sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Den av utredningen utpekade personkretsen är densamma som i bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig i 6 kap. 4 § första stycket, första meningen, dvs. förbudet att ha sexuellt umgänge med ungdom som den vuxna på beskrivet sätt har en nära relation till. Förslagets lades inte fram utan skulle behandlas i annat samman- hang.40 11.4.5Den särskilda preskriptionsbestämmelsen för sexualbrott mot barn bör utvidgas Kommitténs bedömning: En ny särskild preskriptionsbestämmelse bör införas som rör sexualbrott mot personer . Brott som normalt inte föranleder någon annan påföljd än böter bör dock inte omfattas av bestämmelsen. Frågan om att förlänga preskriptionstiden för sexualbrott mot barn uppvisar vissa likheter med frågan om huruvida kravet på dubbel straffbarhet bör tas bort generellt för sådana brott. I båda fallen rör det sig om att pröva om sexualbrott mot barn intar en sådan särställning att man bör göra undantag från generella principer i straffrätten. I båda fallen kan man hävda att det krävs starka skäl för en avvikelse från det rådande regelsystemet. Ifråga om preskription har dock, som framgått, ett väsentligt avsteg redan gjorts av lagstiftaren, genom införandet av den särskilda preskriptionsbestämmelsen om vissa sexualbrott mot barn . Inte desto mindre bör man pröva om en utvidgning skall 1997/98:43 s. 52. 360 Utredningar och lagföringar av sexualbrott ske av bestämmelsen med utgångspunkt i den grundläggande inställningen att olika brott med likartat straffvärde bör ha samma preskriptionstid. Den generella straffnivån eller det allmänna straffvärdet av ett brott kommer till uttryck i brottets straffskala. Straffskalan speglar alltså lagstiftarens allmänna värdering av brottet. Den gällande preskriptionsbestämmelsen omfattar sålunda barn . Frågan är om inte en sådan bestämmelse istället bör omfatta sexualbrott begångna mot personer . Enligt direktiven skall kommittén vid sin översyn av bestämmelserna om sexualbrott mot barn utgå från krav i dessa avseenden. Enligt är varje människa under att anse som ett barn, om inte personen blivit myndig tidigare enligt den lag som gäller för personen (artikel 1). Konventionsstaterna har åtagit sig att skydda barn mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp (artikel 34). En närmare redogörelse om innehåll ges i avsnitt 6.5.4. Det straffrättsliga sanktionssystemet har självklart en central roll för att skydda barn i detta hänseende. Det är därför, som regeringen uttalade vid lagstiftningen om den särskilda preskriptionsregeln, viktigt att höga krav ställs på att regelsystemet är utformat så att det medger en effektiv lagföring. Det kan ifrågasättas om detta krav är uppfyllt om bevisläget är sådant att den som gjort sig skyldig till sexuellt övergrepp på ett barn kan överbevisas härom när brottet uppdagas, men preskriptionsreglerna lägger hinder i vägen mot en lagföring. Den internationella utvecklingen på området är att allt fler länder knyter preskriptionstidens början till barnets myndighetsålder istället för till brottstillfället.41 Enligt kommitténs uppfattning bör åldersgränsen i en ny särskild preskriptionsbestämmelse för sexualbrott mot barn anpassas till bestämmelser. När det gäller vilka typer av sexualbrott som bör omfattas av en sådan bestämmelse menade , som framgått, att en förlängd preskriptionstid borde gälla inte bara de grövre sexualbrotten utan också för brottet sexuellt ofredande i vissa avseenden. motiverade sitt förslag med att detta brott kan innebära en lika stor kränkning och ha ett lika högt straffvärde som ett brott innefattande sexuellt umgänge, särskilt om den som ofredar är en vuxen person i barnets familj och övergreppen pågår . 41 Vitit Muntarbhorn, Extraterritorial criminal laws against child sexual exploitation, , , s. 29. Boken behandlas också i avsnitt 15.3.3. Utredningar och lagföringar av sexualbrott 361 De skadliga verkningar som underåriga riskerar att drabbas av när de används som modeller för pornografiskt material berörs vid kommitténs överväganden om en ny bestämmelse om sexuell exploatering (avsnitt 6.5). Som där nämns kan det förhållandet att den sexuella handlingen dokumenteras på bild eller film medföra ytterligare en skadlig effekt, nämligen det livslånga traumat att ständigt leva med vetskapen om att finnas filmad i en förnedrande situation som kan spridas såväl nationellt som internationellt. Forskning har visat att barn som har förmåtts att utföra sexuella handlingar, t.ex. posering, i samband med framställning av pornografiska bilder riskerar ett sådant trauma, med stark ångest som följd.42 Det finns mot den bakgrunden starka skäl att för att utvidga den särskilda bestämmelsen till att omfatta även vissa gärningar som bedöms som sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § BrB. En sådan utvidgning bör inte, såsom , föreslog, begränsas till de fall där barnet är förövarens avkomling eller står under hans fostran eller för vars vård eller tillsyn han har att svara på grund av myndighets beslut. Man kan nämligen ifrågasätta om sådant brott typiskt sett begås av gärningsmän som tillhör den personkrets som beskrivs i begränsning. I detta sammanhang kan nämnas Rädda Barnens rapport som inte berättar: Om att utnyttjas i barnpornografi. I rapporten redovisas en undersökning som gjorts utifrån beslaget barnpornografiskt material.43 Av de 10 barn som undersökningen omfattade, var det endast 2 barn som hade utnyttjats inom familjen. De övriga barnen hade utnyttjats av personer utanför familjekretsen, vilka avlastade föräldrarna genom att vara t.ex. barnvakt och idrottsledare. Den refererade undersökningen visar vidare att den skada som barnet åsamkas är väl så allvarlig i de fall gärningsmannen inte tillhör familjekretsen. Det finns med andra ord, med hänsyn till straffvärdet, ingen anledning att göra någon skillnad mellan dessa gärningar utifrån vem som är förövare. Mot att införa en begränsning till en sådan närståendekrets talar också att preskriptionsregler allmänt sett bör vara så enkla som möjligt att tillämpa. Det bör stå klart redan på ett tidigt stadium om åtalspreskription inträtt eller inte. Den av utpekade personkretsen är densamma som den i bestämmelsen om sexuellt utnyttjande av underårig i 6 kap. 4 § första stycket, första meningen BrB, dvs. förbudet att ha sexuellt umgänge med ungdom 42 och , Barn som inte berättar: Om att utnyttjas i barnpornografi, , , s. 21. 43 Materialet beslagtogs under två stora utredningar, den s.k. Huddingehärvan och Norrköpinghärvan . 362 Utredningar och lagföringar av sexualbrott under som den vuxna på beskrivet sätt har en nära relation till. Som framgått av kommitténs överväganden rörande en ny bestämmelse om sexuellt utnyttjande i avsnitt 6.3.5 bör personkretsen som omfattas av det absoluta förbudet mot att ha samlag eller genomföra sexuella handlingar med ungdomar utvidgas något. Straffansvaret enligt en reviderad bestämmelse om sexuellt utnyttjande bör således omfatta inte bara den som genomför en sexuell handling med någon som har fyllt 15 men inte och som är avkomling till gärningsmannen eller för vars vård eller tillsyn gärningsmannen skall svara på grund av en myndighets beslut. Ansvaret bör omfatta också den som genomför sådana handlingar med någon som står under fostran av gärnings- mannen eller har ett liknande förhållande till denne. Med detta avses att gärningsmannen ingår i familjekretsen eller på ett annat liknande sätt står barnet mycket nära.44 En sådan beskrivning av personkretsen kräver i vissa fall en noggrann prövning av omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan t.ex. vara svårt för en åklagare att på förundersökningsmaterialet avgöra om barnet har ett sådant förhållande till gärningsmannen som, i bestämmelsens mening, är att jämställa med det fall barnet står under fostran. I ett sådant läge kan åklagaren se sig tvingad att väcka åtal och låta domstolen pröva frågan. För parterna är det självklart en olägenhet att genomlida rättegångsprocess, kanske i fler än en instans, som avslutas med att domstolen ogillar åtalet på grund av preskription. Även ekonomiska skäl talar för att preskriptionsreglerna bör vara så lätta att tillämpa som möjligt. Man bör, som inledningsvis nämnts, pröva om en utvidgning skall ske av bestämmelsen med utgångspunkt i den grundläggande inställningen att olika brott med likartat straffvärde bör ha samma preskriptionstid. Man kan utifrån den utgångspunkten hävda att preskriptionsbestämmelsen bör begränsas så att fall av sexualbrott som normalt inte föranleder någon annan påföljd än böter inte omfattas. Det kan röra sig om situationer då gärningsmannen t.ex. vid enstaka tillfälle sexuellt berör den underårige eller blottar sig inför eller fäller kränkande uttalanden mot den underårige. Enligt kommitténs mening bör sådana gärningar inte omfattas av en ny preskriptionsbestämmelse. Som framgått i avsnitt 7.3 bör en ny bestämmelse om sexuell kränkning av barn införas. Som där sägs bör den dömas för brottet som främjar att ett barn utför en sexuell posering eller som annars utsätter barnet för ett beteende som kan kränka barnets sexuella 44 Det kan anmärkas att den utvidgning av personkretsen som kommittén förordar inte är avsedd att omfatta idrotts- och fritidsledare, dvs. den grupp av förövare utanför familjekretsen som omnämns i Rädda Barnens undersökning. Utredningar och lagföringar av sexualbrott 363 Såvitt avser det fallet att någon främjar att ett barn poserar har det brottet ett sådant straffvärde att det bör omfattas av en ny utvidgad preskriptionsbestämmelse. I avsnitt 6.4 har kommittén redovisat sina överväganden om en ny bestämmelse om sexuell kränkning. För sexuell kränkning bör den dömas som i annat fall än som sägs i övriga bestämmelser utsätter en person för ett beteende som kan kränka personens sexuella integritet. Detta brott bör inte heller omfattas av en ny utvidgad preskriptionsbestämmelse. Den av kommittén sålunda förordade nya preskriptionsbestämmel- sen bör omfatta också försök till brott i den utsträckning de aktuella brotten bör vara straffbara på försöksstadiet. Kommittén har i kapitel 10 redogjort för sina överväganden om nya bestämmelser med straffansvar för brotten samlag med avkomling och samlag med syskon. Kommittén har sålunda förordat att dessa bestämmelser flyttas till kapitel 7 . Anledningen är att bestämmelserna från systematiska utgångspunkter har ansetts passa bättre i kapitlet om brott mot familj. Straffbestämmelserna bör därför inte längre omfattas av den särskilda preskriptionsbestämmelsen om sexualbrott mot barn. II SEXUELL POSERING PÅ SEXKLUBB OCH PÅ FILM 12.1Kommitténs utgångspunkter och avgränsningar Kommittén skall utreda bl.a. om det finns skäl och möjligheter att införa regler som begränsar eller försvårar för s.k. sexklubbar att rekrytera unga personer till sin verksamhet och om andra skadliga effekter av sådana klubbar kan undvikas genom lagstiftning eller på annat sätt. I direktiven nämns som en sådan åtgärd att koppleriansvaret utvidgas i syfte att jämställa sexklubbsbranschens huvudaktörer med den traditionella kopplaren. När det gäller unga personers deltagande i sexklubbarnas verksam- het har kommittén i avsnitt 6.5 och 7.3 redovisat sina överväganden angående nya straffbestämmelser om sexuell exploatering av ungdom och sexuell kränkning av barn. Där framgår bl.a. följande. Lagstiftningen om sexualbrott bör skydda personer mot att användas i vissa poseringssammanhang. Det nuvarande förbudet mot att använda barn vid sexuell posering (6 kap. 7 § första stycket BrB) bör behållas och det motsvarande skyddet för ungdomar mellan (6 kap. 7 § andra stycket BrB) bör förstärkas. I en ny bestämmelse om sexuell exploatering av ungdom bör det därför föreskrivas ansvar för den som främjar bl.a. att någon som inte har fyllt utför en sexuell posering som bl.a. sker mot ersättning eller annars kan skada hans eller hennes utveckling. Bestämmelsen omfattar sexuell posering på sexklubb. Det bör råda ett absolut förbud beträffande posering i sådana sammanhang. Den underåriges inställning till handlingen bör sålunda, i likhet med vad som gäller generellt beträffande barn , inte tillmätas någon straffrättslig betydelse. Det finns inte någon vedertagen definition av uttrycket sexklubb. Kommittén har valt att använda den definition Prostitutionsutredning gav uttrycket. Med sexklubb avses sålunda lokaler med pornografisk filmvisning och levande nakenframträdande på scen. S.k. enskild posering kan – men behöver inte – förekomma. Servering av enklare slag förekommer vanligen. Gästerna betalar en viss inträdesavgift för varje besök.1 Definitionen i sig klassificerar inte verksamheten som en sådan offentlig pornografisk föreställning som är otillåten enligt 2 kap. 14 § ordningslagen (1993:1617). Förbudet i ordningslagen mot att anordna offentlig pornografisk föreställning behandlas i avsnitt 12.3.1. 12.2Det har vidtagits åtgärder för att motverka sexklubbarnas skadeverkningar När straffbestämmelsen i om sårande av tukt och sedlighet upphävdes blev pornografiska föreställningar tillåtna i full utsträckning. Denna form av pornografisk verksamhet med framträdanden av levande aktörer kom i huvudsak att bedrivas vid de s.k. sexklubbarna. Olägenheterna i form av kriminalitet och annan social missanpassning som följde i sexklubbarnas spår ledde till att fick i uppdrag att överväga bl.a. vilka åtgärder som kunde vidtas för att förebygga brott i samband med sexklubbarnas verksamhet. avgav betänkandet Åtgärder för att bekämpa brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen (Ds Ju 1973:5).2 Enligt kommissionen bestod sexklubbarnas föreställningar av uppträdanden av olika slag som striptease, samlag och andra former av könsumgänge samt visning av pornografisk film. Det förekom att sexklubbarnas publik erbjöds posering i smårum som låg i anslutning till klubblokalerna eller i någon närbelägen lägenhet. Med posering i detta sammanhang avsågs inte bara att den poserande visade sig naken för kunden utan även, och kanske väsentligast, att hon hade samlag eller utövade annat könsligt umgänge med kunden Kommissionen bekräftade att sexklubbarnas verksamhet utgjorde eller kunde utgöra en grogrund för brottslighet och social missanpass- ning. Koppleri, främjande av otukt, olovlig rusdrycksförsäljning, Prostitutionsutredning, SOU 1981:71 s. 159. Se närmare Ds S 1980:9 Prostitutionen i , del I och II. En rapport utarbetad inom prostitutionsutredningen (S 1977:01) s. 609. 2Ds Ju 1973:5 s. 101 f. narkotikalangning och häleri var några av de brott som hade avslöjats i samband med sexklubbsverksamheten. Även stöld, rån, misshandel och olaga hot förekom mot både kunder och personal. Det kunde vidare misstänkas att åtminstone en del av de betydande inkomster som verksamheten gav utnyttjades i kriminellt syfte. De som var verksamma på sexklubbarna löpte risk att efter hand hamna i asocialitet och kriminalitet. Utvecklingen hade, enligt kommissionen, sannolikt lett till en väsentlig ökning av prostitutionens totala omfattning och därmed också antalet personer som löpte risk att bli socialt missanpassade. Verksamheten hade också ofta medfört sanitära olägenheter för de kringboende. Kommissionen betonade de svårigheter som polisen hade att med den då gällande lagstiftningen komma till rätta med de många problem som sexklubbsverksamheten förde med sig. Med hänsyn till de missförhållanden av olika slag som sålunda var förenade med sexklubbarnas verksamhet föreslog kommissionen ett tillståndstvång för pornografiska föreställningar. Förslaget ledde till lagstiftning.3 Den tillsatta studerade ingående prostitution som samhällsföreteelse. Utredningen gjorde en kartlägg- ning av prostitutionens former och omfattning som avgav betänkandet Prostitutionen i – bakgrund och åtgärder (SOU 1981:71).4 Utredningen definierade, som nämnts i tidigare avsnitt, uttrycket sexklubb som lokaler med pornografisk filmvisning och levande nakenframträdanden på scen. Enskild posering kunde – men behövde inte – förekomma. Servering av enklare slag förekom vanligen. Gästerna betalade en viss inträdesavgift för varje besök. Vid sin kartläggning av verksamheten vid sexklubbarna konstaterade utredningen följande. ökade antalet sexklubbar snabbt för att därefter minska kraftigt. Medan det hade funnits 91 sådana klubbar i 35 polisdistrikt, fanns endast 15 klubbar utspridda på 5 polisdistrikt. Av klubbarna låg fem i och tre i . I hade samtliga sexklubbar upphört med sin verksamhet som en följd av att polisen stängt de klubbar som fanns och inte gett nya tillstånd till 1973:115 s. 30 f., JuU 1973:26 s. 24 f., SFS 1973:561. 4SOU 1981:71 se särskilt s. 159, 164 f, 169, 175 f och Ds S 1980:9 Prostitutionen i , del I och II. En rapport utarbetad inom prostitutions- utredningen (S 1977:01) s. 609. På storstadsklubbarna förekom det inte, såvitt kunde utrönas, någon prostitution medan sådan som nämnts förekom på de övriga klubbarna. De senare var belägna i södra och . Utredningen bedömde att det fanns ett hundratal kvinnor som ägnade sig åt prostitution i anslutning till sexklubbarna i landet. Enligt utredningen berodde minskningen främst på tillståndskravet, men också på att allmänhetens intresse för sexklubbar hade avtagit. Utredningen menade att övervägande skäl talade för att samhället borde ingripa med förbud för att göra slut på de återstående sexklubbarna och att den offentliga pornografiska föreställningen sålunda borde förbjudas. Förslaget godtogs av . En ny bestämmelse om förbud att anordna pornografisk föreställning infördes i 10 § allmänna ordnings- stadgan. Förbudet trädde i kraft den 1 juli 1982.5 I lagstiftningsärendet anförde regeringen följande om förbudets syfte och tillämpningsområde.6 Syftet med förbudet var att motverka prostitutionen, liksom den kriminalitet och det asociala levnadssätt som främjades av den särskilda miljön vid sexklubbarna. Man framhöll att steget från sexklubb till prostitution inte var långt och att många gatuprostituerade tidigare hade varit verksamma i sexklubbssammanhang. Ett förbud utgjorde också en markering från samhällets sida mot en företeelse som motverkade strävandena för jämställdhet mellan könen och verklig sexuell frihet byggd på samhörighet och gemenskap. ersattes allmänna ordningsstadgan av den nya ordningslagen (1993:1617).7 Förbudet mot att anordna offentliga pornografiska föreställningar överfördes till ordningslagen i oförändrat skick. Det ansågs att det inte fanns anledning till ändring i förbudet; dess efterlevnad var en fråga som främst ankom på polis och åklagare. Regeringen betonade att hade en viktig roll att fylla när det gällde att hålla unga människor borta från skadliga miljöer som t.ex. sexklubbar. 1981/82:187, JuU 1981/82:56, rskr. 1981/82:355, SFS 1982:344. 1981/82:187 s. 26, 69 f., se även JuU 1981/82:56 s. 6. 1992/93:210 s. 91. Ytterligare en kartläggning av prostitutionens omfattning i företogs av Prostitutionsutredning. Utredningen hade bl.a. att utvärdera effekten av förbudet mot offentliga pornografiska föreställningar samt att vid behov av sådana åtgärder lägga fram förslag till ändrad lagstiftning. Utredningens överväganden redovisades i betänkandet Könshandel (SOU 1995:15). Utredningen lämnade inte någon definition av uttrycket sexklubb, men gav följande beskrivning av verksamheten. Den öppna delen av klubbarnas verksamhet bestod av stripteaseuppträdande och dans, tangerande eller ibland överskridande gränsen för vad som är att betrakta som tillåtet. Efter föreställningen gick kvinnorna som uppträtt omkring bland åskådarna och tog upp beställningar på privat posering. Kvinnorna poserade därefter i särskilda bås med hönsnät eller glasskiva mellan sig och köparen. Köparen kunde välja mellan t.ex. vanlig posering, vaginalsex med penisattrapp eller lesbisk show. Poseringarna var oftast grovt pornografiska. Kvinnan visade sitt kön och smekte sig själv med eller utan hjälpmedel i syfte att köparen skulle få sexuell tillfredsställelse. På en klubb fick köparen vidröra kvinnans bröst och stjärt. Enligt utredningen fanns, såvitt känt var, fyra sexklubbar i och tre i . På Göteborgsklubbarna beräknades sammantaget 100–150 kvinnor sälja privat posering. I hade någon nyetable- ring av sexklubbar inte ägt rum stängdes . Utredningen fann sammanfattningsvis att sexklubbar alltjämt förekom, men i mindre omfattning än innan förbudet mot offentliga pornografis- ka föreställningar infördes. Utredningen ansåg att sexklubbar var den synligaste och mest omfattande organiserade formen av handel med sexuella tjänster, även om ingen direkt prostitution hade kunnat påvisas inom klubbarnas lokaler. Utredningen fann inga konkreta bevis på att ens prostitutions- kontakter togs på sexklubbarna. Hur stor del av klubbarnas verksamhet som i lagens mening är koppleri var det, enligt utredningens mening, omöjligt att fastställa. Utredningen föreslog inte någon ändrad lagstiftning avseende förbudet mot offentliga pornografiska föreställningar i ordningslagen, men föreslog att koppleriansvaret i 6 kap. 8 § BrB skulle utvidgas. Enligt förslaget skulle ansvaret omfatta även den som främjar eller på ett otillbörligt sätt bereder sig av att någon annan, i samband med framställning av pornografiska bilder eller filmer, mot ersättning 8 Se särskilt s. 61, 92 f., 101 f., 209 f., 230 f. och 237 f. har tillfälliga förbindelser som innefattar samlag eller har grovt kränkande karaktär. Enligt utredningen skulle även den som främjar eller bereder sig av att annan har tillfällig sexuell förbindelse där kroppskontakt inte förekommer, t.ex. sexuell posering, omfattas av ansvaret. Förslaget tog sikte på pornografibranschens och sexklubbs- verksamhetens huvudaktörer och syftade till att jämställa dessa med den traditionelle kopplaren. Ansvar för koppleri skulle kunna ådömas t.ex. en sexklubbsägare som främjar någon annans tillfälliga förbindel- ser mot ersättning genom att tillåta eller medverka till att privat posering förekommer. Utvidgningen av straffansvaret, såvitt avsåg sexuell posering, täcktes enligt utredningen språkligt väl av lagtexten och det fanns därför i det hänseendet inget behov av att omformulera koppleriparagrafen. Det var dock nödvändigt att det slogs fast att lagtexten hade denna innebörd. Däremot krävde förslaget att ansvaret skulle omfatta även framställning av pornografiska bilder en förändring av lagtexten. Regeringen anförde i lagstiftningsärendet att utredningens förslag om ett utvidgat koppleriansvar tar sikte på framställning av porno- grafiska bilder och att förslaget därför får konsekvenser för tryckfri- heten och yttrandefriheten. Dessa konsekvenser hade inte blivit till- räckligt belysta. Med hänsyn härtill ansåg regeringen att förslaget borde övervägas ytterligare i den kommande översynen av sexualbrotten.9 12.3Lagstiftning med anknytning till sexklubbar 12.3.1Förbudet mot anordnande av offentlig pornografisk föreställning Offentlig tillställning som utgör pornografisk föreställning får, enligt 2 kap. 14 §, ordningslagen (1993:1617) inte anordnas. Syftet med förbudet är att motverka prostitution samt den kriminalitet och det asociala levnadssätt som miljön vid sexklubbarna främjar. Av förarbetena framgår att förbudets syfte också är att markera strävandena för jämställdhet mellan könen och verklig sexuell frihet byggd på samhörighet och gemenskap. Avsikten är alltså både att skydda de uppträdande och att ta tillvara mera allmänna intressen. 1997/98:55 s. 100 f. och 106 f. Av förarbetena framgår vidare följande.10 Med pornografisk föreställning avses en föreställning med levande aktörer, där sexuella situationer eller händelseförlopp framställs på ett ohöljt och utmanande sätt. Kravet på levande aktörer innebär att en sådan föreställning inte kan bestå enbart av pornografisk filmförevis- ning. För rubriceringen av föreställningen är de sexuella inslagens karaktär och omfattning av betydelse.