sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Domstolen åberopade sålunda till stöd för att bedöma våldtäkten som grov bl.a. att brottet hade förövats mot ett tioårigt barn samt att gärningsmannen hade missbrukat ett särskilt förtroende som han som god vän till familjen hade åtnjutit. Ett sådant brott bör även fortsättningsvis bedömas som grovt. Domstolen bör på motsvarande sätt som beträffande svårhetsgraden av andra sexualbrott göra en helhetsbedömning av samtliga omständlig- heter som förelegat vid en enskild situation. Den objektiva karaktären av övergreppet bör även fortsättningsvis ha en grundläggande betydelse för bedömningen. Barnets låga ålder. Enligt den nuvarande bestämmelsen om våldtäkt i 1 § tredje stycket, som är tillämplig också på barn, skall vid bedömande av om ett våldtäktsbrottet är grovt särskilt beaktas bl.a. om den som har begått gärningen med hänsyn till offrets låga ålder har visat särskild hänsynslöshet. Detta är den enda omständighet som enligt kommitténs praxisundersökning mer regelmässigt tycks kvalificera ett våldtäktsbrott som grovt. Om offret är ett yngre barn bör det således normalt inte krävas några ytterligare omständigheter för att gärningen skall bedömas som grov. Med yngre barn tycks i praxis avses barn som är –. Barnets låga ålder bör också fortsättningsvis kvalificera brottet som grovt. Allmänt sett bör, på motsvarande sätt som enligt gällande rätt, barnets ålder tillmätas större betydelsen ju lägre den var vid gärningen eller, om övergreppen pågått , när de började. Visserligen är det inte säkert att ett litet barn ens upplever att det utsatts för ett sexuellt övergrepp. Detta gör dock inte gärningsmannens handlande mindre allvarligt. Sådana övergrepp medför rimligen regelmässigt fysiska skador. Ju yngre ett barn är desto mer utlämnat är det till de vuxna. Det är också dokumenterat genom forskningen att sexuella 274 Sexualbrott mot barn övergrepp generellt leder till svårare psykiska skador om de ägt rum eller, om det är en serie övergrepp, om de inletts när barnet är litet. Gärningsmannen har använt våld eller hot. Givetvis bör den typen av farligt våld som enligt kommitténs mening bör föranleda att en våldtäkt mot en vuxen person rubriceras som grov medföra samma bedömning för en våldtäkt mot barn (se avsnitt 6.1.6). När det gäller brottet våldtäkt mot barn bör dock inte ställas krav på att våldet varit särskilt kvalificerat. Detta blir en följd om det för ansvar enligt en ny brottsbeskrivning annars inte krävs att gärningsmannen använt våld. Redan ett relativt måttligt bruk av våld eller redan en ringa misshandel bör medföra att en våldtäkt mot barn bör rubriceras som grov. För att ett brott skall bedömas som grovt på grund av hot bör det krävas att hotet hos barnet har framkallat eller har varit ägnat att framkalla fruktan för sin säkerhet och person. Det har framförts till kommittén att det inte är ovanligt att de som utsätter barn för denna typ av gärningar använder hot av ett annat slag än vad som förekommer vid övergrepp mot vuxna. Det är frågan om hot som är anpassade till just det enskilda barnet. Det finns gärningsmän som hotat att göra illa ett kärt husdjur eller ett s.k. gosedjur som tillhör barnet, att låsa in det mörkrädda barnet i garderoben eller att ständigt nypa barnet om han inte får som han vill. Denna typ av hot bör anses särskilt hänsynslösa eftersom de är så utstuderade. De bör därför kunna föranleda att en gärning bedöms som grov våldtäkt mot barn. Det bör dock på motsvarande sätt som beträffande våldtäkt mot den som har fyllt vara tillräckligt att ett hot har riktats mot en annan person som barnet vill skydda. Det kan sålunda tänkas att den som utnyttjar barnets beskyddarinstinkt genom att hota t.ex. ett yngre syskon för att genomföra övergreppet bör kunna straffas för ett grovt brott. Gärningsmannen har utnyttjat barnets särskilt utsatta situation. Barn som utsätts för sexuella övergrepp befinner sig naturligtvis alltid i en utsatt situation. Situationen blir dock särskilt allvarlig om en förälder eller en annan nära anhörig är ansvarig för gärningen. Samma sak gäller om gärningsmannen är exempelvis en av utsedd fosterförälder eller kontaktperson. Dessa fall bör bedömas som grova. Det förhållandet att brottet har begåtts av nära anhöriga bör som framgått i avsnitt 7.1.3 som utgångspunkt föranleda att gärningen bedöms som allvarligt kränkande och därmed som våldtäkt mot barn. Det bör som sagts regelmässigt också ytterligare kvalificera gärningen. Gärningsmannen annars visat särskild hänsynslöshet. I stort sett samma fall som bör medföra att en våldtäkt mot en vuxen person Sexualbrott mot barn 275 utifrån denna omständighet bedöms som grov bör medföra att en våldtäkt mot barn anses som grov. Sålunda bör en gärningsman redan om han har varit så oaktsam att han har tillfogat barnet en allvarlig skada eller en allvarlig sjukdom genom gärningen kunna anses ha visat särskild hänsynslöshet och brottet bör bedömas som grovt. Detsamma bör gälla om barnet har utsatts för risken att smittas av en särskilt farlig sjukdom, t.ex. En gärning bör vidare bedömas som grov om den har varit särskilt förnedrande, t.ex. innehållit perversa inslag eller skett under särskilt förödmjukande former, om den har genomförts på ett utstuderat smärtsamt sätt eller med sadistiska inslag eller om den haft ett utdraget förlopp eller pågått . Forskningen har entydigt visat att det medför svåra psykiska påfrestningar för ett barn att ett övergrepp har dokumenterats på bild eller film. Barnet lider svårt av att veta att andra kan fortsätta att titta på den kränkning det utsatts för och kanske också finner en sexuell stimulans i det. Barnet upplever att övergreppet inte tar slut. Det förhållandet att övergreppet har dokumenterats på bild eller film bör därför regelmässigt medföra bedömningen att gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet. Brottet bör alltså i sådana fall bedömas som grovt. Brottet har begåtts av flera gärningsmän. Som kommittén har redovisat i anslutning till övervägandena om en bestämmelse om grov våldtäkt mot den som har fyllt bör det uttryckligen framgå av lagtexten att domstolen särskilt bör beakta om brottet har begåtts av flera gärningsmän. Med flera gärningsmän avser kommittén mer än en, dvs. två eller flera. De överväganden som har redovisats i avsnitt 6.1.6 är tillämpliga i allt väsentligt också när det gäller våldtäkt mot barn. Som kommittén understrukit där bör det således vara ovidkommande för bedömningen huruvida gärningen skett i samråd och planerats eller om den har genomförts i stundens ingivelse. Det förhållandet att det är flera gärningsmän måste vara utomordentligt skrämmande i ännu högre grad för ett offer under . Gärningen bör således medföra att offret inte bara uppfattar en totalt utsatthet och skräck utan också en synnerligen stark integritetskränkning. Kommitténs bedömning: Straffskalorna för våldtäkt mot barn bör vara fängelse i lägst två och högst för normalgraden och fängelse i lägst fyra och högst för grovt brott. 276 Sexualbrott mot barn Det bör inledningsvis understrykas att en uppdelning av ett nytt brott, våldtäkt mot barn, i en normalgrad och en grad för grovt brott inte skall medföra att övergrepp som bedöms som grovt brott hänförs till normalgraden av det nya brottet. Förändringarna skall alltså inte medföra en mildare syn på dessa brott. Straffskalan för våldtäkt mot barn av normalgraden bör vara fängelse lägst och högst . Straffskalan för grov våldtäkt mot barn bör vara fängelse lägst och högst . Detta är samma straffskalor som gäller och som föreslås alltjämt gälla för motsvarande sexualbrott mot vuxna. Det kan visserligen göras gällande att de angivna straffskalorna är för låga i förhållande till vad som föreslås beträffande övergrepp mot vuxna. Straffskalan är emellertid vid en jämförelse med andra brott i förhållandevis sträng. Den nya brottskonstruktionen innebär dessutom att det för ansvar för våldtäkt mot barn inte förutsätts att gärningsmannen har använt något våld eller något hot. Våldtäkt mot barn skulle därmed omfatta fler och andra typer av handlingar än våldtäkt mot en vuxen person. Handlingar som om de riktats mot någon som har fyllt bör bedömas som t.ex. sexuellt utnyttjande enligt den nya bestämmelsen därom bör om de riktas mot ett barn bedömas som våldtäkt mot barn. Mot denna bakgrund anser kommittén att dessa straffskalor är tillräckligt stränga. I praktiken skulle den tänkta regleringen dessutom medföra en straffskärpning. Fler brott skulle bedömas som grovt. En förälder som t.ex. har samlag med sitt eget barn anses i gällande rätt ha gjort sig skyldig till grovt sexuellt utnyttjande av barn. För det brottet är det enligt 4 § andra stycket föreskrivet fängelse lägst två och högst . En sådan gärning skulle med de överväganden som kommittén här har redovisat som regel bedömas som grov våldtäkt mot barn. 7.2En ny bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn bör införas Kommitténs bedömning: En särskild straffbestämmelse som tar sikte på sexualbrott som inte omfattas av en bestämmelse om våldtäkt mot barn bör införas. Brottet bör kallas sexuellt övergrepp mot barn. Graderingen mellan de två bestämmelserna om sexualbrott mot barn bör ske utifrån främst om gärningen kan bedömas som allvarligt kränkande eller inte. Sexualbrott mot barn 277 7.2.1Bestämmelsen bör vara subsidiär till den om våldtäkt mot barn Alla handlingar som innefattar sexuella övergrepp är inte så straffvärda att de bör bestraffas som våldtäkt mot barn. Det bör därför, som redan har anmärkts, också införas en straffbestämmelse om ansvar för sexualbrott mot barn i annat fall än som bör omfattas av en bestämmelse om våldtäkt mot barn. Graderingen mellan de olika bestämmelserna och nyanseringen av sexuella övergrepp mot barn bör ske främst utifrån allvaret i det sexuella övergreppet. Vid den bedömningen bör såväl den sexuella kränkningen som den sexuella handlingens natur och omständigheterna i övrigt ha betydelse. En gärning som består i att någon genomför sexuella handlingar med ett barn är alltid ett övergrepp. Brottet bör därför kallas sexuellt övergrepp mot barn. Innebörden av uttrycket sexuell handling bör vara densamma som när det handlar om sexualbrott mot vuxna Straffansvaret bör omfatta sexuella handlingar. anser bör omfattas av det uttrycket framgår av avsnitt 6.1.1. Det som sägs i det avsnittet är alltså tillämpligt också här. Sammanfattningsvis kan sägas att en handling bör bedömas som en sexuell handling om den har en påtaglig sexuell prägel för gärningsmannen eller offret och om den har varit ägnad att kränka offrets sexuella integritet. Det straffbara området i en bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn En ny bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn bör liksom den om våldtäkt mot barn inte förutsätta att gärningsmannen har använt något särskilt tillvägagångssätt vid övergreppet. Den bör således bli tillämplig om någon förmår ett barn att företa en sexuell handling eller utsätter ett barn för en sådan handling. Genom en sådan ny bestämmelse skulle det framgå att åldersgränsen för den sexuell självbestämmanderätten är och att straffskyddet för barn är ovillkorligt. De gärningar som bör omfattas av den nya bestämmelsen bör motsvara i allt väsentligt tillämpningsområdena för den nuvarande bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig (4 § första stycket 278 Sexualbrott mot barn andra meningen). Följande exempel på när en bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn bör bli tillämplig kan lämnas. En man förmår ett barn att onanera åt honom utan att det vid gärningen har förekommit andra mer kränkande inslag. Om någon kort smeker en liten pojkes penis eller slickar en flicka i underlivet bör också gärningen kunna falla inom tillämpningsområdet för en ny bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn. Det bör dock vara frågan om sådana handlingar och smekningar som är endast något mer kvalificerade än vad som bör omfattas av uttrycket beteende som kan kränka offrets sexuella integritet (se om det uttrycket i avsnitt 6.4 och 7.3). Det skall vidare understrykas att en ny bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn bör bli tillämplig endast när bestämmelsen om våldtäkt mot barn är utesluten. Om en handling således är allvarligt kränkande bör den medföra straffansvar för våldtäkt mot barn. Rättsfallet NJA 1996 s. 461 som kommittén tidigare diskuterat kan illustrera detta. Den sexuella handlingen bestod i att gärningsmannen gnidit sitt könsorgan mot barnets stjärt eller lår och fått utlösning, men både han och barnet var påklädda . En sådan gärning bör som utgångspunkt bedömas som sexuellt övergrepp mot barn. Om gärningsmannen emellertid som gärningsmannen i det aktuella rättsfallet systematiskt använder barnets kropp som ett hjälpmedel för att bereda sig själv sexuell tillfredsställelse bör det dock kunna komma ifråga att bedöma förfarandet som allvarligt kränkande och gärningen följaktligen som våldtäkt mot barn. Det bör således vara frågan om en helhetsbedömning av samtliga omständigheter vid gärningen. Också andra förhållanden som bl.a. vilket förhållande barnet har till förövaren och hur övergreppen har pågått bör alltså vägas in i bedömningen och kunna kvalificera ett brott som våldtäkt mot barn. Vid en sådan helhetsbedömning bör det undantagsvis kunna komma ifråga att bedöma också sådana sexuella handlingar som samlag och samlagsliknande handlingar som endast sexuellt övergrepp mot barn. Om således en ung person har haft samlag med t.ex. en tonåring strax under kan gärningen bedömas som sexuellt övergrepp mot barn i stället för våldtäkt mot barn. Av betydelse för bedömningen i detta avseende är som anmärkts under avsnitt 7.1.3 omständigheter som tonåringens utveckling och mognadsnivå, vilket förhållande som råder mellan tonåringen och gärningsmannen, de sexuella handlingarnas natur samt på vilket sätt gärningen har genomförts. Vad som här närmast åsyftas är s.k. ungdomsförseelser. Sexualbrott mot barn 279 Också en ny bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn kan bli tillämplig på sexuella handlingar mellan ungdomar Som kommittén har påpekat och som berörts i övervägandena om den nya bestämmelsen om våldtäkt mot barn kommer det att finnas fall där två tonåringar, varav den ena har fyllt och den andra inte har det, genomför sexuella handlingar med varandra som kommer att bedömas som sexuellt övergrepp mot barn. På motsvarande sätt som i gällande rätt bör det i sådana fall finnas en begränsning i åklagarens rätt och plikt att åtala. Kommittén redogör närmare för sina överväganden i detta avseende i kapitel 9. Gärningsmannens uppsåt i förhållande till barnets ålder Det bör i subjektivt avseende krävas uppsåt beträffande alla objektiva rekvisit utom beträffande barnets ålder. Det bör alltså vara tillräckligt att gärningsmannen hade skälig anledning att anta att barnet inte hade fyllt för att han eller hon, om övriga förutsättningar är uppfyllda, skall fällas till ansvar. Kommittén återkommer något till frågan om det subjektiva rekvisitet i detta avseende i kapitel 9. 7.2.2Något utrymme för ett grovt brott finns inte Kommitténs bedömning: Den som har förmått ett barn att företa eller utsätter barnet för en sexuell handling som är allvarligt kränkande bör anses ha gjort sig skyldig till våldtäkt mot barn. Någon särskild bestämmelse med straffansvar för grovt sexuellt övergrepp mot barn bör därför inte införas. Som kommittén har redogjort för i förra avsnittet bör särskilt allvarliga fall av sexuellt övergrepp mot barn bedömas som våldtäkt mot barn. Det skall här erinras om att det finns fall där även om den sexuella handlingen inte är sådan att den som utgångspunkt bör bedömas som allvarligt kränkande bör kunna medföra ansvar enligt en bestämmelse om våldtäkt mot barn om det t.ex. är en förälder som har begått brottet eller om övergreppen har skett vid upprepade tillfällen . I sådana fall är övergreppet alltså särskilt allvarligt och bör bedömas som våldtäkt mot barn. Med den systematik som kommittén sålunda förordar har det inte ansetts finnas något utrymme för en bestämmelse med ansvar för grovt sexuellt övergrepp mot barn. 280 Sexualbrott mot barn Kommitténs bedömning: Straffskalan bör motsvara den som föreslås för en ny bestämmelse om sexuellt tvång mot den som har fyllt . Bestämmelsen om sexuellt övergrepp bör dock föreskriva ett lägsta straff. De gärningar som bör omfattas av en ny bestämmelse om sexuellt övergrepp mot barn är till sin art sådana att de i princip alltid innehåller ett utnyttjande. Kommittén menar att gärningarna regelmässigt utgör ett övergrepp. Detta synsätt bör avspeglas i straffskalan. Det föreskrivna straffet bör därför vara fängelse i lägst och högst . Som kommittén har förklarat i det förra avsnittet finns det inte något utrymme för en strängare straffskala. 7.3En ny bestämmelse om sexuell kränkning av barn bör införas Kommitténs bedömning: En särskild straffbestämmelse som tar sikte på sexualbrott som inte innefattar en sexuell handling, i den mening detta uttryck har i bestämmelserna om grövre sexualbrott, bör införas. Straffansvaret bör omfatta beteenden genom vilka barn utnyttjas sexuellt på ett sätt att det innebär en kränkning av barnets sexuella integritet. I den nya bestämmelsen bör föreskrivas ansvar för den som främjar att ett barn utför en sexuell posering eller annars utsätter barnet för ett beteende som kan kränka barnets sexuella integritet. Brottet bör kallas sexuell kränkning av barn. Kommittén har i det föregående redovisat sina överväganden angående nya bestämmelser om våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn. Gemensamt för dessa bestämmelser är att de förutsätter att en sexuell handling har kommit till stånd. Kommittén diskuterar i detta avsnitt om en bestämmelse bör införas som tar sikte på sexualbrott som inte består i att gärningsmannen genomför en sexuell handling, i den mening detta uttryck har i bestämmelserna om grövre sexualbrott, med barnet eller förmår barnet att företa eller utsätter barnet för en sådan handling. Sexualbrott mot barn 281 7.3.1Ansvar för den som utsätter barnet för ett beteende som kan kränka barnets sexuella integritet Som framgår av avsnitt 6.4 menar kommittén att den nu gällande bestämmelsen i 6 kap. 7 § tredje stycket BrB om blottning och annat anstötligt uppträdande bör, när handlingen riktas mot en vuxen person, få sin motsvarighet i en ny bestämmelse om sexuell kränkning. Där framgår vidare bl.a. följande. Straffansvaret i den nya bestämmelsen bör riktas mot kränkningar av den sexuella integriteten som inte är straffbara enligt andra bestämmelser rörande sexualbrott av allvarligare slag. Frågan om gärningsmannen handlat i syfte att söka reta eller tillfredsställa sin sexualdrift bör inte vara styrande för straffbarheten. I den nya bestämmelsen om sexuell kränkning bör det alltså föreskrivas ansvar för den som utsätter en person för ett beteende som kan kränka personens sexuella integritet. Den förordade bestämmelsen om sexuell kränkning avser den som har fyllt . Motsvarande straffbestämmelse bör gälla för kränkning av barn . Brottet bör betecknas sexuell kränkning av barn. Den angivna brottsbeteckningen täcker vad som föreskrivs om ansvar för den som sexuellt berör ett barn eller som annars uppträder mot barnet på det sätt som beskrivs i 6 kap. 7 § tredje stycket BrB. Den innebär också på motsvarande sätt som närmare har utvecklats i avsnitt 6.4, en viss utvidgning av det straffbara området i förhållande till gällande rätt. Vad som sägs där bör alltså gälla även en motsvarande ny bestämmelse för handlingar som riktar sig mot barn. Vid bedömningen av om ett visst beteende är straffbart bör, liksom vid bedömningen av handlingar som riktar sig mot vuxna, hänsyn tas till bl.a. mot vem yttrandet riktas mot samt tids- och miljöförhållanden. Hänsyn bör självklart också tas till att handlingen har riktats mot ett barn. 7.3.2Ansvar för den som kränker barnets sexuella integritet genom att främja att hon eller han utför en sexuell posering Även andra handlingar än dem som i det föregående avsnittet beskrivs som att gärningsmannen utsätter ett barn för ett beteende som kan kränka barnets sexuella integritet kan tänkas medföra en sexuell kränkning av barnet. I den nuvarande bestämmelsen om sexuellt ofredande anges att den döms för brottet som förmår barnet att företa 282 Sexualbrott mot barn eller medverka i någon handling med sexuell innebörd (6 kap. 7 § första stycket BrB). I förarbetena ges det inte någon närmare vägledning av vad som skall förstås med uttrycket handling med sexuell innebörd. Där sägs endast att det skall röra sig om en handling som utan att innefatta beröring har en klar och för en vuxen person otvetydig sexuell prägel samt att ett typexempel på en sådan handling är att barnet utnyttjas som modell för framställning av barnpornografisk bild enligt 16 kap. 10 a § BrB.5 I det betänkande som ligger till grund för den gällande bestämmelsen nämns som ett exempel att en man förmår ett barn att ha samlag med en uppblåsbar docka.6 Frågan om vilka beteenden som härutöver avses med uttrycket handling med sexuell innebörd berörs inte i förarbetena och behandlas inte heller i refererad rättspraxis. Enligt kommitténs mening bör det mot den angivna bakgrunden vara tillfyllest att den nuvarande straffbestämmelsen i denna del förs vidare i en ny reglering endast då gärningen avser sexuell posering. Detta bör tas upp i en ny straffbestämmelse som lämpligen kan föras samman med ansvarsbestämmelsen i övrigt angående sexuell kränkning av barn. Kommittén har i det föregående (avsnitt 6.5) förordat en ny bestämmelse om sexuell exploatering av ungdom innefattande bl.a. straffansvar för den som främjar att ungdomar som inte har fyllt utför sexuella poseringar. Motsvarande uttryck bör användas i en ny bestämmelse om sexuell kränkning av barn. Ordet främja har samma innebörd i båda bestämmelserna. I uttrycket posera bör ligga en begränsning i det att handlingen skall utföras inför en eller flera personer eller framför en kamera för dokumentation på bild. Om poseringen består i att barnet deltar i en sexuell handling tillsammans med en annan person, t.ex. att barnet har samlag med en vuxen person vid framställning av pornografisk film, bör gärningen i stället bedömas enligt de av kommittén förordade bestämmelserna om våldtäkt mot barn eller sexuellt övergrepp mot barn. I den nu aktuella bestämmelsen bör alltså regleras situationer då barnet antingen poserar ensam eller poserar tillsammans med någon annan utan att det är fråga om att barnet utför eller medverkar i en sexuell handling. Det bör, i likhet med de av kommittén förordade bestämmelserna om våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn, i subjektivt 1983/84: 105 s. 34 f. och 55 f. 6Exemplet är hämtat från rättspraxis av och återgivet i betänkandet Våldtäkt och andra sexuella övergrepp (SOU 1982:61) s. 158 f. Sexualbrott mot barn 283 avseende krävas uppsåt beträffande alla objektiva rekvisit utom beträffande barnets ålder. Det bör alltså vara tillräckligt att gärnings- mannen hade skälig anledning att anta att barnet inte hade fyllt för att han eller hon, om övriga förutsättningar är uppfyllda, skall fällas till ansvar. Kommittén återkommer något till frågan om det subjektiva rekvisitet i detta avseende i avsnitt 9.1. Kommitténs bedömning: Straffskalan bör motsvara vad som gäller beträffande sexuellt ofredande. Straffskalan för sexuell kränkning av barn bör motsvara vad som gäller beträffande brottet sexuellt ofredande. Det föreskrivna straffet bör alltså vara böter eller fängelse i högst . 8 Koppleri och prostitution 8.1Utgångspunkter för en ny bestämmelse om koppleri Enligt straffbestämmelsen om koppleri i 6 kap. 8 § BrB döms den som främjar eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att någon annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Det skall sålunda vara fråga om flera förbindelser.