sou · GPB313 · 2002-01-01 00:00:00 — Samma utvärdering drar också slutsatsen (sid. 69) att statusen för undervisning i förhållande till forskningen har höjts genom att ett beviljat projektstöd är en stor framgång för projektledaren, involverade lärare och för institutionen och högskolan Ett av Rådet beviljat projekt har även varit en kvalitetsstämpel som inneburit att läraren eller lärargruppen haft större framgång att finna kompletterande resurser för att förverkliga den pedagogiska förnyelsen. Rådet för högre utbildning Man har på många sätt värnat om en internationell profil, något som också har varit statsmakternas önskan. Detta har skett genom egna kontakter, som bidragit till att ett liknande råd bildats i . Denna inriktning har också från första början tydliggjorts genom utnyttjande av internationella bedömare av projektförslag. Ansökningsförfarandet bedöms generellt vara grundligt och väl genomfört. (2000e) anser dock att en närmare samverkan mellan projektledare och Rådets tjänstemän samt arrangerade av seminarier och workshops under projektens gång skulle bidra till att förbättra genomförandet genom kunskaps- överföring och erfarenhetsutbyte. Både de som söker och de lärare som får anslag kommer i stor utsträckning från forskande universitet och högskolor och har själva vana vid att söka forskningsanslag. (1995) anger att av de sökande utgjorde professorer och docenter , universitetslektorer och icke- disputerade lärare . Med tanke på att av årsverken vid universitet och högskolor, eller vid tiden för denna utvärdering ännu mindre, görs av professorer, av lektorer och av adjunkter kan man dra slutsatsen att Rådet lyckats i sin ambition att sprida medvetenheten om den pedagogiska utvecklingen till forskande lärare. (Å andra sidan har möjligheterna för övriga lärare att medverka i kvalificerad pedagogisk utveckling inte varit så stora.) Till detta kan läggas att av ansökningarna kom från vårdhögskolor och från andra högskolor. Detta leder författarna till slutsatsen att i förhållande till antalet lärare är universiteten överrepresenterade bland de sökande, högskolorna något underrepresenterade, vårdhögskolor mycket underrepresenterade och konsthögskolorna inklusive de konstnärliga utbildningarna vid universiteten överrepresenterade (sid. 39 – 40). Beviljade projekt ger en ännu tydligare bild. Universiteten svarar för , högskolorna för , de konstnärliga utbildningarna för och vårdhögskolorna för . är möjligen de konstnärliga utbildningarnas andel mindre (red. 2000, sid. 113). revisorer (1999/2000:3) framhåller dock att det nu kommer fler ansökningar från vårdutbildningar och språk, vilket också lett till att fler kvinnor söker. Alla som bedömt Rådets verksamhet har framhållit dess problem att nå ut till universitet och högskolor (1992, 1995). tillskriver detta en brist på tydlig policy. Rådet för högre utbildning Rådet har gjort ansträngningar för att ändra på detta förhållande genom att bl.a. skapa Levande pedagogers sällskap och upprätthålla kontinuerliga kontakter med högskolorna. En tidigt utvecklad hemsida är ett annat exempel på ansträngningarna att synas. Den är väl besökt av dem som söker anslag. Problemet tycks dock kvarstå och diskuteras närmare under . (1992, sid.31) framhåller också svårigheten med att på ett systematiskt sätt utvärdera och nå ut med projektresultaten. Detta är dock inte ett generellt problem. Flera av projekten har framgångsrikt spritts till andra universitet och högskolor och resultaten (materialet) har kunnat användas vid lärosäten i hela . Detta är fallet med t.ex. det s.k. , ett datorstött utvecklingsprojekt för att underlätta inlärning av fransk grammatik. Men i den samlade utvärderingen av ICT-projekten (2000c) framhålls att det är nödvändigt att klargöra hur evalueringen av projekten skall gå till och att dokumentation av resultat och återförande måste bli mer effektiv. Detta är viktigt inte minst för att det liksom inom forskningen, skall vara möjligt att bygga framtida projekt på erfarenheterna av tidigare. I alltför många fall (av ICT-projekten) föreligger inte någon slutrapport. Utvärderingar av delar av Rådets verksamhet Rådets ICT-satsningar har utvärderats (2000c, se också ovan kapitel 7). Rapporten drar slutsatsen att många lärare har ett stort intresse för att bedriva pedagogisk utvecklings- verksamhet med ICT i utbildningen. har konkurrensen om medel varit stark och bara av förslagen har kunnat få anslag (sid. 7). Denna andel av accepterade ansökningar gäller generellt. En viktig lärdom är att de lärare som arbetar enskilt med ett projekt inom ett avgränsat område får svårt att sprida kännedom om projekten och att de därför inte får så stora effekter. Lärare som gemensamt driver projekt för att lösa ett gemensamt problem med ICT-baserade resurser har större chans att få genomslag nationellt för sina idéer. Många projekt drivs av eldsjälar. Utvärderarna hävdar att det ofta inte räcker med entusiasm. Det är viktigt med en större Rådet för högre utbildning teknisk kompetens bland dem som driver projekt, och sakkunniga måste bedöma sökandes kompetens för att genomföra det de säger sig skola göra. Kunskapströskeln får inte underskattas. Dator- kompetensen måste också förbättras inom Rådet för att personalen skall kunna bistå projektledare på ett adekvat sätt. Samverkan med DISTUM eller och/eller är en annan möjlighet att utöka kompetensunderlaget. Utvärderarna kastar fram tanken på att gemensamt mellan dessa organisationer skapa en enhet som kan bidra till kunskapsuppbyggnad kring användning av digitala resurser i /högre/ utbildning. I rapporten framför slutligen åsikten att Rådet bör överväga att finansiera något färre men mer kraftfulla projekt. Det finns annars en risk att de inte leder fram till tillräckligt intressanta, givande och praktiskt användbara resultat. Detta är också en av slutsatserna beträffande de korta projekt för datorstöd i språkundervisningen som utvärderats särskilt (Liddell 1999). Jämställdhet (se också kapitel 5) Rådet fick 1995 regeringens uppdrag att stödja ursprungligen sju projekt för att rekrytera kvinnor till utbildningar i matematik, fysik och teknik. Satsningen utvärderades (1998). Den övergripande bedömningen är att projekten varit framgångs- rika, inte minst genom att lärarna utvecklat alternativa under- visningsmetoder, som de funnit effektivare än de traditionella både för kvinnor och män. Ett nationellt centrum för utveckling av casemetodik bildades för en period av med stöd av Rådet och samt . Det placerades vid och hade till uppgift att bidra till utveckling av casemetod i utbildningar vid svenska universitet och högskolor. En utvärdering genomfördes (Bleiklie 1996). Den ger ett huvudsakligen positivt intryck av centrets aktiviteter när det gäller information och spridning av kunskap om metod och utveckling av material även om alternativa strategier för verksamheten framförs. Rådets finansiering och stödet från upphörde , och finns det kvar vid Rådet för högre utbildning Det sprider fortfarande kunskap om sin verksamhet till övriga lärosäten och inbjuder lärare från hela till olika aktiviteter på självkostnadsbasis. Rådets verksamhet har präglats av idérikedom och trots begränsade resurser har det varit framgångsrikt när det gäller kärnverksamheten, d.v.s. att ge stöd till lärarinitierade utvecklings- projekt. Riktade satsningar, ofta regeringsuppdrag, har också genomförts i huvudsak framgångsrikt. Rådet har skapat flera livskraftiga nätverk, bl.a. Levande Pedagogers sällskap, som är ett intressant försök att åstadkomma en gemenskap av pedagogiskt intresserade universitets- och högskolelärare. Det nationella case- centret har bidragit till att utveckla och sprida intresse för case- metodik i . Den internationella inriktningen har varit imponerande, när det gäller t.ex. utnyttjande av utländska referees för projektbedömning, och kontakter med brittiska, australiska, amerikanska och andra, huvudsakligen engelskspråkiga länder. Ett stort internationellt kontaktnät har utvecklats. I samband med att Rådet fick den ytterligare uppgiften att stödja projekt rörande forskarutbildningen ändrades dess namn till Rådet för högskoleutbildning. Namnet är tvetydigt, eftersom ordet högskola används i flera betydelser . För att tydligt markera att Rådets verksamhet omfattar all utbildning vid alla universitet och högskolor anser vi att ett lämpligare namn skulle vara Rådet för högre utbildning. Uttrycket högre utbildning har dessutom fördelen av att ha en direkt motsvarighet på både engelska och franska. Som framgår av ovanstående genomgång av utvärderingar av verksamheten behöver Rådet utveckla vissa delar av det ursprungliga uppdraget. Det gäller särskilt utvärderingar, spridning av erfarenheter och resultat och annan stimulans till lärosätenas utvecklingsarbete. Vidare behöver ytterligare uppgifter på Rådet för högre utbildning nationell nivå genomföras, främst i form av ett aktivt stöd för och kompetensutveckling av personer med ledningsansvar eller nyckelposition beträffande det pedagogiska utvecklingsarbetet vid lärosätena (se kapitel 10). Vi anser att Rådet bör ha ansvaret för ett sådant stöd. Rådet har från början haft som sin policy att enbart rikta sig till enskilda lärare och inte till lednings- och planeringsorgan vid lärosätena. Det finns huvudsakligen två bevekelsegrunder för detta. Dels skulle kvalificerade forskare och lärare ges resurser för pedagogiskt utvecklingsarbete på samma eller liknande villkor som för forskning. Grundutbildningens status skulle därigenom höjas. Dels skulle den enskilde läraren kunna utnyttja genomförda projekt som merit vid ansökan om anställning eller befordran. Det är svårt att avgöra om grundutbildningens status höjts genom rådets satsningar. Vi har ovan hävdat att en förhållandevis stor andel av högskolans lärare varit direkt eller indirekt engagerade i projektansökningar till Rådet. Genomslagskraften för projekten har dock, såsom framgått, i många fall varit begränsad och informationen om dem har inte nått ut i tillräcklig utsträckning till lärosätena. Universitet och högskolor står inför nya villkor och stora utmaningar. Utbyggnaden av den högre utbildningen och den ökade mångfalden har redogjorts för i kapitel 2 och 4 ovan. Det livslånga lärandet, flexibelt lärande och betydelsen av informations- och kommunikationsteknik har mer och mer accentuerats. Vi anser därför att ansvarsfördelningen och relationen mellan Rådet, lärosätenas ledningar och de enskilda lärarna bör förändras och att universitetens och högskolornas ledningar bör få ett större och kanske avgörande inflytande på vilka ansökningar som förs vidare till Rådet. Härigenom kan Rådets verksamhet utnyttjas för att förstärka ett lärosätes strategiska pedagogiska satsningar. Projekten får större genomslag på eller högskolan och information om dem når sannolikt lättare ut till hela sektorn. Detta innebär inte att ledning för och medverkan i projekt stödda av Rådet inte kan förbli ett avsevärt meritvärde för den enskilde läraren. Tvärtom kan detta arbete bidra till en ökad professionalisering av det akademiska läraryrket Läraren blir än mer synlig och erkänd vid både det egna lärosätet och nationellt. Rådet för högre utbildning Detta kommer därigenom att gynna både lärosätet som helhet, ämnesområdet som projektet drivs inom och den enskilde lärarens professionella karriärutveckling. Rådet för högskoleutbildning är en del av . Denna organisation fungerar på många sätt bra, genom de möjligheter den ger att använda verkets kansliresurser och resurser för information, vaktmästeri m.m. Tre nackdelar finns dock. För det första har Rådet blivit en del av en myndighet som svarar för utvärdering och bedömning av universitet och högskolor och deras verksamhet. Denna blandning av stödjande och kontrollerande uppgifter är inte helt lycklig, något som konstateras av revisorer (1999/2000:3) och verifieras av den personal som är knuten till Rådet. För det andra är Rådets projektmedel beroende av prioriteringar inom , vilket kan medföra att dess budget påverkas av verkets ekonomiska läge. Detta framkom tydligt vid budgetnedskärningen 1996, då Rådets medel för projekt minskades med . För det tredje har Rådet blivit mindre synligt än när det hade ställning som egen myndighet och kunde agera i eget namn i alla sammanhang. Sammantaget gör detta att Rådet fortsättningsvis inte bör vara en del av och inte heller bör samlokaliseras med verket. De kriterier som behöver vara uppfyllda för att Rådet skall kunna fungera tillfredsställande är: ett jämnt tillflöde av resurser som inte är beroende av budgetförhållandena inom en annan organisation. Satsningen på treåriga projekt gör att resursläget måste kunna överblickas framåt, en tydlig och synlig position gentemot universitets och högskolors lärare och ledningar. Lärosäten och studenternas representanter skall ha ett avgörande inflytande över rådets värderingar och prioriteringar, att det klart framgår att huvuduppgiften är att bidra till utveckling av universitet och högskolor. Det innebär att det inte bör kopplas samman med verksamhet som innebär kontroll eller tillsyn och eget ansvar för beslut om verksamheten inom ramen för gällande föreskrifter. Rådet för högre utbildning Med dessa utgångspunkter kan vi identifiera några tänkbara alternativa lösningar som uppfyller ovan nämnda kriterier: Rådet kan återgå till att bli en självständig myndighet så som det var . Detta skulle skapa möjligheter att självt ta ansvar för och fatta alla beslut om hur Rådet skall genomföra sin verksamhet. En sådan lösning skulle garantera en medelstilldelning som är beroende enbart av statsmakternas beslut. Den skulle vidare göra Rådets verksamhet och inriktning tydlig vis-à-vis lärosätena. Svårigheten är att bli tillräckligt synlig och att ha tillräcklig kapacitet för att kunna genomföra alla uppgifter, inte minst de som har att göra med spridning av information om egna projekt och högskolepedagogisk forskning och utveckling in och andra länder Rådet kan i detta alternativ få ett utökat ansvarsområde. Förutom att fördela medel för högskolepedagogiska projekt av nationellt intresseskulle det åläggas att driva eget utvecklings- och kompetensutvecklingsarbete och sprida information. Rådet skulle härigenom få ansvar för en större stödjande och utvecklande verksamhet. Rådet delar kansliresurser med annan organisation. Här finns flera möjligheter: o det etablerade och den . för en stor satsning på pedagogisk forskning med inriktning på framför allt lärarutbildning. Denna anknytning skulle ge Rådet möjlighet att nyttja resurser för information och administration samt att repliera på den forskning som kommittén stödjer. Detta alternativ innebär problem vad gäller rådets synlighet och tydlighet. Dess roll i en miljö där mycket stora belopp anslås till forskningsändamål skulle lätt kunna bli perifer. Det är också sannolikt att den behöver befästa sin ställning som forskningsstödjande organisation och att sammankopplingen med en utvecklingsorganisation därför inte skulle vara idealisk. Slutligen är kommittén tillsatt , och dess fortsatta hemvist är okänd, odet nyetablerade för arbetsliv och social socialvetenskap (FAS). Här skulle man vinna samlokaliseringens fördelar och även kunna dra nytta av forskning inriktad mot arbetsliv och samhälle som också kan Rådet för högre utbildning handla om den högre utbildningens roll i samhället. Nackdelen med denna samlokalisering är att FAS sannolikt är relativt okänt i universitets- och högskolevärlden i stort och att dess verksamhet inte anknyter tydligt till kvalificerat pedagogiskt utvecklingsarbete oVerket för högskoleservice (VHS), som därigenom skulle få en ny roll. VHS skulle då komma att rymma mycket disparata verksamheter utan möjlighet till synergieffekter. ser inte detta alternativ som en realistisk möjlighet och odet nyetablerade innovationsverket (INNOVA). Detta är en dynamisk och utvecklingsinriktad organisation, men dess storlek och inriktning mot teknik gör att Rådet även i en sådan konstellation skulle riskera att förlora sin synlighet och genomslagskraft i det akademiska samhället. Av dessa alternativ anser vi att det första, en självständig myndighet med utökat uppdrag, är det enda som kan ifrågakomma. Rådets fortlevnad och namn Rådets för högskoleutbildning verksamhet fortsätter. Rådets namn ändras till Rådet för högre utbildning. Sammanfattningsvis anser vi att Rådet bör ha följande uppdrag: vara ett nav för förnyelse och pedagogisk utveckling av högskoleutbildningen i . Detta innebär att Rådet självt bör ta vara på och stödja goda initiativ till förnyelse och utveckling från enskilda lärare och institutioner för högre utbildning. Det medför också att Rådet självt bör ta initiativ till verksamheter i samma anda, identifiera viktiga projektområden och inbjuda till ansökningar om medel för projekt inom dessa, bidra till ett offentligt samtal om förnyelse och pedagogisk utveckling genom att stödja och arrangera kvalificerade seminarier, skapa och driva kommunikationsnät för intresserade deltagare inom högskolevärlden, publicera skrifter, elektroniskt eller på annat sätt, som rör pedagogisk utveckling och förnyelse av högre utbildning, Rådet för högre utbildning vara ett aktivt stöd för personer med pedagogiskt ledningsansvar eller nyckelposition beträffande det pedagogiska utvecklingsarbetet vid lärosätena vid lärosätena och svara för viss kompetensutveckling av dessa, förmedla kontakter nationellt och internationellt mellan lärare som är engagerade i högskolepedagogik, bidra till att göra pedagogisk verksamhet jämställd med vetenskaplig verksamhet vid universitet och högskolor, samarbeta med pedagogiska utvecklingscentra (eller motsvarande) samt ledningar vid högskolor och universitet, samarbeta med studentkårer och andra organisationer för de studerande vid universitet och högskolor. Ge studenterna ett tydligt inflytande på Rådets arbete, samarbeta med svenska och internationella organisationer som har som mål att förnya och utveckla högre utbildning och följa den internationella forskningen och utvecklingen om högre utbildning och sprida kunskap om den. Rådets policy för finansiering av projekt bör förändras så att dessa i större utsträckning kan utgöra en del i lärosätenas strategier för utveckling av undervisning och lärande och lärosätena bör bidra till finansieringen av sådana projekt. Rådet för högskoleutbildning bör åter få ställning som en självständig myndighet. Vi bedömer att kostnaderna för detta alternativ bör omfatta projektmedel av minst den storleksordning som Rådet förfogar över nu inom inklusive de för projekt om forskarutbildning som tillkom i budgetpropositionen för . Därutöver bör Rådet tilldelas ytterligare till pedagogiska projekt i syfte att stödja utvecklingen mot en ökad mångfald i högskolan och andra projekt som anknyter till högskolans vidgade uppdrag. Med en beräknad årlig kostnad av för normalt treåriga projekt skulle det därmed finnas utrymme för ytterligare cirka 20 nya projekt . Rådet för högre utbildning förutsätter en delfinansiering från lärosätena som minst motsvarar lärosätets gemensamma kostnader för bl.a. lokaler och utrustning, ekonomiförvaltning och bibliotek. Vidare anser vi att det krävs för de ovan föreslagna stödinsatserna för personer med ledningsansvar för pedagogisk verksamhet och andra pedagogiska nyckelpersoner vid universitet och högskolor. Kostnaden för administration av ett självständigt råd med uppgifter enligt alternativ 1 ovan kan beräknas till ca . Detta motsvarar lönekostnader för huvud- sekreterare, kanslichef, , ekonomisk och administrativ personal, utrustning och lokaler. Summan bör även kunna täcka kostnader för rapporter och informationsverksamhet. 10Kompetensutveckling för högskolans lärare Kompetensutveckling för personal är ett ansvar för arbets- givare och arbetstagare. Det är nödvändigt i dagens föränderliga arbetsliv att förnya kunskaper och färdigheter kontinuerligt. och högskolor gäller detta både den vetenskapliga, den pedagogiska och den administrativa kompetensen. 10.1Pedagogisk kompetensutveckling på nationell nivå byggde upp en omfattande verksamhet i syfte att driva nationell utbildning av akademiska lärare. Den riktade sig även till lärare med pedagogiska ledningsuppdrag: prefekter, studierektorer, utbildningsledare, och pedagogiska konsulter. Verksamheten fortsatte i personalutveck- lingsprogrammet inom Universitets- och högskoleämbetet, men fick där en vidare roll och kom också att rikta sig mot andra kategorier inom högskolan och berörde inte enbart utbildnings- och undervisningsfrågor. Internationalisering var ett tydligt tema genom dessa år. Denna utbildning upphörde , och de nationella insatserna för att utveckla pedagogiken inom grundutbildningen i högskolan kom då i stället att kanaliseras genom (Rådet för högskoleutbildning). Utbyggnaden av högskolan har lett till att det totala behovet och utbudet av kompetensutveckling och pedagogisk utveckling ökat markant på lokal nivå. Det innebär också att det finns betydligt fler personer med pedagogiskt ledningsansvar. Det rör på lärosätesnivå framför allt pedagogiska konsulter och utbildningsledare (motsv.). På institutionsnivå är det studierektorer, prefekter och andra med pedagogiskt-administrativa uppgifter. Dessa nyckelpersoner har begränsade möjligheter till egen kompetensutveckling. har stött några initiativ beträffande kompetensutveckling av lärare. Det gäller främst regerings- Kompetensutveckling för högskolans lärare uppdraget om lärarutbyte som pågick . Anslag för liknande ändamål fördelas nu av av högre utbildning och forskning. Rådet stödde också en kurs för yngre pedagogiska konsulter och lärare vid universitet och högskolor 2000. En fortsättning planeras inom ramen för ett sommarinstitut. Rådet har emellertid inte på något systematiskt sätt stött personer med pedagogiskt ledningsansvar på lärosätena. Vi menar att det skulle gynna den pedagogiska utvecklingen om personer med nyckelposition och ledningsansvar för det pedagogiska utvecklingsarbetet på universitet och högskolor gavs möjligheter till viss gemensam kompetensutveckling på nationell nivå. Behovet av en sådan blir än mer tydligt om man skall vidareutveckla den pedagogiska utbildningen på lärosätena på det sätt som vi föreslår i det följande. Vi anser att det skulle kunna vara en uppgift för Rådet för högskoleutbildning att svara för denna nationella uppgift. 10.2Pedagogisk kompetensutveckling på lärosätesnivå ägnade en viktig del av sitt betänkande (SOU 1992:1) åt frågorna om pedagogisk meritering och kompetensutveckling för högskolans lärare. Man gav en kort historik över den pedagogiska kompetensutvecklingen för lärare i högskolan och (sid. 208 - 209). Mot bakgrund av dessa erfarenheter och utredningens grundsyn presenterade man ett förslag till pedagogisk grundutbildning för högskolans lärare enligt följande (sid. 211): under de 5 följande Kompetensutveckling för högskolans lärare Den grundläggande utbildningen föreslogs utgöra krav för pedagogisk behörighet för tillsvidareanställning som lärare i högskolan förutom för professorer och adjungerade professorer. För behörighet som oavlönad docent borde därutöver krävas 10 veckors successiv utbildning. Förslaget ledde inte till någon ändring av högskoleförordningen beträffande behörighet för anställning som lärare. Regeringen har uttalat sig om nödvändigheten av pedagogisk utbildning, bl.a. i regleringsbreven 1999 och 2000. I regleringsbrevet uttrycks det på följande sätt: Kvaliteten i utbildning och forskning skall säkras och utvecklas genom att universitet och högskolor: intensifierar det pedagogiska utvecklingsarbetet, aktivt arbetar med undervisningens förnyelser, erbjuder pedagogisk utbildning för alla anställda lärare som saknar sådan utbildning, och erbjuder pedagogisk fortbildning och vidareutbildning för redan anställda lärare. Detta uttalande innebär en skärpning beträffande krav på pedagogisk utbildning i jämförelse med tidigare regleringsbrev.