sou · GPB326d1 · 2002-01-01 00:00:00 — den inte kan läggas till grund för prövning av ärendet skall registreringsmyndigheten före- lägga sökanden att avhjälpa bris- terna . Detsamma gäller om sökanden inte har betalat föreskriven ansöknings- avgift. I föreläggandet skall sökanden upplysas om att an- sökan kan komma att avvisas om han inte följer föreläggandet. Följer sökanden inte före- läggandet skall ansökan avvisas. Ansökan skall också avvisas, om den avser någon annan åtgärd än upphävande av en registrering eller om det finns något annat hinder mot att den tas upp. 16 c § Tar registrerings- myndigheten upp ansökan, skall myndigheten förelägga inne- havaren av firmaregistreringen (innehavaren) att yttra sig över ansökan , om det inte är uppenbart att sökandens yrkande är ogrundat. I före- läggandet skall innehavaren uppmanas att ange om han med- ger eller bestrider ansökan och, om han bestrider ansökan, att ange skälen för bestridandet. Vidare skall innehavaren upp- manas att lämna de uppgifter om sig som avses i 33 kap. 1 § första– tredje styckena , i den mån uppgifterna i ansökan är ofullständiga eller felaktiga. I föreläggandet skall innehavaren upplysas om att ärendet kan komma att avgöras även om han inte svarar i rätt tid. Föreläggandet skall, till- sammans med ansökan och övriga handlingar, delges inne- havaren i enlighet med vad som enligt gäller för delgivning av stämning i tviste- mål. Är det uppenbart att sökandens yrkande är ogrundat, skall regi- streringsmyndigheten avslå ansökan. Om föreläggandet inte har kunnat delges, skall registre- ringsmyndigheten bedöma om försöken till delgivning skall fortsätta eller om sökanden skall erbjudas att själv sköta om del- givningen. Hänsyn skall därvid tas till det arbete och den kostnad som dittills har lagts ned på del- givningen, förutsättningarna för att fortsatta försök skall lyckas samt omständigheterna i övrigt. Erbjudandet får sändas med post till sökanden under hans i ärendet uppgivna adress eller förmedlas på annat sätt. sökanden inte erbjudandet skall ansökan avvisas. sökanden erbjudandet skall registreringsmyndigheten förelägga honom att komma in med ett bevis om del- givning. Följer sökanden inte föreläggandet skall ansökan av- visas. 16 d § Vill innehavaren bestrida ansökan, helt eller delvis, skall han göra det skriftligen. Bestrider innehavaren ansökan helt eller delvis i rätt tid skall registreringsmyndigheten under- rätta sökanden om detta. Vidhåller sökanden sitt yrkande, helt eller delvis, skall han skriftligen begära att ärendet överlämnas till tingsrätt i den del innehavaren har bestritt ansökan. Sökandens begäran skall ha kommit in till registrerings- myndigheten inom en månad från den dag då underrättelsen sändes till honom. I sin begäran om överlämnande skall sökanden ange de omständigheter och de bevis som åberopas samt ange vad som skall styrkas med varje bevis. Sökanden skall ge in de skriftliga bevis och andra hand- lingar som åberopas. Har sökanden begärt över- lämnande i rätt tid, skall regi- streringsmyndigheten överlämna ärendet till en tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är be- hörig. Har sökanden inte i rätt tid begärt att ärendet skall över- lämnas till tingsrätt, skall regi- streringsmyndigheten avskriva ärendet i den del det är bestritt. Har innehavaren inte bestritt ansökan i rätt tid, skall registre- ringsmyndigheten upphäva firmaregistreringen i enlighet med ansökan. Har innehavaren endast bestritt en del av ansökan, skall registreringsmyndigheten upphäva registreringen i enlighet med den obestridda delen av an- sökan. Innehavaren av en registrering som blivit upphävd får ansöka om återvinning mot beslutet. Ansökan om återvinning skall vara skriftlig och ha kommit in till registreringsmyndigheten inom en månad för beslutet. Har innehavaren ansökt om återvinning i rätt tid skall registreringsmyndigheten över- lämna ärendet till en tingsrätt som enligt vad handlingarna visar är behörig. I annat fall skall registreringsmyndigheten avvisa ansökan. Sedan ett ärende överlämnats till tingsrätt skall talan anses väckt när ansökan om upp- hävande i administrativ ordning kom in till registreringsmyndig- heten. De handlingar som sökan- den gett in skall anses som stäm- ningsansökan och stämning i målet skall anses utfärdad när rätten beslutar om målets hand- läggning. Har registreringsmyn- digheten meddelat ett beslut om upphävande av registreringen skall detta anses som tredskodom. Sedan dom om hävande av registrering vunnit laga kraft, skall firman avföras ur registret. I domen kan dock förordnas, att firman får stå kvar i registret som skäligen behövs för att antaga ny firma och ansöka om dess registrering. Om en firmaregistrering har upphävts enligt 12 b § eller enligt 16 a–16 d §§, skall detta, när avgörandet vunnit laga kraft, antecknas i registret. Detsamma gäller om inne- havaren begär att registreringen skall upphävas helt eller delvis. Upphävande av en firma- registrering påverkar inte regi- streringen av näringsidkaren. I ett avgörande om upp- hävande av en registrering kan beslutas, att firman får stå kvar i registret som skäligen behövs för att anta en ny firma och ansöka om dess registrering. Gör någon firmaintrång och Den som uppsåtligen eller av sker det uppsåtligen eller av grov grov oaktsamhet gör firmaintrång oaktsamhet, skall han dömas till skall dömas till böter eller böter eller fängelse i högst två fängelse i högst . För försök eller förberedelse till brott enligt första stycket döms till ansvar enligt 23 kap. . Avser intrånget en firma som är skyddad enbart på grund av registrering, skall inte dömas till ansvar för det intrång som gjorts före registreringsdagen. Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 15 § andra stycket får inte dömas till ansvar för intrång som omfattas av förbudet. Åklagaren får väcka åtal för Åklagaren får väcka åtal för brott som avses i första eller brott som avses i första eller andra stycket endast om mål- andra stycket endast om mål- säganden anger brottet till åtal säganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl är på- och åtal är påkallat från allmän kallat från allmän synpunkt. 6 Senaste lydelse 1994:237 Den som uppsåtligen eller av Den som uppsåtligen eller av skall betala skälig ersättning för skall betala skälig ersättning för tecknet samt ersättning för den ning betalas för den skada som intrånget i övrigt medför varvid hänsyn skall tas särskilt till hänsyn tas även till rättighets- 1. den skada som hänför sig till havarens intresse av att firma- intrång inte begås och till övriga (goodwill), omständigheter av annan än rent 3.den vinst som intrångs- göraren har gjort till följd av intrånget och 4.rättighetshavarens intresse av att firmaintrång inte begås. Den som gör firmaintrång utan uppsåt eller oaktsamhet, skall betala ersättning för utnyttjandet av näringskännetecknet, om och i den mån det är skäligt. Avser intrånget en firma som är skyddad enbart på grund av registrering, skall ersättning för det intrång som skett före registreringsdagen betalas endast om intrånget gjorts uppsåtligen. Rätten till ersättning för skada Rätt till ersättning får endast preskriberas, om talan inte väcks avse skada under de fem senaste från det att skadan åren innan talan väcktes. annan skada är rätten till ersätt- med anledning av intrång i firma som är skyddad enbart på grund Avser intrånget en firma som är skyddad enbart på grund av dock inte i något fall tidigare än inte rätten till ersättning i något fall tidigare än efter 7 Senaste lydelse 1994:237 Vid överträdelse av ett vites- förbud som meddelats enligt 15 § första stycket kan domstol efter vad som är skäligt besluta att skyltar, varor, eller liknande skall utplånas eller ändras så att det inte längre strider mot goda seder eller all- män ordning eller är vilsele- Kan en sådan åtgärd inte ske utan att egendomen på vilken eller ändras på visst sätt, får domstolen besluta om detta. På yrkande av den som har Vid överträdelse av ett vites- förbud som meddelats enligt 15 § andra stycket eller annars vid efter vad som är skäligt till före- byggande av fortsatt intrång be- yrkande av den som har lidit sluta att näringskännetecken som intrånget efter vad som är skäligt olovligen förekommer på skyltar, intrång besluta om en åtgärd som anges i första stycket eller besluta att egendomen skall lämnas ut Kan en sådan åtgärd inte mot lösen till den som har lidit ske utan att egendomen på vilken intrånget, samt att ett föremål vars användande skulle innebära eller på visst sätt ändras får dom- firmaintrång, skall förstöras stolen besluta om detta. ändras på visst sätt. sådant fall får domstolen också, på yrkande, besluta att egen- domen skall mot lösen lämnas ut till den som har lidit intrånget. På yrkande av den som har lidit intrånget får domstolen efter vad som är skäligt till förebyg- gande av fortsatt intrång besluta 8 Senaste lydelse 1994:237 skall förstöras eller ändras på visst Sådan egendom som avses i eller om det skäligen kan antas att första och andra styckena får tas i ett brott enligt 18 § har begåtts, beslag om det skäligen kan antas får egendom som avses i första eller andra stycket tas i beslag. I fråga om ett sådant fråga om ett sådant beslag tillämpas reglerna om beslag i beslag i brottmål i allmänhet. brottmål i allmänhet. Bestämmelserna i andra och Bestämmelserna i första–tredje tredje styckena tillämpas också i styckena tillämpas också i fråga fråga om försök eller förbere- om försök och förberedelse till delse till brott. brott enligt 18 § andra stycket. Talan om fastställelse, huru- I fråga om överklagande av vida rätt till näringskännetecken beslut i ärende om registrering av består eller icke består eller om firma finns särskilda bestämmel- visst förfarande utgör intrång i sådan rätt eller ej, får av domstol Ett slutligt beslut av registre- och denna medför förfång för firma enligt 12 a och 12 b §§ får överklagas av den som beslutet Grundas rätt till firma enbart rör, om det har gått honom emot. på registrering och göres vid fast- ställelsetalan gällande att regi- streringen bör hävas, äger 22 § månader från beslutets dag. Ett slutligt beslut av registre- upphävande av firma i admini- som beslutet rör, om det har gått Finnes ej enligt rättegångs- balken behörig domstol för talan om förbud mot användning av näringskännetecken, om hävande av firmaregistrering, om firmaintrång eller om fastställelse enligt 23 §, väckes talan vid . Om det enligt rättegångs- balken inte finns någon behörig domstol för en talan om upp- hävande av registrering, skall talan väckas vid . Dom eller slutligt beslut i mål om förbud mot användning av firma, om hävande av firmaregi- strering, om firmaintrång eller om fastställelse enligt 23 § skall genom domstolens försorg i av- skrift sändas till patent– och regi- streringsverket samt till annan berörd registreringsmyndighet. En domstol som har meddelat dom angående upphävande av en firmaregistrering eller intrång i en registrerad firma skall underrätta registreringsmyndigheten om detta. 1.Denna lag träder i kraft den 2.Ansökningar om registrering av firmor som har kommit in till före ikraftträdandet skall handläggas med tillämpning av äldre bestämmelser. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 8 kap. 13 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. Sekretess gäller i ärende om ansökan om patent för uppgift om uppfinning eller företagshemlighet, om annat inte följer av gällande lagstiftning om patent. Sekretess gäller för sådan uppgift angående uppfinning som har lämnats till myndighet enligt lagstiftning om arbetsgivares rätt till arbetstagares uppfinningar. Om patent har sökts på uppfinningen, gäller dock sekretessen endast om uppgiften omfattas av sekretess enligt första stycket. Sekretess gäller i ärende om registrering av mönster för uppgift om mönstret, om sökanden har begärt det och ej annat följer av gällande lagstiftning om mönsterskydd. Sekretess gäller i mål eller ärende om varukännetecken eller näringskännetecken för uppgift om enskildas affärs- eller drift- förhållanden om part begär detta och det kan antas att den som uppgiften rör lider avsevärd skada om uppgiften röjs. Sekretess gäller dock inte för sådana uppgifter som har betydelse för bedömning av ensamrättens upp- komst, omfattning eller bestånd i fråga om varukännetecken eller näringskännetecken. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen enligt andra stycket första meningen i högst . uppdrag har varit att göra en samlad över- syn av den varumärkesrättsliga lagstiftningen. Kommitténs direktiv (dir. 1997:118) finns i bilaga 1 Kommittén inledde sitt arbete . fick kommittén i uppdrag att särredovisa frågan om konsumtion av de rättigheter som är knutna till ett varumärke. Kommittén full- gjorde den delen av sitt uppdrag i delbetänkandet Artikel 7 i EG:s varumärkesdirektiv – Ändringar i varumärkeslagen (SOU 1999:19). Regeringen har till kommittén lämnat över Patent- och registre- ringsverkets . Kommittén har yttrat sig över departementspromemorian Om- budskrav, prioritet och elektronisk ingivning, Ds 2000:30. Kommittén har besökt och representanter för avdelningen har lämnat information vid sam- manträden med kommittén. Vidare har sekreteraren besökt Patent- verkets bolagsavdelning. Sekreteraren har arbetat i nära kontakt med varumärkesavdelningen och bolagsavdelningen. Vid några av de sammanträden där frågorna om firma har disku- terats har chefsjuristen vid bolagsavdelningen, Per , deltagit. Ordföranden vid en av OHIM:s överklagandenämnder, , har besökt kommittén och informerat om verksam- heten vid OHIM. Parallellt med den svenska kommittén har liknande utrednings- arbete bedrivits i och . Utredare i har varit professor emeritus och rådgiver . I arbetar en kommitté under ordförandeskap av linjedirektör . Sekreterare i den finska kom- mittén är regeringssekreteraren . hölls ett möte i med ett stort antal ledamöter, experter m.fl. från alla de nordiska länderna. Representanter för de olika ländernas utredningar har hållit sammanlagt nio möten, varav tre i , tre i , två i och ett i . har i allmänhet representerats av kommitténs ordförande och sekreterare. av utredningsarbetet deltog vid olika möten ofta en observatör från och även en observatör från . De norska utredarna har avlämnat sitt betänkande. Den finska arbetsgruppen kommer att lämna sitt betänkande ungefär som den svenska kommittén. I bilaga 3 redovisas det svenska för- slaget till ny varumärkeslag tillsammans med de finska och norska förslagen samt den gällande danska lagen. Kommittén har samrått med och Utred- ningen om patentprocessen m.m. I betänkandet finns tre avsnitt som de enskilda författarna svarar för. Utvecklingslinjer inom handeln och näringslivet sedan införandet av varumärkeslagen Tankar om den moderna varumärkesrätten under utveckling av kommitténs ledamot En övergripande uppgift för kommittén har varit att i största möj- liga utsträckning uppnå harmoniserade nordiska lagar på varu- märkesrättens område. Enligt direktiven skall kommittén sträva efter att åstadkomma inte bara principiellt likartade lösningar utan också regler med samma sakliga innehåll och även likartad avfatt- Även en redaktionellt sett enhetlig utformning av lagarna skall eftersträvas. Samarbetet mellan den finska arbetsgruppen, den norska utred- ningen och den svenska kommittén har varit inriktat på att utarbeta förslag till ny varumärkeslag i respektive land. Det har rått enighet om att bestämmelserna om kollektivmärken och garanti- och kontrollmärken av praktiska skäl bör finnas i varumärkeslagen. Kommitténs förslag till ny varumärkeslag innehåller därför, liksom de finska och norska förslagen, bestämmelser om kollektivmärken och garanti- och kontrollmärken. Det finns flera bestämmelser i som har likartat innehåll i alla svenska lagar på det industriella rättsskyddets område. Till dessa hör bl.a. bestämmelserna om pant, utsökning, konkurs och sanktioner samt vissa processuella bestämmelser. Det säger sig självt att en översyn av sådana bestämmelser som har ett likartat innehåll i flera lagar om möjligt bör göras i ett sammanhang för att behålla en enhetlig reglering. I direktiven nämns inte heller dessa bestämmelser bland dem som kommittén särskilt skall se över. Och kommittén har inte gjort någon fullständig genomgång av det behov av ändring som kan finnas i fråga om sådana bestämmelser som har ett likartat innehåll i flera lagar. När det gäller vissa av dessa bestämmelser har dock kommittén ansett det påkallat att föreslå en annan reglering i förslagen till ny varumärkeslag och ändringar i firmalagen. Det gäller t.ex. bestämmelserna om talerätt, fastställelsetalan och skadestånd. Det är uppenbart att ett förslag till ny varumärkeslag kräver änd- ringar i lagen om patentbesvärsrätten. Vilka ändringar som kan behövas är dock beroende av vilka ändringar som Utredningen om patentprocessen m.m. kan komma att föreslå. Kommittén har där- för stannat för att inte lämna något förslag till ändringar i den lagen. Kommittén föreslår tämligen omfattande ändringar i firmalagen i syfte att få till stånd ett så bra samspel som möjligt mellan firma- rätten och varumärkesrätten. Vissa av ändringarna i FL är direkt följd av förslaget till ny varumärkeslag, medan andra är mer själv- ständiga ändringar i firmarätten. De föreslagna ändringarna i firmalagen torde inte föranleda något större behov av sakliga ändringar i den till firmarätten anknutna associationsrättsliga lagstiftningen. Bestämmelsen i 9 § i förslaget till lag om ändring i FL medför dock ett behov av översyn av motsvarande bestäm- melser i den associationsrättsliga lagstiftningen. att kommittén inte har gjort någon fullständig genomgång i detta avseende. Vidare kan de föreslagna ändringarna i FL medföra att hänvisningar i den associationsrättsliga lagstiftningen till FL kan avse andra bestämmelser. Av övergångsbestämmelserna framgår att hänvisningarna i sådana fall skall avse de nya bestämmelserna i . Kommittén föreslår härutöver att sekretesslagen ändras så att sekretess kan gälla för uppgifter om enskildas affärs- och drift- förhållanden även i ärenden om varu- och näringskännetecken. 1.3.2Den redaktionella utformningen av förslaget till ny varumärkeslag m.m. Kommitténs strävan att uppnå harmoniserande nordiska lagar på varumärkesrättens område har fått till följd att förslaget till ny varumärkeslag inte i alla avseenden har samma formella utformning som svenska lagar brukar ha. Det har också varit ofrånkomligt att låta EU:s varumärkesdirektiv påverka lagens formella utformning. Det tydligaste skillnaden mot hur en modern svensk lag vanligen är utformad är att kommitténs lagförslag har en genomgående paragrafnumrering i stället för att ha en ny paragrafnumrering för varje kapitel. är det enda nordiska land som normalt inte använder genomgående paragrafnumrering. För att uppnå en lik- artad nordisk redaktionell utformning är det därför rimligt att följa de andra ländernas teknik i detta avseende. Den starka kopplingen till andra länders varumärkeslagstiftning har också medfört att lagen inte – som är vanligt i – inleds med definitioner av olika begrepp som förekommer i lagen. Vissa av de begrepp som används berörs dock nedan (se avsnitt 1.3.3). Vidare har strävan efter nordisk enhetlighet inneburit att lagför- slaget innehåller vissa bestämmelser som annars hade kunnat tas in i en förordning och att några paragrafer omfattar flera stycken än som är vanligt. En strävan har dock varit att i lagen inte ta in sådana bestämmelser som endast innehåller handläggningsregler för . Det finns en del bestämmelser i varumärkeslagarna som har ett sådant samband med annan nationell lagstiftning att det inte är meningsfullt att eftersträva en nordisk rättslikhet. Det gäller bl.a. de ovan nämnda bestämmelserna om pant, utsökning, konkurs och sanktioner samt vissa processuella bestämmelser. Lagen består av tio kapitel. Paragrafnumreringen är genomgående. Lagens disposition framgår av följande sammanställning. 1–11 §§ Nationell registrering av varumärken 12–27 §§ Upphävande av registrering m.m. 28–34 §§ Särskilda bestämmelser om innehavare 35–37 §§ av utländska varumärken m.m. 38–51 §§ Överlåtelse, licens m.m. 52–55 §§ 56–65 §§ Vitesförbud, skadestånd, straffansvar m.m. 66–71 §§ 72–79 §§ 80–85 §§ De finska, norska och svenska lagförslagen har samma huvudsak- liga disposition som den danska lagen till och med kapitel 4. Sedan skiljer sig dispositionen åt. Det beror på att den finska arbetsgrup- pen, den norska utredningen och den svenska kommittén har an- sett det mest naturligt att behandla den internationella regi- streringen före lagens övriga bestämmelser. Från och med kapitel 7 har de finska, norska och svenska förslagen inte samma disposition. Det beror på att bestämmelserna om pant är reglerade på skilda sätt i de olika länderna. I det svenska förslaget finns flera paragrafer om pant som i allt väsentligt har samma lydelse i alla lagar på det industriella rättsskyddets område. I det finska förslaget finns endast en paragraf om pant, medan det norska förslaget saknar bestämmelser om pant; frågor om pant i bl.a. rätten till varukänne- tecken regleras i i en särskild lag. I sak föreligger det stora likheter mellan de olika lagarna. Detta gäller givetvis särskilt sådana regler som bygger på varumärkes- direktivet. De största skillnaderna gäller frågor som har koppling till andra rättsområden än varumärkesrätten, t.ex. förvaltningsrätt, processrätt och straffrätt. I dessa delar har varje lands egen rätts- ordning givetvis satt sin prägel på respektive förslag. I betänkandet används vissa centrala begrepp som i stora drag ansluter till den terminologi som används i VmL och FL, men som i vissa avseenden används i en delvis annan betydelse (jfr SOU 1958:10 s. 212 och SOU 1967:35 s. 144 f.). Det kan vara praktiskt att redan här klargöra i vilken betydelse dessa begrepp används i betänkandet. Varumärke används i den betydelse det har enligt 2 § i förslaget till ny varumärkeslag, vilken bygger på artikel 2 i varumärkes- direktivet. Med varumärke avses således ett kännetecken för varor som kan bestå av alla slags tecken som kan återges grafiskt och som har förutsättningar att skilja de varor som tillhandahålls i en när- ingsverksamhet från dem som tillhandahålls i en annan. Med varu- kännetecken avses alla kännetecken för varor, dvs. även sådana varukännetecken som inte kan återges grafiskt samt naturliga varu- kännetecken. Uttrycket andra kännetecken för varor eller tjänster avser alla kännetecken för varor utom varumärken. Naturliga varu- kännetecken är i första hand namn och firma när de används som kännetecken för varor, men även adress behandlas som naturligt varukännetecken. Med varor avses även tjänster om inte annat uttryckligen anges eller i övrigt framgår av sammanhanget. Be- greppet andra särskilda varukännetecken – som i VmL:s ursprung- liga lydelse användes för att beteckna varumärken och andra varu- kännetecken med undantag av naturliga varukännetecken – används inte. Kollektivmärken och garanti- och kontrollmärken används i den betydelse de har enligt artikel 15 varumärkesdirektivet. Firma, bifirma, sekundära kännetecken och näringskännetecken används i den betydelse de har enligt 1 § FL. Firma är den benäm- ning under vilken en näringsidkare driver verksamhet. Bifirma är ett kännetecken som används för en viss del av en näringsidkares verksamhet. Sekundära kännetecken är sådana kännetecken som en näringsidkare vid sidan av firma använder för sin verksamhet. Med näringskännetecken avses firmor och sekundära kännetecken. Kännetecken används så att det kan avse såväl varukännetecken som näringskännetecken. Av sammanhanget framgår att det ibland avser bara varukännetecken, ibland bara näringskännetecken, men ibland både varu- och näringskännetecken. I betänkandet används också vissa andra begrepp som bör näm- nas i detta sammanhang. Tecken används i den vidaste betydelse det kan ha i svenska språket.