundlagsändring skulle kunna iakttas, och med beaktande av att val till skall hållas , bröt utredningen ut en fråga om ändring av 8 kap. 18 § första stycket regeringsformen till behandling i ett delbetänkande (Lagrådets sam- mansättning. Förslag till ändring i regeringsformen, SOU 2001:37). Ändringsförslaget har remissbehandlats. Under utredningsförfarandet, som inleddes , har sam- råd skett med ordförandena i och Regeringsrätten. Sammanträffanden och informationsutbyte har ägt rum med Lagrådets ledamöter före lagrådsperiodens utgång . Utredningen har även deltagit i ett sammanträde med rättschefer och expeditionschefer i för diskussion om avlämnandetidpunkter för lagråds- remisser. Uppgifter om inkomna ärenden och tjänstgöringsförordnan- den har inhämtats vid besök på . Historisk återblick på Lagrådet 23 2 Historisk återblick på Lagrådet Ursprunget till lagrådsgranskningen står att finna i den rådgivning åt Konungen som riksrådet utövade i bl.a. lagfrågor. inrättades , som i viss utsträckning fick yttra sig i lagstiftningsärenden. regeringsform föreskrev att det gamla riksrådets motsvarigheter i den nya regeringsformen, statsrådet och , skulle överta uppgiften att avge yttrande till Konungen. I Högsta domstolens uppgifter ingick att yttra sig över för- slag till allmän civil- och kriminallag samt kyrkolag. Vid regeringsfor- mens införande fick en mer fristående ställning än förut gentemot monarken, och dess ledamöter ålades därutöver en juri- disk och politisk ansvarighet i förhållande till . Utlåtandena i lagfrågorna var emellertid endast rådgivande. senare del överhopades med laggranskningsuppgifter, som måltillströmningen ökade. De dömande uppgifterna blev lidande av detta förhållande. väcktes tanken att tillskapa dels en regeringsrätt, dels en lagrevi- sion, vilka skulle avlasta från arbetsbördorna. överflyttades följaktligen laggranskningsuppgifterna från till Lagrådet, vilket skulle fungera som ett kollegium bestå- ende av ledamöter från och den nyinrättade Rege- ringsrätten. Organet skulle ha laggranskningen som sin enda uppgift. Med den valda lösningen skulle den nyttiga växelverkan mellan lag- stiftning och rättskipning, som tidigare uppstått genom Högsta dom- stolens befattning med lagförslag, bevaras i någon mån också i framtid- en, som skulle slippa bli störd i sin döman- de verksamhet. En förväntad enhetlighet i utlåtandena, som i sin tur skulle borga för dessas auktoritet, samt tidsvinster var andra skäl som anfördes för det nya organets berättigande (prop. 1908:37 s. 40 ff). De grundläggande bestämmelserna rörande Lagrådet intogs i 21 § regeringsform, medan de närmare reglerna för det nya organet för- des in lagrådslag. lagrådslag ersattes av ny lagstiftning på området . gällande lagrådslag tillkom (1979:368). Huvudprinciperna rörande Lagrådets sammansättning har i stora drag förblivit desamma sedan Lagrådet inrättades 1909. Även regeringsform upprätthölls sålunda tanken att det i Lagrådet skall 24 Historisk återblick på Lagrådet ingå ledamöter från de båda högsta domstolarna. Lagändringar har emellertid inneburit att även andra lagfarna personer numera kan delta i laggranskningsarbetet i stället för en ledamot av de högsta domstolarna och att arbetet kan bedrivas på avdelningar. Vid lagrådsreformen infördes en föreskrift i regeringsformen om att Lagrådets yttrande bör inhämtas över lagförslag på vissa angivna om- råden; om regeringen underlåter att höra Lagrådet över ett lagförslag inom granskningsområdet skall skälen redovisas för . Sam- tidigt preciserades inriktningen av Lagrådets granskning av lagförslag. Lagrådets uppgifter och ställning 25 3 Lagrådets uppgifter och ställning Lagrådets uppgifter regleras i 8 kap. 18 § regeringsformen. Av denna framgår att Lagrådet skall avge yttrande över lagförslag. Yttrande in- hämtas av regeringen eller av riksdagsutskott. I 3 kap. 1 § riksdags- ordningen, som innehåller bestämmelser om regeringens propositioner, förutsätts att Lagrådets yttrande är skriftligt. Lagrådet kan följaktligen liknas vid en kvalificerad remissinstans, som emellertid är särpräglad på så sätt att den utgör ett permanent och fristående organ, vars funktion resp. organisation regleras i grundlag och lag. Självständigheten manifesteras genom att närmare bestämmel- ser om Lagrådets sammansättning och tjänstgöring meddelas i lag och följaktligen inte i regeringsföreskrifter (se 8 kap. 18 § sista stycket re- geringsformen). Verksamheten har delvis karaktär av en preventiv normkontroll eller laggranskning. Denna skall skiljas från den s.k. lag- prövningen, som sker i efterhand exempelvis i författningsdomstolar eller andra domstolar. I existerar laggranskningen parallellt med en lagprövningsrätt för domstolar och andra offentliga organ (se 11 kap. 14 § regeringsformen). Anknytningen till landets högsta domstolar är stark och har historis- ka förklaringar. Trots att ledamöterna i nästan samtliga fall hämtas från kretsen av aktiva eller förutvarande ledamöter i och Regeringsrätten, har Lagrådet ingen dömande eller beslutande funk- tion. Lagrådet har inte heller någon möjlighet att hindra att ett lagför- slag genomdrivs, även om detta har avstyrkts i något avseende i sam- band med laggranskningen. Därtill kommer att Lagrådet inte har någon inverkan på vilka lagförslag som remitteras för granskning. Regerings- formen föreskriver endast att yttrande bör inhämtas innan beslutar grundlag eller lag inom vissa angivna lagstiftningsområden; att Lagrådet trots detta inte hörts över förslaget utgör emellertid aldrig hinder mot lagens tillämpning. I praktiken iakttas regeringsformens re- kommendationer ganska strikt. De utlåtanden som riksrådets justitierevision och därefter lämnade kunde innehålla synpunkter på lagförslagens inne- håll såväl som på deras form. I samband med parlamentarismens ge- nombrott fästes uppmärksamheten på att eventuella politiska ställ- ningstaganden från Lagrådets sida riskerade att inkräkta på de folk- inflytande på landets styrelse. 26 Lagrådets uppgifter och ställning eller lagrådslag fanns nämligen några bestämmelser om lag- granskningens syfte och karaktär. I ett utlåtande uttalade kon- stitutionsutskottet emellertid att enighet numera rådde om att lagråds- granskningen inte borde omfatta lagförslagens allmänna politiska grun- der utan uteslutande ägnas deras juridiska sida. Lagrådsgranskningens betydelse ansågs ligga i att de remitterade förslagen fick en från juri- disk synpunkt tillfredsställande utformning (KU 1949:8). Uttalanden i samma riktning följde även vid senare tillfällen . Bestämmelser om granskningsinriktningen fördes emellertid in i lag först i samband med grundlagsrevisionen 1979. Rättighetsskyddsutred- ningen konstaterade i förarbetena att det numera torde råda full enighet om att Lagrådets granskning borde omfatta endast lagförslagens juri- diska sida och att prövningen av förslagens allmänna politiska grunder ankommer uteslutande på och regeringen (SOU 1978:34 s. 133). Departementschefen uttalade i prop. 1978/79:195 (s. 48) att han anslöt sig till överväganden i fråga om granskningens inriktning. Han underströk vikten av att Lagrådet iakttar den största återhållsamhet när det gäller sakfrågor av politisk natur, ef- tersom det inte var förenligt med Lagrådets ställning i vårt konstitu- system att det redovisar andra synpunkter än sådana som är av juridisk-teknisk art. Inriktningen av Lagrådets granskning kom att reg- leras i 8 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen (prop. 1978/79:195, KU 39, rskr. 459, KU 1979/80:1, rskr. 2, SFS 1979:933). I samband med lagrådsreformen 1979 framhölls att det rådde allmän enighet om att Lagrådets verksamhet är värdefull såsom ett led i arbetet på att få fram fullgoda lagförslag och att granskningen i Lagrådet är en garanti för att rättssäkerhetsintresset samt kravet på enhetlighet, kon- sekvens och klarhet i rättssystemet iakttas (SOU 1978:34 s. 132). De- partementschefen betonade att Lagrådets medverkan i lagstiftnings- arbetet tillsammans med lagprövningsrätten var av betydelse för att rättighetsskyddet skulle få rättsligt verkande garantier som är obero- ende av de politiska organen (prop. 1978/79:195 s. 31). har gett regeringen i uppdrag att utreda frå- gor om lagprövningsrätten enligt regeringsformen, bl.a. hur en förstärkt lagprövning bör kunna utövas, vilket kan innefatta överväganden kring Lagrådets ställning och frågan om behovet av en speciell författnings- domstol (2000/01:KU11, rskr. 2000/01:149). Närmare översikt över gällande rätt 27 4 Närmare översikt över gällande rätt Som tidigare berörts finns de grundläggande reglerna om Lagrådet i 8 kap. 18 § regeringsformen. Bestämmelsen föreskriver att det skall fin- nas ett lagråd för att avge yttrande över lagförslag. Enligt gällande ly- delse skall domare i och Regeringsrätten ingå i Lag- rådet. Utredningens förslag i delbetänkandet innebär att förutvarande domare i dessa domstolar vid behov kan ersätta aktivt justitieråd eller regeringsråd. Regeringen eller, enligt vad som närmare anges i riks- dagsordningen, riksdagsutskott inhämtar yttrande från Lagrådet. I 8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen anges i vilka situationer Lagrådets yttrande bör inhämtas. Enligt huvudregeln bör Lagrådet hö- ras över förslag som gäller tryckfrihetsförordningen, yttrandefrihets- grundlagen, sådan lagstiftning som är intagen i sekre- tesslagen (1980:100) eller personuppgiftslagen (1998:200), fri- och rättighetsbegränsande lagstiftning, lagstiftning om begränsningar av konflikträtten på arbetsmarknaden, lagstiftning om expropriation m.m., upphovsrättslig lagstiftning, lag som i fri- och rättighetshänseende sär- behandlar utländska medborgare, kommunalskattelag, civilrättslig lag- stiftning, betungande offentligrättslig lagstiftning eller föreskrifter om rättskipning och förvaltning som enligt 11 kap. regeringsformen skall beslutas i lag. Lagrådets hörande är emellertid omgärdat av vissa be- gränsningar. Exempelvis behöver yttrande bara inhämtas om lagen är viktig för enskilda eller från allmän synpunkt. Om Lagrådets hörande skulle sakna betydelse på grund av frågans beskaffenhet eller om avse- värt men skulle uppkomma genom att lagstiftningsfrågan fördröjs, kan Lagrådets hörande också undvaras. Regeringen måste emellertid redo- visa skälen till att Lagrådet inte fått tillfälle att yttra sig i lagfrågor som faller in under ämnena i granskningskatalogen. Lagrådets hörande är inte en förutsättning för att lagen skall få tillämpas. Lagrådets granskning skall avse hur förslaget förhåller sig till grundlagarna och rättsordningen i övrigt, hur förslagets föreskrifter förhåller sig till varandra, hur förslaget förhåller sig till rättssäker- hetens krav, om förslaget är så utformat att lagen kan antas tillgodose angivna syften och vilka problem som kan uppstå vid tillämpningen (8 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen). Av 8 kap. 18 § fjärde stycket regeringsformen framgår som förut sagts att närmare bestämmelser om Lagrådets sammansättning och 28 Närmare översikt över gällande rätt tjänstgöring meddelas i lag, närmare bestämt lagen (1979:368) om Lag- rådet. Enligt lagrådslag (se bilaga 3) består Lagrådet av högst fy- ra avdelningar. Regeringen bestämmer med hänsyn till arbetsbördan om Lagrådet skall bestå av mer än en avdelning (1 §). Justitieråd och regeringsråd, högst nio, tjänstgör i Lagrådet (2 § första styck- et). Vid behov kan annan lagfaren person förordnas att tjänstgöra som ledamot (2 § andra stycket). Avdelning består av tre ledamöter eller, om särskilda skäl föreligger vid behandlingen av visst ärende och rege- ringen bestämmer det, fyra ledamöter (3 § första stycket). Både justitie- råd och regeringsråd skall ingå i avdelning jämte högst en annan lag- faren person (3 § andra stycket). Det ankommer på regeringen att be- stämma hur många ledamöter från de båda högsta domstolarna som skall tjänstgöra i Lagrådet och hur dessa skall fördelas på avdelningar (4 §), men domstolarna råder själva över vilka av deras resp. ledamöter som skall utses samt vilka avdelningar de skall tillhöra (5 § första stycket). Regeringen bestämmer vilka andra jurister som skall vara le- damöter av Lagrådet och hur de skall placeras (5 § andra stycket). Där- utöver kan regeringen, på avdelnings begäran, förordna en sakkunnig person med särskilda fackkunskaper vid behandlingen av visst ärende (10 § andra stycket). Enligt huvudregeln utses ledamöter för av , räknat från början av Högsta domstolens höstsession med udda slutsiffra (lagrådsperiod). Regeringens beslut om avdelnings tjänstgöring eller sammansättning kan emellertid medföra avvikelser härifrån, liksom si- tuationer då något av justitieråden eller regeringsråden i Lagrådet avgår från sitt ämbete eller får förfall (6 § jämförd med 13 §). Har ett justitie- råd eller regeringsråd tjänstgjort under , får vederbörande inte utan särskilda skäl på nytt tjänstgöra un- der den närmast följande lagrådsperioden (7 § första stycket). Om be- handlingen av ett ärende inte avslutats vid lagrådsperiods utgång, skall de avgående ledamöterna dock fortsätta sin tjänstgöring till dess ären- det blivit slutligt handlagt (12 §). Ordförande på avdelning i någon av de högsta domstolarna får inte utses till lagrådsledamot. Inte heller får justitieråd eller regeringsråd, som uppnått , utan eget sam- tycke utses att tjänstgöra i Lagrådet (7 § första och andra styckena). Avdelningarna är lika behöriga att behandla ärenden som ankommer på Lagrådet. Ärendena fördelas mellan avdelningarna på det sätt leda- möterna bestämmer (8 §). Det justitieråd eller regeringsråd som först utnämnts till sådant ämbete blir ordförande på avdelning; den äldste ordföranden på avdelning för ordet när Lagrådets ledamöter samman- träder samfällt. I detta sammanhang jämställs förutvarande justitieråd och regeringsråd med aktiva sådana (9 §). Närmare översikt över gällande rätt 29 bidrar med tjänstemän för föredragning av ären- den och på annat lämpligt sätt om ärendena har beretts inom kansliet. Riksdagsutskotten tillhandahåller föredragande för lagförslag som har väckts inom (10 § första stycket). Justitieråd eller regeringsråd, som avgår från sitt domarämbete eller får förfall de tjänstgör i Lagrådet, ersätts vid behov ge- nom att den domstol som utsett ledamoten förordnar annat justitieråd eller regeringsråd i den avgående eller frånvarande ledamotens ställe (13 § första stycket). Avdelningen kan sedan bestämma att ersättaren skall få fortsätta att tjänstgöra till dess ett påbörjat ärende avslutats, trots att förfallet för den ersatte ledamoten upphört (13 § andra styck- et). De justitieråd och regeringsråd som tjänstgör i Lagrådet skall delta i behandlingen i resp. domstol av mål eller ärende som de förut tagit be- fattning med vid handläggning för slutligt avgörande. Samma åliggande har dessa ledamöter i behandlingen av mål eller ärenden som skall av- göras av eller Regeringsrätten i dess helhet (14 §). Även i de fall då regeringen låter meddela Lagrådet att något ärende inte kan förväntas skall justitieråden och regeringsråden tjänstgöra i resp. domstol såvida inte annat föranleds av brådskande ärende (16 § första stycket). Dessa ledamöter kan också tjänstgöra i den domstol som de tillhör om Lagrådets ledamöter finner att detta kan ske utan olägenhet för verksamheten (16 § andra stycket). Alla justitieråd eller regeringsråd som inte är befriade från tjänstgöringsskyldighet bör delta i handläggningen av ärende som enligt lagrådslagen ankommer på eller Regeringsrätten, om inte laga hinder möter (17 §). Lagrådets ledamöter bestämmer tidpunkten för ledamots ledighet. Ledamot som inlett sin tjänst- under pågående lagrådsperiod samt ledamot som endast deltagit i behandlingen av visst ärende erhåller ledighet enligt vad Lagrådets ledamöter bestämmer, dock högst (15 §). 30 Närmare översikt över gällande rätt Utredningen har genomfört en undersökning av Lagrådets arbetsbörda –2001 i form av studier av bl.a. dagböcker och ärende- förteckningar. Resultaten av denna undersökning framgår av bilaga 2 till betänkandet. I det följande görs vissa nedslag i det insamlade mate- rialet. –2000 inkom sammanlagt 1 000 remissären- den, dvs. i snitt 91 (medianvärde 95). Variationerna kan emel- lertid vara stora. inregistrerades exempelvis endast 62 remiss- er medan 107 stycken inkom 1998. Någon bestämd tendens i ärende- utvecklingen kan inte utläsas. Den totala mängden ärenden ger inte heller underlag för di- rekta slutsatser kring vilken arbetsinsats som krävts . En studie av antalet tjänstgörande avdelningar visar sålunda att regeringen måst inkalla såväl ett tredje som ett fjärde lagråd bl.a. för vissa perioder av då ärendemängden varit som minst (1990, 1991 och 1996). Förklaringen härtill är att vissa ärenden, exempelvis granskningen av en ny balk eller annan omfattande lagstiftning, kan ta mycket i anspråk. En annan förklaring är att regeringen be- slutar att skicka ett större antal remisser för granskning med korta in- tervaller. Å andra sidan förekommer under vissa perioder i det närmaste stiltje i Lagrådets verksamhet. Om regeringen kan förutspå att sådana tillfällen kommer att uppstå, finns en möjlighet att dra in avdelningar eller att tillfälligt återbörda de aktiva domarna till deras resp. domstol- ar. Vid sådana tillfällen kan också ges möjlighet till inläsning och för- beredelser inför kommande remissföredragningar för lagrådsledamö- terna. Sammanfattningsvis kan konstateras att Lagrådets arbetsbörda är ojämnt fördelad över året och att verksamheten är känslig för ansam- lingar av remissärenden, liksom för ärenden av större omfattning. Utredningen har genomfört en undersökning av hur de ärenden som föreläggs Lagrådet har fördelat sig över året. Lagrådets arbetsbörda kan generellt sägas vara som störst i anslutning till de s.k. stoppdagarna. Med stoppdag avses den dag en proposition senast skall vara avlämnad till för att vara färdigbehandlad . Fram inföll en stoppdag (stoppdagen avsåg enligt dåvarande lydelse av 3 kap. 3 § riksdagsordningen annan proposition än anslagsproposition), vilket innebar att propositioner skulle avlämnas senast detta datum om regeringen ansåg att de borde behandlas under pågående . Detta kan skönjas i statistiken över inkomna ären- den på så sätt att februari och, framför allt, mars var den tid då flest remisser inkom till Lagrådet. bestämmer på förslag av talmannen vilken dag som skall bli stoppdag för de propositioner som skall behandlas under pågående (3 kap. 3 § riksdagsordningen). Detta har fått till följd att stoppdagen har tidigarelagts. –2001 har stoppdagen sålunda infallit mellan den 10 och . En viss förskjutning har till följd därav även skett när det gäller datumen för de remisser som skickas till Lag- rådet. har februari varit den månad då flest remisser in- kommit. Som ett exempel på hur ärendefördelningen i praktiken kan se ut kan nämnas att Lagrådet endast fick en remiss under årets och därefter hela 26 – . – Utredningen återkommer i avsnittet 7.1 (Lagrådets arbete och stoppdagar för propositioner) till de övriga stoppdagar som före- kommer i lagstiftningsarbetet. Även andra generella slutsatser kan dras angående ärendefördel- ningen . Flest remisser inkommer nästan undantagslöst . inregistreras emellertid endast ett fåtal remisser. juni–augusti, då Lagrådets ledamöter utnyttjar större delen av sin lagreglerade ledighet, inkommer bara en- staka ärenden för granskning . Utredningen har även undersökt antalet avdelningar som varit i tjänst . Undersökningen visar att Lagrådet har bestått av fyra avdelningar under sammanlagt åtta sam- manhängande perioder (totalt ) . Sex av des- sa sammanhängande förordnanden (inklusive förlängningar) hänför sig till första . har Lagrådet bestått av fyra avdelningar under två perioder, den senaste , varvid tjänstgöringen vid båda tillfällena omfattade . De nämnda undersökningsresultaten utvisar att Lagrådet vid långt fler tillfällen be- stått av tre avdelningar, i allmänhet i anslutning till arbetstoppar . Under de angivna åren tjänstgjorde Lagrådets tredje avdelning under sammanlagt 21 sammanhängande perioder (inklusive eventuella förlängningar av förordnandena) eller sammanlagt 1 052 da- gar. Av hänför sig mer än hälften till en sammanhängande period i inledningen av . Det senaste tillfället då tre avdel- ningar tjänstgjorde inträffade . Övrig tid har Lagrådet tjänstgjort på två avdelningar med undantag av fyra perioder åren 1994–1996 (sammanlagt ca ), då Lagrådet endast bestod av Även under innevarande år (2001) har Lagrådet bestått av en avdelning. Utgångspunkter för övervägandena 35 6 Utgångspunkter för övervägandena har ledamotsantalet i de högsta domstolarna minskats avsevärt. Främsta orsaken härtill är ändringar i domförhets- reglerna, som möjliggjort att allt fler mål kan avgöras av endast en do- mare, framför allt dispensmålen. En annan viktig faktor har varit att enhetligheten och kvaliteten i rättskipningen ansetts kunna främjas med ett mindre antal ledamöter i resp. Regeringsrätten. Måltillströmningen till de högsta domstolarna har varit fortsatt hög. Detta har lett till att domstolarna blivit sårbara för personalbortfall. Även Högsta domstolens och Regeringsrättens till- skott av ledamöter till laggranskningen sätter spår i domstolarnas verk- samhet, eftersom proportionerna mellan ledamöter i dömande verk- samhet och i Lagrådet har ändrats. Utrymmet för att använda sig av domstolarnas ledamöter för laggranskande uppgifter är således mindre . Eftersom det inte kan uteslutas att ledamotsantalet i de högsta domstolarna kommer att minskas ytterligare, måste de högsta domstolarnas förhållande till Lagrådet underkastas en närmare gransk- ning. Vidare finns anledning att undersöka möjligheterna att få till stånd smidigare regler för hantering av lagrådsarbetet. På dessa teman kan utredningens direktiv sägas vila. – Det skall även här anmärkas att gett regeringen i uppdrag att bl.a. utreda hur en förstärkt lagprövning bör kunna utövas, i vilket t.ex. innefattas över- väganden kring Lagrådets ställning och frågan om det behövs en sär- skild författningsdomstol eller om prövning bör ske inom det vanliga domstolsväsendet (2000/01:KU 11, protokoll 75 [debatt och beslut ], rskr. 2000/01:149). Det torde råda allmän uppslutning kring uppfattningen att Lagrådet nu under nästan har bidragit till att lagstiftningen i landet hål- lit en hög standard och att detta i sin tur varit beroende av att huvud- sakligen representanter från de högsta domstolarna kunnat användas för detta syfte. Om detta skall vara fallet även , måste vissa sid- or av arbetsorganisationen omprövas, särskilt i ljuset av att färre aktiva ledamöter från de högsta domstolarna numera står till förfogande för att utföra laggranskningsuppgifterna.