sou · GPB316 · 2002-01-01 00:00:00 — Den har också en veterinär gren som är öppen för de veterinärer i som utövar veterinär homeopati. Föreningens arbete är i sin linda men idén är att skapa struktur i verksamheten på fältet samt att arbeta för att få till stånd forskningsarbete av effekterna av homeopatiska preparat på djur. Det finns en stark press att visa vetenskapliga resultat. diskuteras de kliniska resultaten i inofficiella arbetsgrupper. 2Förklaring; se kapitel 3, avsnitt 3.4.3.1. 3Förklaring; se kapitel 3, avsnitt 3.4.3.1. Från officiellt håll har uppgivits att marknaden för och utövandet av s.k. alternativmedicinska behandlingsmetoder i generellt är av liten omfattning. Det finns inga siffror eller undersökningar beträffande t.ex. utövandet av kiropraktik, massage, laser eller andra typer av fysioterapeutiska behandlingar. Detsamma gäller örtterapier, healing eller alternativmedicinska diagnosticeringsmetoder. Veterinärernas uppfattning är att de flesta metoder förekommer ute på fältet, men i liten skala. har en befolkning på ca 60 miljoner invånare och har ca 240 invånare per km2. I lantbruket finns drygt elva miljoner nötkreatur varav nära 2,5 miljoner mjölkkor, 170 000 hästar, 130 miljoner höns, 42 miljoner får samt 8 miljoner grisar. Som sällskap har engelsmännen 7 miljoner hundar och åtta miljoner katter. Det arbetar 20 000 veterinärer i . För att erhålla brittisk veterinärexamen, vid något av de sex universitet som tillhandahåller veterinärutbildning, krävs en femårig grundutbildning, följt av specialistutbildning. Tillstånd att utöva veterinär verksamhet, dvs. motsvarigheten till den svenska legitimationen, ges av , . För de yrkesverksamma veterinärer som önskar fortbilda sig hålls kurser enligt ett Continuing Professional Development, CPD program. I beskrivs veterinärens befogenheter, vad avser alternativmedicinska behandlingsmetoder, främst i de etiska och moraliska riktlinjer som ges ut av RCVS. Ett stort antal av de s.k. alternativmedicinska behandlingsformerna anses ingå i veterinär- medicinen och utövas i viss utsträckning endast av veterinär. I riktlinjerna görs också gränsdragningarna mellan behandlingar som endast får utövas av veterinär, behandlingar som får utövas under veterinärs överinseende och behandlingar som betraktas som tillhandahålls inte från officiellt håll, dvs. vid någon av landets sex veterinärhögskolor. Veterinären förväntas själv ta ansvar för att inneha adekvat utbildning, vilken får sökas utomlands eller via privata utbildningsinstitut. Vanligast förekommande är de olika fysioterapeutiska behandlings- metoderna som används vid rehabilitering samt i viss mån homeopati. Inställningen till alternativmedicinska behandlingsmetoder, såsom den givits utredningen i samtal med företrädare för , får beskri- vas som öppen, dvs. ett flertal metoder accepteras men skall endast utföras av veterinär som har erforderlig sakkunskap. Också riktlinjerna ger uttryck för detta. Vid samtal med företrädare för veterinärhög- skolan och praktiserande veterinärer är inställningen skiftande. Varken djurskyddslagen eller de omfattande Welfare Standards som ges ut av for Protection Against Cruelty to Animals, RSPCA, omnämner specifikt alternativmedicinska behand- lingsformer. 5.5.2Regler för veterinärer och andra yrkesgrupper som behandlar djur Brittiska regler för veterinärmedicin präglas av att de juridiska reglerna i veterinärlagen, The Veterinary Surgeons Act kompletteras av omfattande etisk-moraliska regler som ges ut av – RCVS. Reglerna presenteras i en särskild guide, The Guide to Professional Conduct 2000. Både veterinärlagen och guiden belyser veterinärens relation till okvalificerade personers behandling av djur liksom alternativ- medicinska behandlingsmetoder. Den brittiska veterinärlagen innehåller främst bestämmelser om registrering av personer med veterinärexamen, procedurer vid disciplinärenden samt restriktioner vad avser utövandet av veterinärmedicin av icke-veterinärer. Examen från en veterinärfakultet i innebär inte med automatik en rätt att verka som veterinär. Därutöver krävs ett medlemskap i , veterinärlagen avdelning 6, 1 p. samt avdelning 19, 1 p. RCVS grundades i syfte att reglera veterinäryrket. Av RCVS instruktion framgår att organisationen har tre huvuduppgifter; att kontrollera veterinärutbildningen, att föra register över de veterinärer som är behöriga att utöva veterinäryrket samt att utgöra veterinärernas disciplinnämnd. Personens lämplighet avgörs av ett råd, . Vid bedömningen tar rådet hänsyn till om personen på ett tillfredsställande sätt kan visa att han eller hon: a)har en god karaktär, b)har en veterinärexamen från ett land inom eller utom samväldet c)har erforderlig kunskap och skicklighet för att vara lämplig att utöva veterinäryrket i , se veterinärlagen avdelning 6, 1 p. Veterinärmedicin beskrivs i veterinärlagen avdelning 27, 1 p. som the art and science of veterinary surgery and medicine and, without prejudice to the generality of the foregoing, shall include: a)the diagnosis of diseases in, and injuries to, animals including tests performed on animals for diagnostic purposes, b)the giving of advice based upon such diagnosis, c)the or surgical treatment of animals and d)the performance of surgical operations on animals. Disciplinära frågor avgörs av en kommitté som sätts upp inom rådet, veterinärlagen avdelning 15, 1 p. En veterinär kan få sin legitimation indragen, om han eller hon: a)dömts för en brottslig handling vilken, enligt den disciplinära kommitténs uppfattning, gör veterinären olämplig att utöva veterinärmedicin eller, b)enligt den disciplinära kommitténs uppfattning gjort sig skyldig till ett vanhedrande beteende i något avseende vid yrkesutövningen eller c)enligt den disciplinära kommitténs uppfattning fått sitt namn registrerat och därmed erhållit legitimationunder falska förutsättningar. Vad avser punkterna a och b kan kommittén också välja att avstänga veterinären , veterinärlagen avdelning 16 1 p. I veterinärlagen, förteckning nr. 3, första delen anges huvudregler för de behandlingar och operationer som får utföras av icke-veterinärer: –en behandling, vilken som helst, av djurägaren, medlem i djurägarens hushåll, anställd i djurägarens hushåll eller medlem i den anställdes hushåll; –vilken som helst åtgärd, utom buköppning, med ett djur inom lantbruket, i enlighet med föreskrifterna i the Agriculture Act 1947; –första hjälpen i syfte att rädda liv eller lindra smärta; –för en person som är , utförandet av: a)kastrering av handjur med kemiska medel eller på annat sätt, b)svanskupering på lamm, c)svanskupering på hund före dess ögon öppnats, d)amputering av sporrar på hund före dess ögon öppnats. Ovanstående får tillika utföras av en person som är om han eller hon genomgår undervisning i djurhållning och vid villkoret att personen antingen utför åtgärden efter instruktion och under överinseende av veterinär eller efter instruktion från utbildnings- anstalten. I del 2 beskrivs i sin tur undantagen från dessa regler. Således innebär ovanstående regler att kastrering av följande handjur är förbjuden: –häst, ponny, åsna eller mulåsna, –tjur som uppnått 12 månaders ålder, –get, bagge, vildsvin, katt eller hund som uppnått 6 månaders ålder. 5.5.2.3Guide to Professional Conduct 2 000 Som ett komplement till veterinärlagen ger RCVS ut en omfattande guide med etiska och moraliska regler. Utan att ha författningsstatus beskriver guiden vad man från veterinärkårens sida bedömer vara veterinärens ansvar och rekommenderade förhållningssätt gentemot djur, djurägare, allmänhet och kollegor. Den hänvisar också till veterinärens lagliga skyldigheter enligt veterinärlagen samt ett önskvärt förhållningssätt när något går fel. Ett särskilt avsnitt beskriver veterinärens ansvar dels i relation till behandlare utan veterinär bakgrund, dels beträffande eget utövande av vad guiden kallar kompletterande behandlingsmetoder del 1, avsnitt I. Först görs veterinären uppmärksam på de undantag för åtgärder som får vidtas av okvalificerade personer som beskrivits i avsnitt 5.4.2.2. ovan. Därefter betonas att behandlingar i form av: akupunktur, aromaterapi, homeopati och andra kompletterande terapier endast får utföras av veterinär och endast av för aktuell behandling vidareutbildad veterinär. Gränsdragningsregler för vad vissa icke-veterinärer är behöriga att göra beskrivs i del 2, avsnitt F. Det gäller studenter vid veterinär- högskolor, djursjuksköterskor, hovslagare, fysioterapeuter, osteopater, kiropraktorer samt utövare av alternativmedicin. Relevant för utredningen är framför allt hovslagares och övriga behandlares begränsningar; Hovslagare får inte penetrera levande vävnad, ställa diagnos eller lämna ut medicin. Fysioterapi rymmer alla typer av manipulativa behandlingar, inklusive osteopati och kiropraktik. Behandling av fysioterapeut får endast utföras efter veterinär diagnos och då veterinären beslutat att djuret skall behandlas med fysioterapi under hans eller hennes överinseende. I gruppen övriga behandlingar ryms alla andra former av vad guiden beskriver som kompletterande behandlingar, inklusive akupunktur, aromaterapi och homeopati. Här betonas återigen att de alla måste utföras av veterinär. Andra former exemplifieras inte ytterligare. Det åligger veterinären att skaffa sig erforderlig utbildning i respektive terapi. De som utövar dylika behandlingar på människor är inte behöriga att behandla djur, oavsett skicklighet och erfarenhet. Avslutningsvis tas faith healing och etologi upp. Utövarna av det förstnämnda måste, i enlighet med The Code of Practice of the of , ha försäkrat sig om att djuret först blivit undersökt av en veterinär och att denne accepterar att healing utförs. Om etologi sägs endast att det inte utgör veterinärmedicin, så länge det inte inkluderar användandet av mediciner. Vad beträffar användandet av mediciner följer den brittiske veterinären den s.k. kaskad regeln, guiden, avdelning 2, avsnitt H, 5 (3). Den innebär att, utifall det saknas i registrerad medicin avsedd för ett visst djurslag, får veterinären använda sitt kliniska omdöme enligt följande: I första hand används traditionell veterinärmedicin avsedd för aktuell åkomma men annat djurslag eller medicin för aktuellt djurslag men för annan åkomma, i andra hand humanmedicin samt i tredje hand en veterinärmedicin komponerad av veterinären själv, vilket också kan innefatta alternativmedicinska preparat. Vid osäkerhet rekommenderas veterinären vända sig till The Veterinary Medicines Directorate på . Både homeopatpreparat och örtmediciner erkänns som godkända medel att använda i The Medicines Legitimation Act. Brittiskt djurskydd är lagligen reglerat i The Protection of Animals Act , som var en modernisering av Cruelty to Animals Act. Lagen inleds med en uppräkning av vad som ska anses utgöra djurplågeri. Det gäller således allt från att vansköta, slå, sparka, överlasta eller skrämma djur till ren tortyr. Det innefattar också ansvar för den djurägare som låter sitt djur bli behandlat på detta sätt av annan utan att ingripa eller som upplåter sina ägor och låter sådant ske på ägorna mot betalning, avdelning 1, p. a–c. Uppräkningen avslutas med en övergripande bestämmelse vari det anges att lagen är tillämplig på alla och envar som, med vilket djur och vilken åtgärd det vara månde, inte ger djuret vederbörlig vård och en human behandling, avdelning 1, p. e. Vederbörlig vård anses innefatta, inte bara att ett sjukt djur får vård , det är också djurägarens ansvar vilken typ av behandling som söks, att denna behandling utförs på ett seriöst sätt samt att den inte skadar djuret eller håller det borta från korrekt vård. Adekvat domstol kan skilja djuret från ägaren, dvs. djuret konfiske- ras, och t.ex. omplacera det. Detta sker om domstolen, på grund av ägarens tidigare uppträdande, finner det sannolikt att vanvården/ misshandeln kommer att upprepas, avdelning 3. Allmänheten har möjlighet att anmäla missförhållanden till polisen som har befogenhet att gripa den person det rör, utan föregående häktningsorder, under förutsättning att det rör ett påstående om ett brott för vilket är stadgat fängelse. I enlighet med anglosaxiskt rättssystem är tillämpningen av den åldersstigna lagen modifierad och moderniserad med hjälp av ett stort antal rättsfall som tagit ställning till bestämmelserna utifrån de förutsättningar som gäller. Det är dock inte möjligt att inom denna utrednings tidsram redogöra för dessa. kompletteras djurskyddslagen vidare med ett flertal rekommendationer för modern djurhållning, t.ex. Code of Pracxis for Pigs, Code of Praxis for Cattle, vilka utges av . Råden i dessa Codes of Praxis är inte bindande men om en djurägare dras inför domstol för brott mot djurskyddslagen anses avvikelser från Codes of Praxis vara skäl för fällande dom. Även The Royal to Animals, RSPCA, ger ut rådgivningsbroschyrer. Sällskapet är privat och finansieras helt av välgörenhet i form av enskilda gåvor eller medel från diverse fonder. RSPCA bedriver ett mycket omfattande arbete. Som ett komplement till den ordinarie polisen har de 328 djurskyddsinspektörer anställda, SOU 2001:16 Internationell utblick 163 fördelade över tio regioner. Därutöver 150 s.k. animal collectors, dvs. personer som tvångsomhändertar djur. RSPCA tar emot 1,6 miljoner telefonsamtal om misstänkta fall av djurplågeri, vilka resulterar i ca 3 000 åtal. Det bedrivs en omfattande verksamhet för att omplacera de tvångsomhändertagna djuren. RSPCA har 52 där djuret kan invänta sitt nya hem. Närmare 50 000 katter och 30 000 hundar får ett nytt hem . För de djur som är i behov av sjukhusvård driver RSPCA fyra djursjukhus dit medellösa djurägare kan söka sig för att erhålla gratis djursjukvård. bedrivs forskning finansierat av RSPCA medel för betydande belopp. Det kan exempelvis röra alternativa sätt att testa vaccin, metoder för att se om ett djur är slaget eller konsekvenserna av att unga tävlingshästar börjar hårdtränas innan de är färdigväxta. RSPCA har också introducerat s.k. , vilket är mat producerad av djur vilka ska skötas enligt särskilt fastlagda regler, liknande de vid ekologiska jordbruk. Inom ramen för har RSPCA utfärdat s.k. Welfare Standards för grisar, biffkor, får, kalkoner, kycklingar, värphöns samt vid djurhanteringen vid slakterier. Under studiebesöket i besökte utredaren , Queen Mothers Hospital for Animals i , RSPCA samt företrädare för veterinär homeopati. Nedan redogörs för de uppgifter i form av samlad information och intryck som utredaren erhöll beträffande förekomsten och omfattningen av samt inställningen till s.k. alternativmedicinska behandlingsmetoder. RCVS har uppgivit att akupunktur endast får utövas av veterinär med kompletterande utbildning i detsamma. Sådan erbjuds inte inom grundutbildningen och inte heller inom fortbildningsprogrammet för yrkesverksamma, utan får sökas på annat håll, i utlandet eller i ambulerande utländsk utbildning. Beträffande omfattningen finns det inga officiella siffror, men utredningen fick uppfattningen att akupunktur utövades vid djursjukhusen men inte i så stor omfattning, mestadels beroende på 164 Internationell utblick SOU 2001:16 brist på utbildade veterinärer och/eller brist på erfarenhet av behandlingsmetoden. Inom departementet för jordbruk, fiske och livsmedel, MAFF, ger dess underorgan, The Veterinary Medicines Directorate, ut riktlinjer för veterinära homeopatiska preparat. Riktlinjerna vänder sig till säljare, importörer och distributörer. De innefattar regler om registrering, och kontroll av doser samt rekommendationer beträffande prissätning för veterinära homeopatiska preparat. Ingen av veterinärhögskolorna erbjuder utbildning i veterinär homeopati. Vid förfrågan har den veterinärhögskola utredaren besökte uppgivit att det finns ett intresse från eleverna och det förekommer diskussionskvällar. Utbildning i homeopati för djur erbjuds vid två privata fakulteter i och . Ytterligare en utbildning planeras i . Veterinärer som utövar homeopati har möjlighet att gå med i en intresseorganisation, The Veterinary Surgeons. Inom homeopati aktiva veterinärer har uppgivit att de föredrar homeopati framför örtmediciner, då de sistnämnda kan ge restsubstan- ser hos det livsmedelsproducerande djuret och som dessutom kan orsaka biverkningar. De får mycket förfrågningar från lantbrukare som efter galna ko-sjukans utbrott gått över till ekologiskt jordbruk. Den veterinära intresseorganisationen för homeopatiutövare har delat ut journalböcker till lantbrukarna. Veterinärerna anser att det är viktigt att den som utövar homeopati är utbildad veterinär eftersom det finns så många informationskällor inom den traditionella veterinärmedicinen som man annars inte skulle ha tillgång till, t.ex. röntgen. Det finns två grupper bland veterinärerna ute på fältet, där den ena gruppen använder homeopati i sitt dagliga arbete och den andra anser det vara ovetenskapligt eller åtminstone ställer sig tveksamma tills dess vetenskapliga bevis förts fram. RCVS har uppgivit att även om homeopati inte ses som kvacksalveri är gränsen flytande. Det finns inga uttalanden från universiteten om var gränsen skall gå. Företrädare för har uppgivit att förbundet anser kiropraktik, fysioterapi och osteopati vara erkända behandlings- metoder. Vad beträffar t.ex. reflexologi, faith healing eller s.k. reiki måste djuret först ha undersökts av veterinär och behandlingen ske med dennes godkännande, se guiden del 2, avsnitt F, s. 32. Behandling med kristaller uppfattas som kvacksalveri. Representanter för den veterinärhögskola som utredaren besökte har uppgivit att olika fysioterapier används vid sjukhusen för rehabili- tering. Fram års veterinärlag var det lagligt för en icke- veterinärutbildad fysioterapeut att behandla djur efter veterinär diagnos och remiss. I samband med tillkomsten av veterinärlag togs denna regel bort. Efter analys av begreppet fysioterapi ansågs dessa typer av behandlingar utgöra veterinärmedicin och får numera endast utföras av veterinär. är en kurs i fysioterapier tillgänglig inom det s.k. CPD, Continuing Professional Development, RCVS utbildnings- program för yrkesverksamma veterinärer. har en befolkning på 80 miljoner personer, fördelade , dvs. 250 personer per km2. I finns 16 miljoner nötkreatur varav 4,6 miljoner mjölkkor, 700 000 hästar, 2,3 miljoner får, 1 miljon getter, 103 miljoner höns samt 24 miljoner grisar. Därutöver finner man hemma hos tyskarna ca 3,5 miljoner hundar och lika många katter. finns det ca 27 000 utexaminerade veterinärer i . Grundutbildningen för tyska veterinärer är på . ansökan utfärdas behörighet av respektive delstats Tierärtze- kammer, att verka inom en delstat. Byte av delstat kräver ny ansökan. Inom grundutbildningen finns inte någon kurs i alternativ- medicinska behandlingsmetoder, med undantag för någon enstaka delstat vars grundutbildning innefattar en orienteringskurs. Om- fattande påbyggnadskurser tillhandahålls dock av tyska veterinär- förbundet, Deutsche Veterinärmedizinische Gesellschaft, DVG där introduktionskursen är öppen för veterinärstuderande. Den tyske veterinären är fri att välja behandlingsmetod inom ramen för vad som accepteras av DVG samt lagen i den delstat där de verkar. Inom DVG finns en expertkommitté. Dess uppgift är dels att vara ett rådgivande organ för andra organ inom veterinärförbundet och för veterinärer, dels att bedöma vilka metoder som kan anses ha effekt och om de därmed kvalificerar sig för att ingå i DVG:s utbildningsutbud. Vad beträffar utbildning ges ingen undervisning, utöver orienteringskurser, vid veterinärhögskolorna och forskningen är begränsad. Representanter för DVG har uppgivit att de tillhandahåller vidareutbildning i form av påbyggnadskurser i akupunktur, homeopati och s.k. biologisk veterinärmedicin. Kurserna har utökats främst beroende på den ökade efterfrågan från allmänheten och de ekologiska jordbruken. T.ex. har homeopati en lång tradition i . Varje delstats Tierarztkammer accepterar följaktligen akupunktur och homeopati som en integrerad del av veterinär- medicinen, under förutsättning att vederbörande veterinär har utbildning för detta och behandlingsmetoden inte innebär skada för djuret. Inte desto mindre delas den tyska veterinärkåren upp i de skeptiska och de mindre skeptiska vad avser de alternativmedicinska behandlingsformerna. Djurskyddslagen omnämner inte alternativmedicinska behandlings- metoder. Den tyska veterinärlagen, Bundestierärzteordnung av , innehåller endast ett fåtal bestämmelser som är av relevans för utredningen. I 1 § (1) beskrivs veterinärens uppgift; att förhindra lidande och sjukdom hos djur, att bidra till utveckling och bibehållande av produktionsdjur samt att skydda människor mot risker och skador som kan uppkomma genom djurs sjukdom eller genom kvalitén på livsmedel av animaliskt ursprung. I 1 § (2) betonas veterinärens roll; veterinäryrket är inget närings- fång, det är till sin natur ett kall. Vid sidan av den tyska veterinärlagen finns bestämmelser som utfärdas för varje delstat, Land av dess Tierarztkammer. Dessa bestämmelser, som kan sägas vara delstatens veterinärlag, betecknas Musterberufsordnung. Varje delstats Tierarztkammer utses av de yrkesverksamma veterinärerna i delstaten ifråga. En Tierarztkammer har offentligrättslig status och fungerar som tillsynsmyndighet för veterinär verksamhet i delstaten. Tilläggas bör att det finns en för hela gemensam Musterberufsordnung utfärdad av Bundestierärztekammer och dess regler bör i princip tillämpas i varje delstat. I nu gällande riktlinjer, av , anges att det åligger veterinären att utöva sitt yrke på ett vetenskapligt sätt och i enlighet med i sitt yrke ålagda förtroenden som sammanhänger med kallet, 2 § (2). Den tyske veterinären är ålagd en fortbildningsplikt. Det är därför en skyldighet för veterinären att fortlöpande utbilda sig å yrkets vägnar, inklusive att hålla sig informerad om föreskrifter från myndigheterna. Varje veterinär måste bevisa för delstatskammaren att han eller hon har fullgjort sin fortutbildningsplikt, 6 §. Veterinären måste medverka i bekämpandet av missförhållanden i hälsoväsendet, t.ex. skall brott mot läkemedelslagen meddelas till kammaren, 7 § (1). På samma sätt skall brister i eller biverkningar av läkemedel meddelas , (2). Av stort intresse för utredningen är riktlinjernas 18 § (2). Däri anges såsom huvudregel att undersökning och behandling av djur, såväl som genomförandet av ingrepp på djur i samarbete med icke-veterinär är förbjudet. Förbudet gäller dock inte gemensamt arbete med läkare, tandläkare andra personer med naturvetenskaplig utbildning eller veterinärstuderande. Det är tillåtet att ta veterinär, eller annan, hjälppersonal i anspråk. De får dock endast medverka vid åtgärder som ligger inom deras kompetensområden. Den tyska djurskyddslagen, Tierschutzgesetz senast reviderad , inleds med en portalparagraf som innehåller ett allmänt åliggande för djurhållningen beträffande foder, vatten, möjlighet till naturligt rörelsemönster etc. Djuren får heller inte tillfogas smärta eller orsakas lidande som kan undvikas, 2 §, p. Paragrafen avslutas med ett kunskapskrav för den som äger, håller eller vårdar djuret. har personen ansvar för att hon eller han har tillräcklig kunskap och kompetens för en djurhållning som tillgodoser respektive djurs behov av att utöva sitt naturliga beteende, p. Vidare betonas att en djurägare, djurhållare eller djurskötare inte kan undandra sig sin vårdplikt genom att överge djuret, 3 § p. Lagen beskriver fortsättningsvis de ingrepp och åtgärder som är förbjudna. Enligt 3 § 1a är det förbjudet att företa ingrepp eller behand- lingar med avsikt att dölja att ett djur inte har fullgod kapacitet, dvs. att det är inte mäktigt den belastning det skall utsättas för eller saknar kapacitet för sin uppgift. Vad beträffar ingrepp på djur anges att det är förbjudet att företa sådant ingrepp utan bedövning om ingreppet är förenat med smärta. Bedövning får endast utföras av veterinär, 5 § p.