sou · GPB314d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Vidare har åldern hos den eller dem som varit föremål för handeln betydelse för straffvärdet; ju yngre barnet varit desto högre är straffvärdet. Bestämmelsens tillämplighet i konkurrens med andra straffbestäm- melser får bedömas utifrån ett något annorlunda synsätt än när det gäller 3 a §, eftersom det för tillämpningen av 3 b § inte krävs att gärningsmannen genomfört handeln med något särskilt medel. Beträffande den särskilda konkurrenssituation som redogjorts för under 3 a §, när någon tar emot eller annars inhyser en person som är föremål för handel och som prostituerar sig, kan dock följande anföras. Den som upplåter lokal eller lägenhet eller som tar emot sådana barn i t.ex. sitt hem kan givetvis också anses ha främjat eller ha utnyttjat ekonomiskt att barnen har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning. Under sådana omständigheter kan inhysaren eller mottagaren göra sig skyldig till koppleri. En uttrycklig bestämmelse om fastighetsägares ansvar finns för övrigt, nu i 6 kap. 10 § BrB. Avgörande för frågan om gärningen skall bedömas som koppleri eller handel med barn för sexuella ändamål är i en sådan situation syftet med gärningsmannens åtgärder och om det har varit frågan om en gränsöverskridande handel 10 § För försök, förberedelse eller stämpling till människorov, olaga frihetsberövande, försättande i nödläge, människohandel för sexuella ändamål eller handel med barn för sexuella ändamål och för underlåtenhet att avslöja sådana brott döms till ansvar enligt vad som sägs i 23 kap. Detsamma gäller för försök eller förberedelse till olaga tvång som är grovt eller till dataintrång som om det fullbordas inte skulle ha varit att anse som ringa. Genom ändringarna i 10 § har människohandel för sexuella ändamål och handel med barn för sexuella ändamål kriminaliserats också på försöks- och förberedelsestadiet. Detsamma gäller stämpling till och underlåtenhet att avslöja sådana brott. Med hänsyn till utformningen av bestämmelserna i 3 a och 3 b §§ såvitt avser det angivna syftet med handeln ligger försökspunkten relativt tidigt. Bestämmelsen har vidare språkligt setts över något. 17.1.36 kap. Om sexualbrott Kommittén föreslår inte någon ny rubrik för 6 kapitlet . Ett alternativ har varit att kalla kapitlet Om sexuella övergrepp. Den rubriken är dock inte helt förenlig med övervägandena bakom bestämmelserna om koppleri och köp av sexuella tjänster (10 och 11 §§). Den passar dessutom mindre väl med hänsyn till att kapitlet innehåller en subsidiär bestämmelse som rubriceras som sexuellt övergrepp mot barn (7 §). Däremot är rubriken fortfarande en lämplig sammanfattande beskrivning av de brott som kapitlet omfattar. Bestämmelserna har genomgående avfattats på ett i förhållande till det nu gällande 6 kapitlet språkligt moderniserat sätt. Skälen för detta finns i avsnitt 4.5. 1 § För våldtäkt döms den som med våld eller hot tvingar en annan person till en sexuell handling som är allvarligt kränkande med hänsyn till tvångets art eller omständigheterna i övrigt. För våldtäkt döms också den som av en annan person tilltvingar sig en sådan sexuell handling genom att utnyttja att denna person inte har förmåga att värja sig på grund av berusning eller ett liknande tillstånd eller den hotfulla situation han eller hon befinner sig i. Straffet är fängelse i lägst två och högst . Om brottet är grovt, döms för grov våldtäkt. Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om gärningsmannen har använt farligt våld, eller använt hot som har varit ägnat att framkalla allvarlig fruktan för liv eller säkerhet hos offret, har utnyttjat offrets särskilt utsatta situation, eller annars har visat särskild hänsynslöshet samt om brottet har begåtts av flera gärningsmän. Straffet är fängelse i lägst fyra och högst . Om sexuella övergrepp mot barn som inte har fyllt finns särskilda bestämmelser i 6–8 §§. Paragrafen motsvarar 1 § enligt gällande rätt. De allmänna övervägan- dena finns i avsnitt 6.1. Paragrafen innebär flera förändringar i förhållande till nu gällande rätt. Sålunda har kravet på graden av tvång lindrats, uttrycket sexuellt umgänge ersatts med uttrycket sexuell handling och straffansvaret utvidgats till att omfatta inte endast den som försätter någon i vanmakt för att därefter genomföra vissa sexuella handlingar med den personen utan också den som under vissa förhållanden utnyttjar ett sådant eller liknande tillstånd för att genomföra sådana handlingar. har tillämpningsområdet för bestämmelsen om våldtäkt utvidgats. Bestämmelsen är dock fortfarande reserverad för de mest allvarliga kränkningarna. I första stycket första meningen föreskrivs straffansvar för den som med våld eller hot tvingar en annan person till en sexuell handling som är allvarligt kränkande med hänsyn till tvångets art eller omständlig- heterna i övrigt. Gärningen skall alltså ha genomförts med tvång. Det fordras dock inte längre att det är frågan om ett s.k. råntvång utan det räcker med ett tvång av lindrigare grad. Om övriga förutsättningar föreligger är det tillräckligt att gärningsmannen har använt ett sådant olaga tvång som avses i bestämmelsen i 4 kap. 4 § BrB. Det föreligger inte längre någon skillnad mellan bestämmelsen om våldtäkt i 1 § och den om sexuellt tvång i 2 § såvitt avser det tvång som gärningsmannen skall ha använt. Som en konsekvens av förändringarna har inte tagits med någon bestämmelse motsvarande den i nuvarande 1 § andra stycket om straffansvar för s.k. mindre allvarlig våldtäkt. Medlet beskrivs i paragrafen som våld eller hot. Med våld avses ett våld mot person. Dit hör i första hand misshandel eller ett annat fysiskt betvingande av offrets rörelsefrihet. Avsikten med uttrycket våld eller hot är i övrigt att beskriva ett tvång som motsvarar vad som föreskrivs för ansvar för olaga tvång enligt 4 kap. 4 § BrB. Enligt den föreskrivs straffansvar för den som genom misshandel eller annars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar en annan person att göra, tåla eller underlåta något. Om någon med sådan verkan utövar ett tvång genom hot att åtala eller ange någon för brott eller att om annan lämna menligt meddelande anses denne också ha utövat ett olaga tvång under förutsättning att tvånget är otillbörligt. Straffansvar för våldtäkt skall således dömas ut om gärningsmannen som ett medel för den sexuella handlingen har använt sig av ett sådant förfarande. I avsnitt 6.1.3 har skälen för och innebörden av det reformerade kravet på tvång utvecklats. Sammanfattningsvis kan sägas att våldet eller hotet skall ha varit en förutsättning för gärningens genomförande. När det gäller hotet skall det ha varit frågan om en utpressnings- liknande situation som inte lämnat offret något egentligt val. På motsvarande sätt som enligt gällande rätt kan hotet ha riktats mot en annan närvarande person, t.ex. offrets barn. Detta kan vara fallet om offret till följd av ett sådant hot inte har haft något annat val än att underkasta sig en sexuell handling. Uttrycket sexuellt umgänge har genomgående i det nya kapitlet om sexualbrott ersatts med uttrycket sexuell handling. I avsnitt 6.1.1 har kommittén redovisat sina överväganden bakom detta. I samma avsnitt har angetts vad det nya uttrycket omfattar. I allt väsentligt har det samma innebörd som sexuellt umgänge. Det fordras dock inte att en handling har inneburit en direkt och varaktig kroppslig beröring för att den skall bedömas som en sexuell handling i den mening uttrycket ges här. Uttrycket omfattar handlingar med en påtaglig sexuell prägel för antingen gärningsmannen eller offret och som är ägnade att kränka offrets sexuella integritet. Tillämpningsområdet för bestämmelsen om våldtäkt har härigenom i förhållande till gällande rätt utvidgats när det gäller arten av den sexuella handlingen. Tillämpningsområdet begränsas på det sättet att den sexuella handlingen skall vara allvarligt kränkande med hänsyn till tvångets art eller omständigheterna i övrigt. Även om således kravet på tvånget har mildrats kommer tvångets art att få betydelse vid prövningen av huruvida den sexuella handlingen har varit allvarligt kränkande. Således får det tvång gärningsmannen faktiskt utövat betydelse vid denna bedömning. Till omständigheterna i övrigt hör graden och arten av den sexuella kränkningen. Påtvingade samlag eller andra samlagsliknande handling- ar är regelmässigt allvarligt kränkande. Detsamma gäller sådana handlingar som angetts 1998; att offret har utsatts för s.k. fist-fucking eller att någon har fört in främmande föremål i offrets underliv i sexuellt syfte är regelmässigt också allvarligt kränkande. Arten och graden av tvånget kan dock också tillmätas betydelse vid bedömningen av om andra handlingar har varit allvarligt kränkande. Om det är frågan om en sexuell handling som bestått i t.ex. endast en kort beröring krävs det att tvånget varit av allvarligare art för att handlingen skall anses allvarligt kränkande. Till omständigheterna i övrigt hör vidare sådant som varaktigheten av själva övergreppet och den smärta det medfört. Ett övergrepp som har haft ett utdraget förlopp eller som har innehållit mer utstuderade eller förödmjukande inslag kan också göra den sexuella handlingen allvarligt kränkande. Omständigheterna vid övergreppet skall vid en samlad bedömning vara sådana att den sexuella handlingen anses allvarligt kränkande. Situationen i dess helhet, dvs. både tvånget och den sexuella kränkningen samt omständigheterna i övrigt, skall beaktas. Det är liksom enligt gällande rätt gärningsmannens handlande och dennes motiv samt den skada offret tillfogats som ligger till grund för den objektiva bedömningen. Offrets upplevelse av kränkningen är således av underordnad betydelse. Sammanfattningsvis omfattar 1 § första stycket första meningen till en början sexuella handlingar som redan enligt nu gällande rätt kan föranleda ansvar för våldtäkt. Det gäller samlag, dvs. vaginala samlag mellan en man och en kvinna, och samlagsliknande handlingar, t.ex. orala och anala samlag av både hetero- och homosexuell karaktär bestående i att gärningsmannen med sitt könsorgan berör eller tränger in i offrets mun eller anus, samt sådana sexuella handlingar som med hänsyn till kränkningens art är jämförliga med påtvingade samlag, som nämnts s.k. fistfucking och införandet av främmande föremål i en persons vagina eller anus. Avsikten är att den nya bestämmelsen också skall omfatta andra handlingar som inte faller under våldtäktsbestämmelsens tillämpningsområde. Som angetts i de allmänna övervägandena (avsnitt 6.1.2) kan sådana fall som när en gärningsman utför ett oralt övergrepp på en annan person, dvs. med sin mun berör offrets könsorgan, eller som under en inte alltför kort tidsrymd eller förödmjukande former och allvarligare tvång berör en annan person och använder dennes kropp för att bereda sig sexuell tillfredsställelse, t.ex. bestående i att släppa sin utlösning över offret, omfattas av tillämpningsområdet för den nya bestämmelsen. Dessa handlingar är typiskt sett lika allvarligt kränkande som de övriga handlingar som enligt praxis omfattas av 1 §. Bedömningen av allvaret i handlingen knyts inte längre till påtvingade samlag. Den sexuella kränkningen lyfts fram framför vilken slags sexualhandling det varit frågan om. Det är således frågan om en än mer teknikoberoende lagstiftning. I första stycket andra meningen föreskrivs straffansvar för den som av en annan person tilltvingar sig en sådan sexuell handling som nämns i första meningen genom att utnyttja att denna person inte har förmåga att värja sig på grund av berusning eller ett liknande tillstånd eller den hotfulla situation han eller hon befinner sig i. I avsnitt 6.1.4 finns kommitténs överväganden för och innebörden av denna utvidgning av våldtäktsansvaret. Bestämmelsen motsvarar delvis nuvarande 3 § första stycket andra meningen där det föreskrivs straffansvar för den som har sexuellt umgänge med någon annan genom att otillbörligt utnyttja att denna person befinner sig i vanmakt eller annat hjälplöst tillstånd. De situationer som har lyfts upp till våldtäktsbestämmelsen är dock endast dem när någon på grund av berusning eller något liknande tillstånd eller den hotfulla situation han eller hon befinner sig i vid gärningen inte har förmåga att värja sig och blir utsatt för ett övergrepp. Den situation som offret i den s.k. Södertälje-domen, rättsfallet NJA 1997 s. 538, befann sig i är ett exempel vad som omfattas av bestämmelsen i 1 § första stycket andra meningen. Hon hade både på grund av den hotfulla situationen som hon befann sig i och sin berusning inte förmåga att värja sig. Sexuella övergrepp som åsyftas med den nya bestämmelsen är t.ex. följande. En ung berusad kvinna hamnar med för henne okända män i en bil med vilken de för henne till en avlägsen plats och andra främmande ställen, där någon eller flera av dem genomför olika sexuella handlingar med henne. Någon genomför ett samlag eller andra sexuella handlingar med en annan person som på grund av berusning totalt har tappat förmågan att värja sig och inte är medveten om vad som sker eller som inte ens uppfattar innebörden av närmanden. Det kan rör sig om omständigheter som prövades i den s.k. Rissne-domen, dom i mål B 3935-00. Det är utan betydelse om offret själv har försatt sig i denna situation, t.ex. genom att ha druckit för mycket alkohol och blivit kraftigt berusad, eller om det är gärningsmannen som lagt t.ex. extacy i offrets drink. I nuvarande 1 § föreskrivs att lika med våld anses att försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Bestämmelsen tillkom för att klargöra att ansvaret för våldtäkt omfattar också ett sådant våld.1 Med den nya regleringen i 1 § första stycket andra meningen finns det inte längre något behov av en sådan föreskrift. Ett förfarande som inneburit att gärningsmannen har försatt en person i vanmakt eller annat sådant tillstånd kan således alltid föranleda ansvar för våldtäkt oavsett om det i det enskilda fallet i och för sig kunnat bedömas som våld å person. Straffansvar enligt andra meningen föreskrivs vidare när övergreppet har riktats mot någon som inte har förmåga att värja sig p.g.a. den hotfulla situation som han eller hon befann sig i vid gärningen. I denna del får föreskriften anses som en komplettering till vad som föreskrivs i första meningen. Det hot som nämnts där kan liksom enligt gällande rätt föreligga utan att några hotelser uttryckligen har uttalats. Om en gärningsman sålunda tvingar till sig t.ex. ett samlag genom att utnyttja en situation som offret uppfattat som hotande, och gärningsmannens uppsåt omfattar hotets karaktär, kan denne fällas till ansvar för våldtäkt.2 Ett exempel på när bestämmelsen i andra meningen kan tillämpas är då en hotfull situation skapats på grund av ett av gärningsmannen tidigare utövat våld. Ett annat exempel är när en gärningsman eller flera gärningsmän tillsammans uppträder på ett sådant sätt att offret hyser allvarlig fruktan för sin säkerhet, såsom när en berusad och ensam person på en ödslig plats angrips. I avsnitt 6.1.4 anges några ytterligare exempel på när en hotfull situation kan konstituera ett våldtäktsansvar. Ansvaret för våldtäkt bör på motsvarande sätt som enligt gällande rätt omfatta endast övergrepp där gärningsmannen på något sätt själv 1NJA II 1962 s. 172, jfr prop. 1983/84:105 s. 18 och m.fl. En kommentar, t.o.m. suppl. 4, s. 6:8. 1983/84:105 s. 19. tilltvingat sig den sexuella handlingen med offret.3 Det är således inte våldtäkt att tvinga en annan person att genomföra en sexuell handling med en tredje person. Det kan dock vara anstiftan till våldtäkt eller till annat brott enligt 6 kapitlet . I andra stycket föreskrivs straffansvar för grov våldtäkt. Sålunda skall det vid bedömningen av om en våldtäkt är grov särskilt beaktas om gärningsmannen har använt farligt våld eller hot som har varit ägnat att framkalla allvarlig fruktan för liv eller säkerhet hos offret. Vidare skall särskilt beaktas om gärningsmannen har utnyttjat offrets särskilt utsatta situation eller annars har visat särskild hänsynslöshet. Slutligen skall särskilt beaktas det förhållandet att brottet har begåtts av flera gärningsmän. Som en följd av det reformerade kravet på tvång kan redan en lägre grad av tvång jämfört med vad som krävs enligt den nuvarande bestämmelsen om grov våldtäkt medföra ansvar för grov våldtäkt. Sålunda bör också en misshandel som är allvarlig men som inte bedöms som grov misshandel enligt bestämmelsen härom i 3 kap. 6 § BrB kunna medföra ansvar för grov våldtäkt. I avsnitt 6.1.6 har redogjorts för en hovrättsdom avseende våldtäkt som inte bedömdes som grov. Ett sådant övergrepp som prövats där bör enligt den nya bestämmelsen föranleda ansvar för grov våldtäkt. I det aktuella fallet hade gärningsmannen sedan han vräkt omkull den 17-åriga flickan på en enslig plats sparkat henne med skor med järnhätta i huvudet och ansiktet, till följd varav hon hade blött ymnigt i ansiktet. Han hade dessutom framkallat andnöd hos flickan dels genom att sitta på hennes huvud varvid hennes ansikte tryckts mot marken, dels genom att som han genomförde ett av samlagen hålla hårt om och dra i struphuvudet samt klösa henne på halsen. Slutligen hade han uttalat dödshot under två samlag. I lagrummet har särskilt anmärkts att gärningen bör bedömas som grov om gärningsmannen har använt ett hot som har varit ägnat att framkalla allvarlig fruktan för liv eller säkerhet hos offret. Avsikten härmed är exempelvis att en gärningsman som hotat sitt offer med kniv eller annat tillhygge eller med en pistolattrapp bör dömas för grov våldtäkt. En annan förändring i förhållande till gällande rätt är att det framgår uttryckligen att det särskilt skall beaktas vid den rättsliga bedömningen av ett våldtäktsbrott att det har begåtts av flera gärningsmän. Med flera gärningsmän avses att det är fler än en gärningsman som genomför det sexuella övergreppet och sålunda samverkar vid brottet. 3 Våldtäkt hör till vad som kallas egenhändiga brott. , Straffrättens ansvarslära, 1994, s. 107 och SOU 1996:185 s. 179. överväganden beträffande denna omständighet framgår av avsnitt 6.1.6. Bestämmelsen om grov våldtäkt har också i övrigt utförligt kommente- rats med angivande av flera exempel i det avsnittet. I tredje stycket anmärks att det i 6–8 §§ finns särskilda bestämmel- ser om övergrepp mot barn som inte har fyllt . Frågan om gärningsmannens uppsåt avseende barnets ålder kommenteras vid 6 och 9 §§. Straffskalan är inte ändrad i förhållande till vad som gäller beträffande våldtäkt respektive grov våldtäkt. Den har kommenterats i avsnitt 6.1.7. 2 § För sexuellt tvång döms den som i annat fall än som sägs i 1 § första stycket första meningen med våld eller hot tvingar en annan person att företa eller tåla en sexuell handling. Straffet är fängelse i högst . Om sexuella övergrepp mot barn som inte har fyllt finns särskilda bestämmelser i 6–8 §§. Paragrafen motsvarar 2 § i gällande rätt. I paragrafen föreskrivs straffansvar för sexuella handlingar som genomförts med olaga tvång men som inte är allvarligt kränkande. Bestämmelsen är således subsidiär till 1 §. De allmänna övervägandena för bestämmelsen finns i avsnitt 6.2. Bestämmelsen omfattar alltså sexuella handlingar. Vad som avses med det uttrycket är detsamma som i andra bestämmelser som omfattar ansvar för sådana handlingar. Vad som utgör olaga tvång har redogjorts för i anslutning till 1 §. Bestämmelsen om sexuellt tvång har redan enligt gällande rätt ett ganska snävt tillämpningsområde, särskilt sedan tillämpningsområdet för 1 § utvidgades . Ett exempel på när bestämmelsen kan tillämpas är när en gärningsman tvingar en annan person att onanera åt honom, men gärningen inte är förenad med andra kränkande inslag. Straffet är fängelse i högst . Avsikten är inte att åstadkomma en straffskärpning beträffande de handlingar som faller inom tillämpningsområdet för sexuellt tvång av normalgraden. Straff enligt den övre delen av straffskalan bör dömas ut när övergrepp har skett vid upprepade tillfällen eller när fler än en gärningsman har medverkat vid övergreppet. I andra stycket anmärks att det i 6–8 §§ finns särskild bestämmelser om övergrepp mot barn som inte har fyllt . 3 § För sexuellt utnyttjande döms den som genomför en sexuell handling med en annan person och därigenom utnyttjar att personen står i beroendeställning till gärningsmannen, lider av en psykisk störning, eller i annat fall än som sägs i 1 § första stycket andra meningen inte har förmåga att värja sig. Straffet är fängelse i högst . Detsamma gäller den som genomför en sexuell handling med någon som inte har fyllt och 1.som är avkomling till gärningsmannen, 2.som står under fostran av eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen, eller 3.för vars vård eller tillsyn gärningsmannen skall svara på grund av en myndighets beslut. Om brottet är grovt, döms för grovt sexuellt utnyttjande. Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet eller om brottet har begåtts av flera gärningsmän. Straffet är fängelse i lägst två och högst . Om sexuella övergrepp mot barn som inte har fyllt finns särskilda bestämmelser i 6–8 §§. Paragrafen motsvarar nuvarande 3 § om sexuellt utnyttjande och, såvitt avser ungdomar mellan , 4 § om sexuellt utnyttjande av underårig. De allmänna övervägandena finns i avsnitt 6.3. I första stycket föreskrivs straffansvar för den som genomför en sexuell handling med en annan person och som därigenom utnyttjar att offret står i beroendeställning till gärningsmannen, lider av en psykisk störning eller i annat fall än som sägs i bestämmelsen om våldtäkt inte har förmågan att värja sig. Medlet för gärningens genomförande är således ett utnyttjande och handlingen är en sexuell handling. Det uttrycket har samma innebörd här som vid 1 §. Uttrycket beroendeställning har samma innebörd som enligt gällande rätt. Mellan en elev och en lärare liksom mellan arbetstagare och arbetsgivare kan det således föreligga en beroendeställning. Om någon i dessa situationer genom att t.ex. förespegla särskilda förmåner eller en ogynnsam behandling förmår någon till sexuella handlingar ett kan ett utnyttjande av en beroendeställning föreligga. Beroendeställ- ningar kan förekomma såväl mellan vuxna och yngre som mellan vuxna personer. Som exempel på det nämns i förarbetena till den nu gällande 3 § att någon som stått i vårdnadsförhållande eller liknande till en annan även efter myndig ålder kan befinna sig i en stark beroendeställning till denne. Bestämmelsen kan liksom i gällande rätt bli tillämplig också då en vuxen person befinner sig i en beroende- ställning till en lärare eller är intagen tvångsvis på en anstalt eller en institution. Även den som har en betydande skuld hos en annan person eller en missbrukare som blir försedd med narkotika eller läkemedel av en annan person och som därigenom står under ett starkt tryck kan befinna sig i en beroendeställning.4 En kvinna av utländsk härkomst som är gift med någon som ständigt inom den s.k. tvåårsregeln påminner henne om att hon kan utvisas om han skiljer sig från henne kan också med hänsyn till omständigheterna anses befinna sig under ett sådant tryck att hon står i en beroendeställning till mannen. Om mannen utnyttjar dessa förhållanden för att genomföra t.ex. ett samlag med kvinnan kan han straffas enligt 3 §. Enligt den nuvarande bestämmelsen om sexuellt utnyttjande krävs det för straffansvar när det gäller utnyttjanden av en annan persons beroendeställning att gärningsmannen har förmått den andre till ett sexuellt umgänge. Verbet förmått har ersatts med genomför i den nya 3 §. Således är brottsbeskrivningen gemensam för de tre situationerna som omfattas av 3 § första stycket. Verbet genomför täcker såväl det fallet att gärningsmannen har varit aktiv och har initierat eller förmått den andra personen till sexuella handlingar som det fallet att initiativet kommit från offret.