sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — De yrkade bl.a. att de allmänna och särskilda villkoren rörande skötesrenar samt det särskilda villkor som gällde för- bud mot viss betning skulle hävas. Länsrätten meddelade dom . Länsrätten kon- staterade att lagtexten innebär att koncessionshavare eller sameby inte kan åläggas skyldighet att ta emot skötesrenar. Domstolen hänvisade i denna del till hovrättens ovan refererade yttrande. Mot den bakgrunden upphävde länsrätten villkoren om skyldighet att ta emot skötesrenar. När det gällde den omtvistade begränsningen av vinterbetet menade länsrätten att det inte av utredningen framgick att sameby skulle ha bättre rätt till området än Muonio. Länsrätten ändrade därför villkoret om förbud mot vinterbetning till att avse det mindre område som angetts i koncessionsbesluten . Läns- styrelsen överklagade länsrättens dom. Kammarrätten meddelade dom . Domen innebar att länsrättens domslut står fast. Kammarrätten delade således länsrättens bedömning att inte kan meddela villkor om skyldighet att ta emot skötesrenar. Vidare kom kammarrätten vid en lämplighets- avvägning fram till att det saknades skäl för att förbjuda vinterbetning på det sätt gjort. har överklagat domen. Regeringsrätten har inte fattat beslut i fråga om prövningstillstånd. Beträffande Sunna-gruppen beslutade den 16 decem- ber 1997 att deras koncessioner i Muonio sameby skulle upphöra och att deras reninnehav skulle vara avvecklat . Sunna-gruppen överklagade beslutet men åter- kallade vid förhandlingen i länsrätten sitt överklagande såvitt avsåg Muonio sameby. Beslutet om att Sunna-gruppens medlemmar inte längre skall ha koncession i Muonio sameby har således vunnit laga kraft. Deras ansökan om koncession i någon av de andra koncessions- samebyarna är dock ännu inte slutligt avgjord. i beslutade om koncession för sju personer i Muonio sameby. Koncessionerna gäller till . Enligt beslutet får koncessionshavarna ha totalt 3 800 renar, varav 1 800 renar skall vara skötesrenar. Vi anser att koncessionsrenskötseln, på grund av sin kulturella bety- delse och för att den bidrar till sysselsättningen i området, bör finnas kvar. Vi föreslår att koncessionsrenskötseln inte längre skall vara hänvisad till att bedrivas i form av sameby. Det är en konsekvens av att vårt förslag till nya regler för samebyn bygger på förvaltning av renskötselrätten. I stället bör förhållandet mellan skötesrenägarna och koncessionshavaren regleras genom villkor i koncessionen. Vi föreslår att möjligheten att ha skötesrenar utvidgas något. Det med- för att den som äger jordbruksfastighet i området men är bosatt nå- gon annanstans i skall kunna ha skötesrenar. Läns- styrelsen bör få en möjlighet att om det föreligger särskilda skäl medge undantag från regeln att det får finnas högst trettio skötes- renar per hushåll hos koncessionshavaren. bör kunna ingripa mot en f.d. koncessionshavare som inte upphör med sin ren- skötsel genom att förelägga honom vid vite att minska sitt renantal eller besluta om tvångsslakt. Vi anser inte att förslagen i utredningen om Muonio sameby bör genomföras. Under vårt arbete har många framfört synpunkter angående konces- sionsrenskötseln. Från samiskt håll framhålls att koncessionsrensköt- seln konkurrerar med samisk renskötsel ovanför lappmarksgränsen om viktiga vinterbetesresurser. Vidare påpekar man att renskötseln ovanför lappmarksgränsen skall ge heltidssysselsättning och försörjning åt de aktiva medan de flesta som är engagerade i koncessionsrenskötseln en- dast har ett fåtal djur och således inte kan vara beroende av dessa för sin försörjning. De markägare inom koncessionsområdet som är engagerade i ren- skötseln är mycket angelägna om att den skall bestå. De framhåller att renskötseln innebär ett tillskott till sysselsättningen och ekonomin in- om ett område där man är beroende av flera sysselsättningar för att få en tillräcklig inkomst. Vidare framgår att möjligheten att äga renar tra- ditionellt anses höra samman med att äga fastigheter i området och att den således har en kulturell betydelse. Vissa skötesrenägare föreslår ändringar av reglerna för att förbättra förutsättningarna för konces- sionsrenskötseln. Ett förslag är att koncessionssamebyarnas betesområden borde ha ett bättre skydd mot anspråken från andra samebyar. En annan önskad förändring är att koncession skall meddelas samebyn i stället för en- skilda samer. Bakgrunden till det är att samebyarna upplever att det är svårt att rekrytera samer som vill vara koncessionshavare och att man vill ta tillvara den kompetens inom renskötseln som även icke samer besitter i koncessionsområdet. Vidare kritiserar många bostadsbandets nuvarande konstruktion. Enligt gällande regler får den som äger jord- bruksfastighet inom koncessionsområdet men bor utanför det, t.ex. i eller , inte äga skötesrenar. Mot bakgrund av att många måste flytta av sysselsättningsskäl anses detta inte rimligt. Även kommuner inom koncessionsområdet framför att man värnar om koncessionsrenskötseln. Till stöd för detta framhålls sysselsätt- ningsskäl men även att det är frågan om en kulturföreteelse med lång historia. kommun har påpekat för oss att man anser att bostads- bandets nuvarande konstruktion inte är bra. Koncessionsrenskötseln bör vara kvar diskuterades frågan om koncessionsrenskötseln skulle finnas kvar. I propositionen (1984/85:226 s. 7) anförde departe- mentschefen: bedrivs huvudsakligen inom ut- präglade glesbygdsområden i , där de regionalpolitiska pro- blemen är särskilt stora. Möjligheten till alternativ sysselsättning är starkt begränsad. Inget annat län har en så ogynnsam sysselsättnings- situation som . Enligt i ger koncessionsrenskötseln arbetstillfällen som motsvarar omkring 45 års- arbeten. Till detta kommer vissa arbetstillfällen vid en skinnfabrik och vid renslakterier. Direkt ger renskötseln koncessionshavarna sysselsätt- ning och inkomster. Den ger också ett viktigt tillskott till många små lantbruksföretag, som drivs i kombination med flera andra verksam- heter såsom skogsbruk, bärodling, slöjd och pälsdjursföretag. Genom de slaktuttag som skötesrenägarna gör för egen del och genom försälj- ning av slaktrenar får markägarna ett tillskott till sin försörjning. Vad jag nu har redovisat är enligt min mening motiv nog för att t.v. behålla möjligheterna att bedriva koncessionsrenskötsel i . Utskottet anförde (bet. JoU 1985/86:2 s. 8): Utskottet delar således jordbruksministerns uppfattning att en avveckling av koncessions- renskötseln inte innebär att nya vinterbetesmarker ställs till de vanliga samebyarnas förfogande, utan endast att vissa områden inom konces- sionssamebyarna i fortsättningen kan utnyttjas utan konkurrens från koncessionsrenskötseln. En avveckling av koncessionsrenskötseln skulle leda till en minskad sysselsättning utan att medföra några mera betydande positiva effekter för de vanliga samebyarna. Vad nu anförts innebär bl.a. att utskottet i likhet med regeringen och det övervägande flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i frågan delar utredarens inställning att det inte finns anledning att avveckla kon- Ej heller har utskottet funnit tillräckliga skäl för att nu förorda att sagda renskötsel avvecklas. Enligt uppgift från finns det inte någon ny statistik beträffande koncessionsrenskötselns sysselsättningseffekter. De upp- gifter vi fått från berörda kommuner, tjänstemän och markägare som är engagerade i renskötseln tyder på att koncessions- renskötseln alltjämt uppfattas som en inkomstkälla inom ett område där man är beroende av flera olika inkomster för att få en rimlig levnads- standard. Vidare har vi fått den uppfattningen att möjligheten att kom- binera fastighetsägande i området med renägande har kulturell och historisk betydelse. Mot denna bakgrund anser vi att det inte finns några skäl att göra en annan bedömning beträffande konces- sionsrenskötseln än den gjorde . Vi fö- reslår således att koncessionsrenskötseln bör finnas kvar. Även om vi anser att kulturella och sysselsättningsmässiga skäl allt- jämt talar för att koncessionsrenskötseln finns kvar, är det viktigt att detta ställningstagande inte kommer i strid med de allmänna mål för rennäringspolitiken som vi föreslår i kapitel 4. Vi anser att det liksom tidigare bör vara i som har ansvar för att fatta beslut om koncession samt utöva tillsyn över att villkoren följs. I avsnitt 5.2.2 har vi föreslagit att skall besluta om in- delning av byområden. Som en följd av detta föreslår vi att läns- styrelsen skall samråda med innan beslut fattas om konces- sionsområdets gränser. Både indelning i byområden och beslut om koncessionsområde bygger på avvägningar av vad som är lämpligt med hänsyn till bl.a. betestillgången. Dessa bedömningar bör således sam- ordnas i områden där olika typer av renskötsel kommer i kontakt med varandra. Möjligheten att ha skötesrenar bör utvidgas något När rennäringslagen infördes skulle skötesrenägarna vara ägare eller brukare av jordbruksfastighet inom koncessionsområdet. in- skränktes kretsen möjliga skötesrenägare till de som äger eller brukar jordbruksfastighet, vilken helt eller delvis är belägen inom konces- sionsområdet, om han är bosatt på fastigheten eller inom området. Denna ändring genomfördes av regionalpolitiska skäl. Departementschefen motiverade ändringen på följande sätt, prop. 1984/85:226 s. 10. Den pågående utflyttningen från områdena har med- fört att åtskilliga skötesrenägare, som f.n. har renar i byarna, har lämnat koncessionsområdena och har sin huvudsakliga försörjning ordnad på andra håll i landet. Den samlade positiva effekten för bygden av ren- skötsel är i sådana fall mindre än om en där bosatt och verksam person hade varit innehavare av skötesrenarna. Möjligheten att lämna skötes- renar i koncessionshavares vård bör mot denna bakgrund förbehållas dem som bor i områdena. Det är enligt min mening ortsbefolkningen som behöver skötesrenarna som ett tillskott till sin försörjning. utvidgades kretsen av möjliga skötesrenägare något. Det är den regeln som gäller . Skötesrenägare kan den vara som äger eller brukar jordbruksfastighet, vilken helt eller delvis är belägen inom den del av länet där koncessionsrenskötsel får bedrivas, om han är bosatt på fastigheten eller inom området. I propositionen 1992/93:32 s. 120 an- förde departementschefen: Med hänsyn till de speciella arbetsmark- nadsförhållanden som råder i regionen delar jag uppfatt- ning att den som bor inom den del av länet där koncessionsrenskötsel bedrivs, skall kunna lämna renar i koncessionshavares vård. Syssel- sättningseffekten och andra positiva effekter från regionalpolitisk syn- punkt kvarstår enligt min uppfattning även om man ökar möjligheterna att inneha skötesrenar. har i gjort en genomgång av reninnehavet och innehavet av renmärken i koncessionssamebyarna. Det har medfört att renmärken avlysts på grund av att innehavaren är bosatt utanför den del av där koncessionsrenskötsel är tillåten och således inte har rätt att ha skötesrenar och därmed inte hel- ler möjlighet att ha ett renmärke registrerat. Frågan om vem som skall ha rätt att ha skötesrenar har på grund av detta fått ny aktualitet. De som fått sitt renmärke avlyst känner att de förlorat en möjlighet till inkomstförstärkning och en anknytning till sin hembygd. Vissa koncessionssamebyar har också haft synpunkter på avlysningarna, eftersom de inneburit att skötesrenägare, som anses som en tillgång i renskötseln, kan bedriva renskötsel. Vidare har vissa kommuner ansett att bostadsbandet bör förändras. Enligt vår uppfattning råder det alltjämt speciella arbetsmarknads- förhållanden inom det aktuella området. För att få arbete kan männi- skor vara tvungna att flytta till tätorter. Vi har förståelse för att männi- skor upplever att det är konstigt om den som flyttar till får be- hålla sina skötesrenar medan den som flyttar till eller inte får det. Vi har också fått den uppfattningen att möjligheten att delta i renskötseln upplevs som ett starkt band till hembygden för den som varit tvungen att flytta. Den praktiska möjligheten att aktivt delta i renskötseln är rimligen större för den som flyttat utanför området för koncessionsrenskötsel till en annan del av länet än för den som flyttat längre bort. Mot denna bakgrund anser vi att möjligheten att inneha skötesrenar i koncessionssamebyar bör utvidgas till den som äger eller brukar jordbruksfastighet, vilken helt eller delvis är belägen inom den del av länet där koncessionsrenskötsel får bedrivas, om han är bosatt på fastigheten eller inom . Ytterligare en justering av kretsen möjliga skötesrenägare blir nöd- vändig som en följd av att vi nedan föreslår att koncessionsrenskötseln inte längre bör bedrivas inom en sameby. Enligt dagens regler är kon- cessionshavarens make och hemmavarande barn medlemmar i konces- sionssamebyn. De kan därför ha eget renmärke och renar. Som en följd av konstruktionen med renskötande medlemmar räknas dessa renar in i koncessionshavarens renantal. För att inte koncessionshavarens familj skall hamna i ett sämre läge genom vårt förslag bör de kunna vara skö- tesrenägare. I kapitel 5 har vi konstaterat att det alltjämt måste finnas ett krav i lag på att organisationer för förvaltningen av renskötselrätten skall bildas och regler om en särskild organisationsform. Det ställningstagandet motiveras med att renskötselrättens kollektiva karaktär förutsätter ett organisationstvång för att garantera att det blir en ordnad förvaltning. Vidare innebär organisationstvånget samt behovet av en organisation för ekonomiska och ideella intressen att avvikelserna från vanliga asso- ciationsformer blir så stora att det krävs en särskild organisationsform, samebyn. Med den konstruktion av samebyn som vi resonerat kring är reg- lerna mycket lika de för ekonomiska föreningar. Avvikelserna gäller bildande och upplösning, vilket hänger samman med organisations- tvånget, samt regler som skall garantera de medlemmar som är engage- rade i renskötseln visst inflytande i förhållande till andra medlemmar. När det gäller koncessionssamebyarna finns inget sådant behov av att skilja mellan medlemmar som är engagerade i renskötseln och de som inte är det. Koncessionen innebär tillstånd att bedriva näringen rensköt- sel inom ett visst område och inget annat. Våra överväganden kring samebyn är inte möjliga att direkt över- föra till koncessionsrenskötseln. Koncessionsrenskötseln innebär att en eller flera enskilda samer får tillstånd att bedriva renskötsel inom ett visst område som framgår av tillståndet. Precis som vid annan verk- samhet som kräver tillstånd är det innehavaren av tillståndet som är an- svarig för att meddelade villkor följs. Det finns i den situationen inget behov för lagstiftaren att försäkra sig om att en kollektiv rättighet för- valtas. Inom alla renskötsel finns det dock ett behov av att gemensamt utfö- ra vissa typer av arbete. Enligt rennäringslagen är det samebyns styrel- se som skall ombesörja de gemensamma arbeten som behövs. I vårt förslag till regler för samebyn har vi överlämnat till medlemmarna att själva, t.ex. i samebyns stadgar, besluta om hur det gemensamma arbe- tet skall organiseras. Man bör därför också överväga att överlämna åt koncessionshavarna och skötesrenägarna att själva bestämma organisa- tion. En möjlig lösning är att skötesrenägarna bildar en ekonomisk före- ning eller ett aktiebolag som anställer en eller flera koncessionshavare att handha renskötseln. Vissa koncessionssamebyar tycks fungerar på detta vis. Enligt gällande regler är de dock tvungna att an- vända organisationsformen sameby. En annan möjlighet skulle kunna vara att koncessionshavaren i egenskap av fysisk person eller i form av bolag tar emot uppdraget att förvalta skötesrenägarnas renar. Även denna typ av förhållande mellan koncessionshavaren och samebyn fö- rekommer . Dagens krav på att koncessionsrenskötseln skall bedrivas inom en sameby har dock ytterligare motiv än att organisera det gemensamma arbetet. Ett sådant är att tillförsäkra skötesrenägarna ett rimligt infly- tande över verksamheten. Det har ansetts nödvändigt, eftersom konces- sionsrenskötseln bygger på tanken att skötesrenägarna, dvs. ägare eller brukare av jordbruksfastigheter inom koncessionsområdet, är villiga att upplåta sina marker till renbetning. Frågan är om detta syfte kan till- godoses på något annat sätt än genom att föreskriva en särskild organi- sationsform. En möjlighet skulle kunna vara att tillförsäkra skötesrenägarna nöd- vändigt inflytande genom villkor i koncessionen. Det skulle t.ex. kunna ske genom att i koncessionen föreskriver att koncessions- havaren är skyldig att ge skötesrenägarna ett rimligt inflytande över verksamheten. Hur det skall formuleras i varje enskilt fall kan enligt vår uppfattning variera. Samebyn och koncessionshavaren har vanligen kommit överens om vilka villkor som skall gälla mellan dem innan an- sökan om koncession lämnas in. Sökanden och skötesrenägarna kan då också ange hur man vill att förhållandet mellan dem skall regleras. Nedan redogör vi för vår uppfattning att koncessionshavarna bör vara skyldiga att ta emot skötesrenar. Även detta innebär en trygghet för skötesrenägarna, eftersom koncessionshavaren inte har möjlighet att bedriva sin renskötsel utan att ta emot skötesrenar. Genom att meddela villkor för förhållandet mellan koncessions- havaren och skötesrenägarna, kan också kontrollera att koncessionshavaren inte försätts i en allt för utsatt position. Därmed bör vårt förslag inte motverka syftet med de ändringar av rennärings- lagen som gjorts för att stärka koncessionshavarens ställning. Länssty- relsen kan också, när villkoren bestäms, ge koncessionshavaren rimliga möjligheter att se till att övriga villkor i koncessionen följs. Koncession bör ges till enskilda samer Enligt rennäringslagens regler kan den som är same få koncession. Koncessionen får endast meddelas om sökanden kan antas komma att driva renskötseln på ett ändamålsenligt sätt. Kravet på att koncessions- havaren skall vara same bör ses mot bakgrund av att rätten att bedriva renskötsel sedan gammalt ses som en exklusiv samisk rättighet. Ren- skötsel nämns därför i 2 kap. 20 § regeringsformen, eftersom den utgör ett undantag från näringsfriheten. Från vissa skötesrenägare har det framförts önskemål om att kon- cession skall meddelas samebyn i stället för en enskild same. Syftet med detta skulle vara att kunna dra nytta av den kompetens inom ren- skötsel som finns även bland icke samer. Om koncession skall kunna meddelas en sammanslutning av samer och icke samer innebär det, en- ligt vår uppfattning, en avvikelse från det historiska synsättet att rätten att bedriva renskötsel är en exklusiv samisk rättighet. Vi anser därför att koncession även i fortsättningen bör beviljas enskilda samer. I detta sammanhang vill vi påpeka att det vid tveksamhet om en sö- kande är same är naturligt att vänder sig till för att få ett avgörande av frågan. Koncession får meddelas för högst . Av vad vi erfarit från läns- styrelsen är den vanligaste koncessionstiden . Ett eller an- vänds i situationer där det har uppstått problem med tillämpningen av koncessionsvillkoren eller om det är frågan om en ny koncessionshava- re. Vi vill i detta sammanhang framhålla att långa koncessionstider ger koncessionshavarna större ekonomisk trygghet och bättre möjligheter att planera sin verksamhet. Kortare koncessionstider än bör därför endast förekomma i undantagsfall. Skulle förutsättningarna för koncessionen ändras bör även i fortsättningen kunna fö- reskriva nya villkor. Om koncessionsrenskötseln innebär allvarliga olägenheter för andra intressen och dessa inte kan avhjälpas genom ändrade villkor kan även enligt vårt förslag återkalla koncessionen. Antal skötesrenar per hushåll Från flera skötesrenägare har framkommit synpunkten att antalet skö- tesrenar per hushåll inte bör begränsas av myndigheterna. Bakgrunden till synpunkten är att antalet skötesrenägare minskar i de flesta konces- sionssamebyar och att en del av de skötesrenägare som är aktiva , på grund av ålder, inte är intresserade av att ha så många renar som trettio. Skötesrenägarna anser därför att det borde vara samebyarna som inom ramen för byns högsta renantal bestämmer hur många renar en skötesrenägare får ha. Enligt rennäringslagen får samma hushåll bara ha trettio renar i vinterhjorden hos koncessionshavare. Motivet för detta är att ge ut- rymme för koncessionshavarna att utöka sitt renantal, eftersom de skall kunna försörja sig på renskötseln i kombination med avgifterna för skötesrenarna (prop. 1984/85:226 s. 12). Vidare ansågs möjligheterna att bevilja flera samer koncession öka. En annan effekt av begränsning- en ansågs vara att flera markägare fick möjlighet att bli medlemmar i samebyn. Ett av syftena med vårt arbete är att i så stor utsträckning som möj- ligt ta bort regler i lag och i stället överlämna till dem som är berörda att fatta beslut. När det gäller begränsningen av antalet skötesrenar per hushåll anser vi att det är viktigt att beakta att koncessions- havaren skall kunna ha möjlighet att försörja sig på sin renskötsel och att flera samer kanske kan beredas tillfälle att göra det. Mot bakgrund av att de flesta byar uppger att de har haft en ökande medelålder bland skötesrenägarna och att nyrekrytering av skötesrenägare är svårt, anser vi dock att det finns ett visst utrymme för att göra begränsningen mera flexibel. Vi föreslår därför att skall kunna medge att skötesren- ägarna inom ett visst koncessionsområde får ha fler än trettio skötes- renar per hushåll. Det skall dock vara möjligt först sedan ett eventuellt utrymme för flera renar inte kan användas genom att koncessionshava- ren ökar sitt renantal eller om det inte finns möjlighet att anställa ytter- ligare en koncessionshavare. I detta sammanhang kan man tänka sig att ytterligare en koncessionshavare inom ett område kan vara ett sätt att låta koncessionshavarens vuxna barn vara delaktig i renskötseln. Situationer där det således bör vara möjligt att tillåta fler skötes- renar per hushåll kan t.ex. vara om koncessionshavaren förklarar att han inte är intresserad av att öka sitt renantal eller om det visar sig vara svårt att rekrytera en ny koncessionshavare. För att skall ha ett så fullständigt beslutsunderlag som möjligt bör koncessionshava- ren alltid höras innan ett sådant beslut fattas. Undantag från begräns- ningen bör inte heller meddelas om det endast är fråga om en tillfällig nedgång av antalet renar och/eller skötesrenägare inom ett konces- sionsområde. Skyldighet för koncessionshavaren att ta emot skötesrenar föreskriver i koncessionsbesluten att koncessionshavaren skall ta emot ett visst antal skötesrenar. Som vi beskrivit ovan har både Hovrätten för och Länsrätten i bedömt att dagens regler inte ger utrymme för att meddela sådana tvingande villkor. Kammarrätten i delar i dom (mål nr 3815–3824/1998) den uppfattningen. har överklagat domen till Regeringsrätten. Enligt 8 kap. 3 § regeringsformen skall föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för den en- skilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller eko- nomiska förhållanden, meddelas genom lag. Vid bedömningen av om föreskrifter gäller ett åliggande bör man dock skilja mellan om det är den grundläggande regleringen som är tvingande eller om det endast är enskilda beslut med stöd av regleringen som är tvingande. Överfört till frågan om villkor i koncessioner kan detta resonemang innebära att man konstaterar att det är fråga om regler som innebär att kan meddela ett tillstånd att bedriva en renskötsel som annars hade varit otillåten. Det är således en reglering som gynnar den enskilde. Ett villkor inom den gynnande regleringen skulle kunna inne- bära en förpliktelse för den enskilde utan att därmed kommer i strid med 8 kap. 3 § regeringsformen. Mot denna bakgrund anser vi att det inte är självklart att länsstyrel- sen inte får meddela villkor om skyldighet att ta emot skötesrenar.