sou · GPB385d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Man enades om ett gemensamt uttalande, där den ryska sidan bl.a. instämde i att det på bandet fanns ljud från en rörlig undervattens- farkost, under förutsättning att ytan var fri, med en hastighet väsentligt understigande tio knop. Inför den nionde omgången hade man från svensk sida insisterat på ett möte med en representant för den ryska underrättelse- tjänsten, som i media sagt att sovjetiska ubåtar bedrivit under- rättelseverksamhet i svenska vatten . Ett sådant möte kom också till stånd, och representanten för under- rättelsetjänsten bekräftade vad han sagt. Enligt samtalsuppteckningen från detta möte försökte man från svensk sida få vederbörande att gå längre men han höll fast vid att han talade om (nämndes), och att verksamheten upphört . I rapport sägs att informationen framfördes på ett sätt som inte uteslöt att det även efter kunde finnas andra uppgifter för ubåtar i svenska vatten. Samtalsuppteckningen ger inte något klart stöd för ett sådant påstående. Ett ytterligare resultat av denna omgång blev klartecken för besök vid konstruktionskontor och varv i St Petersburgsområdet, vilket också ägde rum i anslutning till den tionde samtalsomgången. Inför denna omgång avsåg man från svensk sida att främst pröva möjligheterna att få information om de sovjetiska miniubåtssystem som ej tidigare erkänts av den ryska delegationen. Inför samtalen i gavs från svensk sida intrycket att man möjligen kunde överväga en inhandling, vilket av samtalsupp- teckningarna att döma ledde till vissa missförstånd. Representanter för konstruktionsbyrån Malachit framhöll att man där konstruerat alla ubåtar i den aktuella storleksklassen, att ingen mindre sovjetisk ubåt utom Pyranja, som började testas 1987, hade varit i , och att några farkoster med larvfötter inte fanns i . Pyranja byggdes på uppdrag av marinens underrättelsestyrelse med syfte att bära medlemmar av diversionsförband. I rapport sägs att det blev klarlagt att ubåtar typ 641 teoretiskt mycket väl kunde bära miniubåtar på däck, samt att den yttersta gränsen för detta skulle kunna vara miniubåtar av storleksklass Pyranja. Denna senare uppgift finns inte avspeglad i samtalsuppteckningen. I ytterligare en samtalsomgång diskuterades åter U 137, och båda sidor upprepade tidigare positioner. Vidare framhölls från rysk sida att den ryska marinen inte instämde i vad som sagts från underrättelsetjänsten om kränkningar . Marinen förnekade att några kränkningar i underrättelsesyfte ägt rum efter 1946, och underrättelsetjänsten hade nu i ett brev till det ryska utrikesministeriet instämt i detta. Vid ett nytt s.k. ordförandemöte diskuterades samtalens framtid. Från rysk sida ansåg man U 137 vara ett avslutat kapitel. Inte heller i de andra frågorna framkom några öppningar. Beträffande andra tänkbara alternativ i nationsfrågan sades från rysk sida att man betraktade det som orealistiskt att systemet (med miniubåtar) varit gömt på den korta västtyska Östersjö- kusten. På fråga från svensk sida om spekulationer om att en stor amerikansk Lafayette-ubåt tagit in miniubåten tyckte den ryske ordföranden att också denna variant kunde uteslutas. Vid ett möte med president säkerhetspolitiska rådgivare uttryckte denne kritik mot vad han uppfattade som skuldpresumption från svensk sida, och bristande paritet i informationsutbytet. Ytterligare tre möten ägde rum med Baturin, varvid denne allmänt visade en konstruktiv och förhandlingsvillig inställning. blev det i diplomatiska kontakter uppenbart att man på rysk sida var klart irriterad över vad man uppfattande som bristande flexibilitet på svensk sida, och den svenska sidan anklagades för att med istadigheten i ubåtsfrågan äventyra och bromsa Östersjösamarbetet i sin helhet. På ryska utrikesministeriet var man också klart irriterad över vad man uppfattade som svenska försök att öppna back-channels i frågan, och man varnade ut- tryckligen för detta. Den tillträdande socialdemokratiska regeringen i hade i sin regeringsförklaring meddelat att en nationell utredning av ubåtskränkningarna skulle genomföras. Sedan beslut om detta fattats ägde inga särskilda ytterligare bilaterala samtal rum i frågan mellan och . Det viktigaste resultatet av samtalsprocessen sägs i rapport vara att det totala kunskapsläget förbättrats så att det ska- pats tekniska möjligheter till en bilateral lösning av stora delar av Det är med tvekan man kan instämma häri. Samtalen kan knappast i några andra avseenden sägas väsentligt ha fört sakfrågan framåt, som de i viss mån inneburit en i och för sig naturlig och förståelig belastning för de svensk-ryska relationerna. Det första initiativet till en gemensam svensk-sovjetisk under- sökning framfördes av ambassadör till stats- minister . Det var därför inte onaturligt för att i sin roll som utrikesminister återkomma till denna tanke. På svensk sida kvarstod dock de principiella betänkligheterna till någon form av gemensam kommission, varför samtalen fick ut- formningen av expertsamtal. Farhågorna på svensk sida var bl.a. att man skulle tvingas lämna ut material som skulle kunna utnyttjas av motparten. Som samtalen utvecklade sig kan det i viss mån sägas ha blivit en balans mellan vad de båda sidorna fick ut av varandra i informationshänseende. Som framgår av den ovan gjorda samman- fattningen av överläggningarna finns i rapporteringen uppgifter som inte till fullo bekräftas av de detaljerade samtalsupp- teckningarna. Detta innebär att rapporten från samtalen emellanåt måste avstämmas med de vid mötena gjorda samtalsupp- tecknigarna. Däremot är det svårt att hävda att de båda sidorna kommit närmare varandra i sak. Uppfattningarna om karaktären av U 137:s infart i den svenska skärgården förblev diametralt motsatta. Inga erkännanden gjordes från rysk sida beträffande ubåtsintrång , och inga uppgifter som vare sig bekräftar eller ens indikerar förekomsten av den typ av miniubåtssystem, som man på svensk sida föreställde sig låg bakom kränkningar av svenska vatten kan sägas ha framkommit. Från svensk sida sades avsikten med samtalen ha varit att om möjligt komma till en lösning av frågan om främmande ubåts- verksamhet på svenskt territorium. Arbetet sägs i rapport ha utgått ifrån att den främmande verksamheten före- kommit i enlighet med Överbefälhavarens rapportering till rege- ringen, som utan att det sägs rent ut likväl utgår ifrån att det är /som är den kränkande nationen. Mot denna bakgrund är det knappast förvånande att några resultat inte kunnat uppnås på denna väg. Att förvänta sig att ryssarna skulle acceptera svensk teknisk bevisning, som i sig inte var vare sig entydig eller oomstridd, och som mot förhandlingarnas slutskede i viktiga avseenden direkt undergrävdes av nya tekniska rön på svensk sida, var förhoppningsfullt i överkant. måste här erinras om att sovjetmakten var i ett sönder- fallsskede, och i färd med att ersättas av ett , som i vart fall uppvisade en hög grad av öppenhet också beträffande vissa militära frågor. Bedömningen att det gällde att ta tillvara denna som det skulle visa sig unika historiska period, och de möjligheter till uppgörelser med det förflutna som denna innebar, kan knappast kritiseras. Däremot kan man ha synpunkter både på det sätt på vilket detta gjordes, och de förhoppningar som låg bakom det svenska agerandet, i vart fall som detta kom att utveckla sig. Ett förhållande värt att notera vad gäller uppläggningen av samtalen på svensk sida är att de hölls i en starkt begränsad krets. I regeringen var det endast statsministern och i viss mån utrikes- och förvarsministrarna som hölls i bilden. På sköttes hanteringen personligen av kabinettssekreteraren i kontakt med Moskvaambassadören. På försvarsdepartementet var ingen inkopplad även om försvarsminister av informerades om resultatet av varje samtalsomgång, och förhandlaren själv satt i statsrådsberedningen.45 Detta hade säkert sina fördelar i sekretesshänseende, även om en del läckor förekom till pressen på båda sidor, men frågan kan ställas om inte en bredare beredningsprocess från svensk sida skulle ha givit samtalen en både bredare förankring och innehållsmässigt ett vidare perspektiv. Kabinettssekreteraren och ambassadören i kunde som det nu var hålla ett vakande öga på skeendena och tack vare ingripan- den rädda processen från att spåra ur. Men hjälpte inte heller detta. Resultatet av denna diplomatiskt något originella process måste sägas ha blivit en svensk ansiktsförlust, som dock kom att barmhärtigt skylas över av statsministerns eget agerande. Efterhand som den svenska ubåtsjaktskapaciteten utvecklades ökade betydelsen av ljudupptagningar som medel för upptäckt av ubåtar. Sådana ljudupptagningar fick också växande politisk bety- delse i och med att mycket av den svenska politiska hanteringen kom att bygga på Försvarsmaktens ljudanalyser. 45 Samtal med , . Informationen rörande kontakterna mellan kabinettsekreteraren och ambassaden i är hämtade från dokument i . Omprövning av ubåtsfrågan SOU 2001:85 därför sett det angeläget att närmare granska denna aspekt på ubåtsjakten. gjorde en granskning av frågorna om typ- ljud och komprimerad kavitation som dock inte kunde leda till fullständiga slutsatser.46 Utredaren har kunnat fördjupa och komplettera denna granskning.47 Utifrån utredningens mandat, har det därvid varit särskilt angeläget att definiera de tidpunkter när tveksamhet, sannolikhet, respektive klarhet uppstått om ljudens karaktär. Det har därvid framgått att processerna i vad avser klar- görande om de båda olika slagen av ljudinspelningar skett i skilda faser, varför utredningen sett ett värde i att göra sammanfattande redovisningar av de båda inspelningsfenomenen. registrerades den sonareffekt, som kom att kallas typljudet från en ubåt.48 Vid analysen av denna inspelning upptäcktes att samma eller liknande ljudeffekt återfunnits på en registrering som inspelats i av en boj- grupp49. I anslutning till att passiva sonareffekt inlyssnats hade en optisk observation med kikare av ett föremål gjorts, ett föremål som hann fotograferas sekunder innan det försvann under ytan. hade en aktiv sonarkontakt (fartygsbaserat sonarsystem) erhållits med ett objekt som var och som befann sig på ett djup . Kombinationen av optisk observation, fotografi av objektet, och aktiv och passiv sonarindikation, ledde till en bedömning att det inregistrerade ljudet hade orsakats av en dittills okänd miniubåt. Denna observation hade bedömts som ubåt (1). Likheten mellan 1985 och 1984 års registrerade ljudeffekt ledde analytikerna till att beteckna denna som typljudet. Typljudet kom under resten av 1980-talet att registreras vid ett tjugotal tillfällen. Ljudet inlyssnades och registrerades av främst 46SOU 1995:135, s. 211 229. 47Utredaren har bl.a. haft tillgång till om typljudet som presen- terades 1998, samt även flera samtal med , , , och m.fl. Se även en studie inom ramen för CRISMART (Nationellt ) vid av , Minkar eller ubåtar i svenska ubåtsjakten (ÖCB, , 2000). 48SOU 1995:135, s. 49En bojgrupp bestod av ett bojfartyg med mottagarutrustning. Till denna överfördes ljud som registrerats i ett antal utplacerade sonarbojar. svenska ubåtar men också, fast i mindre omfattning, av sonarbojar och fasta sonarsystem. Typljudet har vid tillfällen uppträtt i sam- band med andra iakttagelser. uppfattade en svensk ubåt innanför territorialgränsen en sändning, möjligen från ett ekolod, som den erhöll en tydlig indikation på typljudet när den passerade över kontakten. Vid ett annat tillfälle visade det sig möjligt att räkna fram ett målspår som typljudets källa antagits ha följt och i samband därmed också en realistisk fart på ljudkällan. Typljudet har över åren främst registrerats i men in- spelningar har också gjorts i både och , såväl inom det svenska sjöterritoriet som på fritt hav. De flesta registreringarna av typljudet gjordes under dygnets ljusa del . För det mänskliga örat låter typljudet som ett kvittrande. Tekniskt beskrivs det som ett bredbandigt buller utan ett karaktäristiskt frekvensspektrum, som kunde knytas till något tidigare känt objekt. Det faktum att typljudet alltså emellanåt registrerades i nära an- slutning till indikationer på främmande undervattensverksamhet gjorde att Försvarsmakten bestämde sig för att taktiskt klassificera typljudet som ubåt, även om en otvetydig koppling inte kunde påvisas. Överbefälhavaren rapporterade sålunda att typljudet inte kunnat kopplas till någon identifierad ubåt, men att typljudet, efter omfattande analyser, bedömdes härröra från en mindre ubåt. Överbefälhavaren vidhöll denna bedömning . Sålunda skrev ÖB i sin rapport att ytterligare infor- mation har erhållits som än tydligare kan knyta typljudet till ubåt. tillade han att arbetet med att finna ett slutgiltigt svar på frågan om hur typljudet genererades skulle fortsätta. Och slog ÖB fast att genomförda analyser av händelser där typ- ljudet registrerats talade med mycket stor sannolikhet för när- varo av främmande ubåt . Det bör i sammanhanget fastslås att det från Försvarsmaktens sida har framhållits att ingen kränkning har kvalificerats som konstaterad på basis enbart av registrerat typljud. Exempelvis har uppgifter om aktiva sonarkontakter kompletterat typljudsindika- tioner. Trots att Försvarsmakten sålunda rapporterade sin övertygelse om sambandet mellan typljudet och främmande ubåtsvaksamhet, fortsatte arbetet inom Försvarsmakten att söka verifiera typljudets ursprung. Bland annat föranstaltades om undersökning huruvida ljudet kunde härröra från zoologiska fenomen. spe- lade in ljud från vissa fiskarter men Marinens Under- vattenssensoranalyscentral (MUSAC) fann ingen likhet mellan dessa ljud och typljudet. Försvarsmakten sökte med jämna mellanrum genomföra analyser av typljudet i utlandet med hjälp av där befintlig expertis. Ljudexperter i ett land kom efter upprepade analyser , samt därefter 1989, 1991 och 1994 av typljudsinspel- ningar fram till tre hypoteser om typljudets ursprung, varav under- vattensfarkost var en. Mot denna hypotes talade att man inte trodde att tidens ubåtsteknik lyckats hålla ljudnivån så låg som det ljud som inspelats av den svenska marinen. Expertis i ett annat land ansåg sig dock efter analyser 1991, 1994 och 1995 kunna uttala att typljudet sannolikt var ubåtsrelaterat, även om man inte kunde utesluta annan, dvs. Efter hand blev meningarna delade inom Försvarsmakten. och förblev benägna att klassi- ficera typljudet som ubåt. Typljudet skulle taktiskt klassificeras ubåt. Dock har utredningens intervjuer givit vid handen att vissa chefer inom marinen samt vissa ubåtsförband blev tveksamma över sambandet mellan typljud och ubåtar. Ett av skälen därtill var att då en inspelande svensk ubåt närmade sig typljudet detta plötsligt upplöstes och försvann. Liknande tveksamhet förekom också inom Försvarsstabens underrättelsekontor. Även den dåvarande försvarsstabschefen och därefter intog en restriktiv hållning. Så sent som anförde dock i en promemoria att typljudet entydigt kunde kopplas till förekomsten av ubåt. Även om alltså tvekan om typljudets länk till ubåt växte inom Försvarsmakten kunde man inte utan ytterligare undersökningar fastställa typljudets ursprung. bad sålunda genomföra en analys av ett tiotal typljudsinspelningar. fann sig nödsakad att med ändring av sin tidigare bedömning om sambandet mellan typljud och undervattensfarkost, konstatera att typljuden hade alstrats av en utspridd mängd källor. Ett mer omfattande arbete av en tillsatt referensutredning under ledning av i vilken ingick expertis från MUSAC, FOA, FMV, , och , ledde till rekommendationen att typljudet inte längre skulle klassificeras som säker ubåt utan endast möjlig ubåt (MU), en rekommendation som antogs av marinen. I referensutredningens fortsatta arbete genomfördes fältförsök vid vilka konstaterades att fiskstim understundom kunde alstra ljudsekvenser som tidigare fastställts som typljud. Referensutred- ningen genomförde insamling av data . Vid analys av de inspelade ljudeffekterna visade det sig entydigt att de hade åstadkommits av stim av sill eller möjligen skarpsill. konstaterade referensutredningen att fisk kunde vara en tänkbar och helt rimlig förklaring till samtliga tidigare typljud. Den hade inte funnit belägg för att typljudet hade alstrats av utländsk ubåt, vilket inte behövde betyda att typljud eller typljudsliknande ljud- sekvenser inte kunde ha annan orsak än fisk. Emellertid samman- fattade referensutredningen att det med nuvarande kunskap kunde vara mindre rimligt att ubåt skulle utgöra förklaring till typljudet. Medlemmarna av generaldirektören och professor anslöt sig till utredningens utlåtande och konstaterade bl.a. att fisk var en helt rimlig förklaring till samtliga tidigare inspelade typljud och att det inte fanns belägg för att typljudet alstrats av utländsk ubåt. tog marinen i bruk ett förbättrat system för passiv spaning i skärgårdsområdena. Ljuden från ett ökat antal sonarbojar kunde samlas upp och analyseras på ett fartyg för ändamålet, en bojbåt. Det nya systemet möjliggjorde också att betydligt svagare ljud än tidigare kunde detekteras och registreras. avlyssnades vid sex tillfällen ljud, som bedömdes härröra från en undervattensfarkost i rörelse. Ljudeffekten upp- fattades som ett registrerbart varvtal och innehållande kompri- merad kavitation.50 gjorde i samtliga fall, efter att ha inhämtat MUSAC:s analys, bedömningen att ljudet med säkerhet härrörde från en ubåt, ubåt (1). Kavitation är en fysikalisk process och uppstår genom tryck- förändringar i vattnet då en fartygspropeller roterar. Först uppstår ett undertryck som, om det understiger ångtrycket, åstadkommer att vattnet övergår i små bubblor av ånga. När så trycket stiger över ångtrycket kollapsar (imploderar) de små ångbubblorna med lokalt 50 SOU 1995:135, s. mycket höga tryck, och åstadkommer då ett detekterbart ljud. Kraften i de kollapsande ångbubblorna korroderar metallen i propellerbladen. Faktorer som inverkar på om kavitation skall uppstå är propellerns utformning och rotationshastigheten. Med lämplig bladutformning och lågt varvtal uppstår ej kavitation. Propellrar på såväl övervattensfartyg som ubåtar kaviterar. Befinner sig en kaviterande propeller på djup överstigande 7–låter kavitationsljudet annorlunda. Man talar då om komprimerad kavitation (från engelskans compressed cavitation). Om inget fartyg finns på ytan och det karakteristiska ljudet från en kaviterande propeller inlyssnats, har detta tolkats som ett tydligt tecken på närvaro av en ubåt i undervattensläge. För att få närmare stöd för den egna analysen sökte Försvars- makten hjälp i utlandet med granskning av den komprimerade kavitationseffekten. Experter i ett land gjorde i ett utlåtande bedömningen att inspelade ljud sannolikt härrörde från kavi- terande propeller men med reservationen dels att den egna exper- tisen var otillräcklig inom vissa områden, dels att inspelningarna saknade någon form av det lågfrekventa ljud () som en ubåt normalt ger ifrån sig. Knappt erbjöd sig en annan institution att analysera några nya inspelningar av den kompri- merade kavitationseffekten. Utlåtandet , , formulerades försiktigt genom att erinra svenskarna om att i vattnet finns det många biologiska ljudkällor. Men redan då fanns vissa vaga misstankar, som framgår nedan. På svensk begäran genomfördes i ett annat land och våren och analyser av inspelade band. Den första analysen resulterade i ett svar att ljudkällan med 80 procents sannolikhet härrörde från en liten ubåt eller undervattensfarkost med komprimerad eller lätt kavitation från en fyrbladig propeller. uttryckte man sig försiktigare – möjligen en liten undervattensfarkost med fembladig propeller, medan ett annat band sades ha ljud som hade likheter med maskinkomponenter på ryska undervattensfarkoster. ansågs det dock osannolikt att de inspelade ljuden härrörde från under- vattensfarkost eftersom de saknade andra karaktäristika såsom låg- frekventa ljud. I stället bedömde man att det kunde röra sig om en biologisk källa till ljuden. En analys i ett tredje land av inspelningarna ledde till bedömningen att ljuden härrörde från propellerförsedd under- vattensfarkost i undervattensläge. engagerades för att särskilt förbereda de svensk-ryska expertsamtalen i ubåtsfrågan. Ett kassettband med registrerad komprimerad kavitation från 1992 överlämnades till den ryska sidan och diskuterades i överläggningar med ryssarna . FOA, som hade analy- serat bandinspelningen, deltog i samtalen 1993. I ett gemensamt svensk-ryskt uttalande – för svensk del under- tecknat av en forskare från – konsta- terades att den inspelade ljudeffekten hade orsakats av ett konst- gjort bullrande föremål som utgjordes av en undervattensfarkost och som passerade inspelningsplatsen på ett djup av . Ryssarna påpekade dock i samtalen att deras avspelningsapparatur inte var lika sofistikerad som den svenska. Överbefälhavaren för sin del hävdade om händelserna 1993 i sin rapport till regeringen att den komprimerade kavita- tionseffekten registrerats vid sex tillfällen och efter analys bedömts härröra från en säker ubåt. Tre av incidenterna rapporterades av ÖB som konstaterade kränkningar . tog initiativ till bildan- det av en teknisk analysgrupp. Denna leddes av marindirektören 1:a gr. , som var ubåtsingenjör vid FMV. I den gruppen medverkade bl.a. expertis från FOA. Uppgiften var att genom fördjupade tekniska analyser söka erhålla ytterligare teknisk och taktisk underrättelseinformation beräkna konstruktionen av de ljudkällor som alstrade typljudet och det komprimerade kavitationsljudet. Inom FOA, som 1993 hävdat att det komprimerade kavitations- ljudet orsakats av en undervattensfarkost , började man tidigt hysa vissa tvivel om detta var riktigt. Teoretiska beräkningar pekade mot att ljudkällan kunde befinna sig närmare vattenytan. Misstankarna var dock vaga. genomförde kustflottan årets första långtids- övning, som avslutades . Under övningen, som genom- fördes i , erhölls ett 30-tal sonarbojs- kontakter. Det stora antalet, som inte gav ett logiskt mönster, var förbryllande. Chefen för kustflottan lät göra en särskild analys av operationen, vilken inkluderade företag med den svenska mini- ubåten för att få referensmaterial. Beräkningar gjordes vilka visade att minst två miniubåtar borde ha uppträtt inom skär- En slutsats av analysen var att besättningarna ännu inte hade uppnått tillräcklig färdighet. Försvarsmaktens ledning hölls informerad och olika hypoteser om varför ett så stort antal kontakter erhållits diskuterades. Olika tekniska förklaringar prövades, t.ex. att det skulle finnas något systematiskt tekniskt fel på bojsystemet, att bojarna manipulerats genom signalpåverkan utifrån, etc. Det angelägna i att få klarhet i frågan var uppenbar för försvarsmaktsledningen. Inom den Nordinska tekniska gruppen intensifierades arbetet. I ett handskrivet meddelande framförde FOA-representanterna några funderingar om konstigheter i materialet från bojgrupperna och några idéer hur man skulle kunna gå vidare. Bland annat ville man, mot bakgrund av att beräkningarna antydde att ljudkällan kunde befinna sig närmare ytan, undersöka om det kunde finnas någon biologisk orsak, trots att kavitationsljudet var regelbundet och stabilt. Närmast till hands låg att ljudet skulle ha åstadkommits av rådjur, eftersom sådana finns i skärgården. FOA underrättade MAna, att man avsåg genomföra försök med simmande rådjur vid FOA:s försöksanläggning i . redovisades kustflottans utredning om händelserna för ÖB, försvarstabsschefen m.fl. Det stora antalet indikationer var förbryllande och man kunde inte peka på någon säker orsak till vad som orsakat dessa. Att det skulle kunna ha varit djur, som åstad- kom ett kavitationsliknande ljud, kunde ingen föreställa sig. , gjordes under försvarsstabschefens led- ning, samma redovisning för statsminister och försvars- minister . Dessa hade löpande hållits i bilden genom i Statsrådsberedningen.