sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Frågan gäller nu inte en avkortning av gäldenärens fordringar på ac- kordsplanet utan gäldenärens rätt att kunna kräva att avtalet fullföljs un- der en begränsad återstående tid, när motparten önskar häva avtalet om det inte fullföljs för hela den återstående tiden. Motpartens förlust orsa- kad av att avtalet eventuellt inte behöver fullföljas under hela den åter- stående kontraktstiden skulle utgöra en ackordsfordran. En sådan ordning kan genomföras på två sätt. Det ena är att gäldenä- ren, efter att ha begärt fullföljd, när som helst skulle kunna säga upp fullföljdskravet (och den därav följande prioriterade fordringen) med el- ler utan uppsägningstid och återföra motparten till ackordsnivån. Denna teknik finns i alla de länder vi studerat i översikten av utländsk rätt i ka- pitel 3. Det andra sättet innebär att gäldenären från början får bestämma i vilken omfattning avtalet skall fullföljas för framtiden men att han där- efter inte kan ändra sig. I svensk rätt måste ett konkursbo, som vill undvika hävning, inträda i avtalet under hela den återstående avtalstiden. Det framgår av 12 kap. 31 § JB och av praxis rörande anställningsavtal. Någon möjlighet till extraordinär uppsägning finns sedan inte i hyresförhållanden, medan anställningsavtal som nämnts alltid kan sägas upp med rimlig uppsäg- ningstid vid konkurs. (Ang. anställningsavtal, se avsnitt 2.9.1.) När det gäller företagsrekonstruktion måste gäldenären enligt 2 kap. 20 § FRekL likaledes förklara sig beredd att fullfölja (det), för att undanröja motpartens hävningsrätt. Rätten att slippa sva- ra för en del av vederlaget avser bara sådant som motparten utgivit före rekonstruktionen och vilar på sakrättslig grund. I praktiken löses frågan emellertid på ett helt annat sätt i svensk rätt. Som framgår av kap. 2.9.2 måste ett konkursbo inte genast lämna en hyrd lokal, om konkursboet inte inträder i hela det återstående avtalet. Det uteblivna inträdet leder endast till att motparten får rätt att säga upp hyresavtalet med vanlig uppsägningstid, vilken normalt är (12 kap. 31 § JB). Om konkursboet successivt betalar hyran i förskott för den tid som konkursboet vill utnyttja lokalen, kan motparten inte bli av med konkursboet inom uppsägningstiden. Därför kan boet utan för- varning lämna lokalen när boet inte längre behöver den. Motpartens fordran på hyra för den resterande uppsägningstiden är då en konkurs- 166 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion fordran (med förmånsrätt enligt 5 § FRL för tre månaders hyra, men förmånsrätten har föreslagits bli avskaffad i SOU 1999:1). Vad gäller andra varaktiga avtal, t.ex. leasing av lösöre eller licens- avtal, kan man tänka sig att konkursboets vägran att inträda också ger endast en uppsägningsrätt med eljest gällande uppsägningstid, men det kan inte uteslutas att upplåtaren – bl.a. därför att han saknar förmånsrätt – i analogi med 63 § köplagen skulle kunna häva avtalet. Vid företagsrekonstruktion tvingas gäldenären kräva fullföljd om han skall hindra att motparten häver, åtminstone om han gjort sig skyldig till ett hävningsgrundande dröjsmål före rekonstruktionen. Men hans full- följdskrav medför inte att motpartens fordran på vederlag för sina framtida prestationer blir skyddad mot ett ackord. Gäldenären behöver bara betala som motparten utger sina nya prestationer eller ställa säkerhet för dem. För att han skall få säkerhet för hyra som förfaller krävs att det av särskild anledning är nödvändigt att skydda honom mot förlust, vilket sällan kan antas. Ingenting hindrar så- ledes att gäldenären, när t.ex. en leasegivare kräver hyra för kommande månad, plötsligt förklarar att han ställer lösöret till leasegivarens dispo- sition. Denne har då endast en ackordsfordran på vederlaget eller skadestånd. I praktiken kan en rekonstruktionsgäldenär således tilltvinga sig en fullföljd av löpande kontraktsförhållanden för att sedan plötsligt och utan uppsägningstid hänvisa motparten till att bevaka en ackordsfordran på skadestånd för uteblivet vederlag. Något behov av att ändra reglerna så att gäldenären efter fullföljdskrav skulle ha rätt att med uppsägnings- tid befria sig från ansvar på ett prioriterat plan finns således inte. Vad som behöver övervägas är i stället dels om gäldenären skall vara tvungen att ansvara för avtalet under hela den återstående avtalstiden för att kunna hindra hävning, dels om motparten vid en fullföljd av kon- traktet skall behöva tåla att gäldenären utan förvarning hänvisar honom till en oprioriterad bevakning. För att en rekonstruktion skall lyckas, är det ofta nödvändigt att gäl- denären underlåter att fullgöra vissa varaktiga avtal, men han kan behö- va utnyttja avtalet under en övergångstid. Behovet är aktuellt främst vid hyra av lokal och lösöre samt i fråga om utnyttjande av anställda (ang. anställda, se nedan 4.8.2). Skulle gäldenären inte ha rätt till en tidsbe- gränsad fullföljd vid företagsrekonstruktion, skulle han frestas att vänta med rekonstruktionsförhandlingen, vilket allmänt sett är olämpligt. Mot- parten bör vara tillräckligt tillgodosedd, om han får fullt vederlag för framtida prestationer samt en förvarning om när förhållandet skall upp- höra som är bättre än om gäldenären inte alls hade krävt fullföljd. Kom- mittén instämmer således i de bedömningar som ligger bakom de ut- ländska rättsordningar som studerats. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 167 Vad gäller tekniken skulle det vara möjligt att ge gäldenären en upp- sägningsrätt, som han när som helst skulle kunna utnyttja med skälig uppsägningstid, även om han från början krävt fullföljd utan någon be- gränsning . I så fall skulle det bli nödvändigt att bestämma en skälig uppsägningstid på ett visst antal veckor eller månader, för att förebygga att tvister uppkommer om uppsägningstidens längd. En sådan regel skulle emellertid bli stel. I stället kan man ta sin utgångspunkt i det förhållandet, att motparten vid inledningen av rekonstruktionen var utsatt för risken att gäldenären utan förvarning förklarade att han inte krävde fullföljd och att motparten fick bevaka sin fordran på ackordsplanet. Det kan inte vara värre för motparten att inom skälig tid efter en interpellation få veta att gäldenären kräver fullföljd för en viss bestämd tid. Med denna teknik kan gäldenä- ren anförtros att avväga tiden efter sina behov i det enskilda fallet. Efter det att gäldenärens besked givits bör detta inte kunna ändras av honom. Motparten kommer sannolikt att i somliga fall att invända mot det begränsade fullföljdskravet att han, om hans resurser frigjor- des, skulle kunna sluta ett mycket förmånligt avtal, medan han inte kan vara säker på att detta är möjligt om fullföljden skall upphöra vid den av gäldenären angivna tidpunkten. Så kan det naturligtvis vara. Men han kunde lika gärna ha fått det förmånliga alternativa anbudet före rekon- struktionen och då ha varit tvungen att tacka nej, därför att hans resurser var låsta . Hindret mot att anta det förmånliga anbudet beror inte heller på att gäldenären underlåter att kräva fullföljd avseende hela den återstående avtalstiden utan på att gäldenären kräver fullföljd under den inledande delen av den återstående avtalstiden, mot fullt ac- kordsfritt vederlag. Att motparten går miste om en förmånlig affär beror således mer på hans ursprungliga avtalsbundenhet än på att gäldenären vill ha fullföljd för en begränsad tid. Därför anser kommittén att argu- mentet inte hindrar en tidsbegränsad fullföljd. Motparten bör inte ens ha en bevakningsgill ackordsfordran på skillnaden mellan vad gäldenären enligt avtalet skall erlägga och vad tredje man erbjudit sig erlägga. har diskussionen gällt gäldenärens rätt till fullföljd . En anslutande fråga är om han skall ha rätt att kräva full- följd för en begränsad mängd av det som återstår enligt avtalet. Det kan vara fråga om successiva leveranser eller om leverans av fungibel egen- dom, där rekonstruktionsgäldenären är antingen penning- eller natura- gäldenär. Redan av allmänna regler torde följa att den insolventa sidan kan ha rätt till ett kvantitativt begränsat inträdes- eller fullföljdskrav. Enligt köplagen får motparten häva vid partiellt avtalsbrott endast avseende den del som brutits, såvida inte avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för (43 §), och en liknande regel finns som upp- 168 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion märksammats ovan i fråga om successiva leveranser (44 och 56 §§). Delbara avtal kan således klyvas. Om det är avtalat att motparten tills vidare skall leverera en viss mängd , framstår dessutom en av- kortning av tiden eller av mängden som likvärdig. Kommittén föreslår därför att gäldenären skall ha rätt till begränsad framtida fullföljd även såvitt gäller mängd när en uppdelning inte är av väsentlig olägenhet för motparten. I vissa fall kan avtalets fördelning av vederlaget för motpartens pre- stationer vara uppenbart missvisande (se ovan 4.4.4). En jämknings- möjlighet bör då finnas. 4.8Undantag för anställningsavtal och avtal om handel med finansiella instrument? Förslag: Anställningsavtal skall omfattas av samma regler som andra avtal. Det sociala skyddsbehovet beaktas genom kommitténs förslag i huvudbetänkandet om lönegaranti vid företagsrekonstruktion. Ska- destånd på grund av felaktiga uppsägningar under eller inför företags- rekonstruktionen skall inte omfattas av ackord. Det gällande undantaget för avtal om omedelbar avräkning vid handel med finansiella instrument omprövas inte. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 169 I nuvarande FRekL är reglerna i 2 kap. 20 § om gäldenärens rätt att hindra hävning och att kräva fullgörelse mot utgivande av vederlag en- dast för prestationer som gäldenären mottar under företagsrekonstruk- tionen inte tillämpliga på arbetsavtal eller på avtal om omedelbar avräk- ning vid handel med finansiella instrument. Enligt direktiven skall vi un- dersöka om vissa avtalsförhållanden skall undantas från de uppsägnings- regler som kommittén föreslår. Vi vidgar frågeställningen till att omfatta alla regler som berörs av våra förslag. Eftersom gäldenären fortsätter att driva rörelsen även under en före- tagsrekonstruktion, låt vara i samråd med rekonstruktören, finns ingen anledning att undanta några avtalstyper därför att gäldenärens person har en avgörande betydelse. Det kan diskuteras om det är lämpligt att ha en regel om att motpar- ten inte får häva, när gäldenären kräver fullgörelse av ett försträck- ningsavtal där lånesumman inte utbetalats. Sådana avtal är undantagna från den insolventa sidans fullföljdsrätt i vissa främmande rättssystem. Skälet torde vara att insolvensen är en väsentlig rubbning av förutsätt- ningarna för kreditlöftet, t.ex. avseende räntan. Men så är det vid de flesta avtalstyper, där gäldenären fått kredit. Ett annat skäl för undantag av försträckningsavtal kan vara att pengar är en fungibel vara som gäl- denären kan få från andra håll. Emellertid kan även ett försträcknings- avtal ha ingåtts på förmånliga villkor. Försträckningsavtal är inte undantagna från motpartens skyldighet att fullgöra enligt FRekL. Vi fö- reslår att den ordningen får bestå. Om en bank blir insolvent, anses FRekL:s regler passa mindre väl ifall banken skulle behöva rekonstrueras av omsorg om det finansiella systemet. Av denna anledning har särskilda regler föreslagits om offentlig administration av insolventa banker (SOU 2000:66). Vi övergår nu till att diskutera om undantagen för arbetsavtal och avtal om avräkning vid handel med finansiella instrument. Utgångspunkten är att arbetsavtal, liksom andra avtal, löper vidare trots inledd företagsrekonstruktion på de villkor som gäller för avtalet, dvs. i enlighet med ingångna tjänsteavtal, kollektivavtal och utfyllande lagstift- ning, främst lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). 170 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion bl.a. att den anställde har samma uppsägningstid vid egen och vid ar- betsgivarens uppsägning som annars gäller. Om rekonstruktionen skall lyckas, är det oftast nödvändigt att gälde- nären har rätt att kräva fullföljd av anställningsavtal. Vanligen önskar också de anställda att avtalen fullföljs. Problem kan emellertid uppstå vad gäller gäldenärens rätt till fullföljd när intjänad lön inte betalats. En annan viktig fråga gäller respekten för turordningen när en rekonstruk- tion kräver att arbetsstyrkan minskas. Inledningsvis bör nämnas att kommittén i SOU 1999:1 (s. 234 ff) fö- reslagit flera förändringar rörande lönefordringar och lönegaranti vid fö- retagsrekonstruktion och konkurs. Enligt förslaget skall lön som intjä- nats högst före insolvensförfarandet vara förmånsrättigad med visst tak och några andra restriktioner. Lön som belöper på arbete under insolvensförfarandet skall betalas som massaford- ran i konkurs och falla utom ett ackord vid företagsrekonstruktion. Slut- ligen skall lön under uppsägningstid när inget arbete utförs sakna för- månsrätt. Lönegarantin skall täcka dels lön som intjänats före insolvens- förfarandet, dels uppsägningslön under den av insolvens- förfarandet samt under uppsägningstid därefter när inget arbete ut- förs. Arbetsgivaren måste vid företagsrekonstruktionens avslutande be- tala tillbaka lönegaranti som utgått till hans anställda under en företags- rekonstruktion eller ställa fullgod säkerhet för sådan återbetalning. Vid återbetalningen kan uppsägningslönen, som således är oprioriterad, ha satts ned genom ett ackord. Förmår arbetsgivaren inte betala eller ställa säkerhet för statens regressfordran, skall han enligt förslagen i SOU 1999:1 sättas i konkurs. Därvid skall lönegaranti utgiven under företags- rekonstruktionen avräknas från vad som kan utgå som lönegaranti i kon- kursen. Syftet med förslagen är att en fortsatt drift inte skall kunna fi- nansieras med lönegaranti, att en företagare inte skall behöva gå i kon- kurs för att lönegaranti skall kunna utgå till intjänade löner och uppsäg- ningslöner men att statens kostnader för lönegarantin inte skall öka. Bakom kommitténs förslag i SOU 1999:1 stod alla kommitténs leda- möter (ordföranden och tio representanter för alla partier i ). Det är naturligt att förslagen läggs till grund för följdändringarna i detta betänkande. Här kan tilläggas att medlemsstaterna enligt EU:s lönegarantidirektiv (80/987/EEG) skall ha en lönegaranti som skyddar vid arbetsgivarens insolvens. Insolvens anses föreligga bl.a. när ett kollektivt förfarande in- letts för att tillgodose fordringsägarna. Direktivet har även ansetts till- lämpligt på ett förfarande för reducering av antalet anställda (se EG- domstolens dom i målet , C-334/92). Lönegaranti vid si- dan om konkurs förekommer i , , och Frankri- ke. (Se SOU 1999:1 s. 114 ff och 245). I länder med ett sammanhållet Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 171 insolvensförfarande, exempelvis , finns lönegaranti utan att nå- gon skillnad behöver göras mellan företagsrekonstruktion och konkurs. Den Europeiska kommissionen har i anslutning till artikel 87.1 i EG- fördraget antagit riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstruk- turering av företag i svårigheter (EGT C 368, 23.12.1994 och EGT C 67, 10.3.1999). Kommissionen har åtagit sig att förtydliga och skärpa dessa regler och har därvid anfört (EGT C 288/02, 9.10.1999) att statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag som ris- kerar att försättas i konkurs kan anses berättigat endast under vissa om- ständigheter. Riktlinjerna är tillämpliga också på företag som befinner sig i ett kollektivt insolvensförfarande enligt nationell lagstiftning (punkt 2.5-6). I det sistnämnda fallet tillämpas riktlinjerna på stöd som ges inom ramen för ett sådant förfarande som leder till att företagets verk- samhet fortsätter (punkt 2.6). Omständigheter som kan motivera stöd är exempelvis sociala eller regionalpolitiska skäl, eller de små och medel- stora företagens betydelse för ekonomin, eller önskvärdheten av att und- sätta företag för att bevara konkurrensen på marknaden när nedläggning av företag skulle kunna leda till ett monopol eller oligopol. När stöd ges måste frågan i varje enskilt fall underställas kommissionen. Det kan inte antas att nämnda riktlinjer av kommissionen kan in- skränka möjligheten och skyldigheten enligt EU:s lönegarantidirektiv. Lönegarantin är dessutom grundad på sociala skäl och utbetalas till de anställda. Enligt förslaget täcker garantin endast tidigare intjänad lön och uppsägningslön under tid då inget arbete utförs av den anställde. Den är alltså inte avsedd att möjliggöra fortsatt drift, låt vara att garan- tin vare sig den tas i anspråk under företagsrekonstruktion eller konkurs indirekt kan få denna effekt. Skälet till att rekonstruktionsgäldenären (efter ackordsnedsättning) skall återbetala vad de anställda mottagit är inte att garantin utgjort ett lån till företaget utan att statens kostnad för lönegarantin annars skulle kunna fördubblas, om företaget senare ändå gick i konkurs. Om riktlinjerna skulle anses förbjuda lönegaranti vid re- konstruktion enligt FRekL, skulle det inte heller vara tillåtet att ge löne- garanti vid fortsatt drift i konkurs, särskilt inte om företagets tillgångar överlåts samlade till en ny innehavare som fortsätter verksamheten.24 24 De tre senaste styckena är tillagda efter det att kommittén avslutat sitt ar- bete, sedan frågan aktualiserats vid departementsbehandlingen av SOU 1999:1. 172 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion b) Gäldenärens rätt till fullföljd Skulle arbetsgivaren vara i väsentligt dröjsmål med betalning av lönen, får den anställde enligt 4 § 3 stycket LAS häva avtalet. Det finns ingen preklusionstid inom vilken hävningsförklaringen måste avges. Härav följer att den anställde efter det att ansökningen om företagsrekonstruk- tion ingivits enligt allmänna regler kan häva avtalet på grund av ett vä- sentligt dröjsmål med betalning av lönen som inträffat före rekon- struktionen. Hindret mot hävning i 2 kap. 20 § FRekL är inte tillämpligt på anställningsavtal, sedan ett undantag infördes i 20 § sista stycket i departementsbehandlingen efter lagrådsgranskningen. Som skäl för undantaget från hävningshindret anfördes i propositio- nen (1995/96:5 s. 92 f) i huvudsak – frånsett förhållanden som gäller alla motparter – att en arbetstagare ändå alltid kan säga upp sig med kort uppsägningstid, i de flesta fall , att den fackliga organi- sationen har rätt att starta en indrivningsblockad om löner intjänade före rekonstruktionen inte betalas, att det inte finns lönegaranti vid företags- rekonstruktion varför den anställde (även om han har förmånsrätt) kan få ligga ute med sin lönefordran och att det torde vara omöj- ligt att få till stånd en lyckad rekonstruktion om företaget inte vidmakt- håller en god relation till arbetstagarna. Det första argumentet, att de flesta anställda ändå har en uppsäg- ningstid varför de lika gärna kan få häva avtalet på en gång, är inte övertygande. De flesta företagsrekonstruktioner bör vara i hamn (se 4 kap. 8 § FRekL), som det är an- geläget för gäldenären att kunna behålla de anställda åtminstone under den tiden. Många nyckelanställda torde ha längre uppsägningstid, och dessutom förekommer visstidsanställningar i stor utsträckning. Inte heller det andra argumentet om indrivningsblockad övertygar. Om det genom FRekL skulle bestämmas att de anställda under en före- tagsrekonstruktion inte har rätt att inställa arbetet därför att de inte fått ut intjänad lön, måste det rimligen påverka tillåtligheten av en indriv- ningsblockad. Man kan alltså utgå från att fackligt sanktionerade indriv- ningsblockader inte skulle förekomma, om FRekL:s regler blev tillämpli- ga på anställningsavtal. I sådant fall kunde det dessutom göras ett för- tydligande tillägg till 41 § lagen (1976:580) om medbestämmande i ar- betslivet (MBL). Argumentet, att det inte finns lönegaranti vid företagsrekonstruktion och att de anställda därför skulle få vänta på sin lön, mister sin giltighet om lönegaranti införs även vid företagsrekonstruktion. Upp till lönegarantins tak kan de anställda då få den lön som intjänats före re- konstruktionen utan längre fördröjning än vad som är fallet vid konkurs. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 173 I detta sammanhang kan också konstateras att ingen anställd får sin lön, om han tack vare ett undantag i FRekL häver avtalet. Undantaget skulle endast fungera så att de för arbetsgivaren attraktiva anställda kan få ut sin innestående lön genom ett hot om hävning. Vid facklig sam- manhållning skulle dock även andra anställda kunna gynnas av hotet. Vi kommer därmed över på det sist anförda argumentet, att det är nödvändigt att bibehålla en god relation med de anställda om rekon- struktionen skall kunna lyckas. Argumentet är begripligt när lönegaranti saknas, och de anställda skulle behöva vänta på intjä- nad lön. Men så blir det inte enligt kommitténs förslag i SOU 1999:1. Kan man i det läget utgå från att de anställda skulle sakna förståelse för att företagets betalningsstopp skulle omfatta även deras löner, liksom alla andra fordringar oavsett om de är förmånsberättigade? De anställda är ju oftast den kategori bland borgenärerna som är mest beroende av att rekonstruktionen lyckas. Ett av regeringen inte nämnt argument för att intjänade löner skall betalas trots företagsrekonstruktionen är att rekonstruktionen måste ha små utsikter att lyckas om inte gäldenären kan till fullo betala förmåns- berättigade fordringar. Annars blir det ju ingen ackordslikvid alls till de oprioriterade borgenärerna. Men det avgörande för en lyckad rekon- struktion är om gäldenären vid rekonstruktionens avslutning, när rörel- sen rekonstruerats, kan betala alla förmånsberättigade fordringar. Fram till dess kan gäldenären behöva ett moratorium som också omfattar för- månsberättigade fordringar (se 2 kap. 15 § FRekL). Det reella skälet till att de anställdas företrädare motsätter sig att in- tjänad lön skall betalas över lönegarantin utan hävningsrätt för de an- ställda torde vara att lönegarantin har ett tak och att det därmed kan bli svårt att dessutom rymma en full uppsägningslön enligt LAS inom ga- rantin. Om den anställde skulle göra allvar av sitt hävningshot, skulle han emellertid inte vara berättigad till någon uppsägningslön. Kommittén anser att princiella skäl starkt talar för att hindret mot att häva avtal när hävningsgrunden uppkommit före rekonstruktionen bör omfatta även anställda. Saken har dessutom kommit i ett nytt läge ge- nom förslaget i SOU 1999:1 på införande av lönegaranti vid företagsre- konstruktion. Under förutsättning att så sker föreslår kommittén därför att det generella undantagandet av anställningsavtal från bestämmelserna om gäldenärens rätt till fullföljd upphävs. Om det generella undantaget för anställningsavtal upphävs, upp- kommer frågan i vad mån de övriga allmänna bestämmelserna i skall äga tillämpning på anställningsavtal. En fråga är om gäldenären skall kunna kräva att avtalet fullföljs un- der än den tid som den anställde är bunden av för egen del. Problemet är med andra ord om en visstidsanställd kan kräva att få 174 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion lämna (häva med omedelbar verkan), om gäldenären inte ut- fäster ackordsskyddad lön för hela den återstående bestämda anställ- ningstiden, och om en tillsvidareanställd kan kräva att få lämna omedel- bart, om gäldenären inte utfäster ackordsskyddad lön under hela den uppsägningstid som binder den anställde. Det är naturligt att de anställda kan vilja bli fria att gå till en annan arbetsgivare , om de inte är garanterade ackordsfri lön under hela den tid som de enligt avtalet eller LAS är för egen del tvungna att stanna hos arbetsgivaren. Detta är emellertid en invändning som alla motparter i varaktiga avtal kan ha men som ovan inte tillmätts avgöran- de vikt.