sou · GPB396 · 2002-01-01 00:00:00 — I många sammanhang, t.ex. i bilindustrin, blir kostnaden per styck lägre ju fler bilar som produceras. Om inte svenska företag som , och hade kunnat producera för världsmarkna- den, utan varit hänvisade enbart till den lilla svenska marknaden, hade kostnaden per bil varit kanske två eller så hög, kva- liteten sämre, och företagen hade kanske inte alls funnits. En tredje fördel med utrikeshandel är att konsumenterna har en större meny av varor och tjänster att välja mellan. De är inte enbart hänvisade till de varor och tjänster som skulle kunna ha produce- rats inom landet. En fjärde fördel är den gratis eller mycket billiga överföring av kun- skap om t.ex. teknologi, organisation och kvalitetskrav som följer med handeln. En femte fördel är att friare handel undanröjer en viktig grund till korruption, nepotism och mygel. Ett exempel är att de som vid fri- handel sysslar med utrikeshandel undgår frestelsen att muta sig fram för att skaffa sig import- eller exportlicenser. Korruption kan också uppmärksammas mera om det finns utländska företag i lan- det som lider skada av korruptionen, t.ex. diskrimineras i konkur- rensen med inhemska företag. En sjätte fördel är försörjningstryggheten. Om skörden i ett land slår fel kan man importera mat, om vattenmagasinen är tömda kan man importera el osv. Det är alltså inte så, som många i förstone tycks tro, att självförsörjning leder till trygghet. Tvärtom är det handel, samarbete och ömsesidig solidaritet som leder till trygghet. Detta är en trygghet som framför allt behövs i många fattiga länder. Reservationer och särskilda yttranden Frihandel innebär ingalunda en internationell handel fri från regler lika litet som ett rättssamhälle innebär ett samhälle fritt från lagar och domstolar. En fri världshandel förutsätter både ett multilateralt regelsystem och mekanismer och system för tvistlösning för att frihandel skall kunna fungera för företagen och tjäna konsumen- terna. Därför fyller WTO en oerhört viktig roll särskilt för poli- tiskt svaga länder. (WTO har t.ex. krav på konsensus i beslutsfat- tandet). WTO är ett forum för fattiga och rika länder att göra sin röst hörd. WTO bör förvisso utvecklas och reformeras för att ytterligare stärka de fattiga ländernas möjlighet att delta i förhand- lingar med stärkt inflytande. Kan då svårigheter i omställningsskedet vara att välja en mera protektionistisk politik? Det kan möjligen låta sympatiskt att de fattiga länderna ska vänta med att ta ned sina handelshinder i avvaktan på att EU och går före. I-ländernas uppträdande är på många sätt förfärligt, men det innebär inte att samma saker bör rekommenderas för u- länderna. Detta med skydd under ett uppbyggnadsskede eller om- vandlingsskede är verkligen ingen ny tanke utan var vitt spridd . Eftersom utvecklingen har skjutit tanken i sank har den varit övergiven. Det var denna tanke som ursprungli- gen motiverade importsubstitutionspolitik – som är en viktig ingrediens i djupa kris – protek- tionism, etc. Det är märkligt om denna tanke, genom majoritetens glidande formuleringar, skall dyka upp i frihandelslandet . Utredningens majoritet riskerar med denna inställning att göra en björntjänst. En politik med handelshinder blir fram- för allt en ursäkt för att skydda producentintressen – och inte kon- sumenterna, som ju också finns i de fattiga länderna. Belysande är debatten om rättvis handel i , vilken används för att skydda de nationella företagen mot konkurrens! De i fattiga länder som tjänar på protektionism är de etablerade ineffektiva företagarna samt politiker och byråkrater som efter mutor delar ut tillstånd till utri- keshandeln. Se t.ex. hur det gick i eller . Konsumenter i det fattiga landet tvingas hålla till godo med varor av dålig kvalitet eller betala priser som är högre än vad de skulle behöva vara. Att som i utredning hänvisa till de s.k. tigerekonomierna som exempel på att en protektionistisk politik skulle vara önskvärd i vissa fall är helt enkelt inte korrekt. Exportledd tillväxt har varit huvudprincipen för deras politik . De har fått efterföljare Reservationer och särskilda yttranden runt om i och . Det mest spektakulära exemplet är naturligtvis , som blev medlem i WTO. och har inte stött någon del av sina företag. har satsat på småföretag och på storföretag. Båda har emellertid skyddat jordbruket. har subventionerat delar av industrin, med politiska och ekonomiska svåra bakslag som följd. Att påstå att "betydande skydd" varit positivt för dem är sakligt fel. Hade valt denna väg kunde ha sluppit ett antal kriser. Man måste också förstå att kommunismens ekonomiska fiasko med sin ekonomiska inåtvändhet och protektionism fungerat som en både effektiv och skräckinjagande utvecklingsmo- dell. Det har inte undgått tredje världen att efter 1989 slog om till frihandel och WTO-medlemskap, eller nya frihandelsinriktning och förhoppning om ett snart WTO-inträde. finns det ett stort system för positiv diskriminering (asymmetri) i i-ländernas handelspolitiska behandling av u-län- derna (GSP, ). Det har givit mini- mala ekonomiska vinster till . De system som i-länderna använder för att särskilt gynna (GSP etc.) är ofta närmast betydelselösa eftersom det finns så många undantag och motver- kande regler på andra områden (anti-dumping, etc.) att det slutar med massor av byråkrati och minimala förmåner. En annan effekt är att vissa gynnas på andras bekostnad. Om ett land är tillräckligt framgångsrikt så mister det snabbt sina förmåner. Då de fattiga länderna krävt likabehandling och stabilitet, har de däremot lyckats sätta press på i-länderna. Så gjorde bl.a. och , vilket fick EU att sätta interna EU-protektionister på skambänken. Avslutningsvis kan man konstatera att Globkom har inlett ett viktigt arbete med att sammanställa och stimulera nya svenska och internationella rön kring utvecklingsfrågorna. Med en politik som bygger på erfarenheter och analys kan förhoppningsvis flera männi- skor ha möjligheten att leva ett värdigt liv. Reservationer och särskilda yttranden Globalisering, makt och rättvisa Betänkandet ser globalisering som en i grunden positiv process som dock ännu inte har nått ut till alla med sina välsignelser. Jag vill hellre se globalisering som ett i grunden neutralt begrepp, som beskriver såväl positiva som negativa processer. De olika synsätten har konsekvenser för hur man uppfattar problem, tendenser och handlingsutrymme för en politik för global utveckling. Jag instämmer helt med betänkandet i att global rättvisa ska vara ett övergripande mål för en svensk politik för global utveckling, men eftersom få av globaliseringens negativa processer tas upp till analys tolkas orättvisorna som eftersläpning eller tradition, vilket har till följd att de globala maktförhållandena förblir osyn- liga. Jag instämmer också helt med betänkandet i att jämställdhet bör vara en profilfråga i svenskt bistånd. var tidigt ute med att ta hänsyn till jämställdhet i biståndsarbetet. Framsteg har gjorts, men det är ett svårt arbete och många observatörer delar mitt intryck av att arbetet gått i stå. Ändå var detta, att jämställdhet var upphöjt till ett av de övergripande målen för svenskt utvecklings- samarbete, ett faktum som tjänade som inspiration för jämställd- hetsaktivister över hela världen. Det är nu viktigt att visa att mål- formuleringen för global utvecklingspolitik inte innebär att jäm- ställdhet skall ges mindre tyngd i arbetet, det finns som en viktig aspekt av det tredje målet och det är ett av de internationella utvecklingsmålen. Jag hade önskat att betänkandet tydligare pekat på könsdiskri- minering som en viktig orsak till fattigdom. Istället för att föreslå genusanalyser och jämställdhetsarbete som verktyg i fattigdomsbe- kämpning reduceras detta till en av flera aspekter som ska main- streamas. Mainstreaming, dvs. genomsyrande eller integration av jämställdhetsaspekten i alla sektorer, är viktig, men har den innebo- Reservationer och särskilda yttranden ende risken att frågan istället försvinner. Detta visade sig även i arbetet med betänkandet. Frågan tenderade att bli osynliggjord trots goda föresatser och många påpekanden. Mainstreaming-stra- tegin har visat sig otillräcklig. Den bör inte överges men komplet- teras med särskilda genusanalyser samt åtgärder, program och pro- jekt vars överordnade syfte är att stödja processer mot jämställd- het. Rättighetsperspektivet kan vara mycket användbart när det gäller att komma tillrätta med diskriminering, men jämställdhetsarbetet i utvecklingssamarbetet är bredare än så. Det måste utgå från att alla samhällens mest grundläggande organisation är uppbyggd kring kön och att jämställdhet är en utvecklingsfråga som utmanar makt- strukturer. Det är ett stort steg framåt att uppmärksamma behovet av sam- stämmighet (koherens) mellan svenska politikområden i verksam- heter som påverkar global utveckling. Betänkandet stannar dock ofta vid att påpeka att målkonflikter alltid kommer att uppstå och att dessa måste behandlas i demokratisk ordning. Jag hade önskat tydligare ställningstagande i fler frågor än de som berör EU. En svår koherensfråga som vapenhandeln nämns inte ens. Krav på koherens i svensk politik borde leda till att samma krav ställs på länder som ska få köpa vapen, som på länder vilka ska kvalificera sig för budgetstöd. Betänkandet vill understödja Syds kapacitet att delta i WTO och andra internationella förhandlingsfora, men borde med sitt sydper- spektiv tagit sakargument och krav från Syd på större allvar. Globala nyttigheter och deras finansiering Marknaden kan inte lösa alla problem på global nivå (heller). Till de globala nyttigheterna hör finansiell stabilitet och undvikande av ekonomiska chocker. Ändå tar betänkandet ganska lätt på riskerna med de snabba globala penningrörelserna och betonar inte vikten av att hitta åtgärder för att minska riskerna i det globala kasinot. Någon form av global beskattning på valutatransaktioner skulle kunna bli ett verktyg för finansiell stabilitet, om dock långt ifrån Reservationer och särskilda yttranden En global skatt behövs för att finansiera globala nyttig- heter. Det är utmärkt att behovet av globala nyttigheter framhävs i betänkandet, men som handlingsinriktning hänger det i luften då ingen strategi för global finansiering föreslås. Skuldavskrivning, budgetstöd och parlamentarisk kontroll Jag instämmer självklart i kraven på en snabbare skuldavskrivning, helst hade jag velat ha krav på total och omedelbar skuldavskriv- ning för de fattigaste länderna. Då skuldernas storlek är ganska små ur fordringsägarnas perspektiv och omkostnaderna för skuldav- skrivningsprogrammen är höga, kan man misstänka att de drivs mer för att utöva makt än för att få in pengar. Den hittillsvarande begränsade skuldavskrivningen har villkorats med ekonomiska reformer som inte alltid varit demokratiskt förankrade och under- ställda parlamenten. Därmed riskerar demokratin att undermineras. En fördel med bistånd i form av budgetstöd är att biståndsmedel då underställs mottagarlandets parlament, som därmed kan besluta om dess användning. Stöd till demokratiutveckling är viktig och betonas i betänkandet, som dock inte är fåordigt vad gäller behovet att underifrån bygga demokratiska strukturer för att stärka det samhälleliga kittet. Kommersialisering av bistånd? Det är lite oklart, men betänkandet kan läsas som om det anlagda sydperspektivet tas som intäkt för att mer biståndsverksamhet ska kommersialiseras genom att bjudas ut på en marknad. Utan att ha utvärderat de sektorer av biståndet som fungerar på sådant sätt redan, bekänner sig betänkandet till den fromma tron att biståndet då blir mer effektivt. Det finns mycket som talar för det motsatta. Det är stor risk att man förlorar möjlighet till långsiktigt för- troendebyggande, fördjupning och kontinuitet på båda sidor. All erfarenhet tyder på att ett framgångsrikt utvecklingssamarbete karaktäriseras av långsiktigt partnerskap och förtroendebyggande relationer. Det kan inte reduceras till kortvariga tjänster. Det hade varit önskvärt att betänkandet mer i detalj hade utrett biståndet i förhållande till definitionen av konsulttjänster och konkurrenslag- stiftning och gett förslag på hur ömsesidiga och långsiktiga sam- Reservationer och särskilda yttranden arbeten ska kunna stärkas oberoende av genom vilka organisationer det kanaliseras. En svensk fond för globalt samarbete Sydperspektivet bör istället leda till att man utvecklar samarbets- former som säkrar ett ömsesidigt och långsiktigt utbyte. Inom kultur och forskning finns detta, men i alltför liten utsträckning. En del kommuner har utvecklat vänortsamarbeten inom vilka för- valtningar, skolor och föreningar deltar i utbytesverksamhet. Vän- ortsamarbete med städer i Syd är tyvärr ovanliga och borde upp- muntras. Samarbete kan också utvecklas i form av twinning mellan organisationer, företagarföreningar etc. Utredningen gör en märk- lig rågång mellan bistånd och mellanfolkligt samarbete. Mänskliga möten på jämbördig nivå är den mest effektiva formen av kun- skapsöverföring. Tyvärr utvecklas inte i betänkandet tankar kring ett så kallat mellanfolkligt samarbete, olika former är inte identifierade och jämförelser med liknande ansatser i andra länder har inte gjorts. En Sida-konsultrapport pekar på det positiva med utbytesverksamhet men anser att det räcker med att den Sida- avdelning som stöder enskilda organisationer tar hand om sådant utbyte. Jag anser inte att det är tillräckligt. Betänkandet diskuterar inte heller hur de kostnader, som inte bör gå på biståndsmedel, ska täckas. Erfarenheten har visat att det inom många sektorer (kommuner, kultur, forskning m.m.) är mycket svårt att få fram medel till annat än så kallad kärnverksamhet. Betänkandet föreslår att detta ska utredas. Jag menar att en sådan utredning är nödvändig, då enligt min åsikt en gradvis övergång till budgetstöd i biståndet måste kompletteras med en samtida gradvis ökning av det så kallade mellanfolkliga samarbetet. Den nya utred- ningen bör få i uppdrag att utreda hur en fond för globalt sam- arbete skall upprättas, och hur man på andra sätt kan uppmuntra det ömsesidiga utbytet. Reservationer och särskilda yttranden Om solidaritet och egenintresse Solidaritet, till skillnad från välgörenhet, bygger på det gemen- samma intresset. I arbetarrörelsen, liksom i kvinnorörelsen och andra rörelser utvecklades solidaritet över gränserna i medvetande om att har situationen för broder eller syster organisa- tioner i ett annat land betydelse även för en själv. Inom det inter- nationella biståndet kom solidaritetsbegreppet till användning i en period då som litet land stödde frigörelse och nationsbyg- gande i andra små länder, som också fick leva i spänningen mellan stormakterna. I Globkoms betänkande betonas det upplysta egenintresset som grund för ett nytt förhållningssätt inom global politik och ut- vecklingsbistånd. Egenintresset ligger i medvetenhet om att det bara finns ett jordklot. Jag vill markera att ett upplyst egenintresse inte står i motsättning till solidaritet, och att det innebär en global politik som ser till hela intresse, inte snävt och kortsiktigt till svenska eller europeiska. I såväl solidaritets- som i egenintresse bör enprocentmålet återställas. Globaliseringen och informationsteknikens snabba utveckling löser upp gränser och eliminerar avstånd, men blottlägger all- varliga problem, växande klyftor och det svåra armod som en stor del av jordens befolkning lever i. Drygt en miljard människor lever på . Många saknar elementära mänskliga rättigheter och är utan varje möjlighet till demokratiskt inflytande. Särskilt utsatta i alla avseenden är kvinnorna. De framsteg som gjorts under visar att det går att påverka och förändra utvecklingen. Det går att förstärka mänskliga rättigheter. Det går att utveckla demokrati. Det går att förbättra utbildningsnivån, hälsotillståndet och den materiella tillvaron. visar erfarenheterna att stöd till länder med auktoritära eller korrupta regimer oftast motverkar sitt syfte. Globalisering, bistånd och andra utvecklingsinsatser måste gå hand i hand med kravet på demokrati som en universell rättighet. Globkom har i många väsentliga avseenden värderat globalise- ringen, principer för handel och bistånd på ett sätt som jag som representant för delar. Utredningen har bedrivits med Reservationer och särskilda yttranden stor öppenhet och med stor kontaktyta och det har varit möjligt att få gehör för förslag och synpunkter i många avseenden. Jag vill i detta särskilda yttrande framföra några ytterligare egna kommenta- rer och en viss kritik. Utredningen har värderat erfarenheterna av de gällande biståndsmålen och konstaterat att det övergripande målet för svenskt bistånd, att minska fattigdomen, ibland kommit vid sidan av delmålen. Ett sådant förhållande är självklart olyckligt. Jag delar därför uppfattningen att fattigdomsmålet behöver förstärkas och förtydligas. En rättvisare global utveckling blir med kommitténs förslag målet för t.ex. handelsprinciper. En förebyggande och hållbar hantering av gemensamma globala angelägenheter blir målet för hanteringen av globala nyttigheter som miljön, hälsofrågorna och den internationella ekonomin. En förbättring av den fattiga människans levnadsvillkor blir målet för all biståndsverksamhet. Målet innefattar inte enbart materiella frågor utan även mänskliga rättigheter och kraven på demokratiskt inflytande. Det civila samhället måste stärkas som ett skydd för mångfald, yttrandefrihet och för människor att organisera sig för att tillvarata sina rättigheter. Det civila samhället har en central roll i kampen mot korruption och maktmissbruk. Enligt bör en ökad andel av biståndet gå till stöd för demokratiutveckling och stärkande av det civila samhället. Jag förordar i detta sammanhang en samverkan mellan organisationer och folkrörelser enligt den modell som Norsk folkehjelp utgör, där många samverkar om gemensamma biståndsinsatser men där var och en gör sin insats. En utveckling av näringslivet och de areella näringarna är nöd- vändig för varje fattigt land. Biståndsinsatser kan aldrig ersätta den roll som näringslivet spelar i en framväxande marknadsekonomi. Svenskt näringslivs erfarenheter, inte minst vad gäller miljövänlig teknik, bioteknik och informationsteknik måste tas tillvara i ut- vecklingsarbetet. Kommittén föreslår en avbindning av allt svenskt bistånd. Det är angeläget att denna process sker i många länder, vilket motiverar internationell samverkan. Den nödvändiga utvecklingen av de fattiga ländernas jordbruk måste i första hand syfta till att tillgodose det egna landets behov av livsmedel, som det är en viktig grund för ekonomisk och social utveckling på landsbygden. Det kräver, som utredningen pekar på, stora förändringar i egna regelverk för livs- medelsproduktion och betydande utbildningsinsatser. Reservationer och särskilda yttranden kräver också förändringar i EU:s och andra handelsblocks jord- brukspolitik. EU och t.ex. måste kunna fastställa krav på livsmedelskvalitet, djurskydd och andra miljökrav för sitt jordbruk och sina livsmedel, men systemen för exportsubventioner måste avvecklas om de fattiga ländernas jordbruksproduktion skall kunna utvecklas. förnyar och förstärker nu sitt system för krishantering för att möta det moderna samhällets krav på förebyggande och operativa insatser vid svåra påfrestningar. Det är enligt min mening angeläget att det systemet för krishantering utformas så att det blir en resurs som fungerar med kort varsel att användas också vid internationella kriser och katastrofer. Såväl FN som EU måste dessutom ta ett större ansvar än för att koordinera interna- hjälpinsatser. När det gäller konsekvenserna av utredningens förslag för t.ex. biståndsorganisationer, svensk utvecklingspolitik gentemot EU:s biståndsverksamhet, synen på FN:organistationen och de s.k. Bretton Woodsinstitutionernas, och , verksamhet är utredningen alltför kortfattad. Jag beklagar att kommittén inte kunnat fördjupa resonemangen och konkretisera förslagen i dessa delar. Enligt min mening krävs nu ytterligare överväganden innan en svensk politik för globalisering kan vara helt genomförd. Det svenska har den helt dominerande delen av sin personal på myndigheten i . Få resurser finns i mottagarmiljön, på fältet och i de länder som är huvudmot- tagare av svenskt bistånd. En omfattande reseverksamhet kan inte helt skapa det sydperspektiv som utredningen avser för svenskt bistånd. Sida saknar dessutom egen expertis för det viktiga området mänskliga rättigheter. Enligt min mening bör en översyn av Sidas struktur och organisation genomföras med utgångspunkt från utredningsförslaget. I detta sammanhang förordar jag en för- läggning av delar av Sidas verksamhet till ett eller två utvecklings- centra i syd, bl.a. i . och biståndsinsatser har visat svag måluppfyllelse och även internt i EU fått stark kritik. Det hade varit önskvärt om utredningen konkretiserat sin syn på nödvändiga förändringar i och den angelägna sam- ordningen med medlemsländernas eget direkta bistånd. Förhållandet mellan och roll å ena sidan och FN-organens roll å andra sidan borde belysts tydligare i betän- Reservationer och särskilda yttranden Det gäller bl.a. inflytandefrågorna, men även samverkans- frågan. I där såväl som Internationella valuta- fonden utsätts för starkt motstridig kritik hade detta varit värde- fullt. Denna nödvändiga analys och belysning får nu ske i annan form. Den genomgång som kommittén gör av förutsättningarna för u- ländernas utveckling är både omfattande och intressant men bely- ser också hur oerhört komplicerade utvecklingsfrågor och bistånd är. Situationen varierar så mycket från land till land och från tid till annan. Global rättvisa och en vision om en värld där alla människor får sina grundläggande sociala, ekonomiska och politiska rättighe- ter tillgodosedda är självklara men det krävs politiska ambitioner i alla i-länder vad gäller global rättvisa för att uppnå visionen. Biståndsfrågorna och hjälpen till de fattiga länderna får med de nya definitionerna av fattigdom i utredningen, liksom förslagen till samordning av den nationella politiken och kraftfullt agerande i de internationella organen, förutsättningar till stora framsteg. Jag är dock kritiskt till hur miljö- och naturresursfrågorna hante- rats och tycker att kommittén överlag ägnat alltför lite utrymme åt att behandla vattenresurserna och jordbruket. De båda frågornas miljöaspekter och betydelse för utvecklingen i de fattiga länderna kan knappast överskattas. Vatten är en förutsättning för allt liv och utgör en avgörande förutsättning för en möjlig utveckling. Trots att 2/3 av jordens befolkning kommer att ha vattenbrist 2025 har detta i kommitténs arbete nästan helt förbigåtts. fossilt (icke förny- elsebart) vatten används . Grundvattennivån under slätten i norra sjunker med . av jordens fiskebestånd är överexploaterade. Mängder av jord förloras av vatten och vinderosion. Stora jordbruksarealer är förgiftade. Allt fler av världens konflikter handlar om och uppstår på grund av behovet av att kunna utnyttja naturresurserna. Reservationer och särskilda yttranden tillgång och utnyttjandet av gemensamma vattenresurser riskerar att öka konflikter mellan länder och motstridiga intressen i utveck- lingsarbetet. Snarare än en insikt om att miljö- och naturresursfrågorna utgör de yttersta betingelserna för allt liv och mänsklig utveckling för- medlar kommittén ett föråldrat synsätt, där dessa frågor förpassas till en egen sektor på samma sätt som jämställdheten tidigare stängdes in på en egen spelplan. Ett exempel på detta finns i avsnitt 5.3 om politik för en ekono- misk utveckling som är tunt på miljöaspekter. Miljöfrågorna ges ett separat avsnitt, 5.4, miljövänlig teknik som tar upp viktiga delar som energi och transporter. I avsnitt 1:9 behandlas hållbar utveck- ling utifrån ekonomi, miljö och social hållbarhet.