sou · GPB370d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Bistånd får omfatta kostnad för utredning och bevisning samt för ersättning till försvarare, rättegångsbiträde, ombud eller tolk, om kostnaden uppkommit under förundersökning eller i rättegång om brott. 5 § Om det är nödvändigt och behovet inte kan tillgodoses på annat sätt, får ekonomiskt bistånd lämnas för kostnader för kost- förstärkning, hygienartiklar och korrespondens. Bistånd får lämnas till den som berövats friheten på det sätt som anges i 4 §. 6 § Ekonomiskt bistånd får lämnas till den som i utlandet blivit utsatt för våldsbrott, om det behövs för att han eller hon skall kunna ta till vara sin rätt. Bistånd enligt första stycket får omfatta kostnader för utredning och bevisning samt för ersättning till ombud eller tolk. Vem kan få ekonomiskt bistånd? 7 § Ekonomiskt bistånd får lämnas till 1.en svensk medborgare som är bosatt i , 2.en flykting eller statslös person som är bosatt i . 8 § Om det finns särskilda skäl, får ekonomiskt bistånd enligt 3 § även lämnas till 1.en svensk medborgare som är bosatt utomlands, 2.en annan utlänning än den som avses i 7 § 2 och som är bosatt i . 9 § Den som har fått bistånd enligt 3 eller 5 §§ skall betala tillbaka det till staten. 10 § Den som har fått bistånd enligt 4 § skall betala tillbaka det till staten om han eller hon döms för brottet. Vad den dömde skall betala får jämkas eller efterges, om det finns skäl till det med hän- syn till hans eller hennes brottslighet eller personliga och ekono- miska förhållanden. 11 § Om den som har fått bistånd enligt 4 § frikänns för brottet, skall han eller hon betala tillbaka biståndet bara om det finns särskilda skäl för det. Om rättegången eller förundersökning om brott mot den som fått bistånd läggs ned utan att skuldfrågan avgjorts genom dom, skall den som fått biståndet betala tillbaka det om det med hänsyn till omständigheterna är skäligt. Detsamma gäller om det i annat fall kan antas att skuldfrågan inte kommer att avgöras genom dom därför att den som fått bistånd håller sig undan eller om rätte- gången av andra skäl inte blir av. 12 § Den som har fått bistånd enligt 6 § skall betala tillbaka det till staten bara om det finns särskilda skäl för det. 13 § I samband med återbetalning av biståndet skall också en avgift för biståndet betalas. 14 § Om bistånd enligt 3 § har lämnats till ett barn , är även barnets vårdnadshavare skyldig att betala tillbaka bistånds- beloppet och betala avgiften till staten. 15 § Om en eller någon annan som är eller har varit anställd ombord på ett svenskt fartyg har fått bistånd enligt 3 § för att täcka kostnader, som fartygets redare är ansvarig för enligt för- fattning eller avtal, är även redaren skyldig att betala tillbaka biståndsbeloppet och betala avgiften till staten. Beslut om återbetalning av biståndet 16 § prövar om biståndet skall betalas tillbaka enligt 10, 11 och 12 §§. Bestämmelserna i 31 kap. 1 § tredje stycket om att kostnad i vissa fall skall stanna på statsverket gäller även belopp som avses i 4 §. 17 § Lagakraftägande beslut om återbetalningsskyldighet får verk- ställas i den ordning som gäller för lagakraftägande dom. 18 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om när konsulärt ekonomiskt bistånd får lämnas och vad det får avse samt om avgiften för biståndet. 19 § Bistånd enligt denna lag skall inte lämnas, om sådant bistånd kan erhållas från en annan stat enligt författning som gäller i den staten eller enligt internationell överenskommelse. 20 § Beslut i ärende som avses i denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. skall upphöra att gälla. 2.Den som beviljats varaktigt ekonomiskt bistånd enligt 1 § andra stycket i den upphävda lagen får beviljas fortsatt sådant bistånd under motsvarande förutsättningar. Sådant bistånd skall inte betalas tillbaka. Lag om konsulärt ekonomiskt bistånd i utlandet Paragrafen ger information om vilka frågor som regleras i lagen. Paragrafen är ny. Bestämmelsen motsvarar nuvarande praxis. En beskickning eller ett karriärkonsulat ska enligt bestämmelsen i första hand ge den som ansöker om ekonomiskt bistånd råd om hur han eller hon själv kan lösa det problem som uppstått. Det betyder att skyldigheten att ge s.k. hjälp till självhjälp skrivs in i lagen. Hjälp till självhjälp ska lämnas såvida det inte är uppenbart orimligt, t.ex. på grund av att den som behöver bistånd inte är i stånd att ta emot några råd. Ekonomiskt bistånd får inte lämnas förrän beskickningen eller karriärkonsulatet förvissat sig om att den som ansöker om bistånd inte kan lösa situationen på egen hand med hjälp av de råd som lämnats. Alla möjligheter till självhjälp ska vara uttömda. I denna paragraf finns bestämmelser om när ekonomiskt bistånd i nödsituationer får lämnas. Paragrafen motsvarar 1 § första stycket lag. Vissa förändringar har dock skett i innehållet. En nyhet är att bestämmelsen innehåller en mer utförlig beskriv- ning av vad som menas med nödställd. Beskrivningen överens- stämmer med UD:s föreskrifter och nuvarande praxis. För att eko- nomiskt bistånd ska kunna lämnas måste sökanden vara nödställd på grund av sjukdom, olycksfall, brott eller någon annan liknande omständighet. Med brott avses att biståndssökanden genom rån, stöld eller något annat brott som han eller hon blivit utsatt för be- höver ekonomiskt bistånd för hemresa etc. Den nödsituation personen hamnat i får inte vara självförvållad. En person som ger sig ut på en utlandsresa utan att vidta rimliga försiktighetsåtgärder för att kunna återvända, t.ex. genom att förse sig med en återresebiljett eller teckna en reseförsäkring, kan inte utan vidare få ekonomiskt bistånd. Det ankommer på beskickningen eller karriärkonsulatet att avgöra när en person ska betraktas som nödställd i lagens mening. Detta innebär att det redan av lagen framgår att den utlands- myndighet som fattar beslutet om ekonomiskt bistånd också ska avgöra om förutsättningarna för det är uppfyllda. Det förutsätter i många fall att utlandsmyndigheten samråder med UD för att klar- göra om sökanden är nödställd. En annan nyhet är att andra stycket innehåller en redogörelse för vilka kostnader biståndet får avse. Beskrivningen motsvarar vad som gäller enligt UD:s föreskrifter och praxis. Bistånd kan bl.a. lämnas för sådana kostnader som är nödvändiga för att möjlig- göra för en nödställd att resa hem till på billigaste sätt. Däremot kan bistånd inte lämnas för att sökanden ska kunna fortsätta vistelsen utomlands eller betala hotellskulder eller andra skulder. Paragrafen innehåller en bestämmelse om ekonomiskt bistånd till försvarare och tolk m.m. till den som är berövad friheten i brott- mål. Den ersätter 4 § i nuvarande lag. En nyhet är att det inte längre ska vara en rättighet att få ekonomiskt bistånd för försvarare och tolk m.m. i brottmål om det behövs för att bereda den sökande ett tillfredsställande rättsskydd. Bistånd bör bara kunna lämnas när det finns särskilda skäl. Det bör ankomma på beskickningar och karriärkonsulat att i samråd med UD avgöra när det föreligger sådana särskilda skäl till att bistånd bör lämnas. Exempel på när bistånd kan lämnas kan vara: 1.När det brott som vederbörande är misstänkt för enligt lagen i gärningslandet kan medföra en mycket allvarlig påföljd, t.ex. dödsstraff. 2.När den brottsmisstänkte inte är rättskapabel, vilket ska kunna styrkas vad gäller minderåriga med personbevis och vad gäller personer, som på grund av sitt mentala tillstånd inte anses vara straffrättsligt ansvariga, med läkarintyg. I övrigt kan det vara befogat att lämna bistånd om det finns andra särskilda skäl, t.ex. när en misstänkt inte har rätt att få en offentlig försvarare enligt lagstiftningen i det land där vederbörande ska lagföras. Bistånd bör inte lämnas till den som är frihetsberövad i ett land inom EU. Bistånd får omfatta vissa i paragrafen angivna kostnader, näm- ligen kostnad för utredning och bevisning samt för ersättning till försvarare, rättegångsbiträde, ombud eller tolk, om kostnaden upp- kommit under förundersökning eller i rättegång om brott. Enligt nuvarande bestämmelser i 4 § lag får bistånd även lämnas för kostnader som uppkommit i samband med frihets- berövande i annat rättsligt förfarande än förundersökning eller rättegång om brott. Det kan t.ex. gälla omhändertagande för psykiatrisk vård eller nykterhetsvård. Dessutom får bistånd i vissa fall också lämnas till den som inte är berövad friheten. Det gäller den som lagförs för brott i ett annat land eller är föremål för ett förfarande, som avser hans eller hennes utvisning från den främmande staten, omhändertagande för vård eller annat frihetsbe- rövande, om påföljden eller åtgärden skulle innebära ett allvarligt ingrepp för den enskilde. Dessa bestämmelser utgår ur lagen. Paragrafen är ny. Bestämmelsen motsvarar nuvarande praxis. Bistånd får lämnas för kostförstärkning m.m. till den som är fri- hetsberövad om det är nödvändigt och behovet inte kan tillgodoses på något annat sätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om ekonomiskt bistånd för rättsskydd till den som utsatts för våldsbrott utomlands. Bestäm- melsen motsvarar i sak 4 a § i nuvarande lag. Paragrafen anger vilka som kan få ekonomiskt bistånd av en beskickning eller ett karriärkonsulat. Huvudprincipen är att det är bosättningen i som är avgörande för om bistånd ska lämnas. Bestämmelsen motsvarar nuvarande praxis. En nyhet är att det fastslås i lagen att flyktingar och statslösa personer som är bosatta i ska likställas med svenska med- borgare som är bosatta i när det gäller rätten till eko- nomiskt bistånd. Enligt lag ankommer det på regeringen att bestämma när bistånd kan lämnas till flyktingar och statslösa personer. Med flykting eller statslös avses i detta sammanhang främst den som har ett resedokument enligt någon av följande två konven- tioner: angående flyktingars rättsliga ställning, (SÖ 1954:55, 1966:27 och 1970:62 samt ett därtill anslutet protokoll (SÖ 1967:45) och New York- konventionen angående statslösa personers rättsliga ställning (SÖ 1965:54, 1966:28 och 1979:63). Bestämmelsen är ny. Den motsvarar nuvarande praxis. Enligt 8 § p. 1 ska ekonomiskt bistånd även kunna lämnas till en svensk medborgare som är bosatt utomlands, men bara om det föreligger särskilda skäl. Huvudsyftet med det s.k. tillfälliga eko- nomiska biståndet är att göra det möjligt för en svensk medborgare – eller en flykting eller statslös person - som är bosatt i , att återvända dit efter en tillfällig utlandsvistelse. Det innebär att en svensk medborgare, som är bosatt i utlandet normalt inte kan få sådant bistånd. Det kan dock finnas fall, där omständigheterna är sådana att bistånd bör kunna lämnas även till en svensk medborgare som är bosatt utomlands. Olika kriterier bör gälla för personer, som är bosatta inom re- spektive utanför EU/EES-området. Det bör, liksom , an- komma på () att meddela närmare före- skrifter om när bistånd ska kunna lämnas. Följande kriterier bör gälla för bistånd till den som är bosatt utomlands och är i behov av vård: Bistånd bör kunna ges till: a)Resa till (repatriering) i synnerligen ömmande fall för den som saknar möjlighet att klara sig på egen hand i det land han eller hon är bosatt, t.ex. den som är dement eller svårt psy- kiskt sjuk och inte talar landet språk vilket gör att ändamålet med vården inte kan uppnås utomlands. b)För sjukvård utomlands, om kostnadsfri vård inte går att få i vistelselandet, sjukdomen är livshotande och ingen annan hjälp går att få mot sjukdomen. Bistånd bör i sådana fall i princip inte kunna lämnas till personer som är bosatta i ett annat land inom EU/EES-området eftersom principen om likabehandling gäller i dessa fall. Utlandsmyndigheterna bör i stället – om så krävs – bistå svenska medborgare att hävda sin rätt till sjukvård och social service på samma villkor som landets egna medborgare. I båda fallen förutsätts vidare att personen själv inte kan betala hemresan eller vården och att inte heller anhöriga eller någon annan kan bistå med pengar. En förändring jämfört med nuvarande lagstiftning är att ekono- miskt bistånd enligt 4 § till försvarare m.m. i brottmål inte längre ska kunna lämnas till en svensk medborgare som är bosatt utom- lands. Enligt 8 § p.2 ska ekonomiskt bistånd även kunna lämnas till en annan utlänning än den som avses i 7 § p.2 och som är bosatt i . Bistånd får bara lämnas om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses t.ex. att personen har fått permanent uppehålls- tillstånd i på grund av nära anknytning till en svensk medborgare, flykting eller statslös som är bosatt här. Hänsyn bör även tas till vederbörandes mer eller mindre långa hemvisttid i . Bistånd bör kunna lämnas när sökanden befinner sig på resa tillsammans med den svenska medborgare, flykting eller stats- löse till vilken han eller hon har nära anknytning och nödsitua- tionen gäller dem båda eller hela familjen och det skulle vara oskäligt att inte ge bistånd. Bistånd bör också kunna lämnas till en person som är nordisk medborgare vid besök i ett land utanför , om vederbörande är bosatt här i landet och har stark anknytning till . I paragrafen fastlås att den som har fått ekonomiskt bistånd enligt 3 eller 5 §§ ska betala tillbaka det till staten. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 2 § lag med den skillnaden att det inte längre ska finnas någon möjlighet för UD att jämka eller efterge betalningsskyldigheten om det föreligger sär- skilda skäl för det. 10 och 11 §§ Paragraferna har i sak samma innehåll som 5 § lag. De innehåller regler om när en person som har fått bistånd för försva- rare m.m. i brottmål ska betala tillbaka det. stämmer med vad som gäller enligt för åter- betalning av rättegångskostnader i brottmål i . I 6 § lag finns en bestämmelse om att, om bistånd lämnas för annat ändamål än bestridande av kostnader i rättegång eller för- undersökning om brott, ska den som fått bistånd betala tillbaka det till staten om det är skäligt med hänsyn till omständigheterna Denna bestämmelse utgår ur lagen eftersom bistånd inte längre ska kunna lämnas för sådana kostnader. Bestämmelsen motsvarar 5a § lag. Paragrafen innehåller en bestämmelse om när den som utsatts för ett våldsbrott utom- lands och fått ekonomiskt bistånd enligt 6 § ska betala tillbaka biståndet. Paragrafen motsvarar till sitt innehåll nuvarande bestämmelser i 2 § första stycket lag. Den innehåller en bestämmelse om att den som fått ekonomiskt bistånd ska betala en avgift för biståndet. Paragrafen motsvarar nuvarande bestämmelse i 2 § första stycket lag. Den innehåller en bestämmelse om att vårdnadshavare kan vara skyldig att betala tillbaka ekonomiskt bistånd enligt 3 §, som lämnats till ett barn som är . Enligt lag kan UD efterge eller jämka betalningsskyldigheten. Denna möjlighet kommer inte längre att finnas. Paragrafen motsvarar 2 § andra stycket lag. Enligt denna paragraf kan en redare i vissa fall vara skyldig att betala tillbaka ekonomiskt bistånd enligt 3 § som lämnats till en eller någon annan, som är anställd ombord på ett svenskt fartyg. Bestämmelsen avser fall där redaren enligt sjömanslagen (1973:282) eller kollektivavtal är skyldig att bekosta en eller någon annan anställds sjukvård, underhåll eller hemresa. Enligt denna paragraf skall pröva frågor om skyldighet att återbetala ekonomiskt bistånd för försvarare och tolk m.m. i brottmål och ekonomiskt bistånd till brottsoffer. Bestämmelsen motsvarar till sitt innehåll 7 § första stycket lag. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att beslut om att ekonomiskt bistånd skall betalas tillbaka är direkt verkställbart. Paragrafen motsvarar 10 § lag. Det går inte att i detalj reglera i lagen i vilka situationer bistånd ska lämnas. Det bör därför som ankomma på regeringen eller () att föreskriva när ekonomiskt bistånd får lämnas och vad det får avse samt om avgiften för biståndet. Paragrafen motsvarar 9 § lag. Enligt paragrafen ska bistånd enligt lagen inte lämnas om sådant bistånd kan fås från en annan stat enligt författning som gäller där eller enligt inter- nationell överenskommelse. Det finns ofta inte något behov av att lämna ekonomiskt bistånd eftersom den som blir sjuk eller misstänks för brott eller själv blir utsatt för ett våldsbrott utomlands, kan få sjukvård eller rättsskydd i vistelselandet. Bara om den hjälp vistelselandet lämnar av olika skäl inte kan godtas, kan ekonomiskt bistånd lämnas enligt lagen. Inom EU/EES-området gäller principen om lika behandling av medborgare i unionen oavsett i vilket land de bosätter sig. Det innebär att en svensk medborgare som är bosatt i och som besöker ett annat EU- eller EES-land, har samma rätt till sjukvård m.m. som landets egna medborgare. Detsamma gäller en flykting eller statslös person, som är fast bosatt i . Bestämmelser om hjälp åt nödställda finns också i den nordiska konventionen om social trygghet. har också ingått särskilda avtal om social- försäkring och sjukvårdsförmåner med andra länder. I de flesta länder finns bestämmelser om rätt till offentlig för- svarare för den som misstänks för brott. Bestämmelser om rätts- skydd för den som utsatts för ett våldsbrott finns också i många länder. Paragrafen motsvarar 11 § i nuvarande lag. Enligt denna bestäm- melse får beslut i ärende som avses i lagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. De beslut som kan överklagas är dels ut- landsmyndigheternas beslut rörande ekonomiskt bistånd, dels beslut när det gäller återbetalning av ekono- miskt bistånd enligt 17 §. Enligt 1 § andra stycket lag har UD kunnat bevilja svenska medborgare som är bosatta i utlandet periodiskt understöd i form av s.k. varaktigt ekonomiskt bistånd, om de på grund av ålder, sjukdom eller andra omständigheter inte kunnat försörja sig själva. Det varaktiga biståndet bör avvecklas successivt. De personer som får sådant bistånd bör dock kunna få det även i fortsättningen om de inte har någon annan möjlighet att försörja sig. En nyhet jämfört med nuvarande bestämmelser är att varaktigt ekonomiskt bistånd inte ska betalas tillbaka. 1Utredningsuppdraget och dess genomförande Kommitténs uppgift har varit att se över lagen (1973:137) om eko- nomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. I upp- draget har ingått att utreda och lämna förslag på vilket stöd – genom ekonomiskt bistånd eller på annat sätt – staten genom ut- landsmyndigheterna ska ge till svenska medborgare som befinner sig i utlandet. Bakgrunden till uppdraget är att lagen inte moderniserats eller anpassats till nya förhållanden på ett mera genomgripande sätt. Direktiven, som beslutades (dir. 2000:42), åter- ges i sin helhet i bilaga 1. För att få en så god bild som möjligt av arbetet med konsulära bi- ståndsärenden på utlandsmyndigheterna har kommittén besökt ambassaderna i , , , och . Samtal har förts med de konsulära biståndshandläggarna, myndighets- cheferna, honorärkonsuler, polissambandsmän m.fl. Kommittén har också besökt ett fängelse och häkten i samt ett vård- hem i . Kommittén har skickat ut en enkät till samtliga ambassader och karriärkonsulat för att få fram underlag om omfattningen av det biståndskonsulära arbetet och vilka problem som finns i samband med det. Kommittén har också träffat representanter för , , i , Riks- skatteverket, i , i Utlandet (SKUT), Konsumenternas försäkrings- Utredningsuppdraget och dess genomförande byrå, , SOS-International, SAS, researrangö- rer m.fl. Kommittén har haft i uppdrag att granska rättsutvecklingen när det gäller bistånd till enskilda i utlandet i övriga nordiska länder samt inom jämförbara länder inom EU, särskilt när det gäller nivån på den service som ges, kostnader för biståndet m.m. Kommittén har därför besökt utrikesministerierna i , , , och . Kommittén har också träffat re- presentanter för det franska utrikesministeriet. En enkät har skickats till utrikesministerierna i de medlemsländer i EU som inte besökts. Kommittén har även träffat konsuler från andra nordiska länder och EU-länder i samband med besöken i , , och . 2Tillvaratagande av svenska medborgares intressen utomlands Detta kapitel innehåller en beskrivning av de allmänna principer som gäller för bistånd till enskilda utomlands enligt folkrätten, in- ternationella konventioner, förvaltningslagen och instruktionen för utrikesrepresentationen. Vidare redogörs för innehållet lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. och på området. En mer detaljerad beskrivning av vissa bestämmelser lag finns i de kapitel som behandlar särskilda frågeställningar, som t.ex. bistånd till svenska medborgare som är bosatta utomlands, bistånd i brottmål, bistånd till brotts- offer m.fl. Enligt folkrätten har staterna vissa rättigheter att på diplomatisk väg ingripa för att skydda sina medborgares intressen i vistelse- landet (jus protecionis). Det kan gälla både t.ex. att skydda de egna medborgarna mot godtyckliga frihetsingrepp och att se till att deras egendom åtnjuter skydd. Innan en stat tillgriper åtgärder på diplomatisk väg ska alla lokala rättsmedel ha uttömts. I om konsulära förbindelser finns allmänna regler om konsulär verksamhet, bl.a. vad gäller rätten för en konsul att besöka en landsman som är frihetsberövad . I förvaltningslagen och instruktionen för utrikesrepresenta- tionen finns bestämmelser om utlandsmyndigheternas allmänna skyldighet att hjälpa svenska medborgare i utlandet. lag om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet finns allmänna normer om ekonomiskt bistånd. Mer de- taljerade regler finns i de föreskrifter som UD har utfärdat med stöd av lagen. UD har också lämnat allmänna råd om hur reglerna Tillvaratagande av svenska medborgares intressen utomlands Enligt nuvarande regler kan s.k. allmänt ekonomiskt bistånd lämnas antingen som tillfälligt ekonomiskt bistånd för hemresa eller sjukvård m.m. eller i form av periodiskt understöd till svenskar som är bosatta utomlands och som inte kan försörja sig på annat sätt. Dessutom kan ekonomiskt bistånd lämnas till försvarare m.m. i brottmål utomlands samt till brottsoffer. Utlandsmyndigheterna bistår också med rådgivning (hjälp till självhjälp) m.m. 2.3Bistånd till enskilda – allmänna principer 2.3.1Folkrätten ger staterna rätt att bistå sina medborgare i utlandet Folkrätten ger staterna vissa rättigheter att utöva skydd, dvs. att bistå sina medborgare i utlandet på olika sätt. Till staternas grund- rättigheter enligt folkrätten hör deras jus protectionis, dvs. rätten att på diplomatisk väg ingripa för att skydda sina medborgares in- tressen i vistelselandet. Denna rättighet återspeglas i Wienkonven- tionen om diplomatiska förbindelser (SÖ 1967:1) och i Wienkon- ventionen om konsulära förbindelser (SÖ 1974:10). Rätten att ge diplomatiskt skydd tillkommer staten. Det är alltså staten som avgör om den vill ingripa eller inte till förmån för en enskild medborgare. En utlänning är underkastad vistelselandets lagstiftning och ad- ministrativa och exekutiva makt. Men landets maktutövning mot utlänningar måste visa respekt för en civiliserad eller inter- nationell standard. En utlänning får inte frånkännas rättskapacitet. Det innebär att han eller hon måste ha rätt att ingå avtal och göra gällande anspråk på grund av avtal, att gifta sig, göra upp ett testa- mente osv. Utlänningens person ska fredas genom polisiärt skydd mot angrepp från enskilda, men anspråket riktar sig också mot statsorganen. Utlänningens personliga frihet måste respekteras. Vidare ska utlänningars egendom åtnjuta skydd. För att en stat ska kunna intervenera för att ta tillvara sina egna medborgares intressen i en annan stat krävs att den som påstår sig vara kränkt i princip måste ha uttömt alla lokala medel enligt rätts- ordningen i vistelselandet. Myndigheterna i det landet måste först få tillfälle att själva ställa saken till rätta.