sou · GPB388 · 2002-01-01 00:00:00 — Oavsett vilket av de ovan angivna förslagen som leder till lagstift- ning, förutsätts det att både och Regeringsrätten är representerade i den nämnd som anförtros uppgiften att lansera utom- stående ledamöter för lagrådstjänstgöring. Även ett alternativ utan någon bundenhet för regeringen till en sär- skild förslagslista tas upp i lagtextförslaget. Enligt denna variant skall regeringen före utnämningen samråda med och Re- geringsrätten. Som anförts i den allmänna motiveringen skall samråds- skyldigheten kunna fullgöras i oreglerade former. Ingenting hindrar att frågor om utnämning av utomstående ledamöter tas upp i respektive domstols plenum (jfr kommentaren till 8 § andra stycket). gare anlitad person blir aktuell för lagsrådstjänstgöring, torde dock proceduren bli tämligen okomplicerad. Enligt paragrafens andra stycke, som blir tillämpligt oavsett vilken lösning som väljs beträffande lanseringen av lämpliga kandidater, skall chefen för efter bemyndigande från regeringen kunna förordna en utomstående ledamot som har tjänstgjort i Lagrådet. Givetvis skall ett sådant utnämnande föregås av övervägan- den kring ledamotens lämplighet för granskning av den typ av lagstift- ningsfrågor som kan bli berörd. Om andra lämpliga ledamöter, utan er- farenhet av lagrådsarbete men med särskilda efterfrågade sakkunskap- er, finns att tillgå och anses böra i första hand tillfrågas, kan regering- ens deltagande i utnämningsförfarandet inte undvaras. 10 § När det skall finnas mer än en avdelning bestämmer Lagråd- ets ledamöter själva avdelningarnas sammansättning med beak- tande av 6 §. Beslutet fattas av de ledamöter som berörs av beslut- et. Enligt 5 § nuvarande lag placerar , Regeringsrätten och regeringen ledamöterna på avdelning. Som angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.2.3) skall Lag- rådets ledamöter fortsättningsvis kunna konstituera sig själva på avdel- ningar. Avdelningarna skall följaktligen också kunna skifta ledamöter sinsemellan utan att några ändringar i den totala personaluppsättningen förekommit. Inte i något fall skall ett förordnande vara förenat med placering på viss avdelning. (Däremot skall en ledamot alltjämt kunna förordnas att delta i behandlingen av visst ärende – se 13 §). Vid ledamotsindelningen måste sammansättningsreglerna i 6 § iakttas. Av denna paragraf framgår att avdelningarna kan ha sins- emellan olika sammansättningar. I praktiken lär inte så många valmöj- ligheter ges beträffande avdelningssammansättningarna, särskilt inte när Lagrådet tjänstgör på endast två avdelningar; det ankommer natur- ligtvis på lagrådsledamöterna att så långt det är möjligt eftersträva att en aktiv ledamot från vardera domstolen ingår i varje tjänstgörande en- het. Den ökade flexibiliteten kan få till följd att det blir enklare att sam- mankalla en lagrådsavdelning för behandling av brådskande ärenden , då ledamöterna vanligen tar ut sin ledighet. Lagrådet står därutöver bättre rustat att hantera situationer då någon le- damot blir sjuk eller av annat skäl tillfälligt inte kan delta. Med gällan- de regler måste en ny, tillfällig ledamot utses om ett justitieråd eller ett regeringsråd får förfall, såvida inte ärendets handläggning kan anstå till dess den frånvarande ledamoten återgått i tjänst. Utredningsförslaget banar vägen för att en ledamot från en annan, mindre arbetstyngd av- delning biträder den avdelning som för tillfället inte är fulltalig i den mån de båda avdelningarnas föredragningar inte kolliderar (se även 16 §). Utöver vad som här anförts kan ett ärendes särskilda beskaffen- het föranleda att en viss sammansättning anses särskilt lämplig. Ändring i avdelningssammansättningen kan givetvis åstadkommas utan att det organ som utsett ledamoten först ger sitt godkännande. Dessutom kan den ledamot som tillfälligt inträder på avdelningen till- höra en annan personalkategori än den frånvarande ledamoten så länge reglerna i 6 § inte lägger hinder i vägen för detta. Beslut om ledamotsindelningen skall fattas av de ledamöter som be- slutet avser. Följaktligen måste ledamöter som ännu inte tillträtt sitt förordnande delta i beslutsprocessen. Om alla berörda ledamöter inte lätt kan samlas, kan deltagande genom telefonkonferens vara en tänk- bar lösning. Det måste förutsättas att ledamöterna kan komma överens om avdelningsplaceringarna. Som ovan nämnts lär dessutom ofta val- möjligheterna vara begränsade. Om enighet trots allt inte uppnås, får omröstning ske enligt de regler som gäller behandling av ärenden i vil- ka samtliga ledamöter har att besluta (se 22 §). 11 § Alla justitieråd och regeringsråd bör delta i beslut som enligt denna lag fattas av eller Regeringsrätten, om de inte är befriade från skyldighet att tjänstgöra eller har annat gil- tigt skäl att inte delta i beslutet. Enligt 17 § nuvarande lag bör alla justitieråd eller regeringsråd som inte är befriade från tjänstgöringsskyldighet delta i handläggningen av ärende som enligt lagrådslagen ankommer på eller Regeringsrätten, om laga hinder inte möter. I förslaget anges att de aktiva domstolsledamöterna bör delta i de beslut som det ankommer på och Regeringsrätten att fatta. Att det beträffande vissa av de föreslagna bestämmelserna förut- sätts att samråd sker mellan regeringen och de högsta domstolarna in- nebär således inte ett krav på att samtliga ledamöter engageras i hand- läggningen (jfr vad som anförts vid 8 och 9 §§). 12 § Lagrådets verksamhet delas in i perioder räknade från trettondedagshelgens slut (lagrådsperioder). Av den allmänna motiveringen (avsnitt 9.3) framgår att lagråds- perioden fortfarande fyller en funktion som ett riktmärke för Lagrådets verksamhet och för tjänstgöringstiden, inte minst för att utväxlingen av ledamöter därmed underlättas. Enligt förslaget bör den emellertid för- kortas till , jämfört . Perioden skall inledas veckan efter trettondedagshelgens slut, vilket närmare utvecklats i av- snitt 10.3. Den uttryckliga kopplingen till Högsta domstolens arbets- sessioner släpps därmed (jfr 6 § gällande lag). 13 § En ledamot av Lagrådet utses att tjänstgöra eller för behandlingen av ett visst ärende. Förordnande skall avse en lagrådsperiod eller en del av en lagrådsperiod. Det krävs särskilda skäl för att ett justitieråd eller ett regeringsråd från början av en lagrådsperiod skall för- ordnas än lagrådsperioden. Första stycket uttrycker vad som har gällt redan med nuvarande lag- stiftning, nämligen att en lagrådsledamot kan tjänstgöra såväl som i behandlingen av ett visst ärende (jfr 6 § nuvarande lag och prop. 1978/79:195 s. 70). Enligt andra stycket skall ett tidsbegränsat förordnande kunna avse en hel lagrådsperiod eller del av en lagrådsperiod. För lagrådsledamö- ter som saknar tjänstgöringsplikt, dvs. pensionerade domare och helt utomstående ledamöter, innebär detta att deras egna önskemål i stor ut- sträckning får betydelse för förordnandets längd, inte minst för att det kan vara svårt för en sådan person att binda sig för . Även justitieråd och regeringsråd kan ha särskilda önskemål om tjänstgöringstidens längd, varför också dessa kategorier skall kunna ges ett kortare förordnande än vad lagrådsperioden antyder. Ett sådant korttidsförordnande kan även betingas av domstolens behov av aktiva ledamöter. Justitierådens och regeringsrådens förordnanden behöver följaktligen fortsättningsvis inte vara direkt knutna till regeringens be- slut om avdelningsantalet. – Givetvis skall en ledamot även fortsätt- ningsvis kunna erhålla ett förordnande som innebär att vederbörande ersätter en kollega som denne har förfall (se 16 §). Lagrådsperioden bör dock, som tidigare angetts, av praktiska skäl även framöver betraktas som ett riktmärke för tjänstgöringsperioden. Om inget annat bestäms när en ledamot förordnas, skall vederbörande utses för en sådan period. De aktiva domstolsledamöternas önskemål om tjänstgöringsperioden måste dessutom vägas mot behovet av konti- nuitet i lagrådsarbetet. Därför bör det krävas särskilda skäl för att ett justitieråd eller ett regeringsråd som påbörjar sin tjänstgöring vid en lagrådsperiods inledning skall få ett kortare förordnande än . Dit hör självfallet att tjänstgöringsperioden för en avdelning redan från årets början har begränsats. Vad som annars utgör särskilda skäl får framgå av Högsta domstolens och Regeringsrättens framtida hantering av dylika frågor men lär i varje enskilt fall vara beroende av bl.a. den berörda domstolens arbetssituation och personalresurser. 14 § En ledamot som har tjänstgjort i Lagrådet får efter samtycke förordnas att tjänstgöra under följande lagrådsperiod. och Regeringsrätten skall dock beakta intresset av att justitieråd och regeringsråd återgår till dö- mande verksamhet. I 7 § nuvarande lag begränsas möjligheterna att låta justitieråden och regeringsråden tjänstgöra i Lagrådet under flera på varandra följande lagrådsperioder. Motsvarande begränsningar saknas beträffande andra ledamotskategorier. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 9.3) föreslås att de formella spärrarna för tjänstgöringstidens längd helt avskaffas. En ledamot skall – sedan förordnandet löpt ut – kunna förord- nas för en ny lagrådsperiod under förutsättning att ledamoten samtyck- er till detta. I första hand är inhämtande av en ledamots samtycke givetvis av betydelse beträffande de ledamöter som har en skyldighet att tjänstgöra i Lagrådet, dvs. justitieråd och regeringsråd. Samtycke skall formellt ges även om ledamoten endast tjänstgjort under en del av en lagråds- period innan han kan utses att tjänstgöra på nytt. Det får emellertid för- utsättas att möjligheten att avböja förnyad tjänstgöring endast kommer att utnyttjas om ledamoten tjänstgjort under en hel eller i vart fall en väsentlig del av den närmast föregående lagrådsperioden. Det kan även tänkas att en ledamot uttrycker önskemål om att tjänstgöra även under kommande lagrådsperioder. Ett förordnande skall emellertid aldrig kunna sträcka sig över än en lagrådsperiod. Konsekvensen av förslaget kan bli att en ledamot tjänstgör under flera lagrådsperioder i följd. och Regeringsrätten har emellertid ett särskilt ansvar för att deras aktiva ledamöter inte ägnar sig åt annat än dömande verksamhet, varför det i paragrafen särskilt uttrycks att dessa domstolar skall göra de övervä- ganden som situationen kräver. Betydelsen av att alternera mellan dömande och laggranskande verksamhet gör sig inte gällande beträffande andra ledamöter än de ak- tiva justitieråden och regeringsråden. Hänsyn bör emellertid tas till de olägenheter som kan uppstå om en ledamot tjänstgör i Lagrådet under I vart fall 70-årsgränsen kommer att utgöra en naturlig slutpunkt för längre sammanhängande förordnanden. 15 § Ett förordnande att tjänstgöra som ledamot i kan hävas med ledamotens samtycke. Tjänstgöringen kan avbrytas även därför att en avdelning dras in eller det annars finns särskil- da skäl. Paragrafen innebär att det organ som utsett en ledamot också skall kun- na häva ledamotens förordnande, förutsatt att denne har samtyckt till det. Uttryckliga bestämmelser härom saknas i nuvarande lag (jfr dock prop. 1978/79:185 s. 70). Huvudregeln måste vara att en ledamot som utsetts att tjänstgöra i Lagrådet eller för visst ärende också skall fullgöra det uppdrag som lämnats honom – någon annan utgångspunkt kan inte vara förenlig med Lagrådets självständiga ställning i lagstiftningsarbetet. Därför bör ledamotens samtycke inhämtas innan dennes förordnande hävs. Samtycke kan emellertid inte krävas i sådana situationer i vilka det finns objektiva grunder för att häva förordnandet, exempelvis då en av- delning dras in . Att några av ledamöterna då blir överflödiga måste föranleda att det antal ledamöter som motsvarar den indragna avdelningen nödgas avbryta tjänstgöringen, dock inte nödvändigtvis de ledamöter som tillsatts i samband med att den senast upprättade avdel- ningen trädde i tjänst. Av domstolarnas befogenhet att välja mellan att utse aktiva och förutvarande ledamöter följer även att dessa kan häva förordnandet antingen för en aktiv eller en förutvarande ledamot, om regeringens beslut innebär att domstolen skall bidra med färre ledamö- ter än tidigare (jfr 8 § andra stycket). 16 § Vid behov utses enligt de grunder som anges i 8 och 9 §§ ersät- tare för en ledamot i . Paragrafen motsvarar 13 § första stycket nuvarande lag. Frågan om ersättare har behandlats i avsnitt 13.2.3. Till skillnad mot nuvarande bestämmelser omfattar paragrafen samtliga ledamotskate- gorier, dvs. även förutvarande domare i de högsta domstolarna och helt utomstående jurister som tjänstgör i Lagrådet. Av naturliga skäl är det organ som utsett ledamoten också ansvarigt för att ersättare utses. Om det visar sig uppstå svårigheter att med kort varsel förordna en ny le- damot av samma slag som den som skall ersättas, kan regeringen (eller, efter bemyndigande, chefen för ) behöva ändra sitt beslut om hur många ledamöter vardera domstolen skall bidra med (jfr 8 § andra stycket). Ersättare kan behöva förordnas om en ledamot avslutar sin tjänst- i enlighet med vad som förutsatts i ett (korttids)förordnande men även om ett förordnande hävs . Vidare kan det bli nöd- vändigt att utse en ersättare om en ledamot drabbas av sjukdom eller har annat förfall. Om någon avgår från sin befattning som justitieråd eller regeringsråd, förfaller givetvis förordnandet. Domstolen kan då förordna ledamoten på nytt, såsom förutvarande justitieråd eller rege- ringsråd, varvid paragrafen inte blir tillämplig. Ersättare skall, som ovan framhållits, endast utses om det finns ett behov. Det kan givetvis även vid förfall för en ledamot förekomma si- tuationer då någon ny ledamot inte behöver utses, eftersom den ordinarie ledamoten förväntas återgå till tjänstgöringen . Förutsatt att behandlingen av ärendet kan vila, skall någon ny ledamot inte behöva engageras. Som nämnts i anslutning till 10 § kan dessutom i vissa fall en ledamot från någon annan avdelning tillfälligt tjänstgöra i den frånvarande ledamotens ställe. När en ledamot på en avdelning med fyra ledamöter får förfall, behöver ersättare inte utses om rege- ringen upphäver sitt beslut om att avdelningen skall bestå av fyra leda- möter. I praktiskt hänseende kan nämnas att ett ärende ofta är av den ka- raktären att det kan delas upp i flera fristående avsnitt, exempelvis när ett granskningsärende omfattar flera lagförslag. Om ärendet kan delas upp på detta sätt, torde ledamöterna kunna svara för de avsnitt de del- tagit i (jfr prop. 1978/79:195 s. 73). 17 § Om behandlingen av ett ärende inte har slutförts när lagråds- perioden går ut, skall de ledamöter som har börjat granska ären- det tjänstgöra på avdelningen till dess ärendet har behandlats slutligt i stället för dem som har utsetts för den nya perioden. Om en ledamot i annat fall skall avsluta sin tjänstgöring på en avdelning i Lagrådet, kan avdelningen bestämma att ledamoten skall fortsätta till dess ett påbörjat ärende som ledamoten har varit med om att granska har behandlats slutligt. Första stycket motsvarar 12 § i den nuvarande lagen. Andra stycket har sin motsvarighet i 13 § andra stycket av den gäl- lande lagrådslagen och omfattar bl.a. sådana fall i vilka en ledamot har tjänstgjort på avdelningen under förfall för annan. Till skillnad mot den gällande paragrafen inbegriper bestämmelsen i andra stycket också andra ledamöter än justitieråd och regeringsråd (jfr prop. 1978/79:195 s. 73). Stadgandet omfattar även den situation som uppstår då ett ären- de inte har avslutats när en korttidsförordnad ledamots förordnande är till ända eller när ett förordnande hävs. I dessa situationer skall således avdelningen kunna bestämma att ledamoten skall fortsätta sin tjänst- till dess ärendet har blivit slutligt handlagt. Mot bakgrund av att lagrådsledamöterna enligt förslagets 10 § skall ges rätten att själva bestämma sin avdelningsplacering bör det tilläggas att de ledamöter som med stöd av denna paragraf fortsätter sin lagråds- tjänstgöring sedan deras förordnande löpt ut inte kan bli tillgängliga för eventuella omdispositioner av avdelningarna, föranledda exempelvis av någon annan ledamots tillfälliga frånvaro; förlängningen av förord- nandet avser bara det ärende som har påbörjats men inte har blivit slut- ligt handlagt före lagråds- eller tjänstgöringsperiodens utgång. 18 § Lagrådets avdelningar är alla lika behöriga att behandla ärendena. Ärendena fördelas mellan avdelningarna på det sätt som Lag- rådets ledamöter bestämmer. Paragrafen överensstämmer med 8 § nuvarande lagrådslag. 19 § Ordförande på en lagrådsavdelning är det justitieråd eller re- geringsråd som först har utnämnts till ett sådant ämbete. När Lagrådets ledamöter sammanträder samfällt, skall det äldsta justitierådet eller regeringsrådet föra ordet. Paragrafen överensstämmer i sak med 9 § första stycket första mening- en och 9 § andra stycket nuvarande lagrådslag. Andra stycket har av- fattats med tanke på att Lagrådets ledamöter kan sammanträda innan de har konstituerat sig på avdelningar. 20 § skall ställa en tjänsteman till Lagrådets för- fogande för att föredra ett ärende som har beretts i kansliet och för att på annat lämpligt sätt biträda Lagrådet vid behandlingen av ärendet. När Lagrådet behandlar ett lagförslag som har väckts i , skall det utskott som har begärt Lagrådets yttrande ställa föredragande till förfogande. Förevarande paragraf överensstämmer i sak med 10 § första stycket i den nu gällande lagen. Det kan förekomma situationer då yttrande inte inhämtas av rege- ringen över ett visst lagförslag men förslaget sedermera tillställs Lag- rådet genom ett riksdagsutskott. Eftersom ärendet har beretts i , skall det departement i vilket förslaget har utarbetats sva- ra för att en föredragande biträder Lagrådet. Att ärendet i ett sådant fall har remitterats av annat organ än regeringen föranleder således inte nå- got avsteg från huvudregeln (jfr prop. 1978/79:195 s. 72). 21 § En lagrådsavdelning kan förordna en person med särskilda fackkunskaper att som sakkunnig biträda avdelningen vid be- handlingen av ett visst ärende. Bestämmelsen motsvaras i den nuvarande lagrådslagen av 10 § andra stycket. Som anförts i avsnitt 13.2.2 innebär förslaget endast den ändringen jämfört med gällande rätt att befogenheten att anlita en person med sär- skilda fackkunskaper flyttas från regeringen till den lagrådsavdelning som berörs. Ersättningen till den sakkunnige får bestämmas av värd- myndigheten. 22 § Om skiljaktiga meningar förekommer vid behandlingen av ett ärende, skall omröstning ske i den mån det behövs. Vid omröstning gäller den mening som omfattas av flest leda- möter eller, om flera meningar har fått lika många röster, den me- ning som biträds av det äldsta justitierådet eller regeringsrådet bland dem som har röstat för någon av dessa meningar. Paragrafen motsvarar 11 § i nuvarande lag. I förslaget anges dock att det skall vara den äldste domstolsrepresentantens röst som skall fälla avgörandet om flera meningar har företrätts av lika många ledamöter medan den gällande paragrafen endast hänvisar till att den äldstes röst skall vara utslagsgivande. Datumet för ledamotens utnämning till tjänsten som justitieråd eller regeringsråd skall vara vägledande, jfr 19 § första stycket. Paragrafen är, liksom tidigare, tillämplig både vid en lagrådsavdel- nings granskning av ett författningsförslag och vid de tillfällen då Lag- rådets samtliga ledamöter skall fatta beslut (jfr prop. 1978/79:195 s. 72). Med utredningens förslag kommer omröstningsreglerna att gälla när avdelningarnas sammansättning bestäms av de ledamöter som om- fattas av ett sådant beslut (10 §). 23 § Vid tillämpning av 19 och 22 §§ skall med justitieråd och re- geringsråd jämställas förutvarande justitieråd och regeringsråd. Enligt 9 § första stycket andra meningen nuvarande lagrådslag jäm- ställs förutvarande justitieråd och regeringsråd med aktiva sådana do- mare när en avdelningsordförande skall utses. I den föreslagna para- grafen hänvisas uttryckligen till att principen även skall gälla vid om- röstningsförfaranden. 24 § Justitieråd och regeringsråd som tjänstgör i Lagrådet skall delta i behandlingen i eller Regeringsrätten av mål eller ärenden som de har tagit befattning med vid handlägg- ning för slutligt avgörande. Detsamma gäller behandlingen av mål eller ärenden som skall avgöras av eller Rege- ringsrätten i dess helhet, om det inte möter starka hinder med hän- syn till arbetsbördan i Lagrådet. Bestämmelsen motsvarar i sak 14 § i den gällande lagrådslagen. Det obligatoriska deltagandet i mål som skall avgöras av domstolen i ple- num har emellertid luckrats upp. Ändringen medför att en avvägning måste göras mellan närvaroplikten i domstol och behovet av att leda- moten tjänstgör i Lagrådet. Om arbetsbördan i Lagrådet är särskilt på- taglig, bör ledamoten inte ha någon skyldighet att delta i den dömande verksamheten. Orsaken till detta är av naturliga skäl att bortfall av en ledamot från lagrådsavdelning kan innebära att övriga ledamöter på av- delningen i princip blir sysslolösa och att föredragningsdagar inte kan utnyttjas. Särskilt om plenimålet är av stor omfattning kan det i vissa fall vara svårt att förena de båda uppgifterna (jfr , Lagrådet och den offentliga rätten 1999–2001, 2001, s. 19 f). 25 § Regeringen kan meddela Lagrådet att det inte har att vänta något ärende . Regeringen får bemyndiga chefen för att lämna ett sådant meddelande. Justitieråd och regeringsråd som är ledamöter i Lagrådet skall under den an- givna tiden tjänstgöra i den domstol som de tillhör, om inte annat orsakas av ett brådskande ärende i Lagrådet. Även i annat fall får justitieråd och regeringsråd i Lagrådet tjänstgöra i sin domstol, om det kan ske utan olägenhet för Lag- rådets verksamhet. Beslut om detta fattas av Lagrådets ledamöter. I 16 § nuvarande lag ges bestämmelser som motsvarar dem som angetts i förslaget. Enligt ordalagen är första stycket tillämpligt både om en eller flera avdelningar är i tjänst, men i praktiken tar bestämmelsen, liksom den nu gällande, sikte på situationer då endast en lagrådsavdelning är i tjänst. Om Lagrådet tjänstgör på två eller tre avdelningar när ärendetill- strömningen minskar, bör regeringen i första hand använda sig av möj- ligheten som ges i 7 § att tills vidare dra in avdelningar. Som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 13.2.4) skall rege- ringen kunna delegera till chefen för att meddela Lagrådet att ärende inte förväntas . Hänsyn skall tas till att de tjänstgörande lagrådsledamöterna kan behöva utnyttja perioder av stiltje i laggranskningsarbetet till att förbereda sig inför kommande föredragningar. Andra stycket skall även fortsättningsvis kunna tillämpas oavsett om Lagrådet tjänstgör på en eller flera avdelningar och bör komma till bruk även om bristen på arbetsuppgifter endast är tillfällig. I likhet med vad som tidigare gällt bör detta bli en fråga för samfällda Lagrådet att ta ställning till. Vid beslutsfattandet måste beaktas att något av justitie- råden eller regeringsråden på den för tillfället mindre arbetsbelastade avdelningen kan tänkas vara väl lämpad att delta i behandlingen av ett kommande ärende, varför det kan framstå som befogat att låta denne vara fortsatt tillgänglig för en särskild avdelningssammansättning. För att personalresurserna skall utnyttjas på bästa sätt bör , som framhållits i avsnitt 12.3, fästa Lagrådets uppmärk- samhet vid att ärendetillströmningen kan minska till en sådan nivå att en bedömning enligt andra stycket blir aktuell. Även om någon sådan information inte ges, måste Lagrådet så snart det är befo- gat självständigt ta initiativ till att inhämta det underlag som krävs för att pröva om de aktiva domarna kan återbördas till den dömande verk- samheten. 26 § Lagrådets ledamöter beslutar om ledighet för ledamöterna enligt de grunder som gäller för justitieråden och regeringsråden i domstolarna. Det skall beaktas att brådskande lagstiftningsären- den inte fördröjs.