sou · GPB314d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Det har ansetts behövligt att i ändamålsbeskrivningen lägga till ett fritt konstnärligt skapande eftersom vissa av de aktuella medierna, särskilt film och ljudupptagningar, har en ganska begränsad betydelse för meningsutbyte och upplysning. Någon saklig skillnad gentemot tryckfrihetsförord- ningen är alltså inte avsedd. Yttrandefriheten beskrivs som en rätt att i de medier som omfattas av grundlagen offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilka ämnen som helst (1 kap. 1 § första stycket YGL). Denna rätt är avsedd att tillkomma upphovsmannen till en framställning och dem om framträder i framställningen. De garanterade rättigheterna får inte underkastas andra begränsning- ar än dem som följer av yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 1 och 2 §§ YGL). Ytterligare allmänna garantier för yttrandefriheten ges. Bl.a. fastlås principen om yttrandefrihetsgrundlagens exklusivitet som straff- och processlag (1 kap. 3–5 §§ YGL). Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen bygger i allt väsentligt på samma grundläggande principer. Dessa sätter gränser för vilka inskränkningar som kan göras i tryckfriheten och yttrande- friheten. Principerna är bl.a. följande. Etableringsfrihet, förbud mot censur och andra hindrande åtgärder samt den särskilda regleringen av tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrotten och rättegångsordningen Principen om etableringsfrihet innebär att vem som helst har rätt att ge ut tryckta skrifter (1 kap. 1 §, 4 kap. 1 § och 6 kap. 1 § TF). Denna etableringsfrihet omfattar alla led i en skrifts utgivande, såsom spridning, tryckning, författande och redigerande samt uppgiftsinsam- lande. Av yttrandefrihetsgrundlagen framgår att vem som helst har rätt att bl.a. framställa och sprida filmer, videogram och andra tekniska upptagningar (3 kap. 8 § YGL). Etableringsfriheten är inte minst en 406 Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer Den innebär bl.a. att det inte får finnas regler som hindrar någon från att ägna sig åt något eller några led i utgivningen av tryckta skrifter eller filmer. Men etableringsfriheten innebär inte att den alltid kan utövas utan risk för ansvar eller skadestånd. Sådana bestämmelser måste dock ha stöd i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen. Framför allt kan ansvar för innehållet i tryckta skrifter och i tekniska anordningar, såsom filmer, utkrävas när förutsättningar för detta finns enligt tryckfrihetsförordningens respektive yttrandefrihets- grundlagens bestämmelserna om tryckfrihetsbrotten och yttrande- frihetsbrotten. Förbudet mot censur innebär att framställning och spridning av tryckta skrifter samt motsvarande åtgärder beträffande de medier som avses i yttrandefrihetsgrundlagen inte får villkoras av förhands- granskning av det allmänna (1 kap. 1 § första stycket och 1 kap. 2 § första stycket TF samt 1 kap. 3 § första stycket första meningen YGL). Ingripande mot överträdelser av vad som är tillåtet att yttra får alltså ske först i efterhand. Förbudet mot censur innebär även att det inte får införas bestämmelser som medför ett förbud mot att trycka en skrift (1 kap. 2 § första stycket TF). Förbudet om förhandsgranskning är på tryckfrihetsförordningens område undantagslöst. Beträffande rörliga bilder i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar som skall visas offentligt tillåter dock yttrandefrihetsgrundlagen att det genom lag meddelas föreskrifter om granskning och godkännande (1 kap. 3 § andra stycket YGL). Tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen förbjuder även andra hindrande åtgärder än censur. Det allmänna får inte, på grund av innehållet i en skrift eller annat medium, hindra framställning och spridning av skriften eller motsvarande åtgärder beträffande de medier som omfattas av yttrandefrihetsgrundlagen (1 kap. 2 § andra stycket TF och 1 kap. 3 § första stycket andra meningen YGL). Sådana hindrande åtgärder kan dock, enligt bestämmelserna, vidtas i den utsträckning som tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen medger det. Den särskilda regleringen av tryckfrihets- och yttrandefrihets- brotten och rättegångsordningen innebär följande. Tryckfrihetsförord- ningen och yttrandefrihetsgrundlagen är exklusiva som straff- och processlagar. Myndigheter och andra allmänna organ får alltså inte utan stöd i tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten (1 kap. 1 § första stycket och 3 § TF samt 1 kap. 4 § YGL). Vidare får endast personer som enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen är ansvariga för framställningen dömas till straff och andra påföljder. Principen innebär därutöver att tryckfrihetsförordningen och Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer 407 yttrandefrihetsgrundlagen är exklusiva processlagar beträffande missbruk av tryck- och yttrandefriheten eller medverkan däri. Tryckfrihetsförordningen innehåller en fullständig uppräkning av vilka gärningar som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt vanlig lag (7 kap. 4 och 5 §§ TF). Uppräkningen brukar betecknas brottskatalogen. I yttrandefrihets- grundlagen sägs att de gärningar som anges som tryckfrihetsbrott i tryckfrihetsförordningen skall anses som yttrandefrihetsbrott när de begås i en i yttrandefrihetsgrundlagen skyddad framställning och är straffbara enligt vanlig lag (5 kap. 1 § första stycket YGL). Detta innebär att tryckfrihetsbrotten och yttrandefrihetsbrott i princip sammanfaller. Det krävs alltså för ansvar för tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrott att gärningen inte bara återfinns i brottskatalogen utan också är straffbar enligt vanlig lag, t.ex. . Om t.ex. nya typer av yttranden skulle komma att straffbeläggas i , kan sådana yttranden i tryckt skrift inte bestraffas förrän motsvarande bestämmel- ser har införts i tryckfrihetsförordningens brottskatalog. Inskränkningar i den tryck- och yttrandefrihet som grundlagarna skall garantera får inte förekomma utan att det medges i grundlagen. Regelsystemet innebär alltså ett krav på dubbel kriminalisering av gärningen. 13.2.4Straffrättsliga ingripanden enligt andra lagar I viss omfattning kan straffrättsliga ingripanden mot innehållet i tryckta skrifter samt radioprogram och tekniska upptagningar, såsom filmer, ske enligt andra lagar än tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihets- grundlagen. Redovisningen i det följande förs utifrån tryckfrihetsförordningens regelsystem. Vad som anförs äger dock i allt väsentligt tillämpning också på yttrandefrihetsgrundlagens område. Tryckfrihetsförordningen är, som nämnts, exklusiv som straff- och processlag. Räckvidden av exklusivitetsprincipen är dock begränsad. Föreskrifterna i 1 och 3–6 kap. TF, t.ex. om etableringsfrihet, gäller generellt för tryckta skrifter, medan de straff- och processrättsliga reglerna i 7–12 kap. TF gäller endast vissa tryckta skrifter. Frågan om vilka skrifter tryckfrihetsförordningen är tillämplig på, dvs. vilka skrifter som är att anse som tryckta skrifter, kan sägas utgöra frågan om grundlagens formella tillämplighetsområde. Frågan om huruvida en tryckt skrifts innehåll är resultatet av ett bruk av yttrandefriheten som skyddas av tryckfrihetsförordningen, kan sägas utgöra frågan om grundlagens materiella tillämpningsområde. 408 Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer Hur långt principen om tryckfrihetsförordningens exklusivitet som straff- och processlag sträcker sig är beroende av tryckfrihetens ändamål att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning (1 kap. 1 § TF). Brottsligheten av en skrifts innehåll skall alltså inte alltid bedömas enligt tryckfrihetsförordningen. Endast om en tryckt skrifts innehåll är resultatet av ett bruk av den yttrandefrihet som tryckfrihetsförordningen avser att i princip garantera, är dess brottslighet att bedöma enligt tryckfrihetsförordningen (1 kap. 3 § TF). Tryckfrihetens ändamål är – i första hand – att skydda meningsutbyte och upplysning i samhällsfrågor. Men även den religiösa, vetenskapliga och skönlitterära yttrandefriheten skyddas av tryckfrihetsförordningen. Inom det skyddade området faller vidare upplysning och åsiktsbildning i ekonomiska frågor samt framställningar av ren underhållskaraktär, oavsett om de har något kulturellt eller moraliskt värde, t.ex. pornografi och olaga våldsskildringar.4 En tryckt framställning, som är brottslig i annat avseende än som ett överskridande av yttrandefrihetens gränser, blir att bedöma enligt allmän lag. Vissa bruk av den tryckta skriften som medel har alltså inte något med tryckfrihetens gränser att göra. Om en tryckt skrift utgör medel för en handling, som företas i rent ekonomiskt syfte är handlingens brottslighet att bedöma enligt allmänna regler (t.ex. ), även om själva innehållet i skriften skulle utgöra ett väsentligt led i handlingen. Man kan uttrycka det så att ekonomiska brott begångna genom tryckt skrift är att betrakta som vanliga brott och skall behandlas i vanlig straffprocess.5 I rättspraxis har den principen tillämpats beträffande bedrägeri, illojal reklam och brott mot lotteriförordningen. Samtliga dessa brott har alltså bedömts stå utanför grundlagsskyddet. Samma bedömning bör säkerligen ske beträffande svindleri genom tidningsuppgifter och sedelförfalskning genom tryckpress.6 Av det sätt på vilket tryckfrihetsförordningens ändamål angetts har ansetts följa att det är möjligt att genom vanlig lag i viss mån reglera den kommersiella reklamen utan särskilt medgivande i tryckfrihets- förordningen.7 Otillbörlig reklam genom tryckt skrift anses utan hinder av tryckfrihetsförordningen kunna förbjudas enligt marknadsförings- lagen, förutsatt att framställningen dels har ett rent kommersiellt syfte, dels har rent kommersiella förhållanden till föremål. 4Håkan , s. 12 f. och 45 f. samt hans utlåtande i rättsfallet NJA 1979 s. 602. 5Håkan , s. 45 f. 6Håkan , s. 45 f. 7Bertil m.fl., s. 23. Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer 409 villkoret innebär att framställningen avser en näringsidkares affärsverksamhet eller där tillhandahållna varor och tjänster. Om en annons innehåller yttranden av annat slag, t.ex. uttalanden med syfte att bilda opinion, bör den i den delen bedömas enligt tryckfrihets- förordningen.8 Det är tänkbart att även andra brott än ekonomiska brott, begångna genom tryckt skrift, kan komma att bedömas sakna samband med yttrandefriheten. Koppleri bör kunna bestraffas enligt , även om verksamheten bedrivits genom annonser i tidningar. Det torde dock sällan förekomma att tryckt skrift används som medel för andra brott än förmögenhetsbrott.9 I rättsfallet NJA 1979 s 602 dömdes en verkställande direktör i ett tidningsföretag, tillika tidningens ansvariga utgivare, till ansvar för koppleri begånget genom att han tillåtit införande i tidningen av annonser, genom vilka prostituerade kvinnor utbjudit sina tjänster. I åberopade riksåklagaren ett yttrande av professor , som redogjorde för rättsutvecklingen och jämförde den aktuella annonseringen med reklam: De nu aktuella annonserna synes...sakna varje betydelse för åsiktsbildning och upplysning. De är att jämställa med kommersiella annonser. De har publicerats i rent kommersiellt syfte – att värva kunder – och de avser rent kommersiella förhållanden, nämligen av en näringsidkare tillhandahållna tjänster. Vad som skiljer dessa annonser från vanlig reklam är främst att lovprisandet av det som saluföres sker i ganska diskreta ordalag. fastslog att frågan om åtgärder enligt allmän lag kan vidtas mot meddelanden i tryckt skrift i tveksamma fall skall bedömas med utgångspunkt i tryckfrihetsförordningens syfte. Detta syfte var, enligt , att garantera ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. bedömde att de åtalade annonserna inte skyddades av tryckfrihetsförordningen eftersom de var av rent kommersiell natur och inte kunde uppfattas som inlägg i debatten om prostitutionen eller annars som opinions- eller åsikts- bildande. Det har hävdats att man av rättsfallet inte kan dra den slutsatsen att prostitutionsbefrämjande yttranden är uteslutna från tryckfrihetsförord- ningens tillämplighet, eftersom betonade de kommersiella aspekterna och anförde ett resonemang som var hämtat från reklam- och förmögenhetsbrottsundantagen.10 8Håkan , s. 45 f. 9Håkan , s. 45 f., som i sammanhanget refererar rättsfallet NJA 1979 s. 602. 10Hans-Gunnar Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 50 f. och 61 f . 410 Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer I rättsfallet NJA 1999 s. 275 (det s.k. Aftonbladsmålet) ansåg att tryckfrihetsförordningen var tillämplig när filmrullar, innehållande bilder som bedömdes kunna grunda ansvar för olaga hot och hot mot tjänsteman, hade överlämnats till en journalist med sikte på att bilderna skulle publiceras i en tidning. menade, med beaktande av de omständigheter under vilka filmrullarna hade överlämnats till journalisten och det syfte i vilket överlämnandet skett, att offentliggörandet av fotografierna var ett led i journalistens journalistiska verksamhet och föll därmed, oavsett deras hotfulla och skrämmande karaktär, inom det område som tryckfrihets- förordningen är avsedd att skydda.11 13.31993 års Prostitutionsutrednings förslag Prostitutionsutredning förslog bl.a. en utvidgning av koppleri- brottet så att den skulle omfatta den som främjar eller bereder sig av att annan, i samband med framställning av pornografiska alster, har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Enligt förslaget skulle även sexuell posering omfattas av det utvidgade ansvaret. Enligt borde synen på det klandervärda i främjandet av och profiterandet på andra personers prostitution utvidgas till att avse en vidare krets än den som omfattas av koppleriansvaret. Man borde enligt utredningen kunna bestraffa all ekonomisk exploatering av andras sexualhandlingar såsom koppleri. föreslog att koppleriparagrafen skulle formuleras på följande sätt. Den som främjar eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttjar att annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning eller att annan för framställning av pornografiska alster mot ersättning har tillfällig sexuell förbindelse som innefattar samlag eller har grovt kränkande karaktär, döms för koppleri.... 11Regeringen har, med anledning av utgången i rättsfallet, gett en ny utredning i uppdrag att utreda bl.a. om olaga hot och andra kriminaliserade yttranden där olaga hot ingår som ett led, exempelvis hot mot tjänsteman, bör införlivas i brottskatalogen i TF och därigenom bli tryckfrihets- respektive yttrande- frihetsbrott. (Dir. 1999:8 Mediegrundlagarna). Jfr i JT 1999-2000, s. 160 f. 12Könshandeln (SOU 1995:15) s. 209 f., 230 f. och 238. Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer 411 13.4Kommittén har stannat för att inte föreslå någon ny straffbestämmelse av den art som nämns i direktiven. Kommitténs bedömning: Den tänkta utvidgningen av straffbestäm- melsen om koppleri medför sådana betydande inskränkningar i produktions- och spridningsrätten att den kommer i konflikt med den grundlagsfästa etableringsfriheten. En straffbestämmelse av denna art innebär också att straffansvar i vissa fall drabbar den som producerar sådant material som åtnjuter grundlagsskydd. En sådan bestämmelse kan inte införas utan ändringar i grundlagen. Kommittén har därför avstått från att föreslå någon ny straffbestäm- melse av den art som nämns i direktiven. Den tänkta utvidgningen av straffbestämmelsen om koppleri är alltså avsedd att träffa den som främjar eller ekonomiskt utnyttjar att någon annan mot ersättning företar eller medverkar i sexuella handlingar i samband med framställning av pornografiska bilder eller filmer. Förbudet tar sålunda sikte på produktion av pornografiska alster i bild och film, dvs. de medier som omfattas av grundlagarnas formella tillämpningsområde (1 kap. 1 § YGL, 1 kap. 5 § TF). Det får inte finnas bestämmelser, utan stöd i tryckfrihetsförord- ningen och yttrandefrihetsgrundlagen, som hindrar någon från att ägna sig åt något eller några led i utgivningen av tryckta skrifter eller filmer (1 kap. 1 §, 4 kap. 1 § och 6 kap. 1 § TF samt 3 kap. 8 § YGL). Det kan mot den bakgrunden ifrågasättas om den nu föreslagna utvidgningen av koppleriansvaret är förenlig med de beskrivna bestämmelserna om skydd för produktion och spridning av skrifter och filmer, dvs. om ett användande av straffhotet om koppleriansvar i syfte att undertrycka bild- och filmproduktion av detta slag är förenligt med den fria etableringsrätten. Invändningen gör sig gällande även om förbudet begränsas till att omfatta pornografiska alster som innehåller t.ex. samlag eller grovt kränkande sexuella handlingar. Mot ett sådant resonemang skulle man kunna anföra att tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen inte utesluter att produktionen och spridningen av skrifter och andra medier i grundlagarna är underkastade samma rättsregler som annan likartad verksamhet, t.ex. jämförbar verksamhet i näringslivet. Generella hinder som inte har med det förväntade innehållet att göra anses inte strida mot grundlagarna. Så gäller t.ex. arbetsmiljölagens straffsanktionerade bestämmelser om minderårigs användande i arbete också beträffande 412 Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer produktion och spridning av bilder och filmer. Utifrån den utgångs- punkten skulle man kunna hävda att lagstiftningen om sexualbrott utgör sådana rättsregler som gäller generellt och att faktiska inskränkningar som följer av dessa inte strider mot grundlagarna. Den nu aktuella frågan har behandlats på andra områden bl.a. när det gäller förhållandet mellan tryckfrihetsförordningen och konkurrens- rätten. och Mediekoncentra- tionsutredningen som hade att utreda konkurrenslagstiftningen på medieområdet ansåg att det såväl av rättspraxis som framför allt tryckfrihetsförordningens förarbeten finns stöd för uppfattningen att det i allmänhet bara är mer eller mindre direkt åsyftade inskränkningar i själva trycknings-, utgivnings- eller spridningsrätten som sådan som anses strida mot föreskrifterna i tryckfrihetsförordningen. Faktiska inskränkningar i möjligheterna att utöva dessa rättigheter vilka följer endast indirekt av annan i och för sig vällovlig lagstiftning med annat syfte godtas däremot, så länge inskränkningen inte är mer betydande. Leder den till att trycknings,- utgivnings- eller spridningsrätten i praktiken blir illusorisk, kan den under inga förhållanden förenas med tryckfrihetsförordningens bestämmelser och anda.13 Frågan berördes också i samband med att bestämmelserna om näringsförbud under konkurs infördes i konkurslagen. Lagrådet uttalade att de restriktioner det var fråga om inte var sådana som består i att den enskilde verksamhetsutövaren måste iaktta vissa föreskrifter när han gör bruk av sina rättigheter utan att fråga var om direkta i förväg meddelade förbud som måste anses innebära hinder att åtnjuta själva rättigheten. Detta ledde till särskilda bestämmelser om att förbudet inte gäller den grundlagsskyddade näringsverksamheten.14 Räckvidden av tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagens exklusivitet som straff- och processlagar är som nämnts begränsad och beroende av de båda lagarnas ändamål. En framställning i tryck eller film som är brottslig i annat avseende än som ett överskridande av yttrandefrihetens gränser blir att bedöma enligt allmän lag, t.ex. . Om – å andra sidan – en tryckt skrifts eller films innehåll är resultatet av ett bruk av yttrandefriheten som tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen avser i princip att garantera skall man pröva om framställningen är brottslig enligt 13Massmediekoncentration (SOU 1980:28) s. 64 f., 92 f., och Yttrandefriheten och konkurrensen – Förslag till mediekoncentrationslag m.m. (SOU 1999:30) s. 150f., 208 f. ansåg, bl.a. med det redovisade resonemanget som grund, att det inte kunde uteslutas att konkurrenslagens bestämmelser om företagsförvärv är utslagna av TF och yttrandefrihetsgrundlagen på det grundlagsskyddade medieområdet. 1979/80:83 s. 184 f. Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer 413 Som nämnts tar den ifrågasatta utvidgningen av det straffbara området för koppleri sikte på produktion av pornografiska alster i bild och film, dvs. medier som faller under tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens formella tillämpningsområde. Eftersom framställningar med pornografiskt innehåll är av den art som grund- lagarna avser att skydda är grundlagarna även materiellt tillämpliga. ansåg att deras förslag inte inkräktar på tryck- och yttrandefriheten, eftersom det inte är fråga om att straffbelägga framställningen av bilden/ filmen utan det bakomliggande agerandet. Grundtanken bakom resonemang synes vara att framställningen av den pornografiska bilden eller filmen, inte är brottsligt som ett överskridande av tryckfrihetens eller yttrande- frihetens gränser utan som ett led i sexualbrottet (kopplarens otillbörli- ga ekonomiska utnyttjande av att annan utför sexuella handlingar mot ersättning vid framställan av pornografisk bild eller film). Resonemanget liknar det som framfördes i debatten om huruvida barnpornografibrottet skulle lyftas bort från grundlagarna. Man menade barnpornografibrottet föll utanför tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens tillämpningsområden eftersom skildringen av barnet i barnpornografisk bild, täcktes av sexualbrottet sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § BrB. Fotograferandet/ filmandet utgjorde dessutom ett väsentligt moment i – ofta själva syftet med – det allvarliga sexualbrott som barnet i regel utsattes för framför kameran. Mot den bakgrunden hävdades det att befattning med bilder och filmer, som hade framställts genom ett sexualbrott mot ett barn, inte var brottslig som ett överskridande av tryck- eller yttrandefrihetens gränser utan som ett led i sexualbrottet mot barnet. Lika litet som t.ex. sedelförfalskning har med tryckfrihet att göra så skulle barnpornografi ses som ett bruk av tryckfriheten och brottet borde följaktligen inte vara upptaget i brottskatalogen. All hantering – produktion, distribu- tion, innehav etc. – av barnpornografifrågor skulle alltså bedömas enligt vanlig strafflag. Det fastslogs dock i lagstiftningsärendet att barnpornografi är skildringar som är att anse som ett missbruk av yttrandefriheten på samma sätt som t.ex. olaga våldsskildring.15 Sambandet mellan straffbestämmelserna om sexuellt ofredande och barnpornografibrottet beskrevs när man förde in den nya straffbestämmelsen om sexuellt ofredande och kriminaliserade bl.a. beteenden om innefattar att någon förmår ett barn att företa eller medverka i någon handling med sexuell innebörd.16 I 1997/98:43 s. 65. 1983/84:105, bet. JuU 1983/84:25, rskr 1983/84:332, SFS 1984:399, 414 Koppleriansvar för pornografibranschens huvudaktörer lagstiftningsärendet uttalade departementschefen att kriminaliseringen avsåg att omfatta handlingar som, utan att innefatta beröring, har en klar och för en vuxen person otvetydig sexuell prägel. Som typexempel angavs att ett barn utnyttjas som modell för framställning av pornografisk bild. Departementschefen erinrade om att den som skildrar barn i en sådan bild kan dömas för barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § BrB om gärningsmannen har uppsåt att bilden skall spridas. Genom den nya bestämmelsen i 6 kap. 7 § BrB kriminalise- rades även framställandet av barnpornografiska bilder då spridnings- uppsåt saknas, dvs. framställning av pornografiska bilder på barn för eget bruk. Om gärningsmannen framställer barnpornografiska bilder med uppsåt att sprida bilderna torde enligt departementschefen normalt brottskonkurrens föreligga. I sådant fall skall gärningsmannen alltså dömas för både sexuellt ofredande och för barnpornografibrott.17 Det kunde alltså bli fråga om ansvar för grundlagsbrott i fall de medier som omfattas av grundlagarna hade använts.