sou · GPB3101d3 · 2002-01-01 00:00:00 — På sådana marker som samerna traditionellt innehar skall sameby få upplåta nyttjanderätt (5 kap. 1 och 3 §§ i förslag till lag om renskötsel- rätt). Sambo skall inte jämställas med make/maka (6 kap. 14 § i förslag till lag om renskötselrätt). Renskötselrätten omfattar mer än gemensam bostad, bl.a. underhåll för sig m.m. och omfattar den skyldighet makar har gentemot varandra enligt . Det bör övervägas om skyldigheten att delta i kostnader för skilda verksamhetsgrenar, bl.a. att kostnaderna för den gemensamma ren- skötseln fördelas mellan medlemmarna efter reninnehavet, bör regleras på samma sätt som i gällande rennäringslag och i lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter (6 kap. 3 och 12 §§ i förslag till lag om renskötselrätt). Det bör övervägas om sameby skall likt trossamfund (lag 1999:291) kunna få hjälp av staten med bestämmande, debitering och redovisning av avgifter från medlemmarna (6 kap. 3 och 12 §§ i förslag till lag om renskötselrätt). Skogssamebyarnas året-runt-marker bör också i övergångsbestäm- melserna räknas till de områden som blivit anvisade till lapparnas ute- slutande begagnande (förslag till lag om renskötselrätt). Koncessionshavare skall också kunna ha i sin vård renar som tillhör barnen oavsett ålder och andra villkor (11 § i förslag till lag om bedri- vande av rennäring). Det kan underlätta rekryteringen av nya konces- sionshavare. Reservationer och särskilda yttranden 539 Villkoret om vem som är same kan endast prövas av samerna själva (12 § i förslag till lag om bedrivande av rennäring). får inte bemyndigas att med särskilda skäl bevilja den som äger eller brukar jordbruksfastighet renskötselrätt, dvs. att utan begränsning få ha fler renar på bete än trettio. Renskötselrätt tillkom- mer den samiska befolkningen och kan inte prövas av (13 § i förslag till lag om bedrivande av rennäring). skall samråda med om allt som ingår i myndighets- och tillsynsområde, renskötseln (13 § i för- slag till lag om bedrivande av rennäring). Renskötseln i Muonio sameby skall inte vara beroende av konces- sion. Byns område bör anses vara en del av renskötselns året-runt- marker med rätt till renbete för samebyn och dess medlemmar (1 kap. 3 § i förslag till lag om renskötselrätt). 540 Reservationer och särskilda yttranden I huvudsak ställer jag mig bakom betänkandet avgivet av Rennärings- politiska kommittén. På några punkter anser jag emellertid att kommit- tén borde lämnat förslag som varit mer långtgående än det nu avgivna. Punkter jag framfört under kommittéarbetet utan att få majoritet bakom och som därför ej kommit med. Det gäller dels i kapitel 6.6, samebyarnas markanvändning på statlig mark, angående samisk representation i rennäringsdelegationerna där jag anser att majoriteten i delegationerna skall utgöras av samer till skillnad mot där de samiska ledamöterna är i minoritet. Dels gäller det i samma kapitel, 6.6, där jag anser att skall ges en vetorätt mot exploateringar på de marker som tillhör staten eller så gjorde när bolagiserades , i Norrbot- tens och läns dels ovan odlingsgränsen, dels nedanför på skogssamebyarnas året-runt-marker samt inom de områden i och som är renbetesfjäll eller särskilt upplåtna för året runt bete. Jag anser också att kommittén borde ha föreslagit en förändring av nu gällande upplåtelsesystem för småviltjakt och fiske på samebyarnas marker, med inriktning på att samebyarna själva får möjlighet att upp- låta statens eventuella rätt till småviltjakt och fiske. Detta kunde myck- et väl genomföras utan föregående ny utredning om samernas jakt- och fiskerätt vilket kommittén föreslår i kap 6.9, och utan att gå emot di- rektiven då länsstyrelserna även fortsättningsvis skulle ha det övergri- pande ansvaret för upplåtelserna. Ovanstående frågor berörs också i kapitel 10 angående våra förslag i förhållande till nr 169. Med mina förslag enligt ovan genomförda, skulle bättre an- passa sig till vad som sägs i kapitel 8 j i konventionen om biologisk mångfald, angående ursprungsfolks inflytande över sina egna territori- er, vilken har ratificerat, samt till konvention 169 om ur- sprungsfolks rättigheter vilken avser att ratificera. I övrigt ställer jag mig bakom betänkandet. Reservationer och särskilda yttranden 541 Vi ansluter oss till innehållet i reservationen från ledamoten . 542 Reservationer och särskilda yttranden Vad jag tycker är förvånande är att kommittén föreslår att samebymajo- ritet eller sametingsmajoritet kan besluta om vem som äger renskötsel- rätt, trots att rätten tillhör den samiska befolkningen och grundas på urminnes hävd. Rätten ses som en kollektiv rätt trots att den är enskild egendom enligt HD. Jag stöder här yttrande när det gäller renskötselrätt. Jag delar i vissa frågor och övriga samiska exper- ters inställning, men har en avvikande uppfattning på vissa punkter. När det gäller röstning inom samebyn tycker jag det är märkligt att politiker från riksdag vill stadfästa adeln, dvs. föreslå röstning efter renantal när det gäller jakt och fiske. Med ironi kan man undra över när förslaget läggs i riksdag att man inför röstning efter sitt bankkonto. Tanken är skrämmande. Här återförs samer utan renar till lag (den som inte har renar är inte lapp). Vårt ursprung, vår rätt finns . Var är vi i lagen om renskötselrätt och dess regler om röstning i samebyn? Vi står fortfarande utanför. Vi måste be- visa och slåss för vår rätt och vi kommer att förlora, eftersom det från statens sida kan anses vara en intern samisk konflikt. Min målsättning var att dessa stridigheter skulle lösas under denna utredning. Tyvärr står vi dock på ruta ett när det gäller majoriteten av den samiska be- folkningen, vilka med största sannolikhet besitter urminnes hävd. Sa- mer som bott och bor på sina fäders marker och vars ursprung kan här- ledas bakåt i tiden har sedan 1928 års rennäringslag fått sin kultur urholkad. rennäringslag gjorde dem rättslösa, same- byarna och urholkade deras jaktmöjligheter med hänvis- ning till rennäringens behov, fiskerättigheterna togs för allmännyttan. Vad ger den nya lagstiftningen? När det gäller avgifter till den nya samebyn vet jag att synen är olika på vilken rättsstatus man innehar. Det gäller bofasta samer som fått lämna sina traditionella rättigheter till samer som inflyttat under 1900- Reservationer och särskilda yttranden 543 talet och statens påstående om egna rättigheter. Olika inställningar i denna fråga kommer att påverka avgifterna till samebyn. Jag hävdar att samerna som folk äger rätten till jakt och fiske varför rätten till nytt- jandet bör vila på samerna själva. Som sista inlägg vill jag beklaga att det inte fanns tid för möten med den bofasta samiska befolkningen som saknar renar. Sådana möten ha- de med säkerhet lett till att många frågetecken rätats ut och att många nya sidor av saken hade kunnat diskuteras. Den viktigaste effekten ha- de dock blivit kunskap om vad konflikterna beror på. 544 Reservationer och särskilda yttranden Inför Rennäringspolitiska kommitténs arbete tog LRF/Skogsägarna fram en ny policy, Familjeskogsbruk och renskötsel – i samverkan för , som distribuerades till bl.a. kommitténs ledamöter och experter. Där utgår vi från att familjeskogsbrukets förutsättningar kommer att påverkas när rennäringens framtida villkor aktualiseras politiskt. Under några rubriker utvecklar vi närmare vår synpunkt på ämnen som kommittén skall behandla, särskilt förhållanden mellan samebyarnas och jord- och skogsbrukarnas markanvändning. Vi vill se en lösning som tar hänsyn till båda näringarna och som inte leder till inskränkningar i jord- och skogsbrukarna intressen. Vi kräver respekt för jord- och skogsbrukarnas äganderätt. Under kommittéarbetet har vi tillsammans med företrädare för ren- näringen deltagit i en konstruktiv arbetsgrupp som sammanställt de önskemål om ytterligare hänsyn som dagens rationella rennäring och skogsbruk kan ha på varandra. I två inlagor till kommittén har vi utifrån vår policy och grupparbetet kommenterat förslag från sekretariatet och lagt egna förslag till anpassningar av aktuell lagstiftning. Våra förslag är väl förankrade i en referensgrupp inom LRF och i Skogsägarnas Inlandsråd. Reservationer och särskilda yttranden 545 Vår syn på betänkandet Kapitel 5: Förvaltning av renskötselrätten Särskild lag om renskötselrätt I betänkandet föreslås att rennäringslagen delas upp i två lagar, den ena benämnd lag om renskötselrätt och den andra lag om bedrivande av rennäring. Kommittén påpekar att rennäringslagen innehåller både civilrättsliga regler och regler om hur rennäring får bedrivas. Det för- hållandet att renskötselrätten och rennäringen regleras i samma lag har kommittén uppfattat kan leda till oklarheter beträffande renskötsel- rättens karaktär. Det finns en risk att renskötselrätten endast uppfattas som en näringsrätt och inte som en särskild rätt till fastighet. Det kan enligt kommittén leda till att renskötselrättens ställning i förhållande till äganderätten och andra särskilda rättigheter till fast egendom miss- uppfattas. Vi ifrågasätter bärkraften av de anförda skälen för den föreslagna uppdelningen. Även i de renbeteslagar som föregått rennäringslagen har funnits både civilrättsliga och näringsrättsliga regler. Vad vi känner till har detta inte lett till sådana konsekvenser som kommittén anfört. Rennäringslagen har funnits och är väl inarbetad. En upp- delning av bestämmelserna i två lagar är därför snarare ägnad att för- virra än att skapa ökad klarhet. Uppdelningen kan även leda till osäker- het om renskötselrätten härigenom förändras till innehåll och omfatt- ning. I verkligheten finns det inte heller alltid klara skiljelinjer mellan vare sig civilrätt och offentlig rätt eller mellan enskilda och allmänna intressen. I många fall är dessa rättigheter och intressen så samman- vävda att de inte går att särskilja. Ett närliggande exempel är skogsvårdslagens regler rörande förhållandet mellan skogsbruk och rennäring. Sammanfattningsvis anser vi sålunda att bestämmelserna i rennä- ringslagen även i fortsättningen skall vara samlade i en och samma lag. Det är bra att regeringen nu beslutat att tillsätta en saklig och kompe- tent . Det är viktigt att tillräckliga resur- ser avsätts för att avgränsa renskötselområdet genom att identifiera var renskötsel har bedrivits av ålder. Betydelsen av en gränsdragnings- kommission har ytterligare åskådliggjorts genom den Svensk-Norska förslag till konventionsområden. Att hänvisa till är egentligen ovidkommande i detta samman- 546 Reservationer och särskilda yttranden Kommittén har haft synpunkter på både bevisregler och rätte- gångskostnader men lägger inga förslag. Vi avvisar den framlagda idén om att ändra bevisreglerna. Däremot hade vi gärna sett att utredningen tagit ställning för att staten står för parternas rättegångskostnader i principiellt viktiga mål om samernas markrättigheter. Kapitel 6: Förhållandet mellan samebyarnas och andras markanvändning Under kommittéarbetet har vi poängterat och framhållit vikten av sam- verkan mellan jordbruket och skogsbruket å ena sidan och rennäringen å den andra. Det framlagda förslaget utmärks endast i ringa utsträck- ning av detta synsätt. Istället föreslås bestämmelser och görs motivut- talanden som innebär tydliga rättighetsförskjutningar till förmån för renskötselrätten. Detta är ägnat att motverka samförståndslösningar. De bygder som ligger inom renskötselområdet tål inte ytterligare uppsli- tande konflikter och processer. Vi kan därför i flera avseenden inte ställa oss bakom de förslag och uttalanden som framförs i detta avsnitt. Inte heller kan vi finna att f.d. justitierådet professor i kapitel 2 om renskötselrätten ger stöd för de långtgående rättighetsför- skjutningar som föreslås. Vi vill nedan utveckla detta närmare och här- vid även komma med andra lösningar. Vi har under kommitténs arbete pekat på avsaknad av fakta som kunnat ge utredningen en plattform att utgå från. Detta har inneburit att bak- grundsbeskrivningen ligger öppen för kritik. Till en del har bristerna varit utan egen förskyllan eftersom viktigt kartunderlag om betestill- gångar m.m. inte gjorts tillgängligt förrän i sent skede. Man förbiser t.ex. förekomsten av en mycket gammal bondekultur i och . Vi saknar den första stora exploateringsfasen i det norrländska skogsbruket . Man borde ha noterat något om rennäringens ut- bredning under senare årtionden. Med tanke på att landsbygdens be- folkning inom renskötselområdet minskat kraftigt blir inte beskrivning- en av alla störningar helt trovärdig utan att underbyggas med siffror. två har dessutom metoder, teknik och hänsynstaganden inom skogsbruket genomgått stora förändringar som minskat störningarna för rennäringen. Den förändringen blir en bisats i betänkandet. Reservationer och särskilda yttranden 547 Vi reagerar mot att familjeskogsbruket, som kännetecknas av små- skalighet och närhet till rennäringen, mer eller mindre beskrivs som ett hot. En belysande uppgift om familjeskogsbrukets driftsformer som kunde ha funnits med i betänkandet är medelhyggets areal. Enligt sta- tistiken är detta i 3,8 ha i familjeskogsbruket att jämföra med 17,1 ha för storskogsbruket. Mot bakgrund av kommitténs beskrivningar av det hotade vinter- betet förutsätter vi att de olika data som redovisas närmare kommer att analyseras. Enligt en källa har eller motsvarande 1,5 milj. ha av barrskogen i renskötselområdet ett mycket gott vinterbete. Eftersom det finns betesområden som är hårt nerbetade, välkomnar vi en studie som kan förklara orsaken till den ojämna betestillgången och kanske kan motivera en modifiering av kommitténs bild av vinter- betesmarkerna. Vi anser att utredningen borde uttryckt sig mer objektivt då man kommenterar de befintliga certifieringssystem FSC och PEFC. Det är vår uppfattning att PEFC som system är bredare i sitt hänsynstagande till urbefolkningars rättigheter och är säkrare i sitt förhållande till gäl- lande rätt. En generell och ömsesidig hänsynsregel Vi kan ställa oss bakom en allmän hänsynsregel av portalkaraktär som från de areella näringarnas synvinkel får sitt närmare innehåll genom hänvisning till skogsvårdslagstiftningen och till de regler i ren- näringslagen som anger den närmare hänsyn som skall tas till andra intressen vid bedrivande av rennäring. Vi anser dock att regelns inle- dande stycke enbart skall ange att markägare och innehavare av renskötselrätt skall visa varandra hänsyn. Ett angivande av att ägare och brukare dessutom skall tåla viss grad av intrång leder inte till nå- gon ökad klarhet. Det utgör snarare - i förening med vad som uttalas i motiven till regeln - en ansats till att stärka renskötselrätten på bekost- nad av äganderätten. Det ifrågavarande uttrycket är dessutom ett nega- tivt sätt att uttrycka en konkurrenssituation om mark. Det kan övervä- gas att ange någon form av mått på den grad av hänsyn som brukarna skall visa varandra. Härvid kan värderingsordet skälig övervägas. I belysning av det sagda föreslår vi att hänsynsregelns inledande stycke ges följande lydelse. 548 Reservationer och särskilda yttranden Markägare och innehavare av renskötselrätt skall visa skälig hänsyn för varandras rätt att bruka marken. Vi anser det inte lämpligt att förena den ömsesidiga hänsynsregeln med en uttrycklig skadeståndsregel. Exempelvis finns inte någon uttrycklig skadeståndsregel kopplad till hänsynsregeln i 3 kap. 1 § jordabalken, som rör förhållanden mellan grannar. Det får anses tillräckligt med de regler som finns i skadeståndslagen. Hänsyn till andra intressen i samband med rennäring Vi har inte någon erinran mot att bestämmelsen om den hänsyn som skall visas till andra allmänna intressen - till vilka jordbruket och skogsbruket räknas - preciseras samt att särskilt känslig mark med plantskog och aktivt brukad får ett tydligare skydd. Uttrycket aktivt brukad mark med växande gröda är dock mindre väl funnit. Känslig mark är nämligen ofta vallbeväxt . Denna mark är aktivt brukad men kan knappast sägas rymma växande gröda under den känsliga vinterperioden. Vi anse därför att sistnämnda ut- tryck skall utgå. Vi ställer oss däremot tveksamma till förslaget om att den hänsyn som kan åläggas rennäringen aldrig kan vara så långtgående att pågå- ende markanvändning för rennäring avsevärt försvåras. Av motiven framgår att skälet till förslaget är att skapa överensstämmelse med det egendomsskydd som rennäringen omfattas av enligt 2 kap 18 § rege- ringsformen. Grundlagsskyddet är dock uppbyggt kring fastighets- begreppet. Det uppkommer därför stor oklarhet hur sagda begräsnings- regel skall tillämpas för rennäringens del. Det är inte heller presenterat någon lösning för det fall att begränsningen i den hänsyn rennäringen skall visa gentemot exempelvis jord- och skogsbruket får till konsek- vens att pågående markanvändning för de som utövar jord- och skogs- bruk avsevärt försvåras. Vi föreslår därför att sagda begränsningsregel utmönstras. I enlighet med vår tidigare deklarerade uppfattning att den allmänna hänsynsregeln enbart skall föreskriva att markägare och innehavare av renskötselrätt skall visa hänsyn för varandras rätt att bruka marken, måste nuvarande andra, tredje och fjärde styckena i 65 § rennärings lagen finnas kvar. Reservationer och särskilda yttranden 549 Våra förslag till samråd i hela renskötselområdet I förhållande till gällande rätt har samrådsskyldigheten utvidgats till att gälla även vinterbetesmarkerna, Vi kan i princip ställa oss bakom den- na utvidgning. En förutsättning är dock att de begränsningar i sam- rådsplikten som gäller enligt föreskrifter meddelade av Skogssty- relsen framgent skall gälla hela renskötselområdet. Vi vill ifrågasätta om dagens ordning, som innebär att har i sin hand att ange vilka begränsningar som bör gälla, är en tillräcklig garanti härför. Vi förordar i stället att de begränsningar som har med- delat i föreskriftsform arbetas in i lagtexten. I motiven till förslaget till ny lydelse av 20 § skogsvårdslagen talas om avverkning med efterföljande skogsbruksåtgärder medan lag- texten enbart nämner avverkning. Denna skillnad mellan lagtext och motiv måste undanröjas. Samrådet skall enbart avse avverkning. Tydligare skydd för samebyarnas vinterbetesmarker Vi kan i stort sett ställa oss bakom den inriktning förslaget ger uttryck åt. Det krävs dock några viktiga förtydliganden. Den föreslagna be- stämmelsen i tredje stycket i 31 § skogsvårdslagen måste omformuleras för att nå den åsyftade överensstämmelsen med 2 kap. 18 § regerings- formen. Bestämmelsen bör ha följande lydelse. Den hänsyn som skall visas till rennäringens intressen kan aldrig vara så ingripande att pågående markanvändning inom berörd del av skogsfastigheten avsevärt försvåras. I konsekvens härmed bör även 30 § fjärde stycket skogsvårdslagen änd- ras på motsvarande sätt. Vidare måste innebörden av den föreslagna bestämmelsen i andra stycket i 31 § skogsvårdslagen förtydligas. Enligt förslaget görs inte någon skillnad på om den faktiska tillgången till marklavbete och träd- lavbete inom samebyns betesområde beror på överbetning, klimatpå- verkan, skogsbruksåtgärder, en kombination av dessa påverkansfakto- rer eller på andra omständigheter. Om sådan åtskillnad inte görs blir innebörden av förslaget att det alltid är skogsbruket som bär ansvaret för att det finns tillräckligt med bete. Avser en skogsbrukare göra en avverkning inom ett område där det finns dålig tillgång på marklavbete och trädlavbete, kan han få vidkännas kännbara inskränkningar i avverkningsrätten, fastän orsaken till den bristfälliga betestillgången är överbetning. Det känns inte rimligt. 550 Reservationer och särskilda yttranden fram och närmare diskuteras i motiven. Utgången av diskussionen måste bli att markägaren inte kan ges det fulla ansvaret för att det finns tillräcklig tillgång på bete. De i motiven angivna procentsatserna före- faller mera grunda sig på subjektiva värderingar än på objektiv veder- häftighet. Prövning av avverkningar med hänsyn till rennäringens intressen Förslaget under förevarande avsnitt har kommit till konkret uttryck i en förändrad lydelse av 21 § skogsvårdslagen. Vi motsätter oss förslaget. Om förslaget drivs igenom kan följden bli att en förlamande hand kommer att läggas över stora delar av norrländskt skogsbruk. Konsek- av förslaget blir att en stor byråkratisk beslutsapparat tillskapas. Markägare kan få leva i ovisshet om han överhuvudtaget kommer att få vidta den av honom önskade skogsbruksåtgärden. Mark- ägare kan härvid komma att ställas inför svåra likviditetsproblem. Vidare kan arbetstillfällena i skogsbruket komma att påverkas negativt. Frågan har även bäring på skogsindustrins möjligheter att få till- räcklig tillgång till råvara. I en ny 21a § hanteras villkor vid tillståndsprövning av avverkningar inom svårföryngrad skog. Liksom under 31 § anser vi att uttrycket inom berörd del bör infogas efter orden pågående markanvänd- ning. roll bör istället vara en annan. Det huvudsyfte som förslaget ytterst har, nämligen att säkra tillgången på tillräckligt renbete, kan i stor utsträckning uppnås genom 20 och 31 §§ skogsvårdslagen. Det krävs emellertid en betydligt aktivare tillämpning av dessa bestämmelser än vad som skett hitintills. Förutom en intensi- fierad rådgivning kan med stöd av 35 § skogsvårdslagen meddela de förelägganden och förbud som behövs för att hänsynsreglerna skall efterlevas. Med stöd av nya och säkrare inventeringar av betestillgången förbättras myndighetens möjligheter att koncentrera sina resurser till de områden där betestillgången är i farozonen eller där samebyn har speciella intressen. Staten bör på detta sätt särskilt uppmärksamma de större avverkningsföretag där parterna har delade meningar under samrådsförfarandet. Härtill borde, menar vi, finnas en möjlighet att säkerställa mindre, väldefinierade områden av synnerlig betydelse för renskötseln samt andra resultat som kan följa på en lokal samverkan i god atmosfär. Vi förutsätter vidare att den cent- rala samrådsgruppen Skogsbruk - rennäring följer utvecklingen noga och avrapporterar till ansvariga myndigheter. Reservationer och särskilda yttranden 551 Samordning av hänsyn till natur- och kulturmiljövärden och hänsyn till rennäringens intressen Vi instämmer med kommittén i att det bör övervägas att införa en möj- lighet för staten att, på motsvarande sätt som sker enligt reglerna för naturvårdsavtal, sluta renskötselavtal med markägare om restriktioner i markanvändningen inom områden som är av synnerlig betydelse för renskötseln. Utöver att sådana avtal skulle leda till ett bättre skydd för områden som är av synnerlig betydelse för renskötseln, så finns också förutsättningar för att det skulle kunna leda till ett bättre samarbete mellan samebyar och markägare i vissa områden, eftersom markägare med sådana avtal som grund kan ta större hänsyn till områden som är viktiga för samebyarnas renskötsel utan att behöva lida ekonomisk ska- da. Till skillnad mot kommittén anser vi dock att det , och inte i avvaktan på kartläggningen av områden som är av synnerlig betydelse för renskötseln, bör utformas ett lagförslag om renskötselavtal. Ett så- dant kan utformas med 7 kap. 3 § andra stycket jordabalken som före- bild. Denna fråga som har stor betydelse för såväl enskilda personer, företag, kommuner som andra myndigheter har blivit mycket ofullständigt be- lyst under kommittéarbetet. Efter vad man kan utläsa föreslås Same- tinget bli en central myndighet när det gäller markanvändningen inom renskötselområdet. skall alltid inhämta yttrande från då rennäringen berörs i enskilda tillståndsärenden. Det har emellertid inte diskuterats vilken vikt myndigheter skall lägga vid dessa yttranden över arbetsföretag som tar mark i anspråk. Jakt och fiske inom renskötselområdet