sou · GPB378 · 2002-01-01 00:00:00 — Den uppdatering inom yrket, som kunde behövas fanns det inte tid för med den tids- ram som då gällde. Några deltagare fullföljde inte valideringen, av det för dem goda skälet att de fick arbete genom sitt deltagande i processen. För att verksamheten skulle kunna få sådan omfattning att den blev meningsfull att dra slutsatser utifrån, medgav jag under hand att även några deltagare med yrkeskompetens förvärvad i kunde ingå i projektet. En annan aspekt på detta är att det från integrationssynpunkt är viktigt att inte enbart personer med ut- ländsk yrkeskompetens innehar kompetensbevis. Utvecklingen av valideringsverksamheten har – som tidigare framgått – varit en process. Man har inom projekten gjort viktiga och tänkvärda erfarenheter – många av betydelse för mitt arbete med de förslag avseende en permanent valideringsverksamhet, som jag redovisar i detta betänkande. Andra viktiga som en grund för Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens lokala åtgärder; alla orter avser glädjande nog att arbeta vidare med validering. Jag anser att det är av avgörande betydelse att parterna erkänner kompetensbevisets värde på arbetsmarknaden. Utan ett sådant erkännande finns det i själva verket ingen anledning att alls anordna någon valideringsverksamhet med arbetsmarknadsinriktning. Att det kompetensbevis som förelegat för pilotprojektverksamheten kan behöva utvecklas mot bakgrund av vunna erfarenheter är själ- klart. Med hänsyn till de snabba förändringarna inom arbets- marknaden torde det alltid komma att finnas behov av att uppdatera det. När parterna erkänt kompetensbeviset är det också viktigt att verksamheten kvalitetssäkras genom att de också deltar i den – formulerar kriterier och, mot bakgrund av utvecklingen, bevakar att de är aktuella. Jag anser också att det är angeläget att kompetensbevisets värde erkänns även inom utbildningsområdet. Den del i kompetens- beviset som utgör yrkeskompetensen torde i flertalet fall åt- minstone motsvara/vara jämförbar med kraven i karaktärs- ämneskurser på gymnasial nivå. Den rätt som rektor har att i såväl gymnasieskolan som kommunala vuxenutbildningen under vissa speciella förhållanden själv sätta betyget Godkänd bör kunna tillämpas här. För dem som önskar ett högre betyg kan prov anordnas. Jag återkommer nedan till frågan om ett kompetensbevis under vissa förhållanden också skulle kunna ge grundläggande behörighet för högskolestudier. Min uppfattning är också den att validering är en process, i vilken man skall ta hänsyn till vad som bäst tjänar individen. För nyanlända invandrare är det fråga om processen från introduktions- programmet i till inträdet på den svenska arbetsmarknaden. För andra personer kan det vara fråga om omställning från ett arbete till ett annat. Allt efter vad som är bäst i det individuella fallet bör kunna användas en eller flera av de metoder som anges i direktiv 1999:86 – intervjuer, praktik, prövotid, orienteringskurser och kompletterande utbildning samt prov och tester av olika slag. Det gäller ju validering av alla vuxnas yrkeskompetens, oberoende av var i världen den förvärvats. En enda valideringsmodell kan inte rimligen tillgodose alla individuella behov och situationer. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens I ett fortsatt utvecklingsarbete bör man bl.a. inrikta sig främst på följande tre frågor som kommit upp i samband med försöks- verksamheten på de tre pilotorterna. Vad skall ingå och hur skall yrkeskompetensen bäst beskrivas i kompetensbeviset ? När det gäller yrkeskompetens har många branscher redan nu erfarenhet av att utveckla prov och yrkesbevis – erfarenheter som om möjligt bör tas tillvara i det fortsatta arbetet. Inom vissa yrkesområden är yrkena tydligt definierade och avgränsade, medan det inom andra områden inte finns så tydliga gränser. Här bör också branschernas egen dokumentation kunna användas för att redovisa yrkeskompetens. Det finns skäl att utveckla samarbetet mellan branscher och dem som svarar för validering såväl på central som lokal/regional nivå. Skall valideringen dokumentera en uppnådd miniminivå av kompe- tens eller dokumentera en omfattning av kompetensen som anges genom en graderad bedömning på flera nivåer? I det kompetensbevis som utarbetades för pilotprojekten gjordes en graderad bedömning. Att enbart ange en miniminivå skulle innebära att själva bedömningen blir enklare – det är endast en gräns som man skall avgöra om kompetensen når upp till eller ej. Resultatet blir mer ett slags inträdesbiljett, där nivån sedan inte spelar så stor roll. Att endast relatera till en miniminivå kan dock innebära att kraven kommer att ställas relativt högt, eftersom de kan ses som en garanti på tillräcklig kompetens. Med en graderad bedömning blir bedömningen svårare, genom att det finns flera nivåer att relatera till, men den blir också mer nyanserad. Kompe- på en lägre nivå kan få ett utrymme och bli dokumen- terad, även om den kanske ligger under en relativt hög minimi- nivå. Individer med mer utvecklad kompetens får en bedömning som gör dem rättvisa. För att illustrera vad jag menar med graderad bedömning på olika nivåer vill jag hänvisa till vad som angivits för de nivåer som formulerats i kompetensbeviset för kompetensslaget yrkeskompe- tens, nämligen följande: Genom nivå 1 utförande av givet arbetet anges kompetens som innebär förmåga att tillämpa kunskaper och färdig- heter i arbetsuppgifter av mestadels rutinmässig eller förutsägbar natur. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens Genom nivå 2 utförande av självständigt arbete inom givna mål anges kompetens som innebär förmåga att tillämpa kunskaper och färdigheter i arbetsuppgifter som i stor utsträckning kräver själv- ständighet och ansvar. En del av uppgifterna är komplexa och av icke rutinmässig natur. Genom nivå 3 utförande av kvalificerat arbete och medverkan i utvecklingsarbete anges kompetens som innebär förmåga att tillämpa kunskaper och färdig- heter inom ett brett fält av komplexa och specialiserade arbets- uppgifter. Arbetsuppgifterna utförs i varierande sammanhang och med avsevärd grad av problemlösning, självständighet och personligt ansvar. Övervakande uppgifter av arbetsledande karaktär och ansvar för andras arbete samt för fördelning av resurser av olika slag är vanligt förekommande. En ytterligare fråga är om man skall skilja på yrkeskompetens och generell kompetens, om bedömningen av den generella kompetensen ändå relateras till ett specifikt yrkessammanhang. Ett alternativ till att dra denna gräns är att se den generella kompetensen (enligt definitionen i nuvarande kompetensbevis2) som en eller flera aspekter av yrkeskompetensen. skall man vara medveten om att den generella kompetensen kan vara mer eller mindre bransch- eller arbetsplatsoberoende. Validering inom ungdomsskolan och högskolan Jag anser att det är angeläget att validering blir en metod också på högskolenivå och ser med tillfredsställelse att regeringen i sin proposition Den öppna högskolan (prop 2001/02:15) lägger förslag med denna innebörd; jag återkommer nedan till denna fråga. Vad jag därutöver anser vara angeläget är att man även i ungdomsskolan börjar använda sig av validering. Jag anknyter då till regeringens definition i mina direktiv (dir 1999:86) av validering som en strukturerad bedömning, värdering och erkännande av kunskaper och kompetens som uppnåtts både i och utanför det 2 Generell kompetens innebär att kunna a) hantera flera och prioritera mellan olika arbets- uppgifter samt att kunna organisera arbetet, b) såväl arbeta självständigt, som samarbeta och utveckla arbetskontakter, och c) arbeta med och utveckla kvalitets- och miljöfrågor. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens Regeringen angav tre delar som kan urskiljas inom detta område. Den tredje delen, som angavs, berör det pedagogiska fältet, bl.a. anpassning av utbildningens upplägg- ning och genomförande i förhållande till den vuxnes förut- sättningar och förkunskaper. Jag menar att detta bör göras även i förhållande till skolungdomars förutsättningar och förkunskaper. 7.2Validering – en rättighet? Att ge människor formellt erkännande för det de redan kan är en synnerligen angelägen uppgift i samhället. Denna begränsar sig inte enbart till gymnasial nivå, även om jag i enlighet med mina direktiv avgränsar mig till detta område. Validering i olika former måste utvecklas – förutom mot arbetsmarknaden – inom såväl gymnasie- skola, som inom olika eftergymnasiala utbildningar och i hög- skolan. Att dokumentera reell kompetens i betyg och/eller kompetens- bevis är, som sagt, en angelägen uppgift. Det ger ekonomiska fördelar för såväl den enskilde som samhället. Därutöver stärker det den enskildes självkänsla, när samhället visar att kunskaperna och kompetensen är något som samhället räknar med och erkänner. Några exempel på positiva effekter vid validering är följande: För den enskilde: –grund för fortsatta studier –kortare studietid och mindre studielån –fram till anställning och lön –kompetens att åta sig andra arbetsuppgifter –mer motiverade deltagare –förstärkt pedagogisk process –ökad individanpassning av utbildning Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens –kompetent personal snabbare –inga flaskhalsar i produktionen –bättre möjligheter att tillvarata personalens kompetens –ökad produktion och tillväxt –färre bidragsberoende medborgare –ökade skatteintäkter – dock inte alltid i hemkommunen Det är angeläget att den enskildes möjligheter till validering i görligaste mån kan garanteras. Det kan då alltid diskuteras vem som ska ha ansvaret för att anordna validering för såväl betyg som kompetensbevis. Som bakgrund för mitt ställningstagande har jag haft bl.a. följande underlag ifråga om om vad som gäller rättighets-/skyldighets- lagstiftning.3 Det finns inte någon definition av vad en rättighetslag eller skyldighetslag är. Det finns inte någon lagprodukt som kan definieras som enbart en rättighets- eller skyldighetslag. Vad det handlar om är regler i en lagstiftningsprodukt som reglerar en skyldighet eller rättighet för något subjekt. Rättigheten kan dock klassificeras på flera sätt och på olika nivåer. Mänskliga rättigheter gäller för alla människor i hela världen. Medborgerliga rättigheter gäller för medborgare i en viss stat och kan åberopas av medborgarna mot staten. Styrkan/värdet i en rättighet beror på dels hur noggrant preciserad den är både vad avser innehåll och förutsättningar, dels i vilken utsträckning den är 3 Baserat på ., 1995, Rättighetslagstiftning i teori och praktik. Iustus förlag, . Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens För att vara utkrävbar fordras möjlighet till över- prövning för att den enskilde genom domstolsutslag ska kunna hävda sin rätt mot den ansvariga huvudmannen. Bristen på sanktion mot myndighet som vägrar verkställa domstolsutslag minskar styrkan i rättighetskonstruktionen. Den skyldighet som regleras avser ofta definition av en huvud- mans ansvar. I skollagen finns regler om skyldighet för det all- männa att anordna utbildning i form av grundskola, att ansvara för att utbildning genomförs i enlighet med bestämmelser i lagen och i enlighet med bestämmelser som kan finnas i annan lag eller förord- ning. För att tillse att reglerade skyldigheter uppfylls finns inom skol- området statliga myndigheter. har bland annat till uppgift att utöva tillsyn och har till uppgift att pröva överklaganden av vissa beslut på skolväsendets område. Tillsynens styrka beror också på omfattningen av sank- tionsmöjligheter. Dessa är svaga på skolområdet. Den tillsatta har bland annat till uppgift att närmare studera dessa frågor. Sammanfattningsvis kan man säga att en rättighet ska vara utkräv- bar i domstol. Detta ställer krav på starka individer och/eller intresseorganisationer som förmår driva frågorna. Som komple- ment till detta kan man också se tillsyn och ombudsman/allmän åklagare. En skyldighet är endast utkrävbar via tillsyn. Då träder en myndighet in som företrädare för den enskilde. Detta är givetvis till fördel för svaga individer som inte kan eller orkar driva frågorna själva. Sammanfattningsvis kan jag konstatera att värdet av validering är betydande för såväl stat och kommun, som näringsliv och individ. Av detta följer att möjligheter måste tillskapas för att människor ska kunna få sin reella kompetens värderad och dokumenterad. Även om det skulle vara tilltalande att föreslå en rättighets- lagstiftning, så är det av vad som ovan framgått inte ett vanligt för- farande. Det normala förfarandet är istället skyldighetslagstiftning. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens 7.2.1 Organisation av valideringsverksamhet Jag föreslår att en skyldighet för kommunerna att erbjuda valide- ring fastläggs i lag och/eller förordning. Man kan – som jag har framhållit tidigare – diskutera vem som ska ha ansvaret för en valideringsverksamhet. Ett alternativ kan vara en statlig organisation (nationell – regional – lokal) för validering för betyg och kompetensbevis. Detta alternativ torde bli både otympligt och kostsamt. Ett annat alternativ kan vara att kommunerna ansvarar för validering för betyg och genom arbets- förmedlingarna för validering för kompetensbevis. Ett sådant alternativ kan vid första påseende verka tilltalande. De två huvud- männen anordnar validering inom sina respektive ansvarsområden. Alternativet har dock uppenbara nackdelar. Den enskilde måste vända sig till olika huvudmän. Möjligheten att validera för såväl betyg som kompetensbevis försvåras. Arbetsmarknads- verkets ansvarsområde torde med vissa undantag inte omfatta människor med fast anställning. Ett tredje alternativ kan vara att kommunerna ges det övergripande ansvaret för all validering. De har redan ansvaret för validering för betyg och den försöksverksamhet med validering för kompetensbevis som genomförts i vissa kommuner ger inte anledning betvivla att kommunerna har möjlighet att omfatta även detta ansvarsområde. Jag föreslår därför att det är kommunen som ges ansvar för validering på lokal nivå. Vilket kommunalt/vilka kommunala organ som ska svara för detta bestämmer kommunen utifrån vad som bedöms lämpligast. Att kommunerna ska ansvara för att validering möjliggörs innebär inte att de själva måste genomföra valideringen. Kommunerna har i projektet använt olika aktörer för att anordna utbildningar av olika slag. Jag förutsätter att de utnyttjar olika anordnare även när det gäller validering. Validering för betyg kan anordnas inom den kommunala vuxenutbildningen. Valideringen möjliggörs genom prövning, orienteringskurser och avkortat deltagande i andra kurser av olika slag. Validerade gymnasiepoäng får redovisas för stats- bidrag i . Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens Validering för kompetensbevis anordnas nu i de kommuner som ingår i den utvidgade verksamheten med validering av utländsk yrkeskompetens (se kapitel 6). Mitt förslag är, som framgått, att validering skall anordnas i landets samtliga kommuner. När de kommuner som inte deltagit i försöksverksamhet påbörjar verksamhet med validering för kompe- tensbevis, torde behov föreligga av att vidareutveckla validerings- metoder och anpassa dessa till lokala förhållanden, liksom behov av att anordna handledarutbildning. Därutöver torde också behov föreligga av att öka kontakterna med arbetslivet i respektive kommun. Jag vill därför aktualisera frågan om inte staten i inlednings- skedet bör stödja också dessa kommuner därvidlag. Ekonomiskt stöd skulle enklast kunna ges genom att fullständiga kompetens- bevis åsätts ett värde av exempelvis 400 gymnasiepoäng. Dessa poäng skulle sedan – på samma sätt som gäller vid validering för betyg – kunna avräknas först i samband med statsbidraget för , därefter –2005 med det statsbidrag till vuxenutbildning som beslutat om . I regeringens proposition om vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen4 konstateras bland annat: Den faktiska kunskap en individ besitter måste lyftas fram och tas till vara i varje vägledningssituation. Ett instrument för detta är valider- ingen. Jag kan konstatera att Utredningen om vägledningen i skolväsendet (U1999:11) i sitt slutbetänkande bland annat föreslår att en lag stiftas om främjande av karriärvägledning. I denna lag skulle enligt förslaget regleras dels kommunernas främjande av en samordning av vägledningen, dels individens rätt till en avgiftsfri vägledning. Vägledningen innehåller olika moment av kart- läggning av personlig kompetens och behov av utveckling, informa- tion om tillgänglig utbildning/fortbildning samt om arbets- marknadsutsikter. Den tillhandahåller verktyg för bedömning av hur yrkeskrav överensstämmer med personliga tillgångar och svag- heter, planering för olika insatser för att nå ett mål (studieplan/ handlingsplan) samt uppföljning av genomförda insatser med fortsatt planering vid behov. 4 /01:72, s. 43. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens Vägledningen – och därmed menar jag såväl studie- och yrkes- vägledningen i kommunen som vägledningen inom Arbets- marknadsverket – är en tjänst som med sin speciella metodik skulle kunna vara den sammanhållande faktorn i samband med validering. Mitt förslag bör mycket väl kunna sammankopplas med Väg- ledningsutredningens förslag om kommunernas skyldighet att tillhandahålla en kostnadsfri och oberoende karriärvägledning för kommuninnevånarna. Det är naturligt att en utbyggd och väl fungerande vägledning kommer att vara det sammanhang, där denna kunskap och kompetens kan upptäckas, kartläggas och dokumenteras. På så sätt skapas garantier för att alla som så önskar får tillgång till valideringsmöjligheter av olika slag. har i sitt slutbetänkande5 föreslagit att regeringen i förordning reglerar kommunernas skyldighet att erbjuda alla intresserade rätt till bland annat validering. Validering för betyg och kompetensbevis kommer enligt min uppfattning att bli ett bestående inslag i kunskapssamhället. I perspektivet av livslångt och livsvitt lärande kommer det alltid att finnas behov av att dokumentera det man har lärt sig utanför utbildningssystemet och att skaffa sig ny/förändrad kunskap. I infrastrukturen för livslångt lärande måste validering av tyst kunskap ha en ordnad struktur. Valideringsperspektivet måste genomsyra såväl arbetsmarknadspolitik som utbildningspolitik, så- väl arbetsmarknad som utbildning. Kommunens arbete med att skapa en infrastruktur för livslångt lärande ger en utmärkt grund för arbetet med validering. Det är därför naturligt att föreslå att kommunen också tar ansvaret för validering för såväl betyg som kompetensbevis. Detta sker dock bäst i samverkan inom och utom kommunen, med arbetsmarknads- myndigheter, högskola, andra utbildningsanordnare, branschernas egna utbildnings- och provcentra och naturligtvis andra kommu- ner. Kommuner i samverkan kommer att ha större förutsättningar att leva upp till de krav som kommuninnevånarna har rätt att ställa när det gäller validering av olika slag och vid olika tillfällen. En regional nivå i dess gängse form torde inte behövas för valide- ring. De regionala kompetensråd, som i den tidigare utredningen6 5 SOU 2000:28, Kunskapsbygget – det livslånga lärandet. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens föreslogs få en nyckelroll på regional/lokal nivå har ännu inte fått den starka ställning, som då kunde förväntas, t.ex. har regionala kompetensråd inte inrättats i alla län. Det kan däremot vara lämpligt att kommuner samarbetar genom t.ex. regionala överens- kommelser om ansvar för exempelvis olika branschområden. Behovet av sådant samarbete bedöms bäst på den lokala nivån och bör inte styras av staten. Jag föreslår att ett nationellt organ (nationell myndighet) inrättas för validering för betyg och kompetensbevis. I den enkätundersökning som jag låtit genomföra i samtliga kommuner framkom att framför allt mindre och medelstora kommuner upplever en osäkerhet i arbetet med validering. De saknar stöd, goda exempel samt tips och råd. I arbetet med validering för kompetensbevis har pilotprojekten i , och arbetat med arbets- marknadens parter på regional/lokal nivå för att fastställa de krav som bör vara vägledande i valideringsarbetet. Detta har fungerat mycket väl, men kan i ett större sammanhang inte vara tillrådligt. För att garantera likvärdighet och tilltro över landet i dess helhet måste branschkrav fastställas och revideras på nationell nivå. Sådana fastlagda branschkrav skulle sedan kunna vara grunden för såväl kursplanearbete i karaktärsämnen, som Arbetsmark- nadsverkets arbete med arbetsmarknadsutbildningar på denna nivå. Validering är inte en fråga enbart för utbildnings- eller arbets- marknadsområdet. Den har som nämnts kopplingar till flera politikområden, t.ex. arbetsmarknad, integration, näring, utbild- ning. Validering för betyg skulle kunna handhas av med fältorganisation och validering för kompetensbevis av Arbets- marknadsverket, som har en organisation på såväl regional, som lokal nivå. Validering inom den kvalificerade yrkesutbildningen skulle kunna anordnas av den nya i och validering inom högskoleområdet genom 6 SOU 1998:195, Validering av utländsk yrkeskompetens. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens En sådan lösning förutsätter att den som önskar genomgå validering vet sin kompetensnivå och därmed också vilken myndighet han/hon skall kontakta. Om så inte är fallet behöver vederbörandes kompetens kartläggas av någon samordnande institution, för att hänvisning skall kunna ges till rätt myndighet. Efter en validering för kompetensbevis kan i vissa fall även betyg i vuxenutbildning utfärdas. Det kan göras när det visat sig att yrkeskompetens och kursplanemål överensstämmer. I en organisation bestående av flera olika huvudmän skulle denna möj- lighet försvåras. För att på ett kompetent sätt genomföra validering av utländsk yrkeskompetens behöver kommunerna få tillgång till information om bl.a. andra länders arbetsorganisation för att kunna bedöma t.ex. behov av speciella valideringsinsatser. Denna kunskap skulle kunna inhämtas genom samverkan med och olika invandrarföreningar, en samverkan som mest effektivt sam- ordnas på en nationell nivå. Min slutsats av bl.a. det som angivits ovan är att ett fristående organ på nationell nivå bör ges ansvar för att anordna validering av såväl svensk som utländsk yrkeskompetens för både kompetens- bevis och betyg. Det kan diskuteras vilken organisation som är mest optimal. Tre alternativa modeller kan urskiljas. En renodlad modell utgör ett första alternativ, där en statlig organisation ansvarar för all validering för betyg/kompetensbevis på såväl nationell som regional och lokal nivå. I denna modell kan olika varianter förekomma från att organisationen själv står för all verksamhet till att validering upphandlas från lämpliga anordnare. Denna modell är å ena sidan troligtvis en god garant för att valide- ring möjliggörs, men å andra sidan omständlig och kostsam. Ett andra alternativ skulle kunna beskrivas som en två- (fler-) systemmodell. För validering för betyg ansvarar med fältorganisation på nationell och regional nivå för utveckling, upp- följning och utvärdering samt tillsyn. På lokal nivå genomförs validering för betyg av kommunerna. För validering för kompetensbevis ansvarar på samtliga tre nivåer Arbetsmarknads- verket. I praktiken torde detta innebära att arbetsförmedlingarna ansvarar för valideringsverksamheten och att de genomför den efter upphandling. Denna modell förutsätter nära samverkan mellan myndigheterna. erfarenheter av samarbete mellan de båda myndigheterna är inte entydigt goda. Förslag till nationellt system för validering av vuxnas kunskap och kompetens