sou · GPB32d1 · 2002-01-01 00:00:00 — En utveckling av resonemanget är att kostnaderna för att skydda sig mot en sämre miljö ökar över tiden samt att resursåtgången sti- ger för att själva producera de tjänster som naturen tidigare givit oss. Undvikande av dessa kostnader är intäkter av att föra en faktor 10-inriktad politik enligt författarens synsätt. Schmidt-Bleek hävdar också att naturens förmåga att assimilera utsläpp överskattas i traditionell miljöpolitik. De utsläppta ämnena sprids ut och blir mycket svåra att mäta men resultatet blir att ut- släpp ackumuleras i naturen. Faktor 10 skall tolkas som en genomsnittlig minskning av mate- rialanvändningen för de av jordens befolkning som använder av jordens resurser ur ett MIPS-perspektiv (, f.d. öst- länder, oljeproducerande länder samt de asiatiska tillväxtekonomi- erna). Minskningen skall dock genomföras och mätas främst på nationell nivå. Den stora minskningen hos de nämnda länderna skall möjliggöra en jämn fördelning av resurserna. Hur utjämningen skall ske i praktiken diskuteras dock inte. Schmidt-Bleek framhåller som en fördel med att måttet underlättar jämförelser och kan ingå som en del i beslutsunderlag exempelvis rörande eventuellt genomförande av projekt och inte minst vid livscykelanalyser. Författaren tar också upp nackdelar med måttet , t.ex. att det inte tar upp ytan som krävs för viss Mål och mått för resurshushållning produktion och inte gör skillnad på olika materials toxicitet. Han säger i detta sammanhang att analyser baserade på inte är menade att ersätta analyser rörande ekotoxicitet, något som mot- sägs i andra delar av hans material. 3.1.2Granskning av faktor 10-begreppet Att jorden inte kan klara en så hög nivå på resursanvändningen som den nuvarande i industriländerna kan bero på två saker. För det för- sta att resursanvändningen orsakar alltför omfattande miljöpro- blem8, för det andra att de ändliga resurserna tar slut eller sprids ut så att de kan utnyttjas. I enlighet med diskussionen i förra kapitlet kommer framställningen här att inriktas på miljöpå- verkan av resursanvändning. Det finns en nära koppling mellan materialanvändning i form av fossila bränslen och utsläpp av koldioxid p.g.a. små möjligheter till rening. I genomgången av begreppet faktor 10 konstaterades att om är korrekta och utsläppen av koldi- oxid skulle fördelas rättvist på lång sikt skulle västvärlden behöva minska sina utsläpp . Det finns möjligheter att lagra koldioxid i uttömda fossilbränsle- källor och därigenom skulle sambandet mellan införsel i systemet och miljöpåverkan vara försvagat, även då det gäller fossilbränslen. Detta skulle göra faktor 10-angreppssättet mindre lämpligt (jämför och , 1999). Lagring av koldioxid kan dock inte på kort sikt sägas utgöra något realistiskt alternativ i stor skala, varför förbränning av fossila bränslen kommer att bidra till utsläp- pen av koldioxid även framöver. Energiinnehållet och därmed nyt- tan av att använda vissa bränslen varierar emellertid mellan olika alternativ, vilket förbises när materialanvändningen är målvariabel. Reduktioner i storleksordningen faktor 10 får ändå ses som rele- vanta att diskutera när det gäller fossila bränslen och koldioxid men går detta att överföra på andra utsläpp eller på resursanvändning generellt sett? Motiveringen att av försiktighetsskäl minska all ma- terialanvändning för att vi inte vet vilken inverkan det enskilda materialet har på miljön är att dra försiktighetsprincipen mycket långt. Frågan är varför man ska gå omvägen via istället för att analysera miljöpåverkan direkt? Det är motsägelsefullt när undersökningar som visat att utsläp- pen generellt behöver minska med en faktor 10 för att säkerställa en 8 Överutnyttjande av förnybara resurser innefattas här i miljöproblem. Mål och mått för resurshushållning ekologisk balans används som bevis för att materialanvändningen bör minska med . I har exempelvis svavelutsläppen minskat med ungefär faktor 10 och försurningssitua- tionen har därigenom förbättrats. Detta är dock ett resultat av en miljöpolitik inriktad på utsläppsminskningar och som resulterat i framförallt ökande reningsinsatser och byte av bränsle från hög- till lågsvavlig olja. Förbättrade möjligheter att bevara den biologiska mångfalden tas upp som ett argument för en politik inriktad på att uppnå faktor 10. En högre materialintensitet sägs generellt kunna försvåra för arters överlevnad. Detta orsakssamband kan ifrågasättas, åtmin- stone ur ett svenskt perspektiv. Den främsta orsaken till den artut- rotning som skett i är förändrade metoder inom jord- och skogsbruket samt de minskande uppodlade och betade arealerna men även förändrade fiskemetoder (ökande andel trålning) har haft betydelse9. I exempelvis och konstateras att faktor 10 och måttet inte klarar att hantera exempelvis läckage från soptippar eftersom detta skulle göra att en del material skulle räk- nas två gånger. Det är helt uppenbart att ett materialflöde kan ha miljöeffekter i flera skeden, något som förbises vid användning av . Det är inte alltid flödet av material som har störst miljöpåverkan. Utsläpp av metaller sker till stor del via korrosion och beror därför mer av materialstocken än av flödet, varför exempelvis återvinning inte är någon lösning. En förbättrad kvalité på metallerna, som minskar förlusterna genom korrosion, kan dock leda till längre livslängd på produkterna och därigenom minskat materialflöde. För att åstadkomma mest effekt är det nödvändigt att studera struktu- ren på ett metallflöde. En lämplig åtgärd kan vara att begränsa an- vändningen av vissa metaller i de flöden som har stort läckage vi- dare ut i naturen. Material som ingår i produkter med lång livslängd hanteras sämre med ett flödesperspektiv som än material i produkter med kort livslängd. En begränsning av inflödet av mate- rial ger dock mindre avfall och därigenom potentiellt mindre läckage av metaller från avfallsupplag. Det är självklart inte så att materialanvändningen generellt är ointressant ur ett miljöperspektiv. Att använda den aggregerade materialanvändningen som mått är emellertid föga meningsfullt.11 9Gärdenfors, ed. (2000). 10AFR, (1999). 11Ett av de föreslagna gröna nyckeltalen är just TMR – total materialanvändning. Mål och mått för resurshushållning Utredningen kommer att diskutera faktor 10 i termer av total re- sursbesparing eftersom det handlar om ett absolut och inte ett re- lativt mått. Begreppet faktor 4 är däremot ett relativt mått på re- sursanvändning och följdaktligen bara till en del besläktat med faktor 10 (se vidare avsnitt 3.2.1). Faktor 4 gör inte anspråk på att, som faktor 10, vara ett mått på miljöpåverkan. Weizäcker m.fl. (1998) betecknar faktor 10 i absoluta tal som en möjlig quick and dirty metod för en sådan analys men säger att det finns mer exakta metoder för analyser av miljöpåverkan. I har en generell tillämpning av faktor 10 kritiserats av Kågeson12. Hans slutsatser, som i stora drag delas av utredningen, är: Begreppet är inte tillräckligt precist för att kunna användas för lagstiftning eller internationella överenskommelser. Sambandet mellan materialanvändning/energianvändning och miljöpåverkan är svagt med undantag för användning av fossila bränslen och koldioxidutsläpp. tenderar att underskatta betydelsen av flöden av exempelvis farliga kemikalier. Faktor 4 är ett mer användbart begrepp än faktor 10, eftersom det är mer viktat i likhet med begreppet ekoeffektivitet. Faktor 10 är mindre användbar som indikator än etablerade be- grepp som exempelvis miljöjusterade nationalräkenskaper. Att begreppet faktor 10 är generellt och trubbigt har givetvis både fördelar och nackdelar. Fördelarna är att det är lätt kommunicerat och uttrycker en viktig målsättning: att minska trycket på miljö och naturresurser. Det är däremot i allmänhet mindre lämpat att använda som grund för specifika åtgärder. Det finns endast, som Kågeson framhåller, en svag koppling mellan materialanvändning (respektive energianvändning) och miljöpåverkan generellt sett, med undantag för fossila bränslen. Kågesons analys är mer riktad mot måttet och faktor 10-be- greppet – analysen innebär inte att materialanvändning är oväsent- lig i ett miljöperspektiv. Gruvbrytning har stora lokala miljöeffek- ter, och om man summerar de lokala miljöeffekterna är det också betydelsefullt ur ett globalt perspektiv. Det är emellertid inte mängden utan den kemiska sammansättningen av gruvavfallet som är den viktigaste bestämningsfaktorn för miljöpåverkan. 12 Kågesons kritik återfinns i AFR, (1999). Se även , (2000). Mål och mått för resurshushållning Med en ensidig fokusering på materialanvändning riskerar man att missa små materialflöden med stora negativa miljöeffekter, ex- empelvis kemikalier. En kartläggning av alla materialflöden kan emellertid vara en förutsättning för att kunna identifiera vilka flö- den som är lämpliga att se över med hänsyn till miljöeffekterna. Då faktor 10-begreppet förs över från klimatdiskussionen till material- användning/energianvändning blir det inte lika användbart, efter- som all materialanvändning/energianvändning inte har tydlig och framförallt inte samma miljöpåverkan. Det är m.a.o. inte befogat att minska användningen av alla resurser i samma utsträckning. Kågeson avfärdar i likhet med utredningen kopplingen mellan ma- terialanvändning och miljöpåverkan som svag. Schmidt-Bleek konstaterar att det krävs utveckling av mätmeto- der för att lyckas med konventionell miljöpolitik, vilket är lätt att hålla med om. När det gäller klimatproblematiken pågår ett om- fattande och väl utvecklat internationellt samarbete för att nå glo- bala lösningar. Det är svårt att se hur faktor 10-begreppet kan bidra positivt i den processen. Faktor 10 kan tänkas vara användbart som begrepp på mer de- taljerad nivå, när det gäller t.ex. fosfor eller vissa speciella metaller. Begreppet är emellertid avsett att gälla all materialanvändning på nationell nivå och inte specifika ämnen. Det finns ett stort intresse i näringslivet för satsningar på resurseffektivisering. Begreppet faktor 10 spelar här en roll som inspirationskälla. Dessa satsningar sker på frivillig bas och kostna- derna avvägs noga mot intäkterna. Vid jämförelse mellan produkters miljöpåverkan riskerar MIPS- kalkyler att leda till orimliga slutsatser. Exempelvis ger införande av blyfri bensin, dvs. ersättning av bly med andra additiv, endast mar- ginellt utslag i termer av trots att detta inneburit mycket stora miljöförbättringar. I exempelvis Ayres & Ayres13 jämförs olika dryckesförpackningar utifrån vikt. Resultatet blir att alumini- umburkar är att föredra framför returglas, vilket inte stämmer helt överens med analyser gjorda utifrån andra perspektiv. En under- sökning ur ett miljösystemperspektiv gav det omvända resultatet14. Det visar sig att antaganden om energiproduktionens sammansätt- ning är utslagsgivande, om energitillförseln är till övervägande del bestående av fossila bränslen faller jämförelsen klart ut till returgla- sets fördel. 13Ayres & Ayres, (1999). 14Miljö- och , Miljöstyrelsen, (1998). Mål och mått för resurshushållning Ett ofta använt argument är att är lätt att mäta och under- lättar bl.a. snabba livscykelanalyser av olika produkter samt gör olika livscykelanalyser jämförbara med varandra. är dock inte så lätt att mäta som det ger sken av vid en första anblick. För att kunna räkna ut en produkts MIPS-värde behöver man bland annat veta graden av renhet hos exempelvis den malm som en metall har utvunnits ur, verkningsgrad hos smältverket, energitillförselns sammansättning och bränslenas ursprung. För de transporter som ingått i produktkedjan behöver man veta hur lastbilen kört innan den transporterar just den aktuella produkten och hur långt den kommer att gå, om den går tom tillbaka eller om pro- dukten fick åka med på en färd som skulle ha gjorts ändå. Att mäta de utsläpp som sammanhänger med framställningen av en produkt behöver nödvändigtvis inte vara mer komplicerat. En viktig fråga i samband med faktor 10-begreppet gäller medel för att komma till rätta med rättviseaspekten. Hur skapas meka- nismerna som är nödvändiga för att göra det möjligt för utveck- lingsländer att tillgodogöra sig det ökade resursutrymme som fak- tor 10 är avsett att skapa? Denna fråga behandlas inte alls av Schmidt-Bleek, vilket är en brist i framställningen. För att komma närmare en hållbar utveckling via en minskning av materialflödet (dematerialisering) krävs att detta kompletteras med en förändring av beståndsdelarna i flödet (transmaterialise- ring). Detta är inget som kommer att ske genom den pågående ekonomiska utvecklingen utan måste understödjas med policyåt- gärder samt arbete med organisering, design och teknisk utveck- ling. Vissa beståndsdelar i materialflödet kommer med stor sannolik- het att behöva öka för att möjliggöra en utveckling mot ett hållbart samhälle. Om miljöpolitiken skall bedrivas med inriktning mot re- surseffektivisering torde det krävas en genomgång och prioritering av vilka ämnen som kan tillåtas öka i användning. En ökande funktionsförsäljning framställs av Schmidt-Bleek som en väg att dematerialisera ekonomin och därmed förbättra miljösi- tuationen. Dematerialisering som strategi för att uppnå miljöför- bättringar har dock samma svagheter som själva faktor 10 begreppet, nämligen länken mellan materialanvändning generellt mätt i kg och miljöpåverkan. I de fall företag är mer effektiva än hushållen på att utföra tjänsten innebär en ökande funktionsförsäljning en ef- fektivisering av ekonomin, men det betyder inte med nödvändighet minskad miljöpåverkan (se diskussion i kapitel 7). På en väl funge- Mål och mått för resurshushållning rande marknad kan företagen antas tillhandahålla tjänster istället för produkter om detta skulle vara mer lönsamt (se vidare kapitel 6). En studie15 som gjorts angående metallframställning i visar på en koppling mellan dematerialisering och miljöförbättringar inom metallindustrierna. Författarna betonar dock att till en del beror detta på att metaller substitueras bort mot andra material med annan miljöpåverkan, vilket mycket väl kan innebära att nettot i hela ekonomin är en försämring av situationen. Ayres16 argumenterar för att inta ett massbalansperspektiv när man utformar styrmedel på miljöområdet. För att det ska vara möjligt krävs dock en omfattande datainsamling. Olika sorters material och avfall har olika miljöeffekter. Det är därför nödvändigt att göra någon form av viktning/värdering för att kunna välja rätt nivå för eventuella styrmedel. Varken energianvändning eller total materialanvändning är meningsfulla som bedömningsgrund för en jämförelse mellan olika företeelsers miljöpåverkan17. Författaren nämner även som exempel på ett sådant olämpligt mått och exemplifierar med svårigheten att sätta likhetstecken mellan grå- berg och arsenik. Resonemanget utvecklas vidare genom att visa på svårigheterna att jämställa förflyttning av material utan att ta hänsyn till var för- flyttningen görs. Många förflyttningar, framförallt inom gruvhan- teringen, rör mycket korta sträckor. I flera fall hamnar materialet tillbaka ungefär på den plats där det låg från början, exempelvis vid återfyllning av gruvhål. En stor del av de förflyttningar av material människan gjort kan till och med sägas ha bidragit till att förbättra livsbetingelserna och möjliggjort den stora befolkningsökning som skett de senaste århundradena. Värdering av miljöskadligheten hos olika material har varit före- mål för många studier. Det är dock inte så många som koncentrerat sig på kemikalier och tungmetaller utan de flesta har varit inriktade på luftutsläpp av framförallt svavel. I Ayres (1998 ) redovisas re- sultat från ett antal studier. Värdet av svavelutsläpp varierar mellan de olika studierna i ett spann mellan 4 och 1971 US$ (pri- ser) per ton. För exempelvis kadmium redovisas ett värde på 10729 US$/kg. Självklart finns det stora metodproblem vid uppskattning av miljökostnaden av utsläpp. Men det finns flera fördelar med att 15Ruth, (1998). 16Ayres & Ayres, (1998). 17Både energianvändning och materialanvändning är två av de s.k. Gröna nyckeltalen. SOU 1999:27, Miljövårdsberedningen. Mål och mått för resurshushållning ändå genomföra värderingsstudier för att ha en grund för priorite- ring av var åtgärder behöver sättas in. I debatten om huruvida vi har en hållbar utveckling används en rad olika begrepp för att beskriva situationen. Dessa mått har en del gemensamt, men de bygger på olika grundantaganden om vilka parametrar som är nödvändiga att mäta och som bäst illustre- rar utvecklingen. Rättvist miljöutrymme är den mängd resurser som kan användas för ett lands befolkning, utan att tvinga andra människor i världen, nu eller , att nöja sig med mindre.18 Med resurser avses i studien framförallt markanvändning, icke förnybara råmaterial, energianvändning och utsläpp av koldioxid m.m. Begreppet har ta- gits fram av som är en miljöorganisation och en del av Friends of the . Begreppet lanserades för för- sta gången på Riokonferensen19. Miljöutrymmet är den förbrukning av naturresurser och de där- med sammanhängande utsläppen som är möjlig, utan att äventyra den biologiska mångfalden eller framtida generationers möjligheter att försörja sig. Rättvisan uttrycks i Jordens vänners studie som att varje land eller region har rätt till samma miljöutrymme räknat som genomsnitt per innevånare. Utredningen uppfattar begreppet rättvist miljöutrymme mer som en illustration av att flertalet av alla resurser är skevt fördelade globalt sett än som ett operationellt mått på utvecklingen av miljö- tillståndet. Att diskutera användbarheten ur utredningens perspek- tiv blir inte helt rättvist, eftersom begreppet inte är direkt ämnat att vara ett operationellt mått. Miljöutrymmet skiftar beroende på hur gränserna dras mellan olika regioner, vilket uppmärksammades när studien genomfördes. Beroende på om räknades in i eller inte varierade det hållbara uttaget av skogsråvara med 18Miljöförbundet , (1997). 19UNCED (1992), . 20Friends of the Earth, (1995). Mål och mått för resurshushållning Detta exempel visar på svårigheterna med att kvantifiera vad som är hållbart för olika individer i olika områden. Det krävs en stor mängd information för att göra det möjligt att bestämma vilket som är det rättvisa miljöutrymmet för varje indi- vid i en region. För att kunna uppnå den enligt ide- ala situationen krävs ingrepp från staten. Utredningen ställer sig frågande till hur en sådan politik skall bedrivas. För att möjliggöra genomförandet krävs bland annat en mycket omfattande datain- samling till mycket höga kostnader. hävdar i Mål och beräkningar för ett hållbart Sverige21 att miljöutrymmets fördelning även måste utjämnas inom landet. En rik familj använder sex gånger så mycket energi som en låginkomstfamilj och därför måste den rika familjen ställa om mest. Det kan starkt ifrågasättas varför det är just energianvändningen eller miljöutrymmet som skall fördelas rättvist. Det överskuggande målet måste vara att tillgodose människors basbehov i ett globalt perspektiv och inte att skapa ett potentiellt miljöutrymme för eventuellt senare utnyttjande. Krav på välfärdsomfördelning borde gälla välfärd/konsumtionsmöjligheter i allmänhet och inte någon särskild resurs. Ekologiskt fotavtryck är en variant av ett begrepp som fördes fram av Borgström22. Det kallades då spökarealer och syftade till att synliggöra den areal som åtgick för livsmedelspro- duktion i andra, ofta fattiga, länder. Odum23 har också fört fram liknande tankar där han uppskattat den areal av ekosystem som städer kräver för sitt uppehälle. Ekologiskt fotavtryck24 avser den landarea som behövs för att upprätthålla nuvarande konsumtionsnivå inklusive assimilera ut- släpp från en given befolkning. Enligt författarnas beräkningar skulle det behövas ytterligare två jordklot för att klara resursförbrukningen, om alla jordens invånare hade samma kon- sumtionsmönster som genomsnittsamerikanen. Det finns en viss mängd ekologiskt produktivt land och om alla jordens invånare 21Miljöförbundet , (1998). 22Borgström, (1967). 23Odum, (1989). 24Rees och Wackernagel, (1994), In: , (eds), (1994). Mål och mått för resurshushållning skulle leva på samma nivå som i västvärlden räcker den arean inte till. Begreppet har också använts på mikronivå för att exempelvis analysera fiskodling25. Förespråkarna för användning av begreppet ekologiska fotav- tryck anser att det inte är en framkomlig väg att satsa på resursef- fektivitet, eftersom en relativ resurseffektivisering ofta leder till en ökning av den totala resursanvändningen. De hänvisar till olika studier som anför att energieffektivisering ofta leder till ökad till- växt och därmed en ökad energiförbrukning. Energieffektivisering höjer också marginalproduktiviteten hos energi vilket också ökar efterfrågan. Det hävdas också att energiåtgången per BNP-krona inte minskat i någon nämnvärd utsträckning, vilket bestrider en eventuell avlänkning mellan energi och ekonomisk tillväxt (se ut- förlig diskussion i avsnittet om energihushållning). Ekologiska fotavtryck fokuserar på användning av förnybara re- surser. Klarar jorden av att försörja en befolkning med ökande konsumtionsbehov? Slutsatsen är att om alla levde på samma nivå som en genomsnittsamerikan räcker inte jorden till. i ett globalt perspektiv är levnadsvillkoren för människor starkt skiftande. Beroende på medeltemperatur varierar uppvärm- ningsbehov etc. Det är inte självklart att behoven behöver uppfyllas på exakt samma sätt överallt. Levnadsstandarden är troligen lika hög i länder med förnybar energitillförsel som i länder, där energi- tillförseln till största delen baseras på fossilbränslen. Det är uppenbarligen så att prismekanismen inte fungerar lika väl för alla varor och tjänster. Framförallt är detta fallet med utnytt- jandet av miljöns assimilationsförmåga, men att det inte sker någon typ av anpassning till knapphet på även denna resurs är dock att underskatta ekonomins anpassningsförmåga. Miljöpolitiken i många länder kan ses som ett sätt att minska fotavtrycken. Skatter och avgifter har införts som en anpassning till att det finns kostna- der relaterade till ökat utnyttjande av miljöns förmåga att ta hand om utsläpp. Den viktigaste invändningen mot detta begrepp är av samma typ som mot faktor 10, nämligen den att egenskapen för olika kva- dratmetrar skiljer sig åt och därför är det föga meningsfullt att ad- dera dem. Det är också svårt att utläsa om utvecklingen går åt rätt håll, eftersom begreppet inte tar hänsyn till om användningen av ytan ifråga minskar eller ökar möjligheten att använda ytan till nå- got som bidrar till mänsklighetens försörjning . 25 och , (1996). Mål och mått för resurshushållning pel på detta är att vissa varianter av jordbruk förstör möjligheterna för framtida generationer genom att de leder till erosion etc. Andra sätt att bruka jorden höjer värdet för kommande generationer ge- nom att förbättra mullkapitalet, vilket gör att samma yta kan bli än mer produktiv . Argumenten som förs fram är inte nya. De tidiga utsagorna från exempelvis Malthus och byggde delvis på en föreställning om att ytan inte skulle räcka till för både energi (ved) och livsme- delsproduktion. Historiskt har användningen av fossila bränslen, men även användningen av förnybar energi som vatten- och vind- kraft, möjliggjort och möjliggör en viss avlänkning mellan ytan- vändning och tillväxt. Med klimatproblematiken i åtanke får möj- ligheterna att fortsätta använda fossila bränslen sägas vara små och en omfattande satsning på förnybar energi är önskvärd. Ytan som krävs för att producera energi behöver inte med nöd- vändighet minska möjligheterna till ekologisk produktion. Forsk- ning bedrivs exempelvis för att förändra utformningen på funda- menten vid havsbaserad vindkraft i syfte att gynna blåstången och därmed fiskproduktionen i Östersjön.26