sou · GPB3101d2 · 2002-01-01 00:00:00 — Ytterligare en skillnad är att markägarna i egenskap av skötesrenägare har en stark ställning i koncessionssamebyarna. Slutligen krävs ett tidsbegränsat tillstånd (koncession) för att få bedriva renskötseln. Reglerna om koncessionsrenskötsel infördes genom ren- beteslag. De infördes för att lösa en gammal stridsfråga. Under de äldre renbeteslagarnas giltighetstid var renskötsel inte tillåten inom det område där koncession nu kan meddelas, närmast och älvdalar. antog skärpta bestämmelser i syfte att få bort de renar som året om hölls nedanför lappmarksgränsen. Be- stämmelserna kom dock inte att tillämpas i praktiken, och sedvanan att även hålla renar i vissa socknar utanför lappmarkerna gick inte att få bort. Lagstiftaren valde då att avskaffa gällande förbud mot sådan renskötsel och i stället anvisa lagliga former för näringens bedri- vande (prop. 1928:43 s. 194, bet. Första lagutskottet 1928:29 s. 6). tillsattes en särskild utredare för att studera bl.a. frågan om koncessionsrenskötselns fortbestånd (DsJo 1984:2). Bakgrunden var att förutsättningarna för koncessionsrenskötseln för- ändrats bl.a. på så sätt att det inte längre förelåg något behov av skötes- renar för den bofasta befolkningen och att det från samiskt håll anför- des att koncessionshavarens ställning i förhållande till skötesrenägarna var mycket svag. Utredaren fann dock att koncessionsrenskötseln inte borde avvecklas och denna uppfattning delades av samtliga remiss- instanser utom SSR och Same Ätnam. I propositionen framhölls främst regionalpolitiska och sysselsättningsskäl som skäl för att behålla kon- cessionsrenskötseln (prop. 1984/85:226 s. delade denna uppfattning (bet. JoU 1985/86:2 s. 7, rskr. 1985/86:11). Det förhållandet att visst område utgör koncessionssamebys område innebär inte att angränsande samebyars eventuella sedvanerätt till vinterbete på samma område inskränks. Det blir i stället fråga om dubbla betesrätter. Länsstyrelserna har möjlighet att i konces- sionen bestämma att vissa betesområden inte får användas av konces- sionshavaren . finns det åtta koncessionssamebyar; Muonio, Satta- järvi, , Korju, Ängeså, Pirttijärvi, och Liehittäjä. fanns det 1 019 renägare med totalt 11 854 renar i vinterhjorden i koncessionssamebyarna. Av renägarna var 15 koncessionshavare. I hela riket fanns det 4 654 renägare och 227 150 renar. Konces- sionshavarna ägde totalt drygt 1 000 renar medan övriga ägdes av skö- tesrenägare. I genomsnitt ägde varje renägare i koncessionssameby tolv renar. Den siffran har varit förhållandevis . var medelåldern för renägarna i koncessionsbyarna . För hela riket var medelåldern för renägarna . Det året var av renägarna i koncessionssamebyarna män och 82 pro- cent av renarna ägdes av män. För hela landet gällde att un- gefär två tredjedelar av renägarna var män och att dessa ägde av renarna. (Uppgifterna är hämtade ur Svensk rennäring, SSR/SCB m.fl., 1999.) Enligt renlängderna för fanns det 11 395 renar i koncessionssamebyarna. 7.4.2Gällande regler om koncessionsrenskötsel Den som är same kan få tillstånd (koncession) att driva renskötsel i nedanför lappmarksgränsen inom område där rensköt- sel av ålder förekommer . Koncession innefattar rätt för koncessionshavaren att driva renskötseln även med skötesrenar som tillhör 1.den som äger eller brukar jordbruksfastighet, vilken helt eller delvis är belägen inom den del av länet där koncessionsrenskötsel får be- drivas, om han är bosatt på fastigheten eller inom området, 2.den som har haft koncession inom området, om han är bo- satt inom den del av länet där koncessionsrenskötsel får bedrivas och inte övergått till annat huvudsakligt förvärvsarbete, 3.efterlevande make eller efterlevande underårigt barn till konces- sionshavare eller till sådan under 2 angiven förutvarande konces- sionshavare som för dödsfallet ägde skötesrenar, om den efterlevande är bosatt inom den del av länet där koncessions- renskötsel får bedrivas. Koncession får lämnas endast om fortsatt renskötsel inom området är till övervägande nytta för orten och endast om den som söker konces- sion kan antas komma att driva renskötseln på ett ändamålsenligt sätt. Koncession meddelas , högst . Kretsen av skötesrenägare har både inskränkts och utvidgats . Beträffande markägarna har detta främst motiverats av re- gionalpolitiska skäl (prop. 1984/85:226 s. 10f och prop. 1992/93:32 s. 120). Utvidgningen av kretsen med de personer som finns i punkter- na 2 och 3 genomfördes av sociala skäl (prop. 1984/85:226 s. Ett annat syfte var att öka viljan hos äldre koncessionshavare att lämna över till yngre. Det ankommer på koncessionssamebyarna att bestämma vem som kan komma i fråga som ägare av skötesrenar och hur många renar var och en får inneha. Om samebyn har att ta ställning till ansökningar bå- de från ägare eller brukare av jordbruksfastighet och från tidigare kon- cessionshavare eller efterlevande make eller underårigt barn, bör de so- ciala skälen för de senare väga tungt vid en bedömning av vilka som skall få företräde att inneha skötesrenar (prop 1984/85:226 s. 19). För samma hushåll får hos koncessionshavare finnas högst trettio skötesrenar i vinterhjord. Antalet skötesrenar har begränsats för att ge utrymme för koncessionshavarna att utöka sitt renantal, eftersom de ska kunna försörja sig på renskötseln i kombination med avgifterna för skötesrenarna (prop. 1984/85:226 s. 12). Vidare ansågs möjligheterna att bevilja flera samer koncession öka. En annan effekt av begränsning- en ansågs vara att flera markägare fick möjlighet att bli medlemmar i samebyn. Vid tillståndsprövningen skall en avvägning ske mellan fördelarna av den sökta renskötseln och därmed eventuellt förenade olägenheter för andra näringar i orten (prop. 1971:51 s. 196). Framför allt bör hän- syn tas till strävandena att av regionalpolitiska skäl främja sysselsätt- ningen inom koncessionsområdena och på så sätt medverka till att stär- ka underlaget för nödvändig service i dessa glesbygder. Hänsyn bör således tas till hur många koncessionshavare som kan få en godtagbar sysselsättning och inkomst av renskötseln inom ett område och i vilken omfattning rätten att äga skötesrenar ger den som bedriver främst jord- bruk, skogsbruk eller trädgårdsnäring inom området ett tillskott till för- sörjningen. Vid koncessionsprövningen bör även motstående intressen beaktas. Hänsyn skall tas till de vanliga samebyarnas sedvanerätt till bete nedanför lappmarksgränsen. Kommunen bör alltid ges tillfälle att yttra sig och kommunens åsikt har stor betydelse vid intresseavväg- ningen (prop. 1984/85:226 s. 9). Det vanligaste är att koncession meddelas . Om det är problem med renskötseln i något område kan koncessionstiden be- stämmas till ett eller tills problemen lösts. För renskötsel inom koncessionsområde skall finnas sameby. Medlem i sådan sameby är koncessionshavare, dennes make och hemmavarande barn, annan same som biträder koncessionshavare i renskötseln och som inte har annat huvudsakligt förvärvsarbete samt ägare av skötes- renar inom koncessionsområdet. Bestämmelserna om sameby och dess förvaltning gäller i tillämpliga delar i fråga om sameby för konces- sionsrenskötsel. Ägare av skötesrenar skall dock anses som renskötan- de medlem. I koncessionssameby är även skötesrenägarna medlemmar. Detta behöver inte vara fallet i andra samebyar. Skillnaden beror på att kon- cessionsrenskötseln bygger på tanken att skötesrenägarna, dvs. ägare eller brukare av jordbruksfastigheter inom koncessionsområdet, är vil- liga att upplåta sina marker till renbetning, något som knappast kan bli fallet om de inte får möjlighet att påverka planeringen och ledningen av byns renskötsel. Det är även detta som är förklaringen till att skötes- renägare skall anses som renskötande medlem (prop. s. 15). För att stärka koncessionshavarens ställning i förhållande till skötes- renägarna har rösträttsreglerna ändrats (prop. 1992/93:32 s. Koncessionshavaren har en röst per påbörjat tju- gotal renar medan skötesrenägarna endast har en röst per person. Koncessionshavaren eller, om det finns flera, minst en av dem skall vara ledamot av styrelsen. Koncessionshavare leder inom de ramar som styrelsen lagt fast renskötseln inom byn och anställer den arbetskraft som kan behövas för renskötseln. En av de viktigaste orsakerna till denna ordning är att koncessionen meddelas enskilda tillståndshavare vilka således har ett ansvar för att villkoren i tillståndet uppfylls. Re- geln om att koncessionshavare ska ingå i samebyns styrelse har införts för att ytterligare stärka koncessionshavarnas ställning (prop. 1984/85:226 s. 17). Frågor om koncession prövas av i . I koncessionsbeslutet skall koncessionsområdet anges. Vidare ska beslutet innehålla bestämmelser om flyttningsvägs sträckning, det hög- sta antal renar som varje koncessionshavare får hålla inom området och det högsta antal skötesrenar som han får ta emot, i vilken utsträckning koncessionshavare har rätt att anlägga stängsel, uppföra byggnader och taga virke inom koncessionsområdet samt de villkor i övrigt under vil- ka renskötseln får bedrivas. De rättigheter som ingår i renskötselrätten, t.ex. vissa skogsfång, jakt och fiske, får utövas inom renskötselområdet på de tider renskötsel är tillåten där. Koncessionsrenskötsel bedrivs efter särskilt tillstånd och medför inte att koncessionshavaren får tillgång till de rättigheter som ingår i renskötselrätten. Detta är förklaringen till varför det av konces- sionsvillkoren måste framgå hur flyttningsväg får tas, stängsel och byggnader uppföras och skogsfång ske. har fattat beslut om allmänna villkor som gäller samtliga koncessioner. Dessa innehåller bl.a. att koncessionshavaren är skyldig att ta emot skötesrenar upp till det antal som be- stämt, att samebyn har ansvaret för skötesrenarna, att koncessions- havare vars koncession upphör skall minska sitt reninnehav till högst 30 renar i vinterhjorden och att koncessionen inte innebär någon begränsning av lappmarksrenskötselns sedvanerätt till renbet- ning inom koncessionsområdet. Därutöver kan koncessionen vara förenad med särskilda villkor för just den samebyn. Dessa kan bl.a. gälla förbud mot vinterbetning på vissa områden till förmån för lappmarksrenskötseln. Bryter en sameby eller koncessionshavare mot villkor som gäller för verksamheten kan vid vite förelägga byn eller konces- sionshavaren att vidta rättelse. Möjligheten för länsstyrelserna att ut- nyttja vitessanktioner infördes som vitessanktioner mot för högt renantal infördes för andra samebyar (prop. 1992/93:32 s. 121). För koncessionssamebyarnas del finns, till skillnad från för andra samebyar, en möjlighet att utnyttja tvångsslakt som sanktion mot för högt renantal. Orsaken till detta är enligt förarbetena att konces- sionsrenskötseln bedrivs på marker där renskötsel av hänsyn till jordbruket annars får bedrivas endast . Har förutsättningarna för koncessionen ändrats, kan återkalla koncessionen eller besluta om nya villkor. Syftet är att kon- cessionen endast ska återkallas om allvarliga olägenheter för andra in- tressen uppkommer genom koncessionsrenskötseln och dessa inte kan avhjälpas genom villkor för renskötselns bedrivande. En koncessions- havare, som inte uppenbarligen missköter renskötseln till förfång för medlemmar eller tredje man, bör kunna räkna med att få sin koncession förlängd (prop. 1984/85:226 s. 13). Uppgifter från koncessionshavare och koncessionssamebyar om dagens koncessionsrenskötsel För att få någon uppfattning om hur dagens regler för koncessionsren- skötseln fungerar i praktiken har vi talat med samebyarna genom deras ordförande och med koncessionshavarna. Nedan redogör vi för de syn- punkter som kommit fram. Redogörelsen omfattar inte de synpunkter som kommit från Muonio sameby, eftersom den på flera sätt inte liknar övriga koncessionssamebyar, se avsnitt 7.4.3. Vi har fått svar från sex av sju samebyordförande och fem av åtta koncessionshavare. Alla koncessionshavare i de sju övriga koncessionssamebyarna är män. I dessa byar finns det en koncessionshavare i varje, utom i en by som har två. Den yngste koncessionshavaren är och den äldste . De flesta är dock över . Den tid de varit koncessionshavare i respektive by varierar. Vissa har varit det medan andra blivit koncessionshavare i sin by ganska . De flesta har en koncessionstid . Samtliga ordförandena uppger att är en bra koncessionstid. Några motiverar det med att skulle binda upp samebyn för hårt eller att perioden gör det möjligt att följa upp hur samarbetet fungerar på ett bra sätt. I de flesta samebyarna är koncessionshavaren säsongsanställd omkring . I en sameby är dock koncessionshavaren, på egen begäran, uppdragstagare och får betalt per skötesren i stället för lön. Samtliga samebyar anställer dessutom ytter- ligare en eller flera personer. I en av samebyarna finns en person an- ställd som arbetsledare. Ordförandena uppger att det är styrelsen som har ansvar för rekry- tering och anställning av extra arbetskraft. I den sameby där konces- sionshavaren är uppdragstagare ingår i avtalet att samebyn till hans hjälp skall anställa personal motsvarande heltid . I en sameby fastställer styrelsen endast riktlinjer för anställning av extra personal men det är koncessionshavaren tillsammans med ordföranden som bestämmer vem som skall anställas och när. I alla samebyarna an- ses koncessionshavaren vara huvudansvarig för den praktiska rensköt- seln. I en by är han det dock i samråd med ordföranden och i en annan tillsammans med den särskilt anställde arbetsledaren. I de flesta samebyarna betalar koncessionshavaren samma skötes- lega för sina renar som övriga renägare i byn. I två byar har man dock valt att låta koncessionshavaren endast betala den del av sköteslegan som motsvarar direkta kostnader för t.ex. foder och medicin men inte den del som motsvarar hans lön. När det gäller skötesrenägarnas delaktighet i arbetet bedömer alla ordförandena att denna är mycket viktig. Det är i första hand löpande underhåll av gärden och liknande som sköts av skötesrenägarna men de kan även bistå med annat, t.ex. som chaufförer. De flesta gör dock be- dömningen att skötesrenägarnas medverkan minskat och flera anger att det kan bero på den stigande medelåldern bland skötesrenägarna. Ordförandena är överens om att det nuvarande reglerna för samebyn fungerar bra. En ansåg dock att det kunde vara en nackdel att samebyn inte får bedriva annan verksamhet än renskötsel och att den inte kan gå med vinst. En annan kunde inte utesluta att det kunde vara en fördel att ha större valfrihet vid val av organisation, men han angav också att det var en fördel att vara en sameby, eftersom det gav en anknytning till rennäringen som helhet. Koncessionshavarna anser i stor utsträckning att konces- sionstid är för kort. De motiverar det med att det ger en för kort plane- ringshorisont för t.ex. investeringar och att det innebär en otrygghet. Någon har dock självmant valt kortare koncessionstid under en viss pe- riod för att inte vara för hårt bunden till verksamheten om det ekono- miska utbytet skulle bli för dåligt. koncessionshavarna inte är anställda av samebyn uppbär de ersättning från arbetslöshets- Någon tar också tillfälliga arbeten han inte är anställd av samebyn. Flera koncessionshavare upplever att det är de som har det huvud- sakliga ansvaret för renskötseln i byn och att styrelsen har respekt för att det är koncessionshavaren som har ansvaret för att villkoren i kon- cessionen följs. Dessa koncessionshavare anser att samarbetet med sty- relsen fungerar bra. Någon uppger dock att han upplever att han inte har någon kontroll över verksamheten. De flesta koncessionshavarna anser att skötesrenägarnas arbets- insats behövs för att renskötseln skall fungera. Flera förklarar att det dock blivit svårare att få nödvändig hjälp och att det i stor utsträckning beror på att det är brist på yngre personer som intresserar sig för renskötseln. De koncessionshavare som uttalat sig i frågan anser att det skulle vara bra med så få regler om organisationen som möjligt och att det skulle kunna fungera att ta bort samebyn. Någon har dock påpekat att koncessionshavarens ställning måste stärkas, eftersom det i vissa byar är styrelsen som bestämmer allt. När det gäller koncessionshavarnas familjs förhållande till byn har flera förklarat att de upplever det som problematiskt att deras barn förlorar rätten att ha skötesrenar när de flyttar hemifrån. hemställde i skrivelse till regeringen att en utred- ning skulle tillsättas för att utreda möjligheterna att överföra Muonio sameby från koncessionssameby till skogssameby. Regeringen beslutade att uppdra åt att ha undersökt förutsättningarna för att få till stånd sådana gränsförändringar att Muonio sameby kunde beredas tillgång till erforderliga året-runt-marker samt att redovisa förslag till hur detta borde ske liksom de åtgärder i övrigt som kunde behöva vid- tas. överlämnade till en extern utredare att genomföra ut- redningen. Efter att tiden för uppdragets slutförande förlängts överläm- nade utredningen sameby – en särskild skogssameby till regeringen. Utredningen har remissbehand- lats. Bakgrunden till utredningen sameby – en särskild skogssameby Muonio är den nordligaste av de åtta koncessionssame- byarna. Dess område utgör norra delen av kommun. En del av problemen i Muonio har anknytning till den sk. Sunna- gruppen. Denna bedrev koncessionsrenskötsel i Sattajärvi koncessionssameby. Koncessionen förlängdes inte med hän- visning till att gruppen inte följde villkor om att samordna sin rensköt- sel med övrig renskötsel i byn. Utan att själv ansöka om det erhöll medlemmarna i gruppen koncession i Muonio. Mellan och förlängdes koncessionerna i Muonio med endast i taget. Enligt de allmänna villkoren för koncessio- nerna är koncessionshavarna skyldiga att ta emot skötesrenar upp till ett antal som bestämmer. Koncessionen får inte heller in- nebära någon begränsning av lappmarksrenskötselns sedvanerätt till renbete i koncessionsområdet. För koncessionshavarna i Muonio gäller även vissa särskilda villkor. Koncessionshavarna är skyldiga att verka för att förhållandet mellan markägares skötesrenar och koncessionsha- vare egna renar skall förändras så att fler skötesrenägare bereds tillfälle att hålla renar i byn. Vidare innehåller koncessionerna inskränkningar i rätten att nyttja vissa delar av koncessionsområdet för renbete. rennäringsenhet utredde och förhållandena i Muonio. Orsaken var att det fram- förts kritik mot renskötseln i byn. kom fram till att för- hållandena inom Muonio inte var tillfredsställanden när det gällde ren- skötseln, organisationen och sambruket med andra areella näringar i området. En följd av utredning blev de korta konces- sionstiderna. Förslagen i utredningen sameby – en särskild skogssame- by Utredningen föreslog att Muonio skall bli en sameby av ett speciellt slag. Det väsentliga för förslaget var att renskötseln i byn inte längre skulle vara beroende av koncession. I stället borde byns område, trots att det ligger utanför lappmarksgränsen, anses vara en del av rensköt- selns året-runt-marker. Syftet var dock inte att tillerkänna medlemmar- na i samebyn rättigheter utöver de som de har på grund av koncession. Enligt förslaget skulle markägarnas och skötesrenägarnas rättsliga ställning inte förändras trots att kravet på koncession togs bort. föreslog utredningen att reglerna i rennäringslagen om medlemmar, renskötande medlemmar och rösträtt kompletterades. Därmed skulle skötesrenägarna alltjämt vara renskötande medlemmar i same- by. Vidare föreslog utredningen att det i rennäringslagen infördes en regel enligt vilken i skall bestämma det antal skötesrenar som Muonio sameby skall vara skyldig ta emot. Övervägandena i utredningen sameby – en särskild skogssameby Utredningen konstaterade att Muonio i ett historiskt perspektiv skiljer sig från övriga koncessionssamebyar och att förhållandena för rensköt- seln där inte var tillfredsställande. Rationell renskötsel var inte möjlig med de korta koncessionstiderna, eftersom planering och investeringar inte kunde genomföras. Vidare måste betestvisterna med sa- meby lösas. Slutligen måste också Sunna-gruppens bytillhörighet och den därmed sammanhängande betesfrågan lösas. Av utredningen framgick att man övervägt att lösa problemen ge- nom en sammanslagning av sameby och Muonio. Muonio skulle därigenom komma att utgöra en del av en skogssameby. En an- nan lösning som övervägts var att Muonio meddelas koncessioner med betydligt längre koncessionstider än . Utredningen fann att det inte var möjligt att nå kompromisslösningar beträffande Sunna-gruppen och förhållandet till sameby. Den menade vidare att de nuvarande problemen del- vis berodde på orsaker som parterna inte kunnat rå över. I det inne- fattades beslut om Sunna-gruppens koncession, ett gam- malt beslut om att flytta en renskötselgrupp från Könkämä till sameby och skogsbrukets utveckling. Mot bakgrund av det material man tagit fram menade utredningen att en lösning av frågorna kring Muonio sameby underlättades om man skapade förutsättningar för att driva renskötsel inom Muonio sameby under tryggare förhållanden än . Därför föreslog man att Muonio skulle övergå till att vara en sameby enligt rennäringslagen men med särskilda regler som avviker från de som gäller för andra fjäll- och skogssamebyar. Hovrätten för , , Skogsvårdsstyrel- sen i , i , , Gabna, Könkämä, Laevas, Muonio, Sattajärvi och samebyar, i , kommun, SSR och m.fl. socknars allmänningsskog har yttrat sig över utredningen. Gabna, Laevas, Muonio samebyar och SSR tillstyrkte utredningens förslag. På i uttalade sig landsmötet för utredningens förslag. Hovrätten avstyrkte förslagen med hänvisning till att den särskilda statusen som skogssameby inte löser problemen med beteskonkurrens eller innebär att byn får klara, säkra och respekterade gränser. Stabila förhållanden borde i stället kunna uppnås genom tioåriga koncessioner. För det fall förslagen ändå borde genomföras krävdes ytterligare bear- betning av lagtexten. Bl.a. påpekade hovrätten att förslaget beträffande skyldighet att ta emot skötesrenar gick längre än de nuvarande reglerna i 85 och 88 §§ rennäringslagen. ansåg att det principiellt var betänkligt med lagstiftning som avser en enda person (juridisk person). Vidare menade verket att det inte av utredningen framkom några skäl som talade för att kraven på att renskötseln skall vara till övervägande nytta för orten och på den som söker koncessionen borde tas bort just för Muonio. , , , kommun och m.fl. socknars allmänningsskog avstyrkte förslagen. Detta motiverades bl.a. med att förslagen inte skapar ordning och regellydnad i byns renskötsel. Vidare menade kritikerna att för- slagens konsekvenser för markägarna, både som skötesrenägare och användare av marken för andra ändamål än renskötsel, var betydligt mera långtgående än vad utredningen angett. Könkämä och samebyar avstyrkte förslagen. sa- meby anförde att förslaget kränker deras vinterbetesrätt och att skapan- det av en oäkta form av sameby kan innebära att nuvarande fjäll- och skogssamebyars rättigheter urholkas. Pågående koncessionsärenden i Muonio sameby beslutade om koncessioner i Muonio koncessionssameby. Av de allmänna villkoren framgick bl.a. att koncessionshavarna är skyldiga att ta emot skötesrenar upp till det antal som bestämt. Enligt de särskilda villkoren skulle Muonio skriftligen redovisa de åtgärder man planerade att vidta för att komma till rätta med de olagliga reninnehav som finns inom byn. Vidare skulle samebyn aktivt verka för att för- hållandet mellan markägares skötesrenar och koncessionshavares egna renar förändrades så att fler skötesrenägare bereddes tillfälle att hålla renar i byn. I de särskilda villkoren fanns också förbud mot att nyttja två områden för vinterbete. Alla utom en av dem som omfattades av beslut över- klagade till länsrätten.