sou · GPB310d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Det senare fungerade även som ett skriftligt medgivande angående barnets deltagande som föräldern skrev under och tog med sig till intervjun. Jag har träffat alla barnen i deras respektive hemstäder, vilket inneburit att jag försökt samordna träffarna med samtliga barn boende på samma ort. Inga intervjuer har gjorts hemma hos barnen utan de har ägt rum i enskildhet i lokaler såsom bibliotek, nämnd- hus, kommittélokaler eller dagrum på hotell. Detta för att barnet skulle känna sig fritt att uttrycka sina tankar i en lugn och neutral miljö med så liten påverkan från sin familj och sin omgivning som möjligt. Mötena med barnen har alla haft samma ram även om inget möte blivit det andra helt likt. Ramen har bestått av att jag suttit ensam med barnet under intervjun, ordningen på testen har varit densamma och instruktionerna har varit likadana om inte bar- net bett om ytterligare förklaringar kring vad som ska göras. Jag har presenterat undersökningen på samma sätt för alla barn. Ett möte har sett ut ungefär på följande sätt: barnet har kommit till anvisad lokal i sällskap med någon förälder. Efter en presentation har barnet och jag suttit ner tillsammans medan föräldern fått vänta utanför. Jag har sagt till barnet att min undersökning går ut på att försöka förstå hur barn tänker och tycker om vissa saker. Att det alltså inte finns några rätta eller felaktiga svar på det vi kommer att tala om, utan att det jag är intresserad av är vad barnet själv tycker. Jag har poängterat att ingen kommer att få veta vad just hon eller han har berättat för mig. Jag har inte diskuterat eller påtalat för barnet att dess familjesituation kan anses annorlunda än andra barns. Efter denna inledning har arbetet med testen börjat. Först har barnet fått svara på CIPF-intervjun, därefter har vi gjort FRT och sist har barnet fått svara på Jag tycker jag är. CIPF bandades i samtliga fall med tanke på att jag eventuellt skulle ha behov av att lyssna igenom intervjun i de fall skattningarna var oklara. Det gjorde det också möjligt för handledaren att lyssna och jämföra mina skattningar i de fall jag var osäker. Bandning av inter- vjun rekommenderas för övrigt av samma skäl som en del av stan- dardproceduren. FRT gjordes i enlighet med manualen. Jag läste upp korten för samtliga barn och lät dem sedan själva placera kor- ten hos någon av figurerna. Vad gäller Jag tycker jag är så läste jag upp påståendena för alla barn som gick på lågstadiet. De fick sedan själva fylla i sina svar. Barnen på mellanstadiet fick själva välja mel- lan att läsa på egen hand eller att få påståendena upplästa av mig. Varje enskilt möte tog en till . Tiden påver- kades dels av hur ingående jag fick lov att beskriva och förklara de olika testen och dels av hur barnet kunde koncentrera sig och hur mycket hon eller han hade att berätta. Efter att ha sammanställt varje barns svar på testerna har föräld- rarna kontaktats för återgivning såsom var överenskommet. De har då fått ta del av barnets resultat, både det som varit positivt och det som i förekommande fall varit oklart eller negativt. Detta har dels varit ett sätt att ge föräldrarna inblick i min förståelse av barnet utifrån vårt möte. Dels har det varit ett sätt för mig att få syn- punkter på resultatet och de tankar och eventuella frågetecken jag haft kring barnet. För att skydda barnets integritet har jag inte lämnat ut barnens svar i detalj utan givit föräldrarna en samman- fattning av vad som framkommit under mötet med barnet. Jag tycker jag är: Samtliga skattningsformulär har poängsatts i enlighet med manualens standardprocedur (Ouvinen-Birgerstam, 1985). Det innebär att stanine för totalpoängen har räknats fram för barnen på lågstadiet medan stanine även har räknats fram för de fem delområdena för mellanstadiebarnen. Därefter har totalpoäng- ens medelvärde räknats fram i gruppen. T-test har sedan gjorts för att utröna om medelvärdet i undersökningsgruppen skiljer sig sig- nifikant från det förväntade medelvärdet enligt normeringen. Family Relations Test, FRT: Barnens svar sammanställdes på avsedda formulär. Där sammanställs korten som var och en av familjemedlemmarna har fått enligt följande: positiva svaga respektive starka negativa svaga respektive starka positiva svaga respektive starka negativa svaga respektive starka Utifrån denna sammanställning för vart och ett av barnen har total- engagemanget räknats fram. Med totalengagemang menas det sammanlagda antalet utgående positiva respektive negativa känslor samt det sammanlagda antalet inkommande positiva respektive negativa känslor som barnet har gett var och en av familjens med- lemmar. Ett starkt engagemang innebär att personen i fråga har fått ta emot många påståenden från barnet och ett svagt engagemang innebär att barnet har gett få eller inga påståenden till personen. Utifrån totalengagemanget har sedan en fördelning gjorts där påståendenas känsloton och riktning går att utläsa. Det innebär att man kan överblicka hur många utgående positiva respektive negativa påståenden som barnet har gett varje person. Detsamma gäller för de inkommande positiva och negativa påståendena. En sådan fördelning har sedan ställts samman för hela gruppen. Data från FRT har även sammanställts på så sätt att det går att sammanfatta familjerelationernas kvalitet. Hur kvaliteten definieras finns redovisat i en skala i FRT´s manual, framarbetad av och . Där betecknas en relation som positiv om den negativa andelen påståenden som en familjemedlem erhållit under- stiger 1/3. Om andelen negativa påståenden överstiger 2/3 så sägs relationen vara negativ. Då de negativa påståendena är fler än 1/3 men färre än 2/3 betecknas relationen som ambivalent. Om en person fått färre än tre påståenden från barnet kallas relationen för likgiltig (, 1994). of Children´s Perceptions of Friendships and , CIPF har analyserats dels kvantitativt utifrån de tre skattningsskalorna, dels kvalitativt genom att sammanfatta svaren för tematiskt besläktade frågor (kluster) och därigenom få en annan belysning av barnens svar (, 1999). För skattnings- skalorna har medelvärden för gruppen räknats fram och jämförts med normgruppen. För att säkerställa att skattningarna är jämför- bara har jag innan undersökningens genomförande tagit del av tidi- gare gjorda intervjuer, vilka i sin tur ligger till grund för norme- ringen. Det har dels varit videoinspelade intervjuer från , , dels bandade intervjuer genomförda i av och (1993, 1994). Jag har därigenom kunnat kalibrera skattningen så att den stämmer överens med skattningen som gjorts vid utprovningen av intervjun i . De fem frågekluster som använts vid en kvalitativ analys av intervjuerna har följande innehåll: Relationens längd, d.v.s. har barnet någon kamrat som hon/han känt sedan långtid, har barnet förlorat någon kompis och i så fall hur Relationens intensitet och tillfredsställelse, d.v.s. hur tycker bar- net att det fungerar med kompisarna, har hon/han någon bästis, när ses de och hur är det att leka tillsammans. Relationens bas och innehåll, d.v.s. i vilka olika konstellationer umgås barnet med kompisar, hur handskas barnet med egna och andras saker, vad delar barnet med sig till sina kamrater vad gäller stöd och känslor. Ledare/följare, d.v.s. hur ser barnet på sin plats respektive sin roll bland kamraterna. Empati och inkännande, dvs. rapporterar barnet att hon/han kan vänta på sin tur, märker barnet hur kamraterna mår, följer barnet med i leken tillsammans med kamraterna. Jag tycker jag är Sammantaget får undersökningsgruppen på hela skalan medelvärdet 6,2. Det förväntade medelvärdet enligt stanineskalan är 5. Den undersökta gruppen har alltså i genomsnitt en högre självvärdering än normeringsgruppen i samma åldersintervall. Skillnaden är statis- tiskt signifikant på nivån (t-test, tvåsidig prövning, tdf). För mellanstadiet finns även stanineskalor för var och en av delska- lorna. På alla delskalorna är den undersökta gruppens medelvärden högre än de för normeringsgruppen. Fördelningen av statinepoäng så som förväntat enligt och så som det är fördelat i den undersökta gruppen. Family Relations Test, FRT För FRT har tre olika sammanställningar gjorts för att ge olika vinklar på gruppens sammanlagda syn på sina familjerelationer. Som sagts står det barnen fritt att själva välja definition av familjen. Det gör att familjemedlemmarna i FRT inte helt stämmer överens med de familjefakta som tidigare redovisats. Barnen använ- der sig av följande sju kategorier för att beskriva sina familjemed- lemmar: Bilaga 3 SOU 2001:10 20 st., dvs. samtliga barn har med ett jag i sin FRT familj 18 av barnen har med en mamma i sin FRT familj 19 av barnen har med en pappa i sin FRT familj 21 st. fördelade på 13 av barnen 19 st. fördelade på 16 av barnen 26 st. fördelade på 6 av barnen 6 st. fördelade på 5 av barnen I kategorin syskon ingår hel- och halvsyskon samt adoptivsys- kon. Med extraförälder menas en sambo till en biologisk förälder och då ingår både homo- och heterosexuella partners. Övrig släkt kan vara mor- och farföräldrar, kusiner, far- och morbröder osv. I kategorin andra närstående återfinns t.ex. förälders pojk- eller flickvän som ej sammanbor med barnet samt en nära kamrat eller vän till familjen. Då materialet sammanställdes på gruppnivå valdes att ta med de första fem av de ovannämnda kategorierna. Övrig släkt och andra närstående uteslöts för denna sammanställning. Dels därför att det enbart är sex respektive fem barn som tagit med någon i dessa kategorier, dels därför att dessa kategorier inte finns med- tagna i jämförelsematerialet. Totalengagemanget, det sammanlagda antalet påståenden för utgå- ende positiva och negativa känslor samt inkommande positiva och negativa känslor, visar att den undersökta gruppen har samma rangordning av familjemedlemmarna som normeringsgruppen. Det innebär att syskon är föremål för störst engagemang totalt sett, därefter följer mamma, pappa och jag. Skillnaden är dock att undersökningsgruppen visar klart större engagemang i syskon och mamma, medan de visar så gott som lika starkt engagemang i pappa och något mindre i jag i förhållande till jämförelsemate- rialet. Det är också värt att notera att kategorin extraförälder erhåller lika stort totalengagemang som pappa. Då ingen liknande studie har gjorts vad gäller denna kategori så går resultatet här inte att jämföra med någon annan barngrupp i samma ålder. Genom att skilja ut de olika påståendenas känsloton och riktning så får man fram en mer nyanserad bild av det emotionella engage- manget för de olika kategorierna i familjerna (, 1994). I figur 1 går att utläsa hur påståendena fördelar sig på utgående positiva och negativa känslor, alltså känslor som riktar sig från barnet mot någon av familjens medlemmar, respek- tive inkommande positiva och negativa känslor, de känslor som barnet uppfattar sig vara mottagare av från de enskilda familjemed- lemmarna. Inkommande/utgående positiva/negativa påståenden såsom de fördelar sig på familjekategorierna i den undersökta grup- pen och i normgruppen. J = jag, M = mamma, = pappa, = syskon, X = extraförälder. Resultatet visar att mönstret från totalengagemanget går igen i för- delningen av positiva utgående påståenden även om skillnaden mellan mamma och syskon är mindre. Kategorin extraföräl- der får här lite färre påståenden än mamma och något fler än pappa. För negativa utgående känslor gäller att syskon tydligt får flest meddelanden. De tre föräldrakategorierna ligger nära var- andra vad gäller barnens engagemang. Vad gäller inkommande påståenden så får mamma klart flest positiva påståenden. Pappa, syskon och extraförälder hamnar på ungefär lika antal. För inkommande negativa är resultatet snar- likt det för utgående negativa vilket innebär att syskon får ta emot de flesta påståendena medan samtliga föräldrakategorier får klart färre påståenden. I jämförelse med normgruppen visar barnen i denna undersök- ning ett större engagemang i sina syskon. Det innebär att för de barn i gruppen som har syskon är dessa mycket viktiga. Kategori- erna mamma och pappa följer ett snarlikt mönster mellan de båda grupperna även om pappa får något färre utgående positiva påståenden jämfört med normeringsgruppen och mamma får något fler utgående negativa påståenden. Kategorin jag får sam- mantaget färre påståenden än vid normeringen. Det gäller främst för de inkommande påståendena. De relationer som studeras här är samma kategorier som ovan, dvs. jag, pappa, mamma, syskon och extraförälder. De olika relationerna betecknas som positiv, negativ, ambivalent eller likgiltig enligt definitionerna i avsnittet om databearbetning. Frekvensfördelning över typ av relation till familjekatego- rierna i denna studie (fetstil) och i normgruppen (normal stil). Resultatet visar att gruppen i denna undersökning i högre grad än i normeringsgruppen har en ambivalent relation till mamma. Grupperna skiljer sig åt . Samma skillnad, fast åt motsatt riktning, återfinns mellan grupperna vad gäller en positiv relation till mamma. Det är alltså fler i normeringsgruppen som kan anses ha en okomplicerat positiv relation till sin mamma än gruppen i denna undersökning. Det finns även i materialet en tendens till att enskilda barn har ett oväntat lågt engagemang i mamma. För kategorin syskon visar resultatet att denna undersök- ningsgrupp i högre grad än normeringsgruppen har en ambivalent, snarare än en negativ relation till sina syskon och, som sagts, ett högre totalengagemang. För pappa är de båda grupperna så gott som helt lika. Katego- rin extraförälder följer även här i stort samma mönster som pappa. of Children´s Perceptions of Friendships and , CIPF För kamratintervjun finns två typer av resultat att redogöra för. Dels ett kvantitativt bestående av de tre skattningsskalorna och dels ett kvalitativt utifrån de olika frågeklustren. Denna undersökningsgrupp har genomgående likvärdiga resultat på alla tre skattningsskalorna i jämförelse med normgruppen. De små skillnaderna till undersökningsgruppens fördel är inte statis- tiskt signifikanta. Bilaga 3 SOU 2001:10 Medelvärdesjämförelse för CIPF skattningsskalor. Resultaten från den kvalitativa analysen av frågeklustren visar på följande: Alla barn i gruppen uppger att de har långa kamratrelationer och att de flesta av dessa bestått . Ungefär en tredjedel av barnen säger sig ha förlorat någon kompis, vilket är något fler än förväntat. Kompisarna har då antingen förlorats genom att barnet själv eller kompisen har flyttat eller bytt skola. Barnen säger själva, i alla fall utom ett, att de inte anser att det är något ovanligt att man förlorar en kompis på det sätt de själva har gjort. Relationens intensitet och tillfredsställelse Genomgående för gruppen gäller att de är nöjda med hur deras kamratrelationer är och fungerar. Så gott som alla uppger sig ha en eller flera bästisar som de träffar ofta och gärna umgås med. Tre av barnen säger att de aldrig sover över hos någon kompis och att de aldrig har någon kompis övernattande hos sig. Detta är inte vad man förväntar sig i denna åldersgrupp där övernattningar är mycket vanliga, så pass vanliga att det troligaste hade varit att alla uppgivit att de ibland sover borta eller har någon övernattandes hos sig. Relationens bas och innehåll Barnen i gruppen leker ibland själva, ibland två och två och ibland flera tillsammans vilket är som förväntat i denna åldersgrupp. Sva- ren på frågor om hur man behandlar och använder andras och egna saker är fördelade som förväntat i en grupp som denna. Det innebär att vissa barn uppger att de är försiktiga med andras saker, en del lånar gärna saker av andra, en del lånar ogärna. Detsamma gäller de egna sakerna. Spridningen av svaren gäller även för frågor kring vad barnen berättar för sina kompisar och hur de uppfattar känslor hos sina kompisar. En del av barnen talar om allt med sina vänner medan andra är mer återhållsamma. Majoriteten i gruppen anser sig vara både en ledare och en följare. De menar därmed att det ibland är de som bestämmer vad de och kompisarna ska göra och ibland är det någon annan som bestäm- mer. En säger sig vara enbart ledare och två ser sig som enbart föl- jare. De två sistnämnda kan utifrån sina svar tolkas som blygsamma och deras svar kan även innebära att de tillsammans med sina kam- rater ändå fungerar som både ledare och följare. De övriga frågorna, som ingår i detta kluster, handlar om hur barnet upplever att det är att ta kontakt med andra barn; både sådana de känner till och helt okända barn samt ensamma barn och barn i större grupp. Även här finns som förväntat en spridning bland svaren. Många av barnen i gruppen tycker att det är lätt att ta kontakt med andra oavsett för- utsättningarna, en del säger att det är svårt om det är barn de inte känner och en del tycker att det är svårt att ta kontakt med barn i grupp. Två av barnen uppger att de tycker att det är svårt att få någon att leka med. Samtliga barn i gruppen säger sig kunna vänta på sin tur om så behövs. De flesta anser att de kan avgöra när en kompis är upprörd, nervös eller orolig. Andra tycker att det är svårt eller inte alls går. Det är något fler än förväntat som menar att de inte märker av oro hos en kompis. Alla, utom två, säger dock att om de visste att en kompis inte mådde bra, så skulle de vilja hjälpa henne eller honom. De två som inte säger sig vilja hjälpa sin kompis, menar att de ändå inte skulle kunna göra tillräckligt för att verkligen hjälpa sin vän. Sammantaget visar den kvalitativa analysen att barnen beskriver sina kamratrelationer och innebörden av vänskap på ett i stort sett åldersadekvat sätt. Det är dock lite fler barn än förväntat som säger att de aldrig har övernattningar, något fler barn än förväntat som uppger att de inte talar om känslor med sina kompisar och några som säger att de inte kan känna av om en kompis är orolig eller upprörd. Syftet med denna undersökning har varit att utröna hur barn i åldern 7–som lever i homosexuella familjer ser på sig själva, sin familj och sina kompisrelationer för att se om denna grupp barn skiljer sig från den s.k. normalpopulationen barn i samma ålder. För vart och ett utav undersökningsområdena valdes ett standardiserat psykologiskt test ut. Tillsammans ger testen en god bild av barnens psykiska utvecklingsnivå samt psykiska välbefinnande. Resultatet från självskattningsformuläret Jag tycker jag är visar på en något högre självvärdering i den undersökta gruppen än i normeringsgruppen. Det innebär att barnen i undersökningsgrup- pen sammantaget har bättre självförtroende än förväntat. Resultatet stämmer väl med det intryck jag fått vid mötena med barnen. Barn kan ibland, då de har dåligt självförtroende, skydda sig själva genom att genomgående uppge en mer positiv värdering på de påståenden de ställs inför. Det finns dock inget som tyder på att något av bar- nen i denna undersökning skulle ha svarat på det sättet utan de enskilda svaren stämmer väl överens med helhetsintrycket av vart och ett utav barnen. Standardiseringen av Jag tycker jag är gjor- des . Det är möjligt att barnens ställning i familjen och i samhället förändrats , vilket i sin tur skulle kunna innebära att barns självförtroende överlag blivit bättre. gjorda studier av självförtroendet hos barn i homosexu- ella familjer har inte funnit någon skillnad mellan denna grupp och barn i heterosexuella familjer (, 1997). Sammanställningen av Family Relations Test, FRT, visar att de flesta av barnen i den undersökta gruppen har tillgång till båda sina biologiska föräldrar och det oberoende om barnen tillkommit inom ett hetero- eller homosexuellt förhållande. Bland de 20 barnen finns dessutom 19 s.k. extraföräldrar. Barnen i undersökningen har i högre grad än i normgruppen valt att inkludera fler personer än de som annars brukar räknas till familjen. Barnen i gruppen har alltså en bredare syn på sin familj än vad som är vanligt. I en del fall är det släktingar som inkluderats och ibland är det personer utanför familjen som står barnet nära. Detta kan kanske i sin tur inverka på gruppens mer ambivalenta inställning till kategorin mamma. Med fler vuxna nära sig sprids barnens känslor på fler personer. Mamma blir fortfarande den per- son som barnen anser viktigast och som de anser sig ha mest posi- tiv relation till, men inte lika entydigt som för barnen i norme- ringsgruppen. FRT visar även att barnen i den undersökta gruppen har ett mycket starkt engagemang i sina syskon. De flesta i gruppen har dessutom en ambivalent relation till sina syskon till skillnad från normeringsgruppen där relationen oftare är negativ. Detta kan tyda på att syskon får en större betydelse för barnen om den egna familjestrukturen upplevs som annorlunda gentemot andra familjer. Syskonen delar då erfarenheter med varandra som de inte delar med andra barn. Det kan göra att syskonskaran kommer närmare var- andra. Kategorin extraförälder finns endast med i den undersökta gruppen, inte i jämförelsegruppen. Denna kategori är viktig och känslomässigt betydelsefull för barnen i gruppen. Av de 20 som ingår i undersökningen har 14 stycken valt att ta med en eller två extraföräldrar. Resultatet för denna kategori ser i stort sett lika- dant ut som för kategorin pappa, vilket gör att man kan tänka sig att barnen i gruppen upplever sig ha fler än två föräldrar. och Tasker (1997) har funnit att barn till lesbiska möd- rar har mer positiv inställning till moderns partner än barn till hete- rosexuella mödrar. De tänker sig att barnen har lättare att acceptera en extra mamma än vad barnen i jämförelsegruppen har att accep- tera att en annan man tar pappans plats. Kanske kan det vara lika- dant i denna undersökning. Vissa av barnen kallade även den homosexuella förälderns partner för mamma eller pappa och menade att de hade två föräldrar av samma kön. Andra uppgav att de såg på förälderns partner som en extraförälder. Detta skulle även kunna förklara det något svagare engagemanget i mamma som det finns tecken på hos några av barnen i undersökningsgruppen. Den kvalitativa analysen av kamratintervjun CIPF visar att något fler barn i undersökningsgruppen än förväntat uppger att de har förlorat kompisar. De uppger att det skett då antingen de själva eller kompisen har flyttat eller bytt skola och de ser det inte som något ovanligt att man förlorar en kompis på det sättet. Den troliga orsaken till att så många av barnen har förlorat kompisar kan vara att de flesta av barnen i gruppen är skilsmässobarn. De har alltså i realiteten någon form av uppbrott bakom sig och flera av dem har av den orsaken både flyttat och bytt skola. skilsmässa och uppbrott kan även vara en ytterligare orsak till att barnen anser att syskonen är så betydelsefulla. I intervjun finns sammantaget tecken på viss reservation inför omgivningen. Fler barn än förväntat säger att de aldrig sover över hos någon kompis eller har någon kompis övernattandes hemma hos sig. Det är även något fler än förväntat som inte talar öppet med sina kamrater om hur de känner och vad som hänt dem och även något fler än vanligt i en grupp som denna som inte anser sig kunna känna av om en kompis mår dåligt. Sammantaget kan dessa intervjusvar tyda på att det för en del barn i gruppen är svårt att låta kompisarna komma riktigt nära. Istället håller de en viss distans mellan sig själva och sin familj å den ena sidan och sina vänner å den andra. Tasker och (1997) har i sin longitudinella studie funnit att funderingar och rädsla för stigmatisering av kam- raterna ingår som en realitet hos de barn som växer upp med en homosexuell moder. Att få barn att berätta hur de ser på företeelser i sina liv är inte det- samma som att få vuxna att berätta. Då man undersöker vuxna är den öppna intervjun en vanlig metod. Man ber helt enkelt den vuxne berätta utifrån det ämne som studien ska behandla. Då man undersöker barn är däremot inte den öppna intervjun användbar.