sou · GPB385d4 · 2002-01-01 00:00:00 — Noterbart är dock att varken eller har några ubåtar. Avslutningsvis kan konstateras att frågan huruvida övningen verkligen genomfördes måste sägas vara av mindre intresse än det faktum att den planerades över huvudtaget.23 Slutligen är det viktigt att notera att episoden ägde rum och att utredaren inte funnit någon dokumentation som skulle bekräfta att ytterligare samövningar ägt rum. gjordes en del uppseendeväckande uttalanden av en hög amerikansk tjänsteman vid namn , som bland annat tjänstgjort som säkerhetspolitisk expert i Pentagon 1987. Yttrandena gjordes vid ett seminarium med titeln in the Shadow of the Cold War vid det Danska () i . Zakheims grundläggande tes var att norra aldrig dominerat det amerikanska säkerhetspolitiska tänkandet på toppnivå, men att regionen varit betydelsefull på den operativa nivån, i egenskap av flankområde till Nato och speciellt ur marin synvinkel. I sin be- skrivning av de säkerhetspolitiska relationerna mellan och karaktäriserade han detta förhållande som en hemlig allians (secret alliance) och att det inom ramen för denna allians ingick topphemligt utbyte av information mellan de båda för- svarsmakterna, besök av amerikanska officerare i det svenska försvarets mest känsliga anläggningar, samt genomförande av mycket diskreta gemensamma utbildningsövningar (very low key joint training exercises). Zakheim poängterade att denna typ av kontakter vanligtvis sköttes på ett informellt sätt, dvs. muntligt, och att man därför inte kunde förvänta sig att hitta sådan in- formation i några arkiv. Slutligen var man från den amerikanska 23 Timmons to , 17 1960; Timmons to , 21 1960; samt to Timmons, 30 1960: Records relating to , 72 D 339, Box 2, RG 59, National Archives 2, College Park, MD, . Samtal med , . , Volume I – Part B (erhållet via internet-adressen: . Utdrag från uppslags- boken på originalspråket: Before the end of [1960], visited , Eng- land and , , to conduct naval reviews and in-port sonar demonstrations. During [1960], when she visited the , , , and , the destroyers crew found the regional navies were eager to discuss both technological and security concerns. And, as conducted four at-sea sonar demonstrations with friendly submarines, that foreign naval officers were impressed with U.S. Rörande det faktum att varken och har ubåtar, se Svenska Flottans Marinkalender, 1970. Det som gör fallet med intressant är att nämnda källor, på ett detaljerat sätt, beskriver ett specifikt fall samt att några av källorna har författats oberoende av varandra. En kuriosoitet i sammanhanget är slutligen att ligger förtöjd i Navy och är öppen för allmän visning. militärens sida noga med att hålla detta samarbete hemligt för det egna State Department. I den väl ansedda tidskriften lämnade Zakheim en reviderad version som också den väckte ett visst intresse. Bland annat konstaterades att den låga nordiska profilen medgav ett visst skydd rörande det betydande samarbete som fanns med , något som inte ens skapade någon uppmärksamhet i den amerikanska regeringen, med undantag av Pentagon. (egen översättning) Det sägs vidare att till en bra bit in fanns ett speciellt förhållande till som inklu- derade topphemliga orienteringar av den svenska marinchefen till den amerikanska marinchefen, besök till hemliga svenska anlägg- ningar, utbyten av muntliga åtaganden rörande vilken strategi och taktik som skulle användas i händelse av en sovjetisk attack, (samt) mycket diskreta gemensamma utbildningsövningar. (egen över- sättning). Det senare var ett citat från ett brev skrivet av den tidigare amerikanske marinchefen, amiral , daterat till nämnde Zakheim. Amiral sägs också ha slagit fast att den amerikanska marinen vanligtvis inte informerade State Department om dessa politiskt känsliga aktiviteter. Den amerikanska f.d. marinchefen (1970 1974) är en förhållandevis viktig källa i sammanhanget eftersom han enligt uppgift sägs ha haft goda relationer med svenska marinofficerare och skall i anslutning till sitt besök i ha bidragit till att avsevärt fördjupa relationerna mellan den svenska och amerikanska marinen.24 De yttranden som i praktiken utlöste debatten om svenska sam- övningar med enheter från Nato och tester av det svenska kustförsvarets beredskap, av från Nato tillhörande enheter, var den TV-intervju som gjordes med den amerikanske f.d. försvars- 24 , The and the Nordic Countries during the Cold War, föredrag , vid DUPI i . Seminariet som helhet, organiserat av , och där även andra föreläsare deltog, hade titeln in the Shadow of the Cold War, 5 . För ett referat från Zakheims föreläsning se Strategiska Institutionens (FHS) Nyhetsbrev, Nr.1 (1998), s. Hans föreläsning ledde senare till en något mer försiktig artikel (med samma namn) i Cooperation & Conflict, 1998, Vol. 33(2), s. 115 129. Citatens ordalydelse på originalspråket är: the low Nordic profile did offer a degree of cover, however, to significant cooperation with the that did not even attract much attention within the government outside the Pentagon. samt a special relationship with that involved top secret briefings by Swedish Chiefs of Naval Operations (CNO) to U.S. CNOs, visits to Swedish classified facilities; exchange of verbal commitments as to how we would conduct strategy and tactics in the event of a Soviet attack; very low key joint training exercises. ministern i samhällsprogrammet . Intervjun verkar bland annat ha inspirerats av ett amerikanskt nyhetsprogram (ABC-news), där, baserat på hemliga källor från Pentagon, det hävdats att ubåtar ofta kränkte andra nationers territorialvatten (även vänligt sinnade länder) i samband med insamling av militära underrättelser. På en direkt fråga till , som upprätthöll posten som försvarsminister åren 1981 1987, huruvida Nato hade testat också det svenska försvaret, svarande han att de testade alla försvar då och då för att se om det fanns luckor som kunde täppas till, speciellt efter den sovjetiska ubåtskränkningen [U 137]. När reportern undrade om det inte fanns risker med att gå in i svenska vatten, eftersom marinen släppte sjunkbomber, menade amerika- nen att det troligen hade skett efter konsultationer med den svenska statsmakten (government-to-government) och att så vitt han visste man aldrig genomfört några intrång utan att svenskarna hade blivit informerade i förväg. Inte heller hade erfarit att det någonsin inträffat någon typ av konfrontation mellan och Nato-styrkor i dessa sammanhang. Han beskrev vidare att det inte fanns några avtal i formell mening för denna övnings- verksamhet utan att det snarare var konsultationer av mer informell karaktär (consultations or understandings) mellan de båda ländernas mariner. På frågan om miniubåtar hade använts i dessa intrång, svarade han att han inte visste vilken nivå eller vilka instrument som utnyttjades, men att hade alla typer av ubåtar och att den amerikanska marinen var tvungen att veta var ubåtar var . Och vi hade kapacitet att göra det. konstaterade avslutningsvis att han inte kände till vilka typer av ubåtar som använts eller hur regelbundet dessa tester hade skett, i eller på andra platser, utan endast att detta genomförts i tillräcklig utsträckning för att vi skulle vara säkra på att våra försvarsplaner var uppdaterade och tillräckligaför att vi skulle vara kapabla att motstå alla förändringar i sovjetisk styrka och sovjetisk kapacitet. Det gjordes regelbundet. Det gjordes inte bara till sjöss, det gjordes mot flygvapnet, landförsvaret, det gjordes för att förhindra möjlig[a] landstigningsområde[en].25 Som uppföljning till intervjun med gjorde Striptease-redaktionen på , , , ett nytt program vilket innehöll ett bandat 25 Intervju med , Striptease, SVT, . samtal med en f.d. brittisk marinminister (1979 1981) vid namn . Speed, utifrån en brittisk horisont och från egna erfarenheter, bekräftade här den allmänna beskrivning av diverse beredskapstester från Natos sida som gjort gällande. I likhet med sin amerikanska kollega betonade Speed att dessa tester uteslutande utförts med den svenska motpartens godkän- nande, dock utan att nämna någon specifik tid och plats för sådana övningar. Ett tänkbart scenario (utifrån brittiska erfarenheter) var enligt honom att en principöverenskommelse träffades på politisk nivå, förslagsvis mellan de olika utrikesförvaltningarna, via för- svarsministrarna ner till marinstaberna som arbetade ut detaljerna och verkställde beredskapstesterna. Testerna utspelade sig sedan genom att brittiska fartyg, , men på obe- stämd plats, försökte penetrera det svenska territorialvattnet i syfte att kontrollera beredskapen hos det svenska försvaret. Speed konstaterade vidare att under hans egen tid vid posten som marin- minister, dessa tester aldrig förorsakade några problem eller för- anledde klagomål från de inblandade länderna, inklusive . På frågan varför sådana beredskapskontroller genomfördes var svaret, enligt honom, att detta var effektiva metoder att testa de förvarningssystem som alla försvarsmakter var beroende av för sin säkerhet, och ett utmärkt sätt att träna personal och militär material i det egna försvaret. Det faktum att man inte kände till varandras operativa mönster gjorde att övningarna blev mer rea- listiska än om de utförts av egna förband. Detta gällde även de samövningar som skedde mellan örlogsfartyg med olika nationaliteter i samband med örlogsbesök. På den direkta frågan huruvida sådana beredskapstester eller övningar hade utförts av brittiska örlogsfartyg, inklusive ubåtar, i svenska vatten slog den f.d. marinministern fast att han skulle bli mycket förvånad (very surprised indeed) om sådan operationer inte hade genomförts gemensamt av den svenska och brittiska flottan. Rörande miniubåtar, slog Speed fast, att det inte ingick några sådana farkoster i den brittiska marinen och att de ubåtar som användes för operationer i var dieseldrivna ubåtar av Oberon-klass.26 26 Intervju med , Striptease, SVT, . Försvarsdepartementets och Försvarsmaktens utredningar Som en konsekvens av intervjun med beslutade regeringen tämligen omgående att frågan om Natoubåtar i svenska vatten skulle snabbutredas av berörda myndigheter. Inom För- svarsdepartementet genomfördes detta av expeditions- och rätts- chefen , som efter samtal med tidigare försvars- ministrar och statssekreterare, samt en genomgång av handlingar i det egna departementets arkiv med anknytning till ubåtsfrågan 1980-1995, inte fann något stöd för påståendet att man från svensk sida skulle ha tillåtit utländska ubåtar att på svenskt territorium testa det svenska försvaret. Ytterligare en utredning genomfördes av generallöjtnant och chefsjurist vid Försvarsmakten. Syftet med deras granskning var att så långt möjligt klargöra sanningshalten i mass- mediapåståenden om icke sanktionerade övningar och kontakter inom ubåtsområdet mellan Försvarsmakten och andra nationer. Detta uppdrag utfördes med hjälp av ett stort antal intervjuer och man kom till slutsatsen att det inte fanns någon grund för på- ståendena att Försvarsmakten skulle ha träffat avtal med Nato om att testa förmåga att bl.a. upptäcka främmande under- vattensfarkoster på svenskt territorialhav. Man konstaterade rent av att detta var en i det närmasteosannolik tanke. Dock fanns det uppgifter som framkommit, menade man, som tydde på att vissa övningar med främmande makt hade skett där formellt regeringstillstånd synes ha saknats. Detta gällde bland annat ett tidigare fall med brittiska Oberon-ubåtar, samt ett par tillfällen när svenska ubåtar deltagit i finska ubåtsskyddsövningar (den finska marinen har inga egna ubåtar). I dessa fall hade det varit frågan om övningar inom ramen för av regeringarna godkända örlogsbesök, vilka genomförts utanför svenskt territorialvatten.27 Det bör i sammanhanget tillfogas att det amerikanska försvars- högkvarterret på formell svensk förfrågan kategoriskt förnekat att amerikanska örlogsfartyg utan svenskt medgivande beträtt svenskt territorialvatten. Ett liknande svar inkom från i . 27 PM från Försvarsdepartementet, Frågan om Natoubåtar i svenska vatten, ; och ÖB till Regeringen, Förberedande undersökning avseende vissa uppgifter i massmedia, , samt /till ÖB, av utredningsuppdraget, . För att man skall kunna dra några slutsatser från beskrivningen av fallen ovan är det på sin plats att diskutera ett antal källkritiska och metodologiska spörsmål.28 För det första innehåller intervjun med ett antal tveksamheter vilket till viss del under- gräver hans trovärdighet som källa eller kanske snarare ger vid handen att hans uttalanden feltolkats alternativt övertolkats. På frågan vilka nationers ubåtar som varit inblandade i operationer gentemot , svarar att amerikanska och brittiska ubåtar definitivt utfört sådana uppdrag, men troligen inte Tysk- land, eftersom man inte bidrog nämnvärt till Natos styrkor. Detta påstående är, vad gäller marin verksamhet i , in- korrekt med tanke på att i detta område var den överlägset största aktören på Nato-sidan.29 Det finns två förklaringar till denna fadäs: antingen är det en ren felsägning eller också har svårt att skilja på och , kanske inte geografiskt men likväl geopolitiskt och militär- strategiskt. 28Hur går man då tillväga för att studera dessa frågor i det svenska sammanhanget, trots de metodologiska problem som finns t.ex. vad gäller källor? För det första bör man fokusera sin uppmärksamhet på de örlogsbesök till svenska hamnar som regelbundet genomfördes av diverse Natoländer , främst , och . I samband med dessa besök fanns ett intresse från den svenska och det besökande fartygets sida att testa kapaciteten på ny utrustning och öva under mer realistiska förhållanden, dvs. övning i främmande vatten (för den ena parten) och mot främmande enheter (för att inte taktiska operationsmönster, i lika stor utsträckning, skulle vara kända för motparten). I dessa sammanhang kan för bästa resultat krigsdagböcker och loggböcker användas som källor och speciellt stor potential finns i de fall källor från de båda sidorna kan studeras sida vid sida och jämföras. Om man därmed vet tiden och platsen för ett amerikanskt örlogs- besökt till , samt fartygens namn (information som finns tillgänglig på ) är det oftast möjligt att finna information om örlogsfartygens aktiviteter i de enskilda loggböckerna. Här finns också möjligheten att jämföra positioner, som därmed kan sammanfalla. De flesta krigsdagböcker och loggböcker för amerikanska örlogsfartyg finns att tillgå i National Archives (för tillfället fram ), samt i den amerikanska flottans arkiv, Naval Historical Center (för tiden , som till viss del är hemligstämplade). En annan utmärkt källa på den amerikanska sidan, för mer allmän information om enskilda örlogsfartyg, är uppslagsverket som ibland kan innehålla referenser till aktiviteter i anslutning till olika flottbesök. Motsvarande information på den svenska, brittiska och tyska sidan är svårare att komma åt. I hålls sådana källor hemliga även om undantag ibland kan ske och i , enligt uppgift från , minskar möjligheterna snabbt att studera dessa frågor när man kommer in . Situationen i torde vara i stort sätt densamma. 29Den förre västtyska biträdande marinattachén i , F.U. Kupferschmidt, har bedömt den västtyska marinens närvaro i till av Natos totala styrka i området. Samtliga stridsflygplan, med som operationsområde, anses också härröra från . Kupferschmidt, A German View, i (red. ), and NATOs Northern (, , 1988), s.107. Vidare hänvisar han till ambitionen att ständigt vara uppdaterad rörande den sovjetiska marinens kapacitet samt ha förmågan att fastställa var de sovjetiska ubåtarna var lokalise- rade. Detta låter mer som en beskrivning av och Nato:s operationer på och i , än de som oss veterligen genomfördes i . Här finns en reell chans att inte har uppmärksammat de nyansskillnader som finns i svenska och t.ex. norska , geopolitiska och militär-stra- tegiska förhållanden. Därtill måste konstateras att han genomgåen- de talar i generella termer, medan den svenske reportern ställer specifika och Sverige-inriktade frågor. generella svar kan alltså vara ett tecken på att han antingen inte har tillräcklig kunskap för att ge specifika svar eller att han medvetet väljer att ge generella beskrivningar eftersom dessa, enligt honom, också är en korrekt beskrivning av den svenska situationen. Enligt min mening är det tydligt att inte diskuterar utifrån insikt och konkreta fall utan att han helt enkelt presenterar en välkänd amerikansk politik och praktik, nämligen att inga infarter i allierade eller vänligt sinnade staters territorium sker utan föregående konsultation med vederbörande stat. En annan sak är att sådana förhandsgodkännanden ur amerikanskt perspektiv inte behöver lämnas formellt på diplomatisk väg utan kan ske genom informell överenskommelse mellan berörda marinmyndigheter (navy-to-navy) eller även mellan lokalt marint befäl och chef för besökande marin enhet. Lika tydligt är enligt min mening att , vilken som chef för den amerikanska försvarsmakten under sin ämbetsperiod hade världsvida ansvar, inte rimligen kan ha haft någon anledning att orientera sig om något så för den globala säkerheten så mar- ginellt som eventuella amerikanska aktiviteter i vänligt sinnade territorium, så länge etablerad politik och praktik följdes. De uttalanden som gjorts av den brittiske marinministern , står sig dock bättre vid en källkritisk granskning eftersom hans påståenden är mer detaljerade och det faktum att Speed, som brittisk politiker och försvarsexpert i allmänhet torde ha större kännedom om och . Kvar står dock att eventuella övningar i territoriet genomförts med svenskt godkännande. Ut- redningen har inte funnit att någon princip- överenskommelse på diplomatisk nivå träffats med rörande beredskaps- tester. I Försvarsmaktens ovan nämnda snabbutredning avvisas helt möjligheten av ett avtal med Nato om sådana tester. Detta utesluter inte informella övningar med t.ex. i samband med Oberon-ubåtarnas återkommande rundfarter i . Zakheim, på amiralen uppgifter delvis baserade reso- nemang, har här redovisats eftersom det flitigt citeras i svensk debatt. Det något dramatiska språkbruket till trots (hemlig allians) tycks Zakheim inte ha mycket annat i åtanke än , i och för sig omfattande, samarbete med exempelvis om försvarsmaterial- och underättelsefrågor. I den kom- mande säkerhetspolitiska utredningen avser jag ge en mer utförlig redovisning av sak- och principförhållanden när det gäller sam- arbete med västmakter. Vilka slutsatser kan man då dra utifrån det sakunderlag som pre- senterats och de källkritiska resonemang som förts? Det finns inga bevis som påvisar ett mönster av omfattande och regelbundna sam- övningar och beredskapstester mellan den svenska marinen och diverse Natoländers flottor, uppgjorda genom muntliga överens- kommelser på politisk nivå. Ej heller finns det några indikationer från svensk sida att tester eller samövningar med främmande makt överhuvudtaget ägt rum, annat än möjligen vid enstaka tillfällen, exempelvis i samband med örlogsbesök. Betydelsfullt är om möjlig verksamhet skett på svenskt eller internationellt vatten. I det senare fallet kan det ha rört sig om informella aktiviteter, vänskapligt sinnade marinstrykor emellan. Mediernas roll i ubåtsfrågan kan knappast överskattas. Den starka position som politisk aktör – både direkt och indirekt – i det svenska samhället som tidningar, TV och radio redan vid 1980- talets början erhållit, gjorde sig gällande också i ubåtsfrågan. Medierna kom att bli av stor betydelse för hanteringen av frågan, både som forum, språkrör och förstärkare för politiker och mili- tärer, och som egen aktör som i sin tur genom den offentliga debatten påverkade regeringen och försvarsmakten. Nedanstående korta diskussion om medias roll berör bl.a. föl- jande frågor: Hur har kränkningar och indikationer om kränkningar utnyttjatseller inte utnyttjats i debatten? Har massmedia varit pådrivande för mer militant agerande? Har politiker och militärer påverkats att prestera mer i form av insatser för att tillfredsställa media? Har medias uppmärksamhet i vissa fall verkat hämmande på mili- tära insatser? Har media bidragit till att skapa rundgång i systemet, med rapporter som dramatiserats och agerats på med ytterligare upp- hetsade stämningar som följd och därav följande grogrund för nya och fler rapporter? Det har ibland hävdats att Försvarsmakten, och särskilt marinen, i ett tidigt skede sökte använda sig av media för att främja egna syften. kom emellertid mediernas roll att bli helt central. I vissa skeenden blev intrycket till och med att det var media som utnyttjade Försvarsmakten för sin egen nyhetsjakt och därmed byggde upp förväntningar om framgångar i ubåtsjakten. När så förväntningarna upplöstes i intet lämnades försvarets talesmän i bakgrunden och utsattes Försvarsmakten för hård kritik för misslyckade operationer. hade med medias hjälp och aktiva agerande föreställ- ningen skapats om långvariga och envetna ubåtskränkningar, som pågått och som genomförts av en enda makt, Sovjet- unionen. Som händelserna utvecklade sig krävdes det inte mycket för att acceptera denna bild, och det krävdes både mod och uppfinningsrikedom att i det klimat som rådde framföra alternativa förklaringsmodeller. I takt med svikna förväntningar på resultat i kampen mot in- kräktarna eller de förmodade inkräktarna växte det emellertid fram en förtroendeklyfta mellan å ena sidan Försvarsmakten, och å andra sidan media, politiker och allmänhet. Genom 1990-talets upptäckter av mink och sillstim som orsak till indikationer om ubåtskränkningar kom en stor del av både den hotbild och de föreställningar om skeendet som byggts upp att tillsammans med en stor del av sina upphovsmän i det militära och politiska etablissemanget påverkas av denna klyfta. Hur kunde det komma sig att en ursprungligen så stark mediaposition som För- svarsmakten hade i ubåtsfrågan kunde vändas till en i flera av- seenden pinsam reträtt. Vilken roll hade media i detta, och hur kom Försvarsmaktens hantering av media att medverka härtill? Den tid som utredningen ska granska börjar 1980. hade ubåtsfrågan uppmärksammats, men i begränsad utsträckning. Rapporter om ubåtskränkningar hade förekommit i . Men dessa hade endast rönt be- gränsad uppmärksamhet. började det talas allmänt om budgetubåtar. Det antogs att militärledningen och sär- skilt marinen vid lämpliga tillfällen släppte ut uppgifter om ubåts- kränkningar och främmande ubåtar i syfte att understryka behovet av större anslag. Ubåtskränkningarna skulle alltså vara en del av en konstruerad hotbild, uppfunnen av de svenska militärerna, skrev forskaren 1986.1 försvarsbeslut innebar att den ubåtsjaktkapacitet som den svenska marinen hade gradvis rustades ned. Marinen, som ända sedan 1958 års försvarsbeslut sett sig förfördelad i fråga om anslag, antogs därmed ha ett motiv att omvärdera de hoten. Som visat finns det emellertid inte stöd i statistiken för miss- tanken om fabricerade incidenter, rapporterna är tämligen jämnt fördelade över tiden och visar ingen koncentration kring försvars- besluten. Däremot var det inte otänkbart att myndigheternas 1 , Bakom ubåtskrisen (1986), s. 13. informationspolitik kunde ha påverkats med ett upplevt behov att i vissa lägen understryka behovet av t.ex. resurser.2 Här anmäler sig en frågeställning som kommit att följa ubåts- frågan och fram till , nämligen hur kränkningar och uppgifter om kränkningar behandlats och utnyttjats i den offentliga debatten. Att ubåtsfrågan kom att bli en politisk markör i det svenska politiska landskapet har tidigare berörts, liksom att Försvarsmakten på olika sätt sökte utnyttja frågan.