sou · GPB318 · 2002-01-01 00:00:00 — Han beskrev ett antal fall av barnmisshandel och uttalade den uppfattningen att den ökande registreringen av misshandelsfall berodde på att läkarna nu insåg att många skadefall som tidigare betraktats som oklara var orsakade av yttre våld av någon förälder. Frisks artikel ledde till diskussioner i riskdagen om föräldrars rätt att aga sina barn och om barns rättssäkerhet kontra föräldrarnas. beslöt 1966 att (dåvarande medicinal- styrelsen) skulle utreda förekomsten av sjukhusvårdade barnmiss- handelsfall. ändrades (som tidigare nämnts) lydelse så att utövande av aga inte längre hade något stöd i lagen utan skulle bedömas enligt reglerna om miss- handel i . 3Tidiga svenska utredningar om barnmisshandel i 3.1Socialstyrelsens undersökning av sjukhusvårdade barnmisshandelsfall i –1966. begärde in handlingar från sjukhus och kliniker i hela som –1966 omhändertagit misstänkta eller konstaterade barnmisshandelsfall i öppen eller sluten vård (7). Studien kompletterades med uppgifter från statens rättsläkarstationer varvid man fick reda på ett ytterligare antal fall som aldrig varit intagna på sjukhus. Studien begränsades till miss- handelsfall, där föräldrarna eller vårdare varit förövare. Sammanlagt rörde det sig om 119 barn. Nästan en tredjedel var spädbarn och två tredjedelar av barnen var . Dubbelt så många pojkar som flickor hade misshandlats. Drygt hälften av de misshandlade barnen var ensamma barn eller det äldsta i en syskonskara. hade alltfler fall av barnmisshandel kon- staterats. Medan det –59 rörde sig om två till fem fall var det uppe i 35 fall. Misshandel förekom i alla samhällskategorier och i samtliga etniska och religiösa grupper. Misshandelns följder var svårast för de yngsta barnen. Fall med dödlig utgång var huvudsakligen hos barn . Av de femton barn som avlidit bedömdes nio barn ha skador av typen battered child syndrom, d.v.s. flera olika skador och tecken på att ha blivit upprepat misshandlad. Hos sex av barnen var dödsorsaken skallskada, fem hade strypts, två dränkts, en knivhuggits och en dött till följd av svåra skador i bukhålan. Barn i skolåldern hade i allmänhet agats till följd av förseelser av typen olydighet och trots. Inget av de barn som misshandlats under sådana förhållanden hade fått bestående fysiska men. Däremot hade drygt femtio barn misshandlats i familjer där det förekom social misär, alkoholmissbruk och psykisk sjukdom. Av dessa barn var Tidiga svenska utredningar av barnmisshandel i vanvårdade, fyra barn avled till följd av misshandel och ytterligare nio fick bestående kroppsliga men. Tolv barn misshandlades i samband med akuta förvirrings- tillstånd, vanligen under alkohol eller drogpåverkan, dock utan något dödsfall. Lika många barn hade misshandlats i samband med att en förälder varit psykotisk, med fyra dödsfall som följd. Särskilt allvarligt uppfattade man en personlighetstyp hos föräldrar som regelbundet hade misshandlat sina barn, men där barnen var välskötta, regelbundet hade kontrollerats av barnavården och kom från prydliga hem där signaler på att barnen skulle ha miss- handlats inte alls hade uppfattats av utomstående. Alla barn i denna grupp var och sex av barnen dog till följd av miss- handeln. I utredningens sammanfattning skriver författarna, att det varit känt att barn i social misär och i kriminella miljöer varit vanvårdade och misshandlade. Det nya, till en början otroliga och ohyggligt anstötliga, var upptäckten att en grupp skenbart friska föräldrar och vårdare också hade visat sig vara svåra misshandlare. 3.2Utredningen som far illa 1974 utredning angående barnmisshandel som publice- rades 1969 möttes med stor uppmärksamhet och dessutom inträf- fade ett par uppseendeväckande barnmisshandelsfall och 1971 som väckte starka reaktioner hos allmänheten. Detta ledde bl.a. till bildandet av föreningen i Samhället () . uppdrog regeringen till och att genomföra en utredning av barnmisshandel och annan skadlig behandling av barn, där man särskilt skulle fästa vik- ten vid den sociala bakgrunden till barnmisshandeln. Utredningen kom att beröra de ärenden som varit aktuella hos landets barna- vårdsnämnder åren 1969–1970 och publicerades under namnet Barn som far illa. En undersökning om barnmisshandel och skadlig uppväxtmiljö (9). Undersökningen byggde på en enkät till landets samtliga barnavårdsnämnder och innehåller ett antal bort- fall och andra felkällor, som gjorde att man inte kunde uttala sig om utbredningen av misshandel och vanvård. Däremot fanns andra uppgifter som avspeglar situationen i landet . De geografiska variationerna var betydande och endast en tredjedel av kommunerna rapporterade att de haft ärenden rörande skadlig Tidiga svenska utredningar av barnmisshandel i behandling av barn aktuella . Det fanns en anhop- ning av ärenden i tätorter. Denna variation avspeglade sannolikt mest myndigheters och privatpersoners olika benägenhet att anmäla. gjordes få anmälningar av personal inom barnomsorg, barnpsykiatri eller barnavårdscentraler vilka samman- lagt bidrog med av anmälningarna. Läkare och distriktssköterskor stod för . Den i särklass största andelen anmälningar kom från polisen som påträffade barn i utsatta miljöer i samband med lägenhetsbråk och gripandet av brottslingar. Undersökningen kom att omfatta 777 fall som –1970 aktualiserats vid barnavårdsnämnderna. En tredjedel av barnen var och två tredjedelar under sju. Kroppslig misshandel hade i betydligt högre grad drabbat pojkar före puberteten än flickor, medan förhållandena var omvända efter . Det förelåg en betydande överrepresentation av barn med ensamstående mödrar. Endast i av fallen hade båda föräldrarna gemen- sam vårdnad om barnen. Invandrarbarn var inte överrepresen- terade. Kroppslig misshandel utgjorde av fallen medan kunde hänföras till skadlig uppväxtmiljö i vid bemär- kelse. Av de barn som blivit kroppsligt misshandlade hade vårdats på sjukhus och av fallen med fysisk misshandel hade polisanmälts. Aga hade i högre grad utdelats av fäderna. Inget dödsfall hade konstaterats. I av alla fallen hade utredningen dock lett till någon form av åtgärd i enlig- het med barnavårdslagen och i hälften av fallen hade barnen om- händertagits för samhällsvård. 4Dödsfall till följd av barnmisshandel. I äldre tider var mord av missbildade eller sjuka spädbarn vanligt liksom av barn som fötts utanför äktenskapet. Under andra delen av har denna form av spädbarnsmord i stort sett upp- hört. dödas barn i stor utsträckning i samband med en ut- vidgad familjetragedi eller där någon av föräldrarna är psykiskt sjuk. Av alla mord i utgör mord på barn en liten del, , medan det är vanligare i , . Medan det totala antalet mord ökat i efter andra världs- kriget har antalet barnamord minskat (10, 11). Den oss veterligt enda genomgången av barnamord i rör barn dödade –1980 (10). hade totalt 96 barn dödats vilket motsvarar en årlig incidens av 0,6 döda per 100 000 barn. En nästan identisk förekomst av barnamord 0–anges från med 0,7 döda per 100 000 barn åren 1950–1979 (11). Detta kan jämföras med uppgifter från , där barnamord rapporteras till mellan 1,5 och 3 per 100 000 barn (12). Våldet mot de svenska barnen innebar oftast kvävning, skjutning eller knivmord och riktade sig huvudsakligen mot små barn. Barnamord skedde huvudsakligen inom familjen och den vanligaste anledningen var s.k. utvidgat självmord utfört av fadern (tabell 1). Dödsfall till följd av barnmisshandel. Bakgrundsfaktorer till 96 mord av barn 0–i –1980. Inom familjen: (totalt 82 fall) Utom familjen: (totalt 12 fall) Källa: /1993 Barn mördade utanför familjen var således relativt ovanligt, vilket är i överensstämmelse med internationella rapporter. Att antalet barn mördade i samband med utvidgade självmord blir så högt beror delvis på att alla hemmavarande barn dödas i sådana situa- tioner. Fadern, som ofta dödar hela familjen inklusive sig själv, är den vanligaste förövaren. Övriga barn som mördats inom familjen var oftast i förskole- åldern. I denna grupp var manliga förövare tidigare kända för kriminellt beteende, var ofta alkoholpåverkade och dödade i sam- band med ett okontrollerat känslomässigt utbrott. Kvinnor som dödade späda barn var samtliga psykiskt sjuka. Av de fem barn som med säkerhet dödats till följd av misshandel hade minst tre tidigare varit utsatta för våld. Bland de övriga barnen hade majoriteten dödats för att slippa lida av konflikter mellan makarna. Sexuella övergrepp med dödlig utgång drabbade barn mellan 6–. I hälften av fallen utfördes mordet av en för barnet okänd person. Av 47 förövare som blev psykiatriskt bedömda ansågs endast 10 vara psykiskt sjuka. Nästan hälften av förövarna hade dock tidigare haft kontakt med psykiatrisk vård. En undersökning av alla barn som avlidit på grund av skador eller förgiftningar 1977–1986 har också genomförts av rättsläkardistrikt (13). Sextio fall redovisades. Dödsfall till följd av barnmisshandel. påkörda barn hade minskat medan misshandel och mord uppvisat en ökning. Tretton barn hade dödligt skadats av en vuxen person. Av barnen var 10 spädbarn och ingen var . Tre barn dog i samband med utvidgat självmord, tre barn (eller möjligen fyra) till följd av grav misshandel och övriga barn tycks ha mördats av föräldrar med psykoser och vanföreställningar. Dråp av barn i åldern 0––1990 var en- ligt BRÅ:s statistik sammanlagt 17 fall och –1999 sammanlagt 20 stycken. finns inget säkert dödsfall hos barn till följd av barnmisshandel. Mellan åren 1990–1996 dog fyra barn till följd av misshandel. Endast i ett fall var en förälder förövare. Internationellt sett är detta mycket låga siffror. Enligt statistik från har endast enstaka barn (3–6 ) dött till följd av dråp. Majoriteten av dessa barn var i förskoleåldern. Det går av statistiken inte att avgöra om misshandel föregått dråpet. I en aktuell licentiatavhandling om dödligt våld i (69) anges att tre barn av fyra som mördats under 1990- talet var och den enskilt största gruppen var spädbarn. Denna åldersfördelning motsvarar den som beskrevs av och (10) för barn födda . I var gärningsmannen släkt med barnet och brottsplatsen var vanligtvis hemmiljön. Ju yngre barnet var, ju vanligare var det att gärnings- mannen var en kvinna. Det dödliga våldet mot barnen skedde van- ligen utan vapen medan strypning och kvävning var vanligt. Alkoholpåverkan påvisades endast i få fall. Däremot förekom ofta, precis som , självmord eller självmordsförsök hos gärningsmannen. I ungefär hälften av fallen tog gärningsmannen livet av sig i samband med brottet. Som vanlig orsak angavs psykisk sjukdom hos gärningsmannen, ibland i kombination med svartsjuka eller separationsproblem. Mord eller dråp av barn är således relativt sällsynta i och majoriteten sker i samband med utvidgade självmord, som sanno- likt beror på akuta depressioner med starkt destruktiva inslag hos en förälder, vanligtvis fadern. I är mord av barn som redan nämnts betydligt vanligare (12) och en av de fem vanligaste döds- orsakerna till barnadöd. Man har därifrån beskrivit två toppar, den ena för barn , som i dödas av en familjemedlem och den andra för barn som vanligtvis dödas i bråk utanför hemmet (14). Biologiska föräldrar står för två tredjedelar av morden på barn i (12). Dödsfall till följd av barnmisshandel. I är barnamorden vanligast och minst en tredjedel av fallen har föregåtts av fysisk eller sexuell misshandel. Hos spädbarn har det ofta förelegat en bild av s.k. shaken baby syndrom, där man skadat barnet på ett sådant sätt att det uppstår blödningar i hjärnan (15) I föreligger det en mycket uttalad social klassgradient, där risken för barnamord ökar ju mer ekonomiskt och socialt utsatt familjen är. I socialgrupp 5 är barnamord 15–20 gånger högre än i socialgrupp 1 (16). I en undersökning av 48 mödrar i som dödat eller gjort allvar- liga försök att döda sina barn hade man dokumenterat tidigare barnmisshandel i två tredjedelar av fallen (17). Kunskaperna är bristfälliga om barnamord och bestående ska- dor efter fysisk misshandel av barn i . Tillgänglig statistik talar för att färre än 10 barn dödas . Barnamorden har sannolikt minskat , men statistiken är osäker. Räknat per 100 000 barn är barnamord ungefär lika vanligt som i , men betydligt ovanligare än i och . Den vanligaste orsaken till att barn mördas är i samband med att föräldrar begår utvidgade självmord. 5Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . Polisanmäld misstänkt misshandel av barn har ökat ända talets början. För barn i gruppen 0–fördubblades anmäl- ningarna från cirka 200 fall till 400. För åldersgruppen 7–ökade antalet fall från cirka 800 till 1 700, även detta en fördubbling. talet har ökningen skett i ännu högre takt, speciellt i åldersgruppen 7–, vilket kan ses i diagram 1 nedan. Den sammanlagda ökningen var fyra gånger för förskolebarnen och fem gånger för skolbarnen. Polisanmäld misstänkt barnmisshandel i 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 Källa: 2000:15. Av bilden framgår att anmälningar av misshandel mot barn i skol- åldern är betydligt vanligare än mot förskolebarn. har det skett en ökning från 1 738 till 5 040 anmälningar, vil- ket är nästintill en tredubbling (). Den starkaste ök- ningen sker första hälft varefter en avplaning sker. För barn i skolåldern vet vi också att våld mellan barn ökat i Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . anmälningsstatistiken och detta är ett faktum, som bl.a. bekräftas av barnkirurger som arbetar med rättsintyg vid misshandel av barn. Att ökningen av anmälningarna är stor även för förskolebarnen ses tydligare i nästa diagram (diagram 2). Polisanmäld misstänkt barnmisshandel av förskolebarn (enbart) Källa: 2000:15. Av detta diagram framgår tydligare att även den polisanmälda misstänkta misshandeln av förskolebarn ökade kraftigt under 1990- talets första hälft. Ökningen av antalet fall från 1990 till 1999 motsvarar nästan en fördubbling (+ ). Ett detaljstudium av anmälningsorsakerna (tabell 2) visar att miss- handel av förskolebarn i majoriteten av fallen har skett av en bekant person inomhus. Detta gäller också för skolbarn som dock oftare än de yngre barn misshandlats av en obekant person utomhus. Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . Polisanmäld misshandel av barn. Källa: Årsstatistik från . Det kraftigt ökande antalet polisanmälningar har gett upphov till stor oro för att detta också skulle avspegla en verk- lig ökning av barnmisshandeln. En sådan ökning skulle i så fall tidsmässigt ha sammanfallit med försämrade arbets- och livsvillkor för de unga barnfamiljerna i den kraftiga konjunkturnedgången (18). Misshandel av barn är ett brott med stort mörkertal. Kriminal- statistiken säger därför relativt lite om den faktiska utvecklingen av barnmisshandeln. () brottsoffer- undersökningar brukar normalt användas för att ge en uppfattning av mörkertalet. Denna möjlighet saknas av naturliga skäl när det gäller misshandel av förskolebarn. Brottsförebyggande Rådet (BRÅ) har därför gjort en särskild kartläggning av den polis- anmälda misshandeln av barn i åldrarna 0–(19). Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . Kartläggningen gäller perioden –1997. Pojkar utgjorde en större andel av det totala antalet offer än flickor. Könsfördelningen pojkar och flickor förändrades inte . Antalet barn som anmäls ökar med stigande ålder (tabell 3.) Offrens åldersfördelning, andelar (procent) Källa: 2000:15. –1997 avsåg av anmälning- arna barn , medan avsåg barn mellan . Över tid har det skett en relativt kraftig ökning av antalet äldre förskolebarn, vilket bara delvis kan förklaras med de stora barnkullarna . En analys av antalet anmälda brott per 100 000 barn i respektive årskull visar att anmälningarna inte ökat för de allra yngsta barnen under , men fördubblats för åldersgruppen 1–och tredubblats för 4– till 6- åringarna. Trots att pojkarna totalt dominerade i materialet fanns en anmärknings- värd könsskillnad med en markant dominans av flickor. Barnens skador har redovisats i enlighet med en kategorisering som gjorts av barnkirurgen vid i (tabell 4). Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . BRÅ:s analys av barnmisshandelsanmälningar –1999. Offrens skador, antal och andelar (internt bortfall ). Fysiska skador av misshandeln Andel (%) Lindriga skador (inklusive märken)1 Skador där allvarlighetsgraden ej gått Källa: 2000:15. Det ganska stora interna bortfallet beror på oklar redovisning av de fysiska skadorna. Här ingår troligen mest lindrigare skador, då man erfarenhetsmässigt vet att lindrigare skador redovisas i mindre grad än grövre. Tabellen ger därför sannolikt en överskattning av det relativa antalet svårare skador. Om man antar att den övervägande delen av bortfallet utgörs av anmälningar där inga skador påvisats blir den totala andelen anmälda barn utan fysiska skador ungefär en tredjedel, antalet barn med lindriga skador omkring hälften och ungefär vart sjätte barn med allvarliga eller mycket allvarliga skador. redovisades skador i av fallen medan detta sjunkit till 1997. hade 17 barn allvarliga skador och 1997 var det 26 stycken, vilket skulle kunna tala för att antalet fall av grovt våld ökat något absolut sett. En detaljerad genomgång av de allvarliga eller mycket allvarliga skadorna visade dock att en enda typ av skada stod för hela ökningen, nämligen bitmärken. Denna skadetyp fanns inte alls redovisad 1990. Övriga skadetyper som skelettskador, andra invärtes skador eller brännskador (van- ligtvis efter cigaretter) har inte ökat alls . Bitmärken anmäls oftast av barnomsorgen och BRÅ gör den tolkningen att ökningen av dessa skador helt och hållet beror på en ökad upp- märksamhet och högre benägenhet att anmäla. För av offren är det känt att de blivit utsatta för upp- repat våld och i en tredjedel av anmälningarna är det känt att ytter- 1Ingen medicinsk åtgärd nödvändig. 2Medicinsk bedömning eller åtgärd behövs. Inga förväntade bestående fysiska men (ex. större sår, brännskador, hjärnskakning, frakturer). 3Potentiellt livshotande eller med risk för bestående men (t. ex. skallfrakturer, hjärnskador). Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . ligare minst en person i familjen (syskon, moder eller båda) utsatts för brott. Denna andel har ökat något från år . Cirka hälften av de misstänkta har tidigare lagförts för brott (ingen skillnad ) och har lagförts mer än fem gånger. Detta tyder på ett inslag av relativt gravt kriminellt belastade personer bland de som blir anmälda för barnmisshandel. Inte mindre än en tredjedel av de lagförda personerna har dessutom tidigare lagförts för misshandel. Svenskar med invandrarbakgrund var inte överrepresenterade, men däremot invandrare. Invandrare anmäls i högre grad av den andra föräldern än i svenska familjer och av polisen. Däremot anmäldes de i mindre grad av hälso- och sjukvårdspersonal. Inget av fallen med invandrare som gärningsmän hade lett till mycket allvar- liga skador. En sannolik förklaring till detta är att aga är vanligare i invandrarfamiljer medan våld till följd av missbruksproblem är ovanligare bland flera invandrargrupper än bland svenskfödda. Antalet anmälningar från föräldrar har dubblerats . Hälften av de som anmält är en förälder och hänger i hög grad samman med att föräldrarna till de anmälda barnen är skilda (, vilket kan jämföras som är det genomsnittliga skilsmässotalet hos föräldrar till förskolebarn). Hela övervikten av anmälda pojkar härrör från familjer som lever splittrade, medan könsfördelningen är jämn i familjer där föräld- rarna sammanbor. Det finns ett starkt samband mellan låg utbildningsnivå och låga inkomster hos föräldrarna och högre frekvens av anmäld barnmiss- handel. har dock det relativa antalet föräldrar med högre utbildningar och bättre inkomster ökat bland de anmälda familjerna. Det har således skett en utjämning i takt med att an- mälningsbenägenheten ökat. Antalet anmälningar från socialtjänst och barnomsorg har fyr- dubblats , medan de som kommer från läkare minskat. BRÅ menar att det inte är rimligt att ökningar i antalet barnmisshandelsfall i samhället enbart utgörs av fall som blir syn- liga för vissa anmälarkategorier – föräldrar och barn inom barn- omsorg och socialtjänst – medan andra kategorier som brukar an- mäla, då främst läkare, inte kommer i kontakt med någon ökning. BRÅ:s sammanfattande analys var, att den faktiska misshandeln av förskolebarn i inte ökat , utan att det rört sig om en ökad anmälningsbenägenhet. För detta talade att: Polisanmäld misstänkt barnmisshandel . Antalet svåra skador minskat i proportion till antalet lindriga skador eller anmälningar utan påvisbar skada och att den lilla ökning i absoluta tal som fanns av svåra skador utgjordes av en enda skadetyp, bitmärken, vilka inte alls anmäldes 1990 eller tidigare. Om den faktiska barnmisshandeln ökat avsevärt, borde detta också avspeglats i en ökning av den grova miss- handeln. Det är mycket osannolikt att en ökning av den faktiska barn- misshandeln skulle vara mest påtaglig bland socialt väletable- rade grupper, särskilt i där ekonomiska problem särskilt drabbat de svaga. Att nya grupper av befolk- ningen anmäls är snarare ett tecken på ökad anmälnings- benägenhet. 6Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . startade den s.k. , en longitudinell studie av barn vars hälsa och livsvillkor man därefter kunnat följa (20, 21). I denna studie fanns även frågor till föräldrarna om deras uppfostringsmetoder. Från detta material har föräldrarnas användning av kroppslig bestraffning analyserats (22). Då föräldrarna intervjuades med jämna mellanrum från det att barnen var 6 månader fram till avspeglar detta agans användning i och , åtminstone i storstadsmiljö. Mödrarna angav själva att de i blivit slagna som barn och fäderna i vil- ket avspeglar barns förhållanden före . Mödrarna angav i att de slagit sina barn, pojkar och flickor ungefär lika. Det fanns inte något barn i hela studien som inte blivet slagen av någon av föräldrarna. Slag förekom i 10–ända upp . slog barnen medan slag minst en gång förekom i för flickor och för pojkar fram till femårsåldern. Därefter minskade det och var i stort sett borta efter . Fäderna slog barnen i mindre grad, flickor betydligt mindre. Vad gällde ett kok stryk d.v.s. en kraftfull kroppslig bestraff- ning, så följde det ungefär samma mönster som enstaka slag men förekom mer sällan. Även här bestraffade mödrarna flickorna betydligt oftare än fäderna. Till skillnad från den sjunkande tenden- sen att slå barnen efter 4–5 årsåldern såg man här en tydlig topp i 9–för både pojkar och flickor, som i dessa ålders- grupper fått ett rejält kok stryk i 30–åtminstone . Föräldrars bruk av kroppslig bestraffning i uppfostran . Mellan 6 och hade av flickorna och av pojkarna fått minst ett kok stryk av modern. Mot- svarande siffror för fäder var respektive . I familjer där modern slog barnen var det vanligare att även fäderna slog. Om föräldrarna själva fått stryk som barn var det van- ligare att de själva slog sina barn. Samma gällde för mer allvarliga former av bestraffning. Att modern själv blivit slagen som barn var av stor betydelse för om hon bestraffade sin dotter, medan en låg tolerans mot störande beteende var mer avgörande för om pojkarna fick stryk. Den sammanlagda bilden för dessa barn i en förort till och är att det hörde till var- dagen för de flesta förskolebarn att då och då bli slagna och att en tredjedel av de yngre skolbarnen kunde räkna med att åtminstone vid enstaka tillfällen få allvarligare fysisk bestraffning (22). var FN:s barnår. detta år infördes bestämmelsen som innebar ett generellt förbud mot kroppslig bestraffning och annan nedsättande behandling av barn i (Föräldra- balken 6 kap. 1 §). I anslutning till detta bedrevs ett projekt under ledning av professorn i pedagogik med kodnamnet vilket betyder Studier av Utgångsläget inför den Svenska Anti-aga lagen (2). Då tilldelningen av ekonomiska medel till undersökning försenades kom den att göras , efter att anti-agalagen trätt i kraft. Studiens syfte var att kunna svara på den svenska allmänhetens inställning till kroppsaga.