sou · GPB329d2 · 2002-01-01 00:00:00 — – Jämför även förslag till en särskild förordning om avgifter inom vägtrafikområdet och de där föreslagna bestämmelserna med möjlighet till överklagande av beslut om avgifter (SOU 1998:162 s. 118 f.). Punkten 4 ansluter till den ordning som beskrivs i 84 a och b §§ FK. Den innebär att den fordonsägare, som av besiktningsorganet fått ett föreläggande om ny kontrollbesiktning eller som skall åtgärda enkla brister, kan välja att i stället för att ställa in fordonet till en ny besiktning låta åtgärda bristerna och prova fordonet vid en ackrediterad verkstad. Verkstaden utfärdar ett intyg som skickas till och verket prövar om fordonet, på grundval av intyget, kan godkännas. prövning skall inte kunna överklagas. I 96 § FK finns beträffande flygande inspektion en hänvisning till 84 a § och i 101 § en hänvisning till 96 §, varför punkten 4 tar upp även flygande inspektion. I förordningen (1997:652) med instruktion för sägs i 10 § att verksförordningens (1995:1322) bestämmelser om överklagande inte gäller för och i 24 § att beslut överklagas hos regeringen, om inte något annat följer av andra föreskrifter än 22 a § förvaltningslagen (1986:223) eller en bestämmelse som särskilt hänvisar till 22 a § förvaltningslagen. Detta innebär bland annat att överklagande av normgivningsbeslut prövas av regeringen, se prop. 1997/98:101 och SFS 1998:1099. Bestämmelsen är ny. Motsvarande bestämmelse finns i annan lagstiftning på området, jämför t.ex. 7 kap. 9 § yrkestrafiklagen (1998:490). Behandlas i textavsnitt 17.3. Uppdelningen mellan kontroll av fordon å ena sidan och kraven på fordons beskaffenhet och utrustning å den andra är tydlig såväl i lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer (bemyndigandelagen) som i fordons- och terrängtrafikkungörelserna. Den föreslagna fordonslagen innehåller främst bestämmelser om kontroll av fordon (kontrollformerna), medan regeringen på förordningsnivå bemyndigas att föreskriva om fordons beskaffenhet och utrustning. Det är en naturlig följd av den nya uppläggningen av regleringen att de nuvarande bemyndigandena i bemyndigandelagen beträffande fordons beskaffenhet och utrustning samt kontroll flyttas över till fordonslagen. – Jämför t.ex. i fråga om körkort, 10 kap. 1 § körkortslagen (1998:488), och yrkestrafik, 8 kap. 2 § yrkestrafiklagen (1998:490). Se också under 8 §. Motsvarar del av 102 § första stycket andra meningen FK och 3 § andra stycket lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordons- området. Den detaljerade utformningen av paragrafen har främst valts för att svara mot de krav som Lagrådet har ställt beträffande bestämmelser om bemyndigande. Det kan anmärkas att det i andra lagar inom området finns exempel på mer generellt utformade bemyndiganden (...i de avseenden som anges i denna lag...), se t.ex. ovan nämnda körkortslag och yrkestrafiklag. Genom bemyndigandet klargörs att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter som går utöver rena verkställighets- föreskrifter. Den närmare regleringen av hur den kontroll som lagen behandlar skall genomföras får däremot ses som verkställighetsföreskrifter, som meddelas med stöd av 8 kap. 13 § regeringsformen. Punkten 4, som avser förutsättningarna för att bruka vissa fordon, syftar på de närmare bestämmelser i förslaget till fordonsförordning som anger i vilka fall ett fordon får användas trots att körförbud gäller, nämligen för färd kortaste lämpliga väg till en reparationsverkstad och till ett besiktningsorgan för besiktning (jfr lydelsen i 6 kap. 14 §, 9 kap. 18 § och 10 kap. 15 § förslaget till fordonsförordning). Jämför beträffande punkten 5 bestämmelserna i 4 kap. 8 § ovan med kommentar samt förordningen (1972:648) med taxa för och förslaget till 11 kap. 17 § fordonsförordningen. Jämför också förslaget till lag om ändring i bemyndigandelagen (1975:88). Beträffande andra stycket jämför försäljningsförbuden m.m. i 2 kap. 8 och 10 §§ förslaget till fordonsförordning. Jämför 1 § FK och 1 § TTK. Huvudregeln är att förordningen omfattar samtliga slag av fordon. Förordningens tillämpningsområde är något snävare än lagens, jämför 1 kap. 1 § förslaget till fordonslag. Enligt den bestämmelsen reglerar lagen även kontroll av fordons last samt kontroll av färdskrivare och taxameter och användningen av dessa. Det kan anmärkas att vi i våra förslag genomgående skriver använda i stället för bruka. Detta är en ändring i förhållande till av endast redaktionell art. Paragrafen, som är ny, avser fordon i internationell vägtrafik i , se 14 och 15 §§ förslaget till lag (0000:000) om vägtrafikregister enligt regeringens proposition 2000/01:95 och textavsnitt 7.2. För sådana fordon gäller bestämmelserna i förordningen (1987:27) om fordon i internationell vägtrafik i . Den förordningen bygger dels på internationella konventioner, dels på överenskommelser mellan de nordiska länderna (se regeringens förordningsmotiv 1987:1). I 8 § förordningen 1987:27 hänvisas till fordonskungörelsens bestämmelser och anges när kungörelsen är tillämplig på fordon som anses vara i internationell vägtrafik i . Förordningen innehåller särskilda bestämmelser för nordiska fordon. Enligt 13 § får ett nordiskt fordon användas i även om det inte uppfyller kraven enligt 8 §. Fordonet måste dock vara i trafikdugligt skick. Såväl fordonslagen som fordonsförordningen avses i princip omfatta även fordon i internationell vägtrafik i . Genom den föreslagna bestämmelsen anpassas tillämpningen av fordonsförordningens bestämmelser i fråga om sådana fordon till de regler som gäller enligt 8 och 13 §§ förordningen 1987:27. Bestämmelserna om kontrollbesiktning efter föreläggande av (övervakning genom , 90 § FK) flygande inspektion och annan kontroll genom polisman (övervakning genom polisman, 101 § FK) blir tillämpliga på här aktuella fordon. får med stöd av bemyndigandena i 11 kap. meddela närmare detaljföreskrifter om tillämpligheten av bestämmelserna i fordonsförordningen om fordons beskaffenhet och utrustning samt kontroll. Enligt förslaget till lag om vägtrafikregister flyttas ett antal bestämmelser över till den lagen från förordningen 1987:27. Den förordningens bestämmelser påverkas även av vårt förslag. I det fortsatta arbetet får uppmärksammas frågan om ett eventuellt upphävande av förordningen 1987:27 till följd härav. I första stycket hänvisas också till 16 § förslaget till lag om vägtrafikregister, som avser den som har sitt egentliga hemvist i och som har förvärvat ett fordon som inte är registrerat här, dvs. den som till importerar ett fordon för att använda det här i landet – de s.k. importfallen. Ett sådant fordon får, enligt den nämnda paragrafen, från det att fordonet fördes in i brukas här i landet med stöd av en giltig utländsk registrering. Även beträffande ett sådant fordon bör ställas kravet att det i princip skall uppfylla fordonsförordningens krav på beskaffenhet och utrustning. Jämför 2 § FK och 2 § TTK. Beträffande andra stycket förtjänar framhållas att såväl nuvarande system – bilregisterkungörelsen (1972:599, BRK) – som det föreslagna nya i SOU 1998:162 bygger på tanken att kraven i registrerings- sammanhang på besiktningar av olika slag anges i respektive registerförfattning. Jämför kommentaren till 6 kap. 1 §. Denna bestämmelse saknar motsvarighet i tidigare fordons- författningar. Definitionen är hämtad från EG-direktivet 70/156/EEG. Beträffande andra stycket jämför 3 § FK och 3 § TTK och förslaget till lag om vägtrafikdefinitioner enligt prop. 2000/01:95. Som framgår i textavsnitt 5 föreslås dock vissa ändringar av de definitioner som finns i det aktuella lagförslaget. Det kan noteras att dagens reglering i 5 § FK och 5 § TTK om chassi har tagits in i 1 § andra stycket förslaget till lag om vägtrafikdefinitioner enligt nämnda proposition och därför kan undvaras här. Första stycket är en ny bestämmelse, men den innehåller egentligen inte någonting nytt i materiellt hänseende. Önskemål har dock förts fram, bland annat från polisen, om att få en uttrycklig bestämmelse med detta innehåll. Det kan anmärkas att begreppet i bruk är vidare än begreppet används när det gäller fordon. Ett fordon som är i bruk kan användas i trafik eller rent faktiskt stå stilla. Andra stycket motsvarar i 5 a § FK och 5 a § TTK. Jämför 6 § FK och 6 § TTK. Se också 11 kap. 6 §. 2 kap. Fordons beskaffenhet och utrustning Behandlas i textavsnitt 7. Jämför 7 § FK och 7 § TTK. Kravet i första stycket på att ett fordon för att få användas skall vara tillförlitligt från säkerhetssynpunkt syftar bland annat på krav om asbestfrihet och frihet från brandfarliga och explosiva varor. Jämför 8 § första och tredje styckena FK samt 8 § första och tredje styckena TTK. De olika styckena i paragraferna har fått en ny inbördes ordning. De tidigare tredje styckena uppfattas som den mest grundläggande bestämmelsen och har därför tagits upp först. Observera att motorfordon har bytts ut mot motordrivet fordon, vilket täcker in även terrängmotorfordon. I stället för förare, annan driftspersonal eller passagerare används uttrycket den som färdas i ett fordon. Ingen skillnad i sak är dock avsedd. De tidigare första styckena, som innebär en precisering av den grundläggande bestämmelsen, har tagits in som ett andra stycke. Enligt fordonskungörelsen krävs att förarplatsen på motorfordon skall medge en god utsikt över vägen, dvs. både framåt och bakåt och åt sidorna, medan det enligt terrängtrafikkungörelsen krävs att förarplatsen på terrängmotorfordon bland annat skall medge en god utsikt framåt och åt sidorna. För att kunna reglera de två fordonsslagen i en bestämmelse och därmed förenkla skrivningen, har vi valt uttrycket att förarplatsen skall medge en god uppsikt över omgivningen. Vidare har det subjektiva uttrycket bekväm bytts ut mot det mera objektiva uttrycket lämplig. Ingen saklig skillnad mot dagens krav är dock avsedd. Jämför 8 § andra stycket FK och 8 § andra stycket TTK. Fordon har bytts ut mot motordrivet fordon, som stämmer bättre överens med vad som avses. Jämför 9 § FK och 9 § TTK. Fordon har bytts ut mot motordrivet fordon, se 8 §. Bestämmelsen är ny och föreslås efter påpekande från . Jämför dock 103 § FK. Beträffande begreppet vägmotorfordon, se förslaget till ändring av 2 § lagen (0000:000) om vägtrafikdefinitioner. I de följande paragraferna har tagits in vissa regler med anknytning till EG-regleringen som har ansetts vara av allmängiltig och grundläggande karaktär. Bestämmelsens första stycke motsvarar 7 a § FK. Andra stycket har lagts till efter påpekande från . De uppräknade fordonen kan nämligen ha ett giltigt intyg om överensstämmelse, men bör på grund av sin särskilda konstruktion ändå inte godkännas här i landet. Jämför även kommissionens direktiv /14/EG av om anpassning av medlemsstaternas lagstiftning om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /156/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon. Bestämmelsen kan jämföras med den i 3 kap. 21 §, om undantag från vad som annars gäller enligt den paragrafen. Jämför 7 b § FK. Jämför artikel 7.3 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG), artikel 9.1 i 74/150/EEG och artikel 12 i 92/61/EEG. Detta är den enda möjligheten för att hindra användningen av fordon som har EG-typgodkänts i ett annat medlemsland utan tillämpning av några undantag eller alternativa förfaranden. Jämför skillnaden i lydelse mellan denna paragraf och 10 § nedan, som avser ECE-typgodkännande. Detta förklaras i textavsnitt 9.2. Se kommentaren under rubriken . Motsvarande gäller här för ECE-regleringen. Jämför 3 § kungörelsen (1960:167) i anledning av tillträde till den i avslutade överenskommelsen om antagande av enhetliga regler för typgodkännande av utrustning och delar till motorfordon samt för ömsesidigt erkännande av sådant godkännande. Kungörelsen avser så kallat ECE-typgodkännande av fordonsdetaljer. Detta regleras mer ingående i fordonsförordningens 4 kap. (textavsnitt 10), men denna grundläggande bestämmelse om fordons beskaffenhet och utrustning bör tas in i 2 kap. i anslutning till 7 och 8 §§, som avser motsvarande förhållanden för EG-typgodkända fordon, system, komponenter, och separata tekniska enheter. Bestämmelsen har ändrats endast redaktionellt. Motsvarighet till bestämmelsen saknas i kungörelsen (1960:167). Se dock artikel 4 i den reviderade överenskommelsen. Bestämmelsen korresponderar med 8 § som avser EG-typgodkännande. Bestämmelsen är nödvändig för att en stat () åtminstone temporärt skall kunna hindra försäljning eller användning av typgodkända fordonsdetaljer som äventyrar trafiksäkerhet eller miljö, i avvaktan på att den stat som har beviljat typgodkännandet ingriper. I den reviderade överenskommelsen är förbudet inte tidsbegränsat, men en sådan bestämmelse finns beträffande EG-typgodkännande. I fråga om nationellt typgodkännande (se 5 kap.) finns inte något behov av en bestämmelse med motsvarande innehåll, eftersom det i dessa fall är () som har meddelat godkännandet och därmed har möjlighet att ingripa genom att återkalla godkännandet. Jämför 55 a § andra stycket sista meningen och 104 § FK. Behandlas i textavsnitt 8. Bestämmelserna i detta kapitel reglerar förfarandet för utfärdande av EG-typgodkännande i , medan bestämmelserna i föregående kapitel om fordons beskaffenhet och utrustning, som utformats mot bakgrund av bland annat gällande EG- regler, reglerar hur ett EG-typgodkännande (eller ECE-typgod- kännande, se följande kapitel) skall tillämpas i nationell lagstiftning, oberoende av om godkännandet utfärdas i eller i något annat land. Jämför artikel 2 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG) och artikel 2 i 92/61/EEG. Endast de definitioner som är mest väsentliga för förståelsen av övriga bestämmelser om typgodkännande i förordningen har tagits med. Med motorfordon avses här detsamma som definieras som fordon i direktivet 70/156/EEG (jfr avsnitt 5.3.2). Övriga begrepp i kapitlet får tolkas mot bakgrund av direktivens innehåll. Jämför artikel 2 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG), artikel 2 i 74/150/EEG och artikel 2.6 i 92/61/EEG. Direktiven som avses i paragrafen är både ramdirektiven och särdirektiven om typgodkännande. Bestämmelsen avser att avgränsa vilka fordon och vilken utrustning som får EG-typgodkännas. Ett stort antal tekniska föreskrifter i särdirektiv kan enligt direktiven ersättas med vissa ECE-reglementen, så att ett fordon som är godkänt enligt ett ECE-reglemente anses överensstämma med EG:s tekniska krav i ett visst avseende. Jämför bilaga 2 i 92/53/EEG (delvis ändrad genom 93/81/EEG), artikel 1 i 74/150/EEG (delvis ändrad genom 97/54/EG) samt artikel 1.2 och 1.3 i 92/61/EEG. Definitionerna har hämtats direkt från direktiven. Därvid har i vissa fall fordon bytts ut mot motorfordon. Med motorfordon avses detsamma som definieras som fordon i direktivet 70/156/EEG (jfr avsnitt 5.3.2). I fråga om traktor har av samma anledning motorfordon bytts ut mot fordon. När det gäller två- och trehjuliga fordon (motorcyklar och mopeder) är de svenska definitionerna i den föreslagna lagen om vägtrafik- definitioner till sitt innehåll helt överensstämmande med definitionerna i direktivet. Eftersom de svenska definitionerna är anpassade till svenskt språkbruk har definitionerna ersatts med en hänvisning till 2 § lagen om vägtrafikdefinitioner (prop. 2000/01:95). Jämför 55 a § första stycket första meningen FK. Jämför 55 a § första stycket andra meningen FK. Om tar över hela förfarandet med EG-typgodkännande blir denna paragraf onödig och kan då utgå. Ett alternativ som övervägts är att i stället reglera detta förfarande i bilavgaslagstiftningen och här endast hänvisa till aktuell författning. Jämför artikel 3.1 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 98/14/EG), artikel 3 i 74/150/EEG och artikel 3 i 92/61/EEG. Kraven på vad en ansökan skall innehålla är så detaljerade att de bör regleras i myndighetsföreskrifter. Jämför artikel 3.5 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG), artikel 3 i 74/150/EEG och artikel 3 i 92/61/EEG. I direktiven anges att ansökan inte får lämnas in till mer än en medlemsstat. Det regleras däremot inte vad som händer om en tillverkare lämnar ansökan till ytterligare ett land. bör i ett sådant fall rimligen avvisa den senare ansökan. Jämför artikel 10.1 i 70/156/EEG samt direktivets bilaga 10 (direktivet senast ändrat genom 2000/40/EG) och artikel 4.2 i 92/61/EEG. Motsvarande bestämmelse finns även beträffande nationellt typgod- kännande och ECE-typgodkännande. Jämför artikel 4.1 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG och 98/14/EG), artikel 4.1 i 74/150/EEG och artikel 4.1 i 92/61/EEG. Beträffande första stycket jämför artikel 4.1 d i 70/156/EEG (som ändrats genom 92/53/EEG och 98/14/EG). Beträffande andra stycket jämför artikel 4.4 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG) och artikel 7.3 i 92/61/EEG. Jämför artikel 4.2 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG). Motsvarande bestämmelse finns inte för mopeder, motorcyklar eller traktorer. Beträffande fordon i M-gruppen är det i praktiken endast M1-fordon som helfordonsgodkänns. Jämför artiklarna 4.3 och 4.4 i 70/156/EEG (artiklarna ändrade genom 92/53/EEG), artikel 4.2 i 74/150/EEG och artikel 5 i 92/61/EEG. Intyg om överensstämmelse och typgodkännandemärke Första stycket: Jämför artikel 6.1 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG), artikel 5.2 i 74/150/EEG och artikel 7.1 i 92/61/EEG. Andra stycket: Jämför artikel 7.2 i 92/61/EEG. Jämför artikel 8 i 92/61/EEG. Motsvarande bestämmelse saknas i ramdirektiven för typgodkännande av motorfordon och traktorer. För dessa fordonskategorier finns emellertid krav på tillverkarskylt enligt särdirektiven (se t.ex. 76/114/EEG), varför bestämmelsen kan göras generellt tillämplig. Jämför artikel 6.3 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG) och 7.4 i 92/61/EEG. Det kan anmärkas att motsvarande bestämmelse saknas för traktorer. Jämför artikel 5.1 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 98/14/EG), artikel 6.1 i 74/150/EEG och artikel 9.1 i 92/61/EEG. Direktivens bestämmelser är formulerade på lite olika sätt och den föreslagna lydelsen får ses som en kompromiss. Exempelvis används begreppet tekniskt underlag endast i fråga om bil. Motsvarande begrepp är i fråga om motorcykel, moped och traktor informationsunderlag. Anmälan om förändringarna är dock en förutsättning för att typgodkännandemyndigheten skall kunna ta ställning till om några åtgärder behövs. Jämför artiklarna 5.2 och 5.3 i 70/156/EEG (artiklarna ändrade genom 98/14/EG), artiklarna 6.2 och 6.3 i 74/150/EEG och artiklarna 9.2 och 9.3 i 92/61/EEG. Direktivens bestämmelser skiljer sig något åt beträffande de olika fordonskategorierna, men förslaget till ny paragraf i fordonsförordningen är en kompromiss som torde uppfylla kraven i samtliga direktiv. Bestämmelsen får kompletteras med föreskrifter. Kontroll och återkallelse av typgodkännande Jämför artikel 10.2 och bilaga 10 i 70/156/EEG (ändrade genom 92/53/EEG och 98/14/EG), artikel 4.2 i 74/150/EEG och artikel 4.5 i 92/61/EEG. skall alltså se till att kontrollen sker. Det betyder att myndigheten inte nödvändigtvis måste utföra själva kontrollerna, utan den kan låta någon annan, t.ex. en teknisk tjänst, sköta den fysiska kontrollen. Denna bestämmelse kräver, liksom ett flertal andra, kompletterande myndighetsföreskrifter. I fordonslagen (2 kap. 4 §) finns vidare bestämmelser om tillverkarens ansvar för tillverkade produkter och som ger godkännandemyndigheten vissa befogenheter i samband med denna kontroll. Jämför artikel 11.2 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG), artikel 8.1 i 74/150/EEG och artikel 10.1 i 92/61/EEG. I fordonslagen (2 kap. 5 §) finns den bestämmelse som ger godkännandemyndigheten möjlighet att återkalla ett tidigare meddelat godkännande om det finns skäl för det. Bestämmelsen tas in i förordningen eftersom den talar om EG- typgodkännande och detta begrepp inte lämpligen bör tas upp i lag med de komplicerade hänvisningar till EG-direktiv som då skulle behöva tas in i lagen. Jämför dock bemyndigandet i 5 kap. 8 § andra stycket fordonslagen. Jämför artikel 8 i 70/156/EEG (artikeln ändrad genom 92/53/EEG och 98/14/EG). Bestämmelsen är generellt utformad trots att det endast är kategori M1 för vilken EG-typgodkännande enligt direktivet är obligatoriskt. Direktivtexten är generellt skriven och kommer alltså att omfatta även övriga kategorier så fort dessa omfattas av obligatoriskt EG-typgodkännande. Med små serier avses att antalet fordon av en typgrupp som registreras, säljs eller tas i bruk i en medlemsstat inte får överstiga 500 enheter. När en medlemsstat har beviljat ett sådant tillstånd skall övriga medlemsstater besluta om de skall godta typgodkännandet för fordon som skall registreras inom dess territorium och i så fall för vilket antal. Medlemsstaterna får registrera och tillåta försäljning eller första användning av en fordonstyp vars typgodkännande är giltigt. Detta gäller dock endast fordon som befann sig inom gemenskapens territorium och som var försedda med ett redan utfärdat giltigt intyg om överensstämmelse då typgodkännandet av den aktuella fordonstypen fortfarande var giltigt, men som inte hade tagits i bruk innan giltighetstiden för detta typgodkännande gick ut. Denna möjlighet begränsas till att gälla för avslutade fordon och 18 månader för etappvis byggda fordon vilkas avslutande konstruktionsfas fullbordades efter den dag då typgodkännandet upphörde att vara giltigt. Jämför artikel 15.4 i 92/61/EEG. Med små serier avses här serier på högst 200 enheter. Offentliga arbeten är sådana som utförs av stat, kommun och landsting. Det kan exempelvis gälla vägbyggen eller hamnar. Behandlas i textavsnitt 9. I 2 kap. fordonslagen finns de övergripande bestämmelserna om typgodkännande. Hänvisningarna i detta avsnitt till den reviderade överenskommelsen avser ekonomiska kommissions för överenskommelse om antagande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon och för utrustning och delar som kan monteras eller användas på hjulförsett fordon samt om villkoren för ömsesidigt erkännande av typgodkännande utfärdade på grundval av dessa föreskrifter (Reviderad överenskommelse av ). Jämför 1 § kungörelsen (1960:167) i anledning av tillträde till den i avslutade överenskommelsen om antagande av enhetliga regler för typgodkännande av utrustning och delar till motorfordon samt för ömsesidigt erkännande av sådant godkännande. Den reviderade överenskommelsen är endast en ändring av överenskommelse, varför den inte behöver nämnas i författningstexten. Eftersom det ännu inte finns några reglementen som gör det möjligt att få ett typgodkännande av ett helt fordon har detta utelämnats i författningstexten. Andra stycket motsvarar 55 a § andra stycket sista meningen FK. Jämför också 104 § FK. Jämför 1 § kungörelsen 1960:167. För att förenkla bestämmelserna har dessa delats upp i kortare paragrafer. I paragrafen anges vilken myndighet som är godkännandemyndighet () samt att det krävs en ansökan och vem som kan ansöka (tillverkaren). Motsvarighet till denna bestämmelse saknas i kungörelsen 1960:167. En bestämmelse med detta innehåll finns emellertid med i den reviderade överenskommelsen (artikel 2). Likadana bestämmelser finns också beträffande både EG-typgodkännande och nationellt typgod- Det är önskvärt att bestämmelserna för de tre olika alternativen för typgodkännande utformas så lika som möjligt. Jämför 2 § kungörelsen 1960:167 och artikel 2 i den reviderade överenskommelsen. Kravet på att tillståndshavaren skall bo i riket eller här i riket ha ett ombud har tagits bort. Ett sådant krav torde strida mot gemenskapsreglerna. Det finns inte heller någon bestämmelse med detta innehåll i den reviderade överenskommelsen. Jämför 2 § tredje stycket kungörelsen 1960:167 och artikel 4 i den reviderade överenskommelsen.