sou · GPB32d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Det betyder dels att förbrukningen av olika slags råvaror vägs samman utifrån sina priser/marknadsvärden ett visst år, dels att förändringar över tiden delvis avspeglar kvalitetsänd- ringar som beror på bearbetning i råvaruledet, t.ex. pellets fram- ställning i gruvindustrin. Den kritik som har framförts i tidigare kapitel mot användning av begrepp som Faktor 4, Faktor 10 och – där olika slags rå- varuanvändning summeras i kvantitetstermer – drabbar i betydande utsträckning också sådan summering i värdetermer som redovisas här. Visserligen är en sammanvägning byggd på relativa marknads- priser betydligt mer relevant, om huvudproblemet gäller knapp- het/resursuttömning – ökad brist speglas då i stigande relativpris. Men om problemet snarare gäller miljöpåverkan (externa effekter) av råvaru- och energianvändning är också summering utifrån mark- nadspriser en minst sagt trubbig metod. Eftersom det här handlar om externa effekter, borde sammanvägningen här baseras på ska- dekostnader snarare än på marknadsvärden. Särskilt mått på och förändringstal för total råvaruanvändning – men också för del- grupper som jordbruksprodukter eller baskemikalier – som fram- kommer i input-outputstatistiken måste därför tolkas med stor försiktighet. Då tendenserna i stort förefaller ha varit likartade för olika slags råvaror, torde siffrorna dock i stort ge en rättvisande bild av utvecklingen. Mot den här bakgrunden är det emellertid viktigt att också kunna jämföra med produktions- och importsiffror räknade i ton för att söka ge en tydligare bild av naturresursåtgången. Det finns således anledning att jämföra resultaten från input-outputstatisti- ken med tillgängliga data beträffande råvaruanvändning räknad i ton. Sådan statistik har tagits fram inom ramen för det pågående arbetet inom SCB med att utveckla en nationell materialflödesstati- stik. Vissa kvantitetsdata, hämtade från denna statistik, kommer att redovisas i nästa avsnitt. En återkommande fråga i analyser av ekonomins råvaruanvänd- ning och miljöpåverkan är i vad mån observerade förändringar över tiden kan hänföras till: a)den totala produktionens och konsumtionens volymtillväxt, b)strukturomvandling, dvs. förändringar av produktionens, kon- sumtionens och utrikeshandelns sammansättning, c)förändrad produktionsteknik, som innebär att produktionen av samma vara eller tjänst sker med större eller mindre insats av produktionsfaktorer, t.ex. råvaror eller energi. Det är relativt lätt att med hjälp av ekonomisk statistik särskilja å ena sidan volymeffekten (punkt a) och å andra sidan summan av struktur- och teknikeffekt (punkterna b och c). Däremot ger det tillgängliga datamaterialet bara begränsade möjligheter att skilja mellan de två senare effekterna. Vår indelning av input-outputstati- stiken i (som mest) 60 grupper av varor och tjänster är helt otill- räcklig för en sådan effektanalys. Det är uppenbart att ändrade åt- gångstal för råvaror i branscher eller varugrupper sådana som konkurrensutsatt livsmedelsindustri eller el- och teleprodukter kan spegla såväl sammansättningsförändringar i produktionen som teknikeffekter. För att särskilja de senare krävs undersökningar på detaljerad varunivå – en typ av analyser som presente- rats bl.a. av (). Vi återkommer till tolkningsproblemen på detta område i slutet av kapitlet. Tek- nisk utveckling, som förändrar produktionens och konsumtionens miljöpåverkan vid given råvaru- och energianvändning (t.ex. ny re- ningsteknik) behandlas över huvud taget inte här. Den följande redogörelsen beträffande hushållning med råva- ror/material inleds på den mest översiktliga nivån, dvs. med råvaru- användningens förändringar i hela den svenska ekonomin . I avsnitt 5.3 studeras användningen av insats- varor i näringslivets produktion. Där redovisas också, med en mindre detaljerad indelning, uppgifter för den tidigare perioden –1980. Avslutningsvis, i avsnitt 5.4, studeras förändringar i råvaruanvändningen vid tillverkning av några grupper industrivaror, i verkstads- och pappersindustrin. 5.2Råvaruanvändning i hela ekonomin Här skall således statistiken först utnyttjas för att beskriva hur den totala användningen i av olika råvaror har förändrats. Inled- ningsvis, och som en bakgrund till den input-outputbaserade redo- visningen, skall en kortfattad beskrivning ges av resultat från mate- rialflödesstatistiken avseende utvecklingen av råvaruanvändning räknad i ton. I materialflödesstatistiken används flera olika mått på använd- ningen av naturresurser. Det mått som svarar mot våra beräkningar är Domestic Material Consumption (DMC), det direkta material- flödet till inhemsk användning2. I tabell 5.1 beskrivs utvecklingen av DMC för olika grupper råvaror . Inhemsk råvaruanvändning (DMC) i milj. ton. 2 SCB, (2000). Räknat i ton minskade således den sammanlagda råvaruanvänd- ningen markant . Utvecklingen för gruppen Andra (industri- och byggmineral) dominerar här bilden, vilket är karakteristiskt för kalkyler (av typ faktor 10) där samman- vägningen sker i ton. På grund av lågt pris per ton får denna varu- grupp mycket lägre vikt i sådana marknadsvärdebaserade kalkyler, som huvuddelen av den följande redovisningen avser, vilket också gör bedömningen mer rättvisande. Minskningen för denna varu- grupp uppväger i kvantitetskalkylen ökningarna för flertalet av de övriga varuslagen. Det bör också observeras att siffrorna för mal- mer här avser enbart direkta flöden av anrikningsmalm. Med ett vidare kvantitetsbegrepp skulle också dessa grupper få betydligt högre vikt. I tabell 5.2 redovisas hur den totala användningen i av de olika kategorierna råvaror, räknad i volym (värde i fasta priser), har utvecklats . Utvecklingen för olika råva- ror skall redovisas dels i absoluta tal (och som indextal), dels satt i relation till utvecklingen av den totala slutliga användningen av va- ror och tjänster i den svenska ekonomin. Internleveranser inom respektive råvarusektor har frånräknats för att undvika dubbelräk- ning. Användning av råvaror. Volym- och prisutveckling. Index 1980 = 100 Andra , exkl. energi Räknad i volym (fasta priser) ökade således den sammanlagda an- vändningen av de här studerade råvarorna – volymökningen motsvarar . Man kan här ställa frågan varför input-outputstatistiken visar en ökning under perio- den, medan den kvantitetsbaserade statistiken registrerar en bety- dande minskning av den totala råvaruanvändningen. Delvis förkla- ras det av att de två statistikkällorna ger olika bilder av utveck- lingen för enskilda varugrupper (se nedan). Den viktigaste orsaken är emellertid, att olika vikter ges åt enskilda grupper av råvaror. Om förändringarna enligt tabell 5.1 vägs samman med input-outputstatistikens vikter blir resultatet för den sammanlagda råvaruförbrukningen (exklusive kemikalier) en ök- ning . Motsvarande förändring enligt input-outputstatisti- ken (tabell 5.2) är en ökning . De två statistikkällorna ger på en del punkter en relativt sam- stämmig bild av utvecklingen: en långsam tillväxt för användningen av jordbruksprodukter, en i relativa tal snabb tillväxt för fisk, minskad användning av järnmalm, svag kvantitets- och volymutveckling för fossila bränslen, samt ökande andel förnybara material, totalt sett. När det gäller råolja handlar det främst om en kraftig minskning trots att oljepriset hölls ungefär oförändrat i no- minella tal (och ungefär halverades i förhållande till den allmänna prisnivån). Det är också sannolikt att användningen av kemikalier har ökat jämförelsevis kraftigt. För vissa enskilda råvarugrupper finns dock stora, och i vissa fall svårförklarade skillnader mellan den bild av utvecklingstendenserna som ges här och bilden av kvantitetsutvecklingen i tabell 5.1. Skillnaderna gäller framförallt grupperna Andra och (industri- och byggmineral). Det finns betydande osäkerhet om kvaliteten hos både input-outputdata och materialflödesstatistiken på dessa områden. Avvikelserna kan inte förklaras enbart med olika sammanvägningsprinciper utan måste till en del bero på statistiska fel. När det gäller byggmineral torde input-outputstatistiken ha kraftigt överskattat volymutvecklingen. En viktig källa till osäkerhet i underlaget för beräkningarna är deflateringen, dvs. omräkningen från värden i löpande priser till volymtal. Man kan misstänka att prishöjningen för gruppen Andra är överskattad, vilket medför att volymminskningen har överdrivits. När det gäller sjätte gruppen (andra ) kan ett fel i motsatt riktning ha uppkommit – underskattning av prishöjningen kan ha givit en överdriven bild av volymutvecklingen. Råvarupriserna steg med . Det är en väsentligt mindre prishöjning än för varor och tjänster i allmänhet – ett förhållande vars konsekvenser för resurshushållningen skall diskuteras i senare avsnitt. Ett grovt mått på förändringar av materialproduktiviteten i eko- nomin kan erhållas, om man ställer värde- och volymtalen i tabell 5.2 i relation till den samlade inhemska efterfrågan, för konsumtion och investeringar. Sådana relativtal redovisas i tabell 5.3. Åtgångstal för råvaror. Procent av total inhemsk slutlig efterfrågan. Det är tydligt att ekonomins råvaruberoende i denna mening har minskat . Medan av slutefterfrågan (i pengar räknat) representerade råvaruan- vändning, var motsvarande andel 1996 . Men det framgår också att huvuddelen av denna effekt förklaras av att råva- rorna blivit billigare i förhållande till andra varor och tjänster. I volymtermer (fasta priser) handlar det om en mer blygsam nedgång – ungefär från 7,6 till . Den slutliga inhemska efterfrågan ökade, i fasta priser räknat, med . Den ökningen räckte mer än väl för att motväga effekten av sänkta åtgångstal på råvaruanvändningen räknad i fasta priser. Mot bakgrund av diskussionen ovan av felkällor i statistiken bör framhållas att nedgången i åtgångstalet för gruppen Andra troligen är överskattad, medan å andra sidan den registrerade upp- gången för gruppen Andra troligen är en kraftig överskatt- ning. Det bör också observeras att den uppmätta förbättringen un- der perioden i total materialproduktivitet skulle bli betydligt större (storleksordningen i stället för ), om man i stället mäter råvaruförbrukningen med materialflödesstatistikens tonsiff- ror. Huvudorsaken till förbättringen är i det fallet minskad bygg- nadsverksamhet och en därav följande minskning av mineralan- vändningen. 5.3Råvaruanvändning i näringslivets produktion har således ingen åtskillnad gjorts mellan användning som insatsvara, användning för direkt konsumtion eller investering i . Det betyder att de registrerade förändringarna i relativ åt- gång av råvaror/naturresurser är resultat av flera olika slags anpass- ning: Förändrad produktionsteknik i olika slags varu- och tjänstepro- duktion. Förändrad produktionsinriktning i näringslivet. Förändringar i den inhemska konsumtionens sammansättning. Förändringar i exportandel och exportens sammansättning (eftersom råvaruinnehållet är relativt högt i exportvaror som massa, papper och stål – däremot har den direkta exporten av de åtta angivna varugrupperna frånräknats). Siffrorna i föregående avsnitt ger följaktligen ingen direkt informa- tion om hur resurseffektiviteten eller materialproduktiviteten har förändrats – endast den förstnämnda anpassningsmekanismen kan sägas representera resurseffektivisering i strikt bemärkelse. Vi skall i det följande se närmare på möjligheterna att utnyttja statistiken för att dela upp de observerade förändringarna i komponenter som speglar de olika anpassningsmekanismerna. I motsats till förra av- snittet bygger framställningen här och i nästa avsnitt uteslutande på input-outputdata. Det dominerande användningsområdet för råvaror är som insats- varor i industri, byggnadsverksamhet och andra delar av näringsli- vets produktion. Input-outputstatistiken ger goda möjligheter att belysa hur hushållningen med material och energiråvaror utvecklats i näringslivet. Den ger också visst underlag för att diskutera frågan hur ökad knapphet på olika produktionsfaktorer (manifesterad i högre priser) påverkat hushållningen med resurserna. I tabell 5.4 redovisas indextal för volymutvecklingen för råvaru- leveranser till näringslivet 1957–1980 resp. 1980–1996. Volymtalen är för den första delperioden räknade priser, för den senare priser. ler tabellen prisindextal för råvarorna, för arbetskraft och för när- ingslivets produktion, vilket gör det möjligt att också beskriva de relativa prisernas förändringar. Liksom i förra avsnittet har leveran- ser inom råvarusektorerna frånräknats. För delperioden –1980 måste redovisningen ske på mer ag- gregerad nivå, eftersom vi där inte har tillräckligt detaljerat under- lag för att särskilja alla de åtta nämnda varugrupperna. Grupperna energimineral och baskemikalier har där utelämnats, men utveck- lingen på energisidan skall kortfattat diskuteras i texten. Denna första delperiod uppvisade en snabb produktionstillväxt i näringslivet (i genomsnitt), även om tillväxttak- ten avtog mot slutet av perioden. Priserna steg endast långsamt , men däremot mycket snabbt under 1970- talet. För råvarupriserna noteras en snabbare prisstegring än för näringslivets produktpriser. Råvarornas relativpris, i förhållande till näringslivets förädlingsvärdepris steg med . Det förhållandet bör ha bidragit till hushållning med råva- ror och höjd materialproduktivitet. Den snabba produktionstill- växten medförde dock att användningen av råvaror ökade betydligt i absoluta tal . Den här registrerade ökningen motsvarar 1–1,i genomsnitt. Det bör då observeras att siffrorna inte innefattar energiråvaror. Användningen av petrole- umprodukter ökade kraftigt . Om energiråva- rorna inräknas torde ökningstakten ha uppgått till . Insatsvaror i näringslivet. Indextal för två delperioder Index, 1957 = 100 Index, 1980 = 100 ökade näringslivets produktionsvolym med eller . Volymtillväxten var således väsent- ligt svagare än . Däremot steg pro- duktpriserna mycket snabbt, eller med . En ännu något högre ökningstakt noteras för priset på arbetskraft inklusive kollektiva avgifter. Däremot steg råvarupriserna med endast , dvs. relativpriset på råvaror sjönk markant (med 35–) . Trots detta utvecklades näringslivets använd- ning av råvaror i stort sett på samma sätt som användningen av ar- betskraft – förändringarna av struktur och produktionsteknik medförde att materialproduktiviteten steg lika snabbt som arbets- produktiviteten. Om utvecklingen styrts huvudsakligen av en anpassning av pro- duktionstekniken till ändrade faktorpriser, skulle man förvänta sig en betydligt starkare tendens till produktivitetshöjning för arbets- kraft än för råvaror. Att så inte blivit fallet torde främst förklaras av förändringar i efterfrågans sammansättning – från varor med stort råvaruinnehåll mot framförallt arbetskraftintensiva tjänster. Den successivt höjda resurseffektiviteten i näringslivets samlade produktion illustreras tydligare i tabell 5.5. Där har användningen av de åtta kategorierna råvaror ställts i relation till förädlingsvärdet i näringslivet, räknat i fasta (1968 resp. ) priser. Räknat över hela perioden –1996 har näringslivets användning av råva- ror, inklusive energimineral och baskemikalier, ökat med 60–. har produktionsvolymen, räknad som förädlingsvärde i fasta priser, något mer än tredubblats. Det kan översättas till en höjning av materialproduktiviteten med ungefär en faktor 2, dvs. råvaruåtgången per producerad enhet har halverats. Dessa siffror illustrerar den stora skillnaden mellan ett faktor 10- och ett faktor 4-perspektiv på resurshushållningen. Trots en betydande grad av resurseffektivisering tenderar råvaruanvändningen i näringslivet att öka i absoluta tal. Åtgångstal för insatsvaror. Procent av näringslivets för- ädlingsvärde. Andra mineraler exkl. energi 5.4Materialanvändning i verkstads- och pappersindustrin Som framhölls inledningsvis är förändringar av användningen av råvaror i hela ekonomin (eller i näringslivet) resultatet av flera olika anpassningsprocesser – allmän produktions- och konsumtionstill- växt, teknikförändringar, ändrad sammansättning av produktion och konsumtion. För att komma något närmare frågan om resurs- effektivisering i produktionen skall vi i detta avsnitt se på använd- ningen av några viktiga råvaror dels i tre stora verkstadsbranscher, dels i produktionen av papper och papp. Beräkningarna baseras på inverterade koefficientmatriser från input-outputstatistiken. Det betyder att man kan beräkna totala åtgångstal för hela produk- tionskedjan. Ett exempel är åtgången av järn och stål per enhet produktion av motorfordon, inklusive åtgången i mellanliggande tillverkningsled (här t.ex. metallvaror). I tabell 5.6 redovisas ut- vecklingen av sådana åtgångstal för järn och stål, andra metaller och baskemikalier i produktionen av de tre största grupperna verk- stadsprodukter, nämligen maskiner, el- och teleprodukter och motorfordon samt i produktionen av papper och papp. Siffrorna för de tre verkstadsprodukterna ger intryck av en hög grad av resurseffektivisering eller ökad materialproduktivitet . För tillverkningen av maskiner och mo- torfordon kan man tala om ungefär en faktor 2, räknat över hela femtonårsperioden, för el- och teleprodukter mellan faktor 3 och faktor 4. Den mycket snabba produktivitetsökning, som registre- rats för produktionen av denna varugrupp, aktualiserar svårigheten att skilja mellan effekter av teknikförändring och sammansättnings- eller strukturförändringar. Till stor del måste säkerligen råvarube- sparingen hänföras till sammansättningsförändringar inom varu- gruppen – mobiltelefoner kräver betydligt mindre materialinsats än t.ex. kylskåp och tvättmaskiner. Men kan utvecklingen på inom teleproduktområdet ses som ett typexempel på materialsparande teknikutveckling. Såväl i ton som i kronor räknat ställer ett mobitelefonsystem väsentligt mindre krav på råvaruinsats än ett ledningsbundet system. Räknat i absoluta tal har de tre verkstadsbranscherna minskat sin råvaruanvändning med 10–, vilket är ungefär lika mycket som minskningen i användning av arbetskraft. har produktionsvolymen för de aktuella varorna i det närmaste fördubblats. Här illustreras åter skillnaden mellan ett faktor 10- och ett faktor 4-perspektiv på råvaruanvändningen, eller mellan absoluta och relativa mått på resurseffektivitet. Den snabba produktionstillväxten i verkstadsindustrin har ätit upp huvudde- len av ökningen i materialproduktivitet. Hushållning med råvaror SOU 2001:2 Materialanvändning i verkstads- och pappersindustrin. Procent av bruttoproduktionsvärdet, priser. För produktionen av papper och papp noteras en något mer blyg- sam ökning av materialproduktiviteten så som den beräknats här. Användningen av de tre råvarorna (skogsprodukter, kemikalier och elkraft) har sammantaget ökat med , medan användningen av arbetskraft minskat ungefär lika mycket. Detta har skett som produktionsvolymen ökat med . I termer av resurseffektivisering kan man här tala om en faktor 1,5 räknat över hela femtonårsperioden. Den specifika råvaruförbrukningen har minskat betydligt , särskilt användningen som insatsvaror i när- ingslivets produktion. Det handlar där om ungefär en halvering räknat över hela perioden. Men har produktionsvolymen i näringslivet mer än tredubblats. Det betyder att råvaruanvänd- ningen i absoluta tal (räknad i fasta priser) 1996 var högre än 1957. Höjningen av materialproduktiviteten har m.a.o. inte varit tillräcklig för att uppväga volymeffekten (tillväxtens in- verkan på råvaruanvändningen). En viktig fråga vid bedömning av hållbarhetsaspekten är i vad mån ökad knapphet på råvaror – manifesterad i stigande relativa priser på råvarorna – driver fram materialhushållning och höjd ma- terialproduktivitet. Utvecklingen i de senaste fyra årtion- dena ger dock knappast någon ledning för att belysa den frågan. Relativpriset på råvaror i genomsnitt har i själva verket sjunkit un- der perioden. I förhållande till näringslivets förädlingsvärdepris var råvarupriset 1996 lägre än 1957. Möjligen kan en jämfö- relse mellan delperioderna 1957–1980 och 1980–1996 ge stöd för att relativprisutvecklingen haft viss inverkan. Under den första del- perioden, då relativpriserna på råvaror steg, ökade materialproduk- tiviteten (energiråvaror inräknat) med . , då relativpriset på råvaror sjunkit markant, är motsvarande ökningstakt endast . Huvudintrycket av det redovisade siffermaterialet är emellertid, att sammansättningsförändringar i den svenska ekonomins och näringslivets produktion har varit den dominerande orsaken till höjd materialproduktivitet . Dessa föränd- ringar, som har inneburit en omfördelning mot arbetskrafts- och kunskapsintensiv produktion av varor och tjänster på bekostnad av råvaruintensiv varuproduktion, kan knappast i någon större ut- sträckning ses som orsakade av förändringar i relativpriserna på produktionsfaktorer. Energianvändning/omvandling framstår, vid sidan av kemikaliean- vändningen, som en av de mest betydelsefulla komponenterna, när det gäller miljöstörande inverkan från produktion och konsumtion. Utsläpp av växthusgaser och försurande ämnen är, liksom kärn- kraftens risker, viktiga exempel. I en utredning rörande resursef- fektivisering finns därför anledning att särskilt undersöka hur ener- gianvändningen utvecklas i olika samhällssektorer. Energimyndig- heten har på utredningens uppdrag genomfört en studie1 av energianvändningen i de tre senaste årtiondena samt en analys av historiska prognoser/bedömningar. Denna studie utgör en stor del av underlaget till detta kapitel. Energihushållning är, i likhet med all hushållning med resurser, en process som sker löpande och som drivs av att företag och hus- håll vill uppnå högsta vinst eller nytta. Detta område har också varit föremål för politiskt motiverade åtgärder under olika perioder och med olika motiv. Under oljekrisen var åtgärderna inriktade på att spara olja och har de syftat till att hushålla med el. var motivet främst försörjningstrygghet, me- dan målet har varit en avveckling av kärnkraften. Faktor 10 och faktor 4 är begrepp som är inriktade på resursbe- sparing (faktor 10) och resurseffektivisering (faktor 4). Argumen- ten för besparingar/effektiviseringar är att resurserna riskerar att ta slut och att omflyttningen av material har stor miljöpåverkan vilket leder till att även energianvändningen bör minska. Enligt faktor 4 förespråkarna är dock möjligheterna att effektivisera mindre för 1 , (2000). energianvändningen än för materialanvändningen. Detta beror på möjligheterna att påverka materialens livslängd. Motiven för åtgärder inom energisektorn är desamma som i öv- riga delar av ekonomin, se kapitel 2. Om målet är minskad miljöpå- verkan är åtgärder som påverkar tillförseln av energi lika aktuella som åtgärder för att minska användningen. Kostnader för sats- ningar på ökad tillförsel av förnybar energi med ingen eller obetyd- lig miljöpåverkan bör vägas mot kostnader för energibesparing för att ge vägledning om var insatserna bör göras. Flera omständigheter gör det svårt att jämföra elanvändning och annan energianvändning. Elanvändning har mycket små externa effekter jämfört med användning av exempelvis bensin. Produk- tion/tillförsel av el kan å andra sidan ha betydande miljöeffekter. När det gäller el kan alltså externa effekter i tillförseln vara ett mo- tiv för effektiviseringsåtgärder i användningen p.g.a. svårigheter att införa styrmedel vid källan till utsläppen. För att åtgärden ska kunna betraktas som lyckad krävs då att den leder till minskad miljöstörande produktion i önskad omfattning. Då motivet är att minska exempelvis utsläppen av koldioxid medan medlen är inrik- tade på att minska energianvändningen oprioriterat blir verktyget trubbigt. Om elproducenten inte behöver bära de fulla kostnaderna för sin produktion kommer alltför mycket el att produceras och därmed också orsaka mer miljöpåverkan (exempelvis koldioxidutsläpp) än vad som är samhällsekonomiskt effektivt.