sou · GPB330 · 2002-01-01 00:00:00 — Bl.a. dessa förhållanden har legat bakom utskot- tets ställningstagande att man borde överväga om inte en strängare syn på onykterhet till sjöss borde komma till uttryck genom en ändring i sjölagen så att bestämmandet av påföljd för brottet närmare anpassa- des till vad som gäller enligt trafikbrottslagen. Utöver nödvändigheten av att beakta de ovan nämnda skillnaderna mellan förhållandena till lands och till sjöss har utskottet särskilt framhållit bl.a. att det till sjöss ofta kan uppkomma situationer då det får anses mindre straffvärt att någon fört båt i alkoholpåverkat tillstånd. Ett betydande utrymme för utdömande av böter som påföljd vid onykterhet till sjöss liksom för en nyanserad bedömning av varje enskilt fall måste således finnas även i fortsättningen (se bl.a. bet.1990/91:LU35). Utskottet har ingen annan uppfattning. Som framgår av det sag- da är emellertid ett införande av promilleregler för sjötrafiken för- knippat med betydande svårigheter. Rättssäkerheten kräver en lagtek- nisk modell som i största möjliga utsträckning undanröjer de tillämp- ningsproblem som gör sig gällande. En straffbestämmelse av det slag frågan nu gäller måste nämligen enligt utskottets mening vara så klart och tydligt utformad att den kan tillämpas på ett förutsebart sätt. Det bör i sammanhanget framhållas att avsaknaden av promilleregler i sjölagen inte innebär att alkoholkoncentrationen i den misstänktes blod eller utandningsluft skulle sakna betydelse vid tillämpningen av bestämmelserna om sjöfylleri. I proposition 1990/91:128 framhöll de- partementschefen att det är en fördel om det i förundersökningarna finns tillgång till analysbevis om alkoholhalten. I de fall där analysre- sultatet visar att alkoholhalten uppgår till 1,5 i blodet torde gär- ningsmannen – med hänsyn till vad som är känt om alkoholens inver- kan på människan – i allmänhet få anses ha varit så avsevärt påverkad av alkohol att ansvar för grovt sjöfylleri kan vara motiverat. Avsevärd påverkan kan emellertid förekomma även vid lägre alkoholhalter. Vid bedömningen av om brottet skall anses som grovt måste dock också andra omständigheter än graden av påverkan vägas in. Även om gär- ningsmannen inte varit avsevärt påverkad kan därför förhållandena likväl vara sådana att sjöfylleriet skall anses som grovt. Sedan utvär- deringen av lagändringar nu är slutförd, synes underlaget va- ra tillräckligt för att bedöma vilka ytterligare ändringar i reglerna om sjöfylleri som kan vara motiverade. Utskottet utgår därför från att re- överväganden av frågan... 63 geringen på nytt överväger de frågor som tas upp i motionerna och därefter återkommer till med besked om sitt ställningsta- gande. Något initiativ från sida är därför nu inte påkallat. I motionen 1996/97:L901 av och (båda fp) framhölls att trafiken på sjön präglades av stora och små båtar i ofta höga hastigheter. En del var så snabba att de kunde mäta sig med farten i biltrafiken på land. Därför ansåg motionärerna att det krävdes nykter- het också i sjötrafiken. De framhöll att det var angeläget att få en pro- milleregel även vid sjöfylleri. Motionärerna hemställde att därför borde som sin mening ge regeringen till känna vad som i motio- nen anförts om behovet av promillegräns till sjöss samt en informa- tionskampanj om sjöfylleri. Vidare ansåg motionärerna att regeringen borde få i uppdrag att förelägga ett förslag till lag- stiftning. I motionen 1996/97:L904 anförde och (båda m) att polisen fick göra kontroller på land praktiskt taget när som helst och utan något egentligt krav på misstanke om onykterhet men att det däremot saknades en uttrycklig lagregel om förbud mot onykterhet till sjöss. Det var enligt motionärerna tillräckligt att man inte utgör en fara för egen eller andras säkerhet. Någon promillegräns fanns inte till sjöss, även om det kunde bli straffbart att framföra en båt om 1,5 pro- mille överskridits. Motionärerna begärde ett tillkännagivande om vad som i motionen anförts om en översyn av lagstiftningen för att beivra sjöfylleri. Även i motionen 1996/97:Ju903 av m.fl. (samtliga c) begärdes ett tillkännagivande om behovet av promillegräns vid fram- förande av båt. Motionärerna anförde att antalet alkoholrelaterade olyckor till sjöss var alltför många och att införandet av en promillere- gel skulle ge polisen möjlighet att ingripa på ett tidigare stadium. I motionen 1996/97:So672 av m.fl. (samtliga v) anfördes att de skarpa restriktionerna mot alkohol i trafiken har haft och har en positiv inverkan på folknykterheten. Dessa krav på nykter- het borde enligt motionärerna gälla all trafik. Särskilt angeläget ansågs det vara att få fram en sjöfyllerilagstiftning med tanke på alla olyckor och drunkningar i samband med alkohol på sjön. Motionärerna begärde ett tillkännagivande om behovet av att utforma en sjöfyllerilag. I motionen 1996/97:T214 begärde m.fl. (samtliga fp) att skulle begära att regeringen lade fram ett förslag till lag- stiftning om promilleregler till sjöss. Motionärerna anförde att olycks- riskerna även på sjön ökar om föraren är påverkad av alkohol, andra 64 överväganden av frågan... droger eller mediciner. Samma regler borde enligt motionärerna gälla för sjötrafik som för motorfordonstrafik på land. Eftersom inga pro- milleregler gällde för sjötrafiken ansåg man att sådana borde införas . avstyrkte bifall till samtliga motioner och hänvisade till betänkande SOU 1996:125 Droger i trafi- ken (se avsnitt 2.3.8). Utskottet anförde med anledning härav bl.a. föl- jande (bet. 1996/97:LU11 s. 7). Trots att utredningsförslaget inte omfattar sjöfylleri har frågorna enligt utskottets mening dock en sådan anknytning till fylleriet till sjöss att det kan finnas anledning att behandla dem i ett sammanhang. Enligt uppgift avser regeringen att lägga fram en proposition med förslag till lagstiftning på grundval av förslag under nästkommande . Utskottet anser sig kunna utgå från att rege- ringen tar ställning till behovet av promilleregler för sjötrafiken senast i anslutning till lagstiftningsärendet om drograttfylleri. Ledamöterna (), () och Bir- gitta () reserverade sig mot beslut och anförde bl.a. följande (bet. 1996/97:LU11 s. 8). Utskottet kan konstatera att det råder en stark uppslutning kring kravet på nykterhet i all trafik, inklusive sjötrafiken. Dagens trafik på sjön präglas av att stora och mindre båtar framförs i allt högre hastigheter, som i en del fall kan jämföras med biltrafiken på land. En god sjösä- kerhet ställer därför höga krav på nykterheten. En tillämpning av pro- milleregler även i sjötrafiken är en viktig förutsättning för att det skall vara möjligt att på ett effektivt sätt komma till rätta med sjöfylleriet. Sedan Väg- och sjöfyllerikommittén lagt fram ett för- slag till utformning av en promillegräns för grovt sjöfylleri och det genom BRÅ:s rapport har bekräftats att det är möjligt att tillämpa en promillegräns även för sjötrafiken, finns det enligt utskot- tets mening inte skäl att ytterligare fördröja införandet av promille- regler för sjötrafiken. anfört i frågan ger inte anledning till annan bedömning. Regeringen bör därför återkomma till med ett lagförslag om införande av promille- regler i sjölagen. överväganden av frågan... 65 I motionen 1997/98:L902 ansåg () att det är viktigt att säkerheten till sjöss – både när det gäller nöjestrafik och yrkessjö- fart – hålls på en högnivå. Motionären ansåg också att straffbestämmel- serna om onykterhet till sjöss spelar en betydelsefull roll i samman- hanget, och tanken på att införa ett gränsvärde för grovt sjöfylleri hade ett starkt stöd bland dem som verkar inom sjösäkerhetsområdet. Riks- dagen borde enligt motionären hos regeringen begära förslag till sådan ändring i sjölagen att promillegränser för sjötrafiken infördes. Motio- nären ansåg också att regeringen borde överväga om förarintyg skulle införas. och (båda m) anförde i motionen 1997/98:L905 att det fanns en samstämmighet om att onykterheten på sjön, det s.k. sjöfylleriet, är omfattande och att behovet av en förbättrad nykterhet inom sjötrafiken är mycket angeläget. Motionärerna anförde vidare att gällande lagstiftning inte uttryckligen förbjöd att man var onykter när man framförde en båt utan att det var tillräckligt att man inte utgjorde någon fara för egen eller annans säkerhet. De ansåg vidare att det inte var orimligt att förorda en promillelagstiftning för sjötrafi- ken och hänvisade till att kustbefolkningen, som ofta får bistå vid de många tillbuden som förorsakas av onykterhet till sjöss, likställer krav på säkerhet och nykterhet i sjötrafiken med de krav som gäller på land. Enligt motionärerna borde hos regeringen begära förslag om promillegräns vid sjötrafik i svenska farvatten. I motionen 1997/98:L906 av m.fl. (samtliga c) an- fördes att en promillegräns borde införas i sjölagen på motsvarande sätt som i trafikbrottslagen. Motionärerna pekade på att alkoholförtäring enligt vedertagen uppfattning inte hör ihop med bilkörning, men att det beträffande trafiken till sjöss inte rådde samma självklarhet. I motionen framhölls att dagens trafik på sjön alltmer liknar trafiken på land och att den mer och mer präglas av att stora och mindre båtar framförs i allt högre hastigheter och i en del fall kan jämföras med biltrafiken på land. En god sjösäkerhet ansågs därför enligt motionärerna ställa höga krav på nykterheten. En tillämpning av promillegräns även i sjölagen ansågs vara en viktig förutsättning för att det skulle vara möjligt att på ett ef- fektivt sätt komma till rätta med sjöfylleri. Det framhölls vidare i mo- tionen att antalet olyckor till sjöss var alltför stort och att införandet av en promillegräns skulle ge polisen möjligheter att ingripa på ett tidigare stadium. Vad som anfördes om promillegräns ansågs äga giltighet ock- så för en nollgräns för narkotika. Regeringen borde därför, enligt mo- tionärernas mening, återkomma till med ett lagförslag om införande av promilleregler i sjölagen och en principiell nollgräns 66 överväganden av frågan... I motionen yrkades att som sin mening gav re- geringen till känna vad i motionen anförts om införande av promille- regler och en principiell nollgräns för narkotika i sjölagen. I en motion 1997/98:L909 av m.fl. (fp, s, c, mp, kd) framhölls att det rådde en stark folklig uppslutning kring tanken på att all trafik skulle utövas i nyktert tillstånd. De ansåg att trafiken på sjön präglades av stora och små båtar i ofta höga hastigheter, en del så snabba att de kunde mäta sig med farten i biltrafik på land. Av detta skäl ansåg motionärerna att det krävdes goda köregenskaper, men fram- för allt nykterhet, också i sjötrafiken. I motionen framhölls att det var angeläget att snabbt få en promilleregel även i sjötrafiken och att ett lagförslag borde föreläggas för beslut så att en ny – och trafiksäkrare – lag om promilleregler kunde träda i kraft före den kommande båtsäsongen. Motionärerna begärde att som sin mening skulle ge regeringen till känna vad i motionen anförts om promillegräns vid sjöfylleri samt att hos regeringen skulle begära att ett lagförslag om promillegräns till sjöss skulle föreläggas . I motionen L909 begärdes också att regeringen inför den då kom- mande båtsäsongen gav berörd myndighet i uppdrag att bedriva en in- formationskampanj om sjöfylleri och dess konsekvenser. I en annan motion 1997/98:T 214 begärde m.fl. (samtliga fp) att skulle begära att regeringen lade fram ett förslag till lagstiftning om promilleregler till sjöss. Motionärerna an- förde att olycksriskerna även på sjön ökar om föraren är påverkad av alkohol, andra droger och mediciner. Samma regler ansågs böra gälla för sjötrafiken som för motorfordonstrafik på land. Eftersom inga pro- milleregler gäller för sjötrafiken, borde sådana införas . som biföll de ovan nämnda motionerna såvitt avser in- förande av promilleregler i sjölagen anförde bl.a. följande (bet. 1997/98:LU13 s. 5). När utskottet nu på nytt har att behandla motioner med krav på infö- rande av promilleregler i sjölagen kan konstateras att det råder en stark uppslutning kring kravet på nykterhet i all trafik, inklusive sjö- trafiken och att det sedan Väg- och sjöfyllerikommittén lagt fram ett förslag till utformning av en promillegräns för grovt sjöfylleri inte framkommit några avgörande omständigheter som talar mot införande av promilleregler även för sjötrafiken. Det saknas där- för enligt utskottet anledning att ytterligare dröja med ett lagstift- ningsinitiativ. Regeringen bör mot denna bakgrund , och senast i anslutning till lagstiftningsärendet om drograttfylleri, återkomma till med ett lagförslag om införande av promilleregler i sjöla- överväganden av frågan... 67 Utskottet utgår från att regeringen i anslutning till övervägandena om drograttfylleriet också tar ställning till kravet i motion L906 om en nollgräns för narkotika. Vad utskottet sålunda anfört bör , med bifall till motionerna L902 yrkande 1, L905, L906, L909 yrkan- dena 1 och 2 och T214 yrkande 24 som sin mening ge regeringen till känna. När det gällde den informationskampanj som hemställdes om i motion L909 avstyrkte bifall till denna. Utskottet hänvisade till att likalydande motioner behandlats tidigare, senast (se bet. 1996/97:LU11). Utskottet anförde i detta ärende dels att det var Sjö- fartsverket som skulle främja sjösäkerheten också för fritidsbåtstrafi- ken, dels att informationsinsatser för att motverka sjöfylleri redan gjor- des inom ramen för denna verksamhet. Propositionen Drogfylleri och sjöfylleri Regeringen överlämnade propositionen Drogfylleri och sjöfylleri (prop. 1998/99:43) till riksdagen.4 till- styrkte regeringens förslag (bet. 1998/99:JuU15) och antog regeringens förslag om bl.a. ändring i sjölagen. I propositionen föreslogs att en nollgräns för narkotika infördes i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott. Detta innebär att den som för ett motordrivet fordon, ett tåg eller en spårvagn med ett narko- tiskt ämne i blodet döms för rattfylleri. Ett undantag från nollgränsen införs för den som intagit ett narkotikaklassat läkemedel i enlighet med läkares ordination. I anledning av den skärpta trafiknykterhetslagstiftningen föreslogs en ny lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken. Den innebär att en polisman ges rätt att genomföra ögonundersökning på förare av motordrivna fordon och vissa andra som kan misstänkas för brott mot bl.a. rattfylleribestämmelserna. Propositionens förslag om promillegräns för grovt sjöfylleri Propositionen innehöll slutligen förslag om införandet av en gräns om för alkohol i sjölagens bestämmelse om grovt sjöfylleri. 4 Ang. betänkande , se avsnitt 2.3.8. 68 överväganden av frågan... Regeringen uttalade också att frågan om införandet av en promillegräns i bestämmelserna om s.k. enkelt sjöfylleri borde utredas ytterligare. I den nu aktuella propositionen gjorde regeringen den bedömningen att det saknades tillräckligt underlag för att föreslå en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Av propositionen framgår att regeringen avsåg att tillsätta en utredning med uppgift att närmare överväga frå- gan. Utredningen skulle bl.a. belysa hur en bestämmelse om en pro- millegräns för sjöfylleri som inte är grovt skulle kunna avgränsas och utformas. Även andra frågor, som exempelvis gränsdragningsproble- matiken beträffande rekvisiten den som framför ett fartyg och sysslor av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss kunde behöva belysas. I utredningen borde också, enligt regeringens mening, beaktas om den utvidgning av straffansvaret för drograttfylleri som föreslogs i den nu aktuella propositionen borde få någon konsekvens för utform- ningen av bestämmelsen om sjöfylleri.5 När det gäller grovt sjöfylleri föreslog regeringen att 20 kap. 5 § sjölagen skulle ändras på så sätt att en av de omständigheter som sär- skilt skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt är om gär- ningsmannen under eller efter färden haft en alkoholkoncentration om i sitt blod eller per liter i sin utand- ningsluft. De grundläggande förutsättningarna för straffansvar för sjöfylleri enligt 20 kap. 4§ skulle givetvis gälla även fortsättningsvis om gärningsmannen haft en koncentration av alkohol i blodet uppgåen- de till eller överstigande och motsvarande värde i utand- ningsluften. Först om det kunnat konstateras att gärningsmannen fört fartyget eller i övrigt haft en syssla av väsentlig betydelse för säkerhe- ten till sjöss, och då varit så påverkad att det kunnat antas att dessa åligganden inte kunnat utföras på ett betryggande sätt, kan domstolen gå vidare i sin bedömning av om sjöfylleriet varit att anse som grovt brott. Den uppmätta promillehalten eller halten i utandningsluften av alkohol utgör då, enligt propositionen, en av fyra särskilda omständig- heter som skall beaktas vid denna bedömning. Motioner med anledning av propositionen Med anledning av propositionen väcktes motionerna 1998/99:Ju11 samt Ju12. I den ena motionen (Ju11) av () begärdes en så- dan ändring i sjölagen att det skulle införas en promillegräns om för sjöfylleri som ej är grovt. 5 Utredningens direktiv återfinns som bilaga till detta betänkande. överväganden av frågan... 69 I den andra motionen (Ju12) av m.fl. (fp, v, kd, c, mp) ansågs såvitt avser frågan om sjöfylleri, att skulle ge rege- ringen till känna vad i motionen anförts dels om den principiella ut- gångspunkten att kravet i sjötrafik skulle likställas med nykterhet i tra- fik på land, dels om att den av regeringen aviserade utredningen om sjöfylleri som inte är grovt skulle tillsättas. beredde tillfälle att yttra sig över pro- positionen och i ärendet aktuella motioner. , som förordade att båda motionerna skulle avstyrkas, yttrade följande beträffande mo- tion Ju11 (1997/98:LU2y). Enligt lagutskottets mening hade det varit värdefullt om regeringen i den förevarande propositionen hade kunnat presentera ett närmare un- derlag för ett konkret ställningstagande från sida i fråga om möjligheten att införa promilleregler också för sjöfylleri som inte är grovt. I avsaknad av ett sådant underlag anser lagutskottet att det inte är möjligt för att nu begära lagförslag som innebär att straffbarheten för sjöfylleri knyts till en promilleregel på samma sätt som gäller för trafiken på land. I sammanhanget måste nämligen be- aktas, såsom påpekats tidigare, att kravet på nykterhet till sjöss inte helt kan jämställas med vad som gäller för vägtrafiken. Medan nyk- terhetskravet i vägtrafiken endast avser förare gäller för sjölivet dess- utom nykterhetskravet ombord inte bara den som framför ett fartyg utan även den som i övrigt fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss. För yrkessjöfarten torde förhållandena mer kunna liknas vid vad som gäller inom arbetslivet i allmänhet. Till sa- ken hör också att sjölagens regler omfattar all trafik på sjön från se- gelbrädor och kanoter till oceangående fartyg av olika slag. Ytterliga- re en komplikation, som också nämns i propositionen, är att många båtar utgör bostäder under . Mot bakgrund av det anförda förordar lagutskottet att justitieutskottet avstyrker bifall till motion Ju11. När det gäller motion Ju12 uttalade följande (1997/98:LU2y). När det gäller yrkande 4 i motion Ju12 kan utskottet inte finna att det föreligger några grundläggande principiella motsättningar mellan mo- tionärernas och regeringens synsätt. I propositionen säger regeringen uttryckligen att en naturlig utgångspunkt för övervägandena om hur straffbestämmelserna om onykterhet till sjöss bör vara utformade är den reglering som gäller för andra trafiknykterhetsbrott. 70 överväganden av frågan... Mot bakgrund av det anförda och med beaktande av vad som ovan anförts om att kravet på nykterhet för vägtrafikens del inte helt kan jämställas med vad som gäller för sjölivet anser utskottet att något tillkännagivande i enlighet med vad som begärts i motion Ju12 yrkan- de 4 inte bör komma till stånd. förordar således att justi- tieutskottet avstyrker bifall till motionsyrkandet. Enligt lagutskottets mening är det angeläget att den i propositionen aviserade utredningen nu kommer till stånd utan ytterligare dröjsmål. Utskottet förutsätter att arbetet bedrivs skyndsamt och att erforderliga lagförslag, efter sedvanligt beredningsförfarande, kan läggas fram utan onödig tidsutdräkt. Något formellt tillkännagivande därom från sida kan, enligt utskottets mening, inte anses nödvändigt, och lagutskottet förordar därför att justitieutskottet avstyrker bifall också till yrkande 5 i motion Ju12. Båda motionerna avslogs av (bet. 1998/99:JuU15) som delade regeringens och bedömning att nykterhetskraven till sjöss inte helt kan vara desamma som vid trafik på land. Justitieut- skottet såg inte heller något skäl att föregripa den av regeringen avise- rade utredningen. Bland ledamöterna i reserverade sig (mp) mot utskottets beslut att skulle anta regeringens förslag till lag om ändring i sjölagen och anförde bl.a. följande. Enligt vad regeringen anför i propositionen saknas det underlag för att föreslå införandet av en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Jag anser dock att det inte behövs någon ytterligare utredning för att föreslå en sådan promillegräns. Utgångspunkten för lagstiftningen bör nämligen vara att det skall råda samma krav på nykterhet för sjötrafik som för landtrafik. Regeringen bör därför få i uppdrag att utarbeta och till återkomma med ett lag- förslag som innebär att det för enkelt sjöfylleri införs en promillegräns motsvarande den som gäller enligt 4 § trafikbrottslagen. Vad jag nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. I motionen 1999/2000:L905 av m.fl. (fp, s, v, kd, c) hemställdes att skulle som sin mening ge regeringen till kän- na vad i motionen anförts om att likställa kravet på nykterhet i sjötrafik med nykterhet i trafik på land, att ett nytt lägre gränsvärde skulle infö- ras i regelverket för nykterhet på sjön, att en kompletterande lagstift- överväganden av frågan... 71 ning skulle införas som innebär möjlighet att göra rutinmässiga stick- prov av nykterhet till sjöss, samt att den kompletterande lagöversynen skulle genomföras skyndsamt så att en beslutad och kompletterad lag kunde träda i kraft till nästa års båtsäsong. Motionärerna framförde som grund för sin hemställan bl.a. följande. Att nu kräva en komplettering synes ha starka skäl för sig. Den inne- bär att det införs en enkel och tydlig reglering. Där är promillelagstift- ning helt överlägsen andra regelsystem. Intressant är också att Brotts- förebyggande rådets (BRÅ) utvärderingar visar att rattfyllerilagstift- ningen haft positiva effekter på norm- och moralbildning, alltså att den har allmänpreventiv effekt. Regeringen skrev också i propositio- nen att det finns goda möjligheter att utforma en lagstiftning som på ett enkelt sätt tillgodoser både kriminalpolitiska motiv och är godtagbar ur rättssäkerhetssynpunkt. Många som verkat för trafik- säkerhet i all trafik kände den tillfredsställelse som efter det principi- ella genombrottet skedde i förra riksdagsbeslutet. Det har något grumlats av att varningarna för brist på "udd" i lagen om sjöfylleri har besannats. har varit pådrivande, och enhälliga krav från att regeringen skulle lägga fram ett nytt lagförslag blev det också möjligt. Lagen trädde som sagt i kraft . I flera motioner i samband med beslutet framför- des då kravet att man skulle se det som två steg och regeringens pro- position tillgodosåg endast "steg 1". Men det lägre gränsvärdet som då efterlystes och som myndigheter och sjöpolis nu krävt visar sig va- ra ett högst berättigade krav. Dagens trafik på sjön präglas av en tät trafik av såväl stora som små båtar – inte sällan i höga hastigheter. En del är så snabba att de kan mäta sig med farten för biltrafik på land. Det krävs goda köregenskaper, som inte får försämras genom onyk- terhet i sjötrafiken.