sou · GPB314d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Inom ramen för den pågående översynen övervägs emellertid att föreslå regler i lagtexten om dels i vilka situationer man inte kan ge samtycke, dels i vilken utsträckning en person skall anses ha själslig förmåga att lämna ett giltigt 2 Översynen har slutförts men kommittén har inte hunnit att ta del av förslagen. 138 Tvång och samtycke i en ny reglering (informed) samtycke. Detta skulle innebära bl.a. att det klargjordes att ett samtycke som lämnats av särskilt sårbara människor, t.ex. barn och dem som lider av viss psykisk ohälsa, inte är giltigt. Visserligen är det svårt att jämföra lagstiftningen i så skilda rätts- system som det engelska och det svenska. Det kan dock konstateras att statistiken vad gäller polisanmälningar och åtal som avser misstanke om våldtäkt inte är bättre i än i Sverige.3 Vad det beror på kan naturligtvis inte kommitténs begränsade studier ge svar på. Men att ett slopande av kravet på tvång för våldtäktsansvaret skulle leda till att fler skyldiga våldtäktsmän döms kan man nog delvis med stöd av de engelska erfarenheterna ifrågasätta. Det engelska exemplet ger vidare stöd för de farhågor som uttalats ovan om vilka följder en reglering baserad endast på bristande samtycke kan få. Vid ett sålunda utformat våldtäktsansvar hamnar målsäganden i centrum för brottsutredningen. 5.1.3Kravet på tvång skall behållas En sammanvägning av de skäl som talar för och emot en ändring av våldtäktsbestämmelsen till att baseras på endast ett bristande samtycke ger enligt kommitténs mening vid handen att någon sådan ändring inte bör komma till stånd. I stället bör det också fortsättningsvis föreskrivas ett krav på att gärningen har begåtts genom tvång. 5.2Ett olaga tvång bör räcka för ansvar för våldtäkt Kommitténs bedömning: Kravet på tvång i bestämmelsen om våldtäkt bör ges en lindrigare grad. Det bör vara tillräckligt för straffansvar att gärningsmannen har använt ett olaga tvång. Det finns en helt annan kunskap om hur offer beter sig i en hotfull situation än vad som fanns och början av 1980- talet när den nuvarande regleringen av sexualbrotten arbetades fram. 3 Se avsnitt 3.1.1 under . Det är dock nästan omöjligt att svara på hur stor del av anmälningarna som leder till en fällande dom. Det beror på flera faktorer, bl.a. att statistiken inte är utformad så att det går att följa en polisanmälan fram till en eventuell dom, att en anmälan skall avse endast ett brottstillfälle medan en dom kan avse flera samt att rubriceringen i en anmälan respektive en dom inte behöver vara desamma. Tvång och samtycke i en ny reglering 139 Kommittén har redogjort för forskningen om brottsoffer både i kapitel 3 och i avsnitt 5.1. Det kan mot den bakgrunden finnas anledning att överväga vilken grad av tvång som skall krävas för våldtäktsansvar. Enligt 6 kap. 1 § BrB krävs det att gärningsmannen genom våld eller genom hot som för offret har inneburit eller har framstått som en trängande fara tilltvingat sig den sexuella handlingen. Beskrivningen motsvarar vad krävs för ansvar för rån i 8 kap. 5 § BrB. Det skall således vara frågan om ett s.k. råntvång. Det våld som krävs är vad som i straffrätten kallas våld å person. Med våld å person förstås en fysisk kraftanvändning som direkt träffar en annan person och som antingen utgör en misshandel eller ett betvingande av den andres kroppsliga rörelsefrihet. Till misshandel räknas att tillfoga en annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta eller att försätta honom eller henne i vanmakt eller något annat sådant liknande tillstånd. När det gäller betvingande av någons rörelsefrihet förutsätts inte att betvingandet är fullständigt för att det skall anses utgöra våld. Det räcker vid tillämpningen av 1 § t.ex. att gärningsmannen sedan ett offer försökt värja sig genom att knipa ihop sina ben med sina kroppskrafter skiljer benen åt. Offer för sexuella övergrepp åsamkas visserligen regelmässigt både skador och smärta, vilket bedöms som misshandel. Av både domstolspraxis och av kommitténs praxisundersökning framgår emellertid att misshandel inte är det vanligaste sättet eller medlet som en gärningsman använder sig av för att genomföra eller tilltvinga sig ett sexuellt umgänge. Det tycks framför allt vara det fysiska betvingandet som utgör det egentliga medlet för tilltvingandet. Rättsfallet NJA 1988 s. 40 är ett exempel på när en gärningsman använt ett fysiskt betvingande som medel för att tilltvinga sig ett sexuellt umgänge. En kvinna besökte ett hälso- och motionsinstitut. Hon hade lagt sig på en bänk för att få massage av innehavaren av institutet. Under massagen drog gärningsmannen plötsligt av henne kläderna och hävde sig över henne. Trots att kvinnan både förklarade att hon inte ville ha samlag och försökte värja sig genomförde han ett samlag med henne. Under samlaget låste gärningsmannen fast henne genom sin kraft och tyngd. Våldet bestod sålunda enbart i ett fysiskt betvingande som gärningsmannen utövade genom sin styrka. Han dömdes för våldtäkt av normalgraden. För hot som omfattas av bestämmelsen om våldtäkt krävs det som tidigare nämnts ett hot som inneburit eller framstått som en trängande fara för offret. Det skall alltså vara frågan om ett allvarligare hot och det skall vara förestående. Det är tillräckligt att gärnings- 140 Tvång och samtycke i en ny reglering mannen har skapat eller har utnyttjat en hotfull situation. Det måste dock finnas ett samband mellan det hotfulla eller det tidigare utövade våldet och övergreppet. Av praxisundersökningen framgår att hot sällan åberopas i åtal för våldtäkt. En anledning till det kan vara att det i praxis kommit att ställas mindre krav på graden av våld än på graden av hot; har det förekommit ett fysiskt betvingande är kravet på våld uppfyllt. tvång föreligger enligt 4 kap. 4 § BrB när någon genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en annan person att göra, tåla eller underlåta något. Även när någon med sådan verkan utövar ett tvång genom hot att åtala eller ange någon för brott eller att om annan lämna menligt meddelande kan, om tvånget är otillbörligt, ansvar för olaga tvång komma ifråga. Tillämpningen i praxis av kravet på tvång i bestämmelsen om våldtäkt skiljer sig inte nämnvärt från vad som föreskrivs i straff- bestämmelsen om olaga tvång. Det föreligger således inte någon egentlig skillnad mellan tvång som förutsätts i 6 kap. 1 § och det som förutsätts i 6 kap. 2 § BrB. Till intäkt för att det rör sig om endast en liten skillnad kan man också ta att den nuvarande bestämmelsen i 6 kap. 1 § andra stycket BrB. Där sägs att om brottet med hänsyn till bl.a. våldets eller hotets art är mindre allvarligt skall straffet sättas lägre än vad som föreskrivs i straffskalan för normalgraden av våldtäkt. Redan innebörden av detta tvång ligger materiellt nära innebörden av olaga tvång. I praxis dras gränsen mellan de två bestämmelserna 1 och 2 §§ snarare mellan vilka sexuella handlingar det varit frågan om än vilket tvång som gärningsmannen har använt. Även om tillämpningsområdet för 1 § utvidgades reserveras visserligen bestämmelsen fortfarande för de mest allvarliga kränk- ningarna. Dock omfattar numera bestämmelsen handlingar som inte är direkt samlagsliknande. En handling som innebär en kränkning som är jämförbar med den som uppkommer vid ett påtvingat samlag skall bedömas som våldtäkt, om förutsättningarna i övrigt för våldtäkt är uppfyllda. Handlingar som att föra in ett främmande föremål eller en knytnäve i en kvinnas underliv angavs i förarbetena till lagändringen som exempel på handlingar som kan innebära en sådan allvarlig kränkning. Som en konsekvens av utvidgningen av tillämpningsområdet för 6 kap. 1 § BrB har tillämpningsområdet för 6 kap. 2 § BrB inskränkts på motsvarande sätt. Lagstiftaren har gjort klart att kränkningen och dess art skall lyftas fram på bekostnad av vilka sexuella handlingar som förekommit. Tvång och samtycke i en ny reglering 141 Tillämpningsområdet för 6 kap. 2 § BrB är således numera mycket begränsat. Bestämmelsen tillämpades redan före lagändringen relativt sällan. BRÅ har tagit fram statistik för kommittén över lagföringar efter samtliga lagrum i 6 kapitlet för åren 1992 . Antalet lagföringar har stadigt gått ned. Det har rört sig om ca 20 fall per år.4 avsåg dock endast 15 lagföringar sexuellt tvång. Denna bild bekräftas i kommitténs praxisundersökning. I den ingår endast åtta domslut på sexuellt tvång. Det finns också två fall där åklagaren i stämningsansökan har gjort gällande att den tilltalade har gjort sig skyldig till våldtäkt eller, alternativt, sexuellt tvång. Domstolarna har i de fallen utan någon närmare motivering bedömt gärningarna som våldtäkt. Det sist sagda ger ett litet men visst stöd för påståendet att det finns en tendens att domstolarna oftare än tidigare dömer för våldtäkt och att detta sker på bekostnad av brottet sexuellt tvång.5 Som framgår i avsnitt 3.1 är statistiken inte så entydig, men den ger ett visst stöd för den bedömningen. Frågan är vad det kan finnas för förklaringar härtill. Redan benägenheten att anmäla gärningar som vid anmälningstillfället rubriceras som våldtäkt har ökat. Detta borde ha lett till ett större antal domar på våldtäkt. Det har också hävdats att det kan finnas en liten faktisk ökning av antalet sexualbrott, åtminstone begångna mot barn. Här kan den ökade kunskapen om sexuella övergrepp mot barn haft betydelse. Samhället har också generellt fått en strängare syn på övergrepp mot barn, vilket också kan ha påverkat praxis. Det har vidare hävdats att det i straffrätten och dess praktiska tillämpning tas mer hänsyn till offrens utsatta situation. Förklaringen kan också ligga i att både kvinnosynen och jämställdheten mellan kvinnor och män faktiskt har förbättrats. En annan närliggande förklaring till ett något ökat antal domar för våldtäkt är att det anses ge mer principiell upprättelse om en gärning bedöms som våldtäkt och att rättsväsendet har tagit intryck av det. I medierna refereras inte sällan domar på andra sexualbrott än våldtäkt som att gärningen rubricerades som t.ex. bara sexuellt utnyttjande. Av sådana uttalanden kan man dra slutsatsen att det framför allt är rubriceringen våldtäkt som ger upprättelse. 4För sexuellt tvång enligt 2 § andra stycket finns ca fyra lagföringar – det år bestämmelsen om grovt brott infördes – . 5Detta har också diskuterats i doktrinen, se bl.a. professor i Juridisk 1997–98 s. 506 f. 142 Tvång och samtycke i en ny reglering Oavsett förklaringarna kan man konstatera att det numera finns ett relativt litet utrymme för en tillämpning av bestämmelsen om sexuellt tvång. Vidare tycks det alltså som om tillämpningsområdet för våldtäkt har utvidgats något i praxis. Kommittén anser därför att det är lämpligt att revidera tvångskravet i 1 §. För en reform av kravet på tvång talar alltså både den rättsliga regleringen av 1 och 2 §§ och rättsutveck- lingen. Det kan vara av intresse att notera att strafflagen i har reviderats. Bestämmelsen om våldtäkt föreskriver numera att den som genom våld på person eller med hot om sådant våld tvingar någon till samlag skall dömas för våldtäkt. I författningskommentaren framgår att det inte finns några uttryckliga krav på våldets eller hotets grad. Tvingandet skall dock ha varit så allvarligt att det brutit ned offrets vilja. Vid bedömningen av i vilken mån våldet eller hotet varit tvingade finns det skäl att dels fästa avseende vid hur kraftigt våld som använts eller hur allvarligt våld hotet avser, dels vid helhetssituationen vid gärningen.6 6 RP 6/1997 rd s. 170 f. (Lagberedningsavdelningens publikation 3/1998). 6 Sexualbrott mot vuxna Kommittén skall göra en allmän översyn av bestämmelserna om sexualbrott. Översynen skall avse såväl det materiella innehållet som systematik, lagteknik och språk. Dessutom har kommittén fått i uppdrag att se över särskilda frågor. I detta kapitlet liksom i de påföljande redovisar kommittén sina principiella ställningstaganden. I olika avsnitt redovisar kommittén enskilda bestämmelser i en tänkt författningstext utarbetad utifrån dessa ställningstaganden samt de närmare motiven härför. I respektive avsnitt redogörs också för en bakgrund till kommitténs överväganden. I bakgrunden ingår en närmare presentation av direktiven om det behövs. Där ingår även en redogörelse för och analys av både gällande rätt och de eventuella reformbehov som föreligger enligt kommittén. Kapitlen innehåller därmed inte endast det som traditionellt kallas allmänna överväganden. Här ges också vissa kommentarer till de olika bestäm- melserna om sexualbrott så som kommittén anser att de bör utformas. 6.1Utgångspunkter för en ny bestämmelse om våldtäkt Kommittén har redan i kapitel 4 redogjort för vilka övergripande principer som bör ligga till grund för en reglering av sexualbrotten. Kommittén har således understrukit att lagstiftningen skall skydda den sexuella självbestämmanderätten och den sexuella integriteten. Den som gör sig skyldig till en våldtäkt iakttar inte den andra personens sexuella självbestämmanderätt. Genom brottet kränker för- övaren också offrets sexuella integritet. Själva kränkningens betydelse för frågan om brottets svårhet och gärningens straffvärde bör tydligare än framgå direkt av lagtexten, En ny bestämmelse om våldtäkt bör inte baseras på endast ett bristande samtycke. Den bör innehålla ett krav på att gärningsmannen har tilltvingat sig den sexuella handlingen med våld eller hot. Skälen för detta liksom för att tvångskravet i och för sig bör reformeras har 144 Sexualbrott mot vuxna kommittén redovisat i ett tidigare kapitel, nämligen kapitel 5. Att ansvar bör komma i fråga också i vissa andra situationer redogör kommittén för nedan. I detta avsnitt behandlar kommittén tillämpningsområdet för en ny bestämmelse om våldtäkt. Sålunda redovisas vilka handlingar och vilka tillvägagångssätt som bör omfattas. Frågan om när en våldtäkt bör bedömas som grov tas upp. Gränsdragningen mellan en bestämmelse om våldtäkt utformad enligt kommitténs överväganden och övriga bestämmelser om sexualbrott behandlas i viss mån också. 6.1.1En sexuell handling bör omfatta något mer än ett sexuellt umgänge Kommitténs bedömning: Uttrycket sexuellt umgänge i lagtexten bör ersättas med uttrycket sexuell handling. Det uttrycket bör till sin innebörd i allt väsentligt motsvara sexuellt umgänge. Viss utvidgning bör dock ske. Kränkningen av offret bör ha en större betydelse vid prövningen av om ett beteende skall bedömas som en sexuell handling. Kommittén har enligt sina direktiv särskilt att överväga vilket uttryck som lämpligen kan användas i stället för uttrycket sexuellt umgänge. Som kommittén har redogjort för (avsnitt 4.5) finns det goda språkliga skäl att byta ut bland annat uttrycket sexuellt umgänge. Därutöver finns det andra skäl till detta. Den nuvarande tillämpningen leder bl.a. till att domstolarna tvingas lägga alltför stor tonvikt vid om handlingen har haft tillräckligt varaktighet. Innebörden av uttrycket sexuellt umgänge i gällande rätt Uttrycket sexuellt umgänge omfattar sexualhandlingar som normalt ingår i ett könsumgänge. Handlingarna kan vara av både heterosexuell och homosexuell natur. För att en handling skall bedömas som ett sexuellt umgänge skall den typiskt sett avse att tillfredsställa eller upp- väcka den sexuella driften hos båda eller hos antingen gärningsmannen eller offret. Huruvida könsdriften blivit tillfredsställd är dock inte av- görande. Uttrycket sexuellt umgänge ersatte vid reformen av 6 kapitlet uttrycket könsligt umgänge. För att en sexualhandling skall bedömas som sexuellt umgänge krävs inte nödvändigtvis att gärningsmannens och offrets könsdelar Sexualbrott mot vuxna 145 Det är t.ex. tillräckligt att en man med sitt könsorgan berör en annan del av en kvinnas kropp än hennes könsorgan. Det krävs dock i regel att det föreligger en direkt kroppslig beröring. Dessutom skall beröringen vara inriktad på en viss varaktighet. Att onanera åt en annan person är ett exempel på sexuellt umgänge. Sexuellt umgänge innefattar vidare att gärningsmannen med munnen eller tungan berör den andres könsorgan eller att denne företar motsvarande handlingar med gärningsmannens könsorgan.1 Sexuellt umgänge omfattar endast vissa sexuella aktiviteter mellan människor. Tidelag och andra sexualhandlingar med djur omfattas inte. Det krävs som sagt i regel att det varit en direkt kroppslig beröring för att en handling skall betecknas som sexuellt umgänge. Det finns emellertid tillfällen när en handling har bedömts som ett sexuellt umgänge trots att det inte har varit någon direkt kroppslig beröring mellan den enes könsorgan och den andra kropp. I rättsfallet NJA 1996 s. 461 hade gärningsmannen vid upprepade tillfällen utfört vissa sexuella handlingar mot sin styvdotter. Flickan var när övergreppen inleddes. De sexuella handlingarna bestod i att gärningsmannen hade gnidit sitt könsorgan mot flickans stjärt eller lår. Både offret och gärningsmannen hade alltid haft kläder på sig. Vid de olika tillfällena satt flickan i gärningsmannens knä eller låg hon framför honom i en säng eller soffa. Gärningsmannen fick utlösning. ansåg att gärningsmannen systematiskt använt offrets kropp som ett hjälpmedel för att bereda sig sexuell tillfredsställelse. Trots att ingen hade varit naken om underlivet hade handlingarna haft en påtagligt sexuell prägel och också innefattat en allvarlig kränkning av offrets sexuella integritet. Handlingarna skulle därför bedömas som sexuellt umgänge. Brottet rubricerades som grovt sexuellt utnyttjande av underårig. Tillämpningsområdet för bestämmelsen om våldtäkt omfattar inte allt slags sexuellt umgänge. I första hand omfattas samlag och samlagsliknande handlingar. Med samlag avses ett vaginalt samlag mellan en kvinna och en man, med den betydelsen det har i 6 kapitlet. Ett fullbordat samlag anses sålunda föreligga redan när könsdelarna kommit i beröring med varandra. Det krävs alltså inte vare sig att gärningsmannen har penetrerat sitt offer eller att hans sexualdrift tillfredsställts. Så kallade orala eller anala samlag är exempel på samlagsliknande handlingar eller handlingar som är jämförliga med ett samlag. En kommentar, t.o.m. suppl. 4, s. 6:15. 146 Sexualbrott mot vuxna alltså inträngande i offrets mun eller analöppning. Bedömningen av om andra handlingar skall anses jämförliga med ett samlag skall ske efter omständigheterna i det enskilda fallet. Av betydelse för prövningen är omständigheter som t.ex. om handlingen varit förenad med smärta och om den varit av längre eller kortare varaktighet. Handlingen skall ha varit av en klart samlagsliknande karaktär. Att onanera åt en annan person har angetts som ett exempel på ett sexuellt umgänge som inte kan anses jämförligt med samlag.2 Tillämpningsområdet för bestämmelsen om våldtäkt omfattar 1998 även övriga gärningar som med hänsyn till kränkningens art eller omständigheterna i övrigt är jämförliga med ett påtvingat samlag. Vid bedömningen av kränkningen skall domstolen utgå från det påtvingade samlaget. Utvidgningen omfattar de mest allvarliga sexuella kränkningarna även om själva handlingen inte är direkt samlagsliknande. I förarbetena till utvidgningen anges som exempel på vad som kan omfattas; s.k. fistfucking eller att någon för upp ett främmande föremål i en kvinnas underliv.3 Som har nämnts är ett sexuellt umgänge normalt en kroppslig beröring som är inriktad på en viss varaktighet. Det är däremot inte sexuellt umgänge att någon fingrar på eller annars flyktigt berör en annan persons yttre könsorgan. En sådan handling kan däremot bedömas som sexuellt ofredande. Bestämmelsen om sexuellt ofredande i 7 § avser sådan kroppslig beröring med sexuell inriktning som inte är så närgående eller varaktig att ansvar för sexuellt umgänge kan komma i fråga. Den omfattar alltså handlingar som till sin art anses mindre kvalificerande än sexuellt umgänge. Alla beröringar med sexuell inriktning är alltså inte sexuellt umgänge. I förarbetena anges som exempel på en handling som utgör sexuellt ofredande men inte sexuellt umgänge att en vuxen person av sexuellt intresse mer flyktigt berör ett barns könsorgan4. 7 § kompletterar de tidigare paragraferna i 6 kapitlet. Domstolen skall beakta den föreliggande situationen i dess helhet vid bedömningen av om en handling skall anses som sexuellt umgänge och därmed föras till 1 § eller någon av de övriga bestämmelserna som innehåller uttrycket eller om den skall bedömas som sexuellt ofredande. I rättsfallet NJA 1991 s. 228 hade en man berört en åttaårig pojkes penis . Mannen var ungdomsledare och tränare i en idrottsklubb som pojken tillhörde. En av gärningarna bedömdes som 1983/84:105 s. 17 f. och s. 51. 1997/98:55 s. 91. 4Prop.1983/84:105 s. 55. Sexualbrott mot vuxna 147 Mannen hade vid det tillfället endast kort berört och fingrat på pojkens erigerade penis. Till skillnad från hovrätten bedömde mannens handlingar vid tre andra tillfällen som sexuellt umgänge. konstaterade att mannen hade fingrat på pojkens könsorgan och att beröringarna varje gång hade pågått högst . Pojken hade fått erektion. drog därefter slutsatsen att det inte hade varit frågan om flyktiga beröringar och att åtgärderna hade haft närmast masturbatorisk karaktär. Det hade varit frågan om ett upprepat beteende av mannen, som dessutom genom sin ställning i idrottsklubben hade haft en sär- skild auktoritet. Handlingarna bedömdes därför som sexuellt umgänge. I rättsfallet NJA 1992 s. 585 hade en man flera gång- er fört sitt finger fram och tillbaka på sin ettåriga sondotters könsorgan. Ett vittne hade iakttagit händelsen och intygade att beröringen hade varat mellan tio och . Högst domstolen bedömde att det varit frågan om en handling som till sin art haft en tydlig sexuell innebörd. Genom vittnesmålet hade det blivit klarlagt att handlingen haft en sådan varaktighet att det inte kunde anses ha varit frågan om en mer flyktig beröring. Handlingen bedömdes som sexuellt umgänge. I rättsfallet NJA 1993 s. 616 hade en gärningsman bl.a. smekt en tioårig flickas bröst under hennes tröja och hennes könsorgan utanpå kläderna. Mannen var också åtalad för andra brott, däribland för att vid ett annat tillfälle ha begått en grov våldtäkt mot samma barn (rättsfallet är refererat också i avsnitt 4.4). menade att beröringarna ingått som ett led i ett mer omfattande övergrepp mot flickan och att de inte varit flyktiga utan av sådan varaktighet att flickan hunnit känna obehag. Gärningen hade uppenbart syftat till att tillfredsställa gärningsmannens sexuella drift. Handlingen bedömdes som sexuellt umgänge. I ett ganska avgjort fall, NJA 1996 s. 418, har också haft anledning att pröva om vissa handlingar skulle bedömas som sexuellt umgänge eller som sexuellt ofredande. Målsäganden i det fallet var den åtalades sambo. En man hade när hans sambo sov och/eller varit berusad klätt av henne, blottat och fingrat på hennes könsorgan samt särat på hennes blygdläppar. Mannen hade onanerat . Utlösningen hade han låtit hamna på kvinnans kropp. Han hade videofilmat det hela och använt filmerna vid senare tillfällen som onaniobjet. Mannen åtalades för sexuellt utnyttjande (6 kap. 3 §) alternativt sexuellt ofredande (6 kap. 7 §) men frikändes. konstaterade att det inte utgör något brott att utan samtycke fotografera en annan person. Domstolens majoritet bedömde vidare att beröringen inte varit av sådant slag att den tilltalade kunde 148 Sexualbrott mot vuxna anses ha haft sexuellt umgänge med kvinnan. Det förhållande att han onanerat och släppt utlösningen över henne kunde inte föranleda annan bedömning. Åtalet för sexuellt utnyttjande kunde därmed inte bifallas. Inte heller åtalet för sexuellt ofredande bifölls. De handlingar den tilltalade i och för sig hade utfört var sådana som han och sambon brukade företa. Den tilltalades handlande kunde därför inte innebära att han uppträtt anstötligt mot sin sambo. Ett justitieråd var skiljaktigt och ville döma mannen för sexuellt utnyttjande.