sou · GPB3104 · 2002-01-01 00:00:00 — Till detta kommer att antal personer som, utan medverkan av svenska myndigheter, direktrekryterats av FN, etc. för internationella insatser. Viktiga insatser görs också genom svenska frivilligorganisationer där dock den konkreta personalinsatsen icke beslutats av regeringen. De fredsfrämjande truppinsatserna i Kosovo och uppgår f.n. till ca 850 man, medan civilpolisinsatserna uppgår till drygt 100 personer. Vår insats inom är ca 40 personer, inom TIPH 11 personer och inom EUMM (European Union Monitoring Mission) i f.d. ca 10 personer. Ytterligare 15-20 personer finns i militära eller civila FN-uppdrag, inom NNSC i och Höge Representantens kontor i m.m. sänder vidare ut ca 150-200 valobservatörer på längre eller kortare uppdrag. Antalet JPO:s är drygt 100. Det nya centrets målsättning skall vara att alla nuvarande och framtida personalkategorier är väl förberedda för att på bästa sätt kunna fullgöra sina insatser. De måste ha god kunskap om och förståelse för de övriga aktörer som, med olika mandat och uppdrag, kommer att verka i ett och samma geografiska område, om personlig säkerhet m.m. De flesta svenskar kommer under sina fältuppdrag oftare att samverka med andra nationaliteter än med andra svenskar, men det är uppenbart att samverkan och gemensam utbildning med så många andra personalkategorier som möjligt inför en insats är av stort värde. Mycket av insatsutbildning, utrustning och kontraktering av svenskar inför internationella uppdrag sker kategorivis inom ramen för framförallt , , och . administrerades även civilpolisinsatser genom Försvarsmaktens utlandsstyrka, men har det samlade nationella ansvaret lagts på och polisens utlandsstyrka. har valt att förlägga utbildning av civilpoliser på . Sida har regeringens uppdrag att rekrytera, utbilda och utrusta personal regeringen beslutat att ställa till förfogande i syfte att uppnå målen för den internationella fredsfrämjande verksamheten, och att administrera det svenska deltagandet i de aktuella missionerna. Till detta kommer insatser av valövervakare m.m. varom regeringen beslutar i varje enskilt fall. Sida uppskattar att av kostnaden för en typisk OSSE-insats går till utbildning (tvådagarskurs och avrapportering). Sida ansvarar även för ett par resursbaser för olika personalkategorier, och samverkar i det sammanhanget med ett antal frivilligorganisationer i resursbasnätverket (for Democracy and Human Rights). Den aktuella utbildningsverksamheten redovisas i de åberopade betänkandena SOU 1999:29 och SOU 2000:74. Framförallt utbildning för militära FN-insatser bygger på en arbetsfördelning mellan de nordiska länderna och ömsesidigt deltagande i varandras utbildningar. Ett antal kurser står öppna för deltagare från andra länder. 3.2Särskilda personalkategorier, utbildningsbehov och uppgifter Diskussionen avseende utvecklandet av bl.a. EU:s civila krishantering har rest ett antal lednings-, utbildnings- och finansieringsfrågor. Det gäller t.ex. gränsdragningen mellan exekutiva respektive rådgivande/övervakande insatser, nytillkomna personalkategorier och insatser i medlemsstaterna för utbildning av dessa kategorier. Bland nytillkomna personalkategorier rörande EU:s civila krishantering märks befattningshavare inom dels rättsväsendet, såsom domare, åklagare och kriminalvårdspersonal, dels befattningshavare för upprätthållande av administrativ och social service, infrastruktur och kommunikation m.m. I finns knappast någon för dessa båda kategorier adekvat internationellt inriktad utbildning, och det föreslagna samverkanscentret i skulle kunna få en naturlig roll på detta område. Personal ur rättsväsendet kommer inte bara att kunna användas i rådgivande, utbildande och övervakande insatser utan även i insatser som bedrivs under exekutiva mandat som innebär att polis, åklagare, domare och kriminalvård blir direkt ansvariga för lag och ordning i konfliktområden. Återuppbyggande av ett land efter en konflikt berör även i övrigt många institutioner och myndigheter som befattar sig med upprätthållande av vitala samhällsfunktioner. En nytillkommen kategori, åtminstone vid naturkatastrofer, är företrädare för näringslivet som manifesterades t.ex. genom Response Programme, ett erbjudande till främst FN och Internationella Röda om personalexpertis och utrustning för upprättande eller vidmakthållande av mobil telekommunikation för humanitära katastrofinsatser. Erbjudandet ges betydande uppmärksamhet i FN:s generalsekreterares Millennium Report (artikel 347 ff.). Även personal för FN:s humanitära organisationer (UNHCR, , WFP m.fl.) har utbildningsbehov som endast mötts i begränsad omfattning. I övrigt tycks chefer inom och på hemmamyndigheterna i övrigt, som har att ansvara för personalinsatser, endast i mycket begränsad omfattning ha fått den utbildning som torde vara erforderlig för att leda hittillsvarande och framtida åtaganden och personalinsatser. Ett särskilt behov gäller fortbildningsinsatser för de personer som finns registrerade i existerande eller framtida personalresursbaser för rekrytering av personal inför internationella insatser. Kravet att i förväg ge dessa adekvat utbildning torde bli än viktigare , när utlovade personalinsatser måste tillhandahållas inom mycket snäva tidsmarginaler, där utbildning direkt inför en insats ofta inte är möjlig. En relaterad fråga är uppgiften att vidmakthålla och regelbundet uppdatera sådana resursbaser eller förteckningar, framförallt avseende tillkommande personalkategorier. Å ena sidan är det angeläget att myndigheter och strukturer, som utgör den naturliga rekryteringsbasen för sådana personal- och yrkeskategorier, är engagerade i och känner ett ansvar för processen. Å andra sidan kan översikten över och uppdateringen av ett alltför stort antal mindre resursbaser spridda på många händer bli ett problem. Avrapportering av erfarenheterna från internationella insatser (Lessons Learned och Best Practices etc.) måste systematiseras. Viss avrapportering förekommer redan systematiskt framförallt vad gäller sammanhållna insatskontingenter, men har visat sig vara svårare att organisera nära tjänstgöringens avslutande för personer som haft mer individualiserade uppdrag. Väsentligt är att avrapporteringen ger individen möjlighet att bearbeta sina ibland traumatiska erfarenheter från en fältinsats. måste erfarenheterna på ett systematiskt sätt tas tillvara och återrapporteras till etc. så att företrädare inom , FN och EU etc. kan dra nytta av denna kunskap vid planering av och förhandlingar om mandat för nya fältinsatser. Vad slutligen gäller de i direktiven angivna aspekterna kriser och naturkatastrofer i kan det förtjäna att erinras om, att fortfarande 26 månader efter diskoteksbranden i natten hade ca 120 extraanställda för att hantera brandens efterbörd. Vid branden, som var en av de värsta brandolyckorna i modern tid i , omkom 63 ungdomar och 213 skadades. Ännu har kommunen enligt uppgift ca 50 extraanställda för ändamålet. 3.3Utbildningens innehåll vid det nya samverkanscentret Utbildning och all annan verksamhet vid samverkanscentret i måste vila på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet. Utbildning inför en potentiell eller konkret insats måste genomgående ske på engelska. Kvalitetssäkring av utbildningsnivån är väsentlig. Ökningen av utsänd personal i OSSE-insatser, och framförallt övergången från diplomatisk personal till yrkeskategorier som inte normalt arbetar utomlands, ställer nya krav på kvalitetssäkringen. Utvecklingen har föranlett Centret för OSSE-forskning vid och Säkerhetspolitik vid att föreslå ett forskningsprojekt, , om utvärdering och kvalitetssäkring av utbildningsinsatser. har gett sitt stöd till att Sida medverkar i projektet. Utbildningsbehovet är, som ovan antytts, mycket varierande beroende på de olika personalkategoriernas förutsättningar och uppgifter. Det finns dessutom anledning att skilja mellan allmän utbildning och de särskilda kunskaper som behövs för ett visst uppdrag. Det konkreta kursinnehållet måste senare utarbetas av centrets ledning, och den efterlysta samverkansfunktionen måste stå i fokus. Ämnesområdena kan, beroende på deltagarkrets och kursfokus, komma att omfatta bl.a. följande: -spel och simuleringsövningar -stabs- och ledningsfunktioner -samverkan i fält och olika aktörers roll -Standard Operating Procedures för praktiskt tillvägagångssätt och samverkan -olika mandat, styrningar, aktörer och uppdragsgivare -konfliktlösningsteori och praktik -miljökonsekvenser av såväl konflikterna själva som av återuppbyggnadsarbetet -Lessons Learned/Best Practices -kunskaper/erfarenheter/utveckling -metod- och doktrinutveckling Det nya samverkanscentret skall som framgår av mandatet bedriva en till sitt innehåll ny verksamhet som både fokuserar på samverkan mellan olika yrkeskategorier och uppdragstagare och på vars och en professionalism i sin egen yrkesroll. De viktigaste internationella organisationer, som är huvudmän för nu pågående internationella krishanteringsuppdrag (FN, EU och ) välkomnar de svenska planerna, och hoppas att andra länder som fortfarande ägnar sig åt kategoritänkande i krishanteringsutbildningen skall anamma det nya tänkandet. Det är ett faktum, som dock måste tas med vid planeringen av den nya verksamheten, att skilda yrkeskategorier ibland har olika uppfattningar om och syn på det internationella samfundets uppdrag i ett krisområde, inklusive olika tidsperspektiv. Exemplet Bosnien- visar att det internationella samfundets militära uppdrag (att separera stridande förband m.m.) gått relativt snabbt att genomföra, medan det civila uppdraget tar . Betänkandet SOU 1999:29 uppmärksammade i ett särskilt avsnitt hur militära och icke-militära kulturer förhåller sig till varandra, men noterar att det ideologiska avståndet mellan den militära fredsfrämjande verksamheten och det humanitära arbetet har minskat kraftigt. Enligt direktiven skall hänsyn tas till den verksamhet som redan finns etablerad inom området. Den i redan bedrivna utbildningsverksamheten inför internationella insatser är väletablerad och har vunnit internationellt erkännande. Samverkan sker också vad gäller utbildning för framförallt truppinsatser och civilpoliskontingenter. Mot denna bakgrund är mervärdet av det nya samverkanscentret i därför inte uppenbart för alla nuvarande intressenter och aktörer. Centrets uppdrag att bedriva samverkan och samträning mellan olika yrkeskategorier bedöms inte som tillräckligt vägande, sett i förhållande till risken att bryta upp välfungerande redan existerande utbildningsverksamhet. Det planerade samverkanscentret ses mer som ett hot mot existerande verksamhet än som en framåtblickande utveckling som ligger i tiden. En förhärskande uppfattning bland vissa intressenter tycks vara, att det som göras skall är allaredan gjort. Mina överläggningar framförallt i har dock övertygat mig om att dynamiken i EU:s framtida krishanteringuppdrag tydligt visar på att mer, mycket mer, måste göras vad gäller samverkan. Även om det som görs i säkert ligger i framkant jämfört med vad många andra länder gör, erfordras en kvalitativ ny utveckling av typ samverkanscentret i . Centret kan inte rimligen ses som ett hot mot den nuvarande volymmässigt omfattande verksamheten på t.ex. , och negativa kommentarer om centrets geografiska belägenhet kan endast tillmätas begränsad relevans. Det nya samverkanscentrets resurser och kapacitet kan lämpligen utnyttjas för mer än samverkansutbildning. Det förefaller mig både nödvändigt och lämpligt att utnyttja centret för utbildning av och kvalificerade förberedelser för ett flertal personalkategorier. Det kan gälla dels nytillkomna personalkategorier, dels delar av den utbildning som Sida på regeringens uppdrag ger till JPO:s, valobservatörer och av internationella organisationer direktrekryterad personal, åtminstone när det rör sig om internatutbildning som sträcker sig över . kan det vara naturligt att välja annan placering av mycket korta kurser. Jag föreställer mig att centret bör finansieras med en kombination av anslag och deltagaravgifter. Ett direkt anslag erfordras för att ge centret tillräcklig stabilitet och uthållighet vad gäller t.ex. samverkan med motsvarande instanser i och i de övriga EU-staterna, metodutveckling och samordning av denna typ av utbildning, överförande av praktiska erfarenheter och forskningsresultat till utbildningen, stipendier el.dyl. för att kunna bjuda in deltagare från samarbets- och biståndsländer samt från länder i vilka krishanteringsuppdragen skall genomföras. Även andra uppgifter som centret förutses få, kräver en stabilitet som talar för anslagsfinansiering: Centret bör kunna ge fortbildning - som del av samverkansträning eller på annat sätt - till personer som förtecknas i förekommande resursbaser oavsett vem eller vilka som för själva resursbaserna. Deltagande i interaktiv distansutbildning, utvecklad av centret, kunde uppställas som villkor för att få upptas på resursbasförteckningen och att få delta i resursbasutbildning. Vägledning när det gäller upprättande av resursbaser torde kunna inhämtas från det arbete som sker under namnet CANADEM (for Democracy and Human Rights), en fristående enskild organisation finansierad av kanadensiska utrikesministeriet. Dess register omfattar över 2500 personer med breda kunskaper inom bl.a. områdena mänskliga rättigheter, demokrati, säkerhet, administration och logistik. Registret upprättades och organisationsformen valdes för att förenkla registerhanteringen. Det kan också noteras att inrättandet av CANADEM är ett direkt svar på behovet av resursbaser för att få tillgång till nya personalkategorier i krishanteringsuppdrag, fredsarbete m.m. Det nya samverkanscentret kommer att verka i en miljö där svenska och internationella medaktörer är både väletablerade och välkända. Uppenbarligen behöver centret för att etablera sig på området, och det kunde vara motiverat att låta samverkanscentrets första tid, kanske , ses som en i det närmaste fullt anslagsfinansierad etableringsfas med endast minimala eller symboliska kurs- och deltagaravgifter. Alternativt kunde kostnaderna för åtminstone en samverkanskurs och fyra sådana kurser betraktas som del av etableringsfasen. Kurs- eller deltagaravgifter bör i huvudsak finansiera centrets rörliga kostnader för direkta insatser för utbildning och samträning. Konstruktionen bör vara den, att utbildning och samträning ses som en del av den samlade kostnaden för en personalinsats. Detta kan tydliggöras antingen generellt i regleringsbrev eller motsvarande, eller specifikt i varje enskilt regeringsbeslut. Sida gör uppskattningen, att av kostnaden för nuvarande personalinsatser för t.ex. räkning erfordras för personalutbildning och Ett typexempel – beroende på kontraktslängd – är ca för en tvådagarskurs i förväg och avrapportering. Som tidigare redovisats har indikerat beredskap att stödja eller delfinansiera utbildningsprogram relaterade till EU:s krishantering. Ännu saknas dock indikationer som skulle möjliggöra en kvantifiering av hur ett sådant bidrag skulle påverka grundfinansiering av eller kursavgifter vid det nya samverkanscentret. Det stora antalet redan existerande aktörer för utbildning och andra förberedelser inför internationella insatser föranleder två överväganden. Det första är möjligheten att det nya centret certifieras som nationellt center för samverkansträning och kompetensutveckling inför internationella uppdrag. Det andra är om flera av de nuvarande aktörerna, tillsammans med det nya centret, kan ges delat ansvar för vissa kurser och verksamheter. En återkommande uppmaning från de internationella organisationer som f.n. ansvarar för fältmissioner är att uppmärksamma sambandet mellan rekrytering, utbildning och insättande av personal. Helst önskar de att rekrytering och utbildning sker sammanhållet, men om så inte kan ske betonas vikten av nära och omfattande kontakter mellan dem som ansvarar för dessa båda aspekter. För det nya samverkanscentrets del skulle detta, vid sidan av uppgiften som samordnare av utbildningar för krishanteringsinsatser, även kunna betyda en samordnande roll vad gäller metodologi och doktrin för resursbasarbetet. Av grundläggande betydelse för svenska internationella insatser är, att de har stöd av och är väl förankrade hos den breda allmänheten. För att vidmakthålla ett sådant stöd är det därför möjligt, att det nya samverkanscentret bör engagera sig i viss folkbildning eller någon annan form av utåtriktad verksamhet för att sprida kännedom om och förståelse för svenska krishanteringsuppdrag. Ett sätt vore att stödja kamratföreningar eller liknande sammanslutningar som organiserar svenskar som deltagit i internationella uppdrag. har uppmärksamhet riktats mot frågan hur ett internationellt uppdrag kan meritvärderas så att den som återkommer efter ett väl genomfört uppdrag får en meritfördel av sitt engagemang. En delegation med deltagande av företrädare för några av arbetsmarknadens parter besökte för att studera hur de för arbetslivet värdefulla erfarenheter som personal på internationella uppdrag tillägnar sig kan tillvaratas och vara meriterande. Dessa aspekter torde vara särskilt viktiga inom yrkeskategorier som inte normalt arbetar utomlands. Verksamhetsidén för det nya centret kan sammanfattas i ett antal nyckeluppgifter. Dessa består i att tillgodose behov som tydligt uttryckts i det internationella samfundet, i EU- sammanhang och i . Samverkan i vid mening: I de olika leden av arbetet med krishantering; i kedjan rekrytering – utbildning – insats; kring planering av utbildning och vid träning inför uppdrag. Här inbegrips samverkan mellan militär och civil personal inklusive nytillkomna personalkategorier. Öppen dialog: I idéutbytet med omvärlden, med andra aktörer, med forskningen på området och med allmänheten. Erfarenheter från olika håll tas tillvara. Praktiska erfarenheter blir grund för forskning och utbildning, forskning blir underlag för insatsförberedelser. En öppen dialog innefattar också uppgiften att nå ut i samhället och informera om krishanterings-, katastrof- och fredsinsatser. Framåtblickande, såväl i idéutbytet som i samverkan inför de konkreta insatserna: Nya kategorier skall erbjudas träning, nya insatsuppgifter skall kunna tränas in och nya situationer skall kunna hanteras. Centret skall arbeta i former som ger det god omställningsförmåga. Centret föreslås bli benämnt Akademi för att markera samverkan, öppenhet och framåtblickande, både på idéplanet och i konkreta insatser. Den övergripande målsättningen är att en personalinsats för katastrof- och fredsinsatser skall bli så effektiv och kvalitativt högtstående som möjligt. Verksamhetens direkta syfte är att både utbilda och samträna olika personalkategorier som skall medverka i internationella insatser, med utrymme även för utbildning inför kriser och naturkatastrofer i . Utbildningen måste vara kvalitetssäkrad och medverka till upprätthållande av standards i utbildning och fältverksamhet och, i möjligaste mån, främja gemensam doktrin eller åtminstone harmonisering av terminologi i olika insatser med olika mandat (FN, , EU etc.). Gjorda erfarenheter skall tas tillvara och återföras i utbildningen av personal för nya insatser. Centrets verksamhet torde främst komma att ske i form av internat och seminarier för grupper av deltagare där utbildningen bedrivs av lärar- och kompetensresurser som upphandlats för ändamålet. Simuleringsövningar, studiebesök och praktiska tillämpningsövningar i fält bör också förekomma. För att åstadkomma effektiv och trovärdig samverkan och samträning bör flera olika personalkategorier medverka tillsammans. En lämplig grupp omfattar uppskattningsvis 20-30 deltagare. är det sannolikt erforderligt att kunna erbjuda viss utbildning och träning för enskilda individer eller ett fåtal personer tillsammans då de inte kan ingå i en grupp. I enstaka fall skulle det kunna räcka med att bistå en individ med programläggning för kontaktbesök inför ett internationellt uppdrag. Forskningsresultat och praktisk erfarenhet måste återföras till utbildningen. Det bör finnas tillräcklig pedagogisk kompetens bland centrets egen personal för att i begränsad omfattning svara för vissa utbildningspass eller träning av enskilda individer eller ett fåtal personer tillsammans. I normalfallet bör lärarresurser, med ansvar för visst utbildningspass eller helt avsnitt eller till och med hel kurs, enligt gängse regler upphandlas från olika aktörer, t.ex. privata utbildningsbolag, universitetsinstitutioner, Försvarshögskolan eller tillhandahållas från andra relevanta myndigheter. Även lärarkrafter från eller genom kompetenta frivilligorganisationer, t.ex. Frivilligorganisationernas Fond för Mänskliga Rättigheter, kan komma ifråga. Ett återkommande tema under utredningen har varit behovet av återrapportering och Lessons Learned, dvs. att ta till vara kunskaper och erfarenheter från gjorda fältinsatser och återföra dem till de enheter i som har att i internationella fora förhandla om t.ex. nya mandat och nya utfästelser. Direktiven anger att centret skall vara en samlingspunkt för olika typer av specialutbildningar och samordnare av utbildning inom områdena för katastrofhantering, fredsbyggande och konfliktförebyggande. Samverkan med andra aktörer anges som en fundamental del i verksamheten. Det är därvid av vikt att hänsyn tas till den utbildningsverksamhet som redan finns etablerad inom området. Enligt mandatet skall verksamheten byggas upp i anslutning till befintlig verksamhet i närområdet och anknytas till befintlig och planerad verksamhet i t.ex. angränsande kommuner. I regionen finns ett antal aktörer som är relevanta för sådan samverkan. Det gäller t.ex.: -det nya idé- och kompetenscenter () med fokus på organisationsutveckling för frivilligorganisationer som Sida startar i , -det utbildningsprogram i Kris- och konflikthantering på 140 poäng som tillsammans med Akademi Norr, och och kommuner kommer att inleda i , -Räddningsskolan på , som i Översynen av huvudmannaskapet för skolor föreslås få en internationell inriktning med hänsyn till samlokaliseringen med det nya samverkanscentret -Hundskolan i med träning av hundar för minröjningsuppdrag, rehabilitering av skadade efter katastrofer eller väpnade konflikter, -kriscentrum på Vårsta Diakonigård i -för Vuxna i med fokus på språkutbildning Samverkan måste också ske med t.ex. , , , den myndighet som efterträder , , Försvarshögskolans olika delar bl.a. CRiSMART/Nationellt och med akademiska freds- eller konfliktforskningsprogram, t.ex. vid och . Direktiven förutser uttryckligen samverkan mellan och det nya samverkanscentret, och avsikten torde vara att täcker sina egna kostnader för att fullgöra denna samverkan. En aspekt av denna samverkan är möjligheten att utnyttja programvara för simulerings- och ledningsövningar m.m. Direktiven fastslår att utbildning för militära internationella insatser även i fortsättningen skall genomföras vid Försvarsmaktens centrum för internationell verksamhet. Skrivningen torde främst syfta på utbildning för truppinsats, eftersom det måste anses som naturligt att t.ex. enskilda officerare som skall ha FN-uppdrag med betydande diplomatiska inslag samtränas på centret i tillsammans med företrädare för personalkategorier från andra aktörer relevanta för den aktuella insatsen. Av samma skäl torde det vara naturligt att personalkategorier för icke militära insatser, t.ex. EUMM- monitorer, som f.n. får sin utbildning på , i fortsättningen deltar i samverkansträning i det nya centret i . Detsamma kan i betydande utsträckning gälla även för civilpoliser, särskilt sådana som ej ingår i en större kontingent. Direktiven nämner även att utrymme skall finnas för utbildning inför kriser och naturkatastrofer i . Jag förutsätter att detta innebär att sådan utbildning skall ske i regi av de huvudmän som har ansvar för hantering av kriser och katastrofer i , men att centret skall kunna medverka med kompetens m.m.