sou · GPB3101d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Anledningen till det är att det i vissa situationer kan vara enda sättet för en medlem att undvika ansvar för åtaganden som han inte accepterat. I praktiken är frågan om utträde ur sameby inte vanlig. Medlem- skapet i sameby kommer även i vårt förslag att vara en förutsättning för att kunna nyttja renskötselrätten. För att undvika oklarhet beträffande om utträde ur samebyn är möjligt anser vi dock att det bör framgå direkt av lagtexten. Det bör endast vara möjligt att vara medlem i en sameby. Därför inför vi en bestämmelse om att den som beviljas medlemskap i en annan sameby skall anses ha sagt upp sig till utträde ur sin tidigare sameby. Samebyn bör, precis som en ekonomisk förening, kunna föreskriva att utträde får ske först , karenstid. Syftet med karens- tiden är att skapa stabilitet i samebyn eftersom verksamheten i viss utsträckning bygger på medlemmarnas deltagande. De fall som undan- tagits från karenstidens giltighet gäller rätten att utträda som en del av minoritetsskyddet i samebyn. Sådan rätt uppstår när bystämman fattat beslut om en stadgeändring som innebär att skyldigheten att betala in- sats eller avgifter ökar eller att rätten till vinstutdelning minskar. Rätten till utträde inträder även vid en fusion för de medlemmar i den sameby som skall försvinna som inte samtyckt till fusionen. I båda dessa fall är uppsägningstiden, oavsett vilka stadgebestämmelser som finns, en månad. En sameby kan enligt rennäringslagen inte utesluta en medlem. Det kommer att gälla även enligt vår förslag. Våra överväganden i den delen framgår av avsnitt 5.5.4. 17 § Avseende tidpunkt för när avgång ur samebyn sker gäller 3 kap. 5 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar i tillämpliga delar. Bestämmelsen är ny i förhållande till rennäringslagen. Den innehåller en hänvisning till motsvarande bestämmelse i lagen om ekonomiska föreningar. Bestämmelsen innebär att avgång ur samebyn sker vid utgången av det räkenskapsår som slutar näst eller den , högst som har bestämts i stadgarna, sedan medlemmen har sagt upp sig till utträde eller någon annan omständighet som föranlett avgången har inträffat. Detta gäller dock inte i de fall när en medlem utnyttjar sin rätt att utträda som en del av minoritetsskyddet. En sådan möjlighet uppstår när bystämman ändrar stadgarna så att medlemmar- nas skyldigheter att betala insats eller avgift ökar eller deras rätt att få del i vinst minskar. Den andra situationen där det blir aktuellt är vid fusion för medlem i den sameby som skall försvinna om han inte sam- tyckt till fusionen. En medlem avgår efter uppsägning antingen under ett räkenskapsår eller vid utgången av ett sådant. Den första situationen uppstår när någon inträder i medlemmens ställe efter att ha förvärvat hans andel. Skälet till att tidpunkten för avgången kopplas till räkenskapsåret är att balansräkningen vid avgången ligger till grund för rätten till insatsåter- betalning, där sådan skall ske. Med annan omständighet i 3 kap. 5 § lagen om ekonomiska föreningar avses bl.a. fall då medlem avlider utan att arvinge inträder som medlem i den avlidnes ställe. Stadgarna kan inom lagens ram föreskriva olika uppsägningstider för olika avgångs- situationer. Skyldigheterna för medlem mot samebyn kvarstår till avgången. Genom bestämmelse i stadgarna kan föreskrivas att vad lagen om eko- nomiska föreningar anger om utesluten medlems rätt att delta i över- läggningar och beslut även skall gälla medlem som sagt upp sig. 18 § Beträffande samebys medlemsförteckning skall 3 kap. 6 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar äga motsvarande tillämpning. Kravet på att samebyn skall ha medlemsförteckning är nytt jämfört med rennäringslagen. Det har av myndigheter som skall ha kontakt med samebyar ansetts som otillfredsställande att medlemsförteckning sak- nas för en del byar. Enligt vår uppfattning saknas det skäl för att samebyn i detta avse- ende skall avvika från ekonomiska föreningar. Det finns inga speciella bestämmelser om vilken verkan medlemsförteckningen har. ett bevis om medlemskap. Förteckningen kan även innehålla andra upp- gifter än de som är obligatoriska. 19 § Beträffande återbetalning av medlemsinsatser gäller 4 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar i tillämpliga delar. Bestämmelsen är ny. Den är en följd av att vårt förslag innebär att samebyn skall ha en egen förmögenhetsmassa. Reglerna i lagen om ekonomiska föreningar innebär att en medlem som avgått ur föreningen har rätt att efter avgången få ut sina inbetalda eller genom insatsemission tillgodoförda medlemsinsat- ser. Detta gäller dock bara om föreningens insatskapital är intakt. Om så inte är fallet har en avgående medlem bara rätt till en proportionell andel av det totala insatskapitalet. Orsaken till detta är att skydda kvar- varande medlemmar och samebyns borgenärer. En avgången medlem har vidare rätt att i samma ordning som övriga medlemmar få ut vad som belöper på honom av beslutad vinstutdel- ning. Rätten för avgången medlem att få tillbaka sin insats eller ta del av beslutad vinstutdelning kan begränsas i stadgarna. Det gäller dock inte i de fall möjligheten att utträda anses vara en del av minoritetsskyddet. Så är fallet om medlem begär utträde på grund av att stämman beslutat om stadgeändring som innebär att medlemmarnas skyldigheter att be- tala insats eller avgifter ökar eller deras rätt att få vinstutdelning min- skar. Motsvarande gäller vid fusion för medlem i den sameby som skall upphöra om han inte samtyckt till fusionen. Vidare gäller enligt 4 kap. att avgången medlem är skyldig att betala tillbaka den insats han fått ut om föreningen i konkurs på en ansökan som gjorts från medlemmens avgång. Återbetal- ning behöver bara ske om det behövs för att kunna betala föreningens skulder. Om en medlem deltar med högre insatsbelopp än han är skyldig att delta med kan han få ut det överskjutande beloppet efter uppsägning utan att utträda ur samebyn. Det gäller dock inte insatser som betalts genom insatsemission. Eftersom inbetalda medlemsinsatser ingår i samebyns bundna egna kapital och inbetalda och förfallna men obetalda medlemsinsatser sva- rar för samebyns förpliktelser råder i princip förbud mot återbetalning under medlemskapet. Syftet med detta är att upprätthålla det skydd för borgenärerna som ett visst bundet kapital utgör. En samebys stadgar skall ange i vad mån en medlem får delta med insats utöver vad han är skyldig att delta med Detta kallas vanligen överinsats. Rätten för med- lem att få ut överinsatser kan begränsas genom stadgeregler, såväl under medlemskapet som efter avgång. Medlem som har flera över- insatser kan säga upp vissa och behålla övriga, förutsatt att stadgarna inte hindrar det. En medlems skyldighet att betala insats kan enligt stadgarna variera över tiden. Den kan t.ex. ske genom att stadgarna knyter insatsen storlek till hur mycket medlemmen deltar i verksam- heten. Skälet till fristen innan utbetalning är att balansräk- ningen per avgångsdagen skall hinna fastställas av ordinarie bystämma påföljande år. Inbetalda avgifter återbetalas inte. Möjligheterna att i stadgarna ta bort eller försämra medlemmarnas rätt till återbetalning av insatser, t.ex. genom förlängd återbetalningstid, har utnyttjats i många ekonomiska föreningar. Det blir en fråga för de enskilda samebyarna att bedöma i vilken utsträckning det är nödvändigt för deras verksamhet. Oskäliga bestämmelser kan jämkas enligt 36 § avtalslagen. 20 § För samebyns ledning gäller bestämmelserna i 6 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar i tillämpliga delar. 21 § Saknar samebyn styrelse, kan på yrkande av någon vars rätt är beroende av att behörig styrelse finns förordna syssloman att handha angelägenheter och företräda byn såsom styrelse. Syssloman har rätt att av byn erhålla arvode som bestäms av . Vårt förslag innebär att samma regler skall gälla för samebyns ledning som för en ekonomisk förening. Det innebär i vissa fall att större krav kommer att ställas på samebyns ledning än vad som gäller enligt ren- näringslagen. Motivet för detta är att även samebyn bör motsvara de krav som modernt affärsliv ställer, se vidare avsnitt 5.4. Vi har övervägt att införa en regel som anger att ett visst antal styrelse- ledamöter alltid måste representera renskötseln i samebyn. Syftet skulle vara att tillförsäkra företrädare för renskötseln ett avgörande inflytande över besluten i samebyn. Vi har dock stannat för en lösning som är mindre inskränkande för samebyns valfrihet. Vi föreslår att val av majoriteten av styrelseleda- möterna skall kunna vara en sådan fråga där en medlem vid bystämman kan begära att röstning skall ske efter renantal, se 22 § tredje stycket 2. I en ekonomisk förening skall styrelsen bestå av minst tre leda- möter. Styrelsen för en sameby behöver enligt 49 § rennäringslagen endast bestå av två ledamöter. Det finns enligt vår mening ingen anled- ning att upprätthålla den skillnaden. Det är stämman som utser styrelsen. Genom hänvisningen till lagen om ekonomiska föreningar införs dock en möjlighet att i stadgarna bestämma att en eller flera styrelseledamöter skall utses på annat sätt. Hänvisningen till lagen om ekonomiska föreningar innebär att det klart framgår att alla styrelseledamöter inte måste väljas vid samma bystämma. Det blir möjligt att i stadgarna besluta att styrelseledamot väljs för t.ex. och att bara hälften av ledamöternas platser skall väljas vid årlig stämma. Av rennäringslagen framgår att en styrelseledamot kan skiljas från sitt uppdrag (49 § andra stycket). Det saknas dock en bestäm- melse om att styrelseledamot på egen begäran får frånträda ett uppdrag. Eftersom utträde ur styrelsen i vissa fall kan vara enda sättet att und- vika personligt betalningsansvar på grund av styrelsens beslut är det sannolikt så att styrelseledamot kan utträda på egen begä- ran. Genom hänvisningen till reglerna för ekonomiska föreningar kom- mer det nu att framgå direkt av lagtexten. Hänvisningen till lagen om ekonomiska föreningar innebär att reglerna om verkställande direktör kommer att bli tillämpliga på samebyn. För att det skall råda tvång att ha verkställande direktör måste det finnas i medeltal 200 anställda. Det kommer kanske inte att inträffa så ofta för en sameby. Men reglerna om verkställande direktör innebär också att samebyn i stadgarna kan besluta att sådan skall finnas. Det saknas en- ligt vår mening anledning att ta bort den möjligheten för samebyn. Verkställande direktör utses av styrelsen. Denne skall ha hand om den löpande förvaltningen enligt de riktlinjer och anvisningar som styrelsen meddelar. Vidare skall verkställande direktören sörja för att bokföringen fullgörs i överensstämmelse med lag och att medelsför- valtningen sköts på ett betryggande sätt. Hänvisningen till lagen om ekonomiska föreningar innebär ett krav på att minst hälften av styrelseledamöterna skall vara bosatta inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Vidare innebär det, vilket även följer av rennäringslagens regler, att styrelseledamot inte får vara underårig eller ha förvaltare enligt 11 kap. 7 § . Enligt rennäringslagen är inte den som är i konkurs diskvalificerad som styrelseledamot. Så kommer däremot att vara fallet enligt vårt förslag. Det är enligt vår mening den enda rimliga lösningen om regler om ekonomiska sanktioner mot styrelseledamöter, t.ex. personligt betal- ningsansvar i vissa fall eller skadeståndsskyldighet, skall få någon verkan. Rennäringslagen innehåller ingen bestämmelse om att styrelseleda- möterna måste vara medlemmar av samebyn. För ekonomiska förening- ar gäller att styrelseledamöterna skall vara medlemmar om inte stadgarna tillåter något annat. Kravet på medlemskap gäller dock inte ställföre- trädare för medlem, eller, om medlemmen är juridisk person, styrelse- ledamot eller delägare i den juridiska personen. Det saknas enligt vår mening skäl att reglera frågan annorlunda för samebyarna. Det innebär t.ex. att en underårig medlems förälder kan vara styrelseledamot utan att själv vara medlem. Enligt lagen om ekonomiska föreningar svarar styrelsen för föreningens organisation och förvaltningen av föreningens angelägenheter. Styrel- sen skall vidare se till att organisationen beträffande bokföringen och medelsförvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll. Rennäringslagen innehåller i vissa delar ganska detaljerade bestäm- melser om styrelsens ansvar. Styrelsen skall leda renskötseln inom byns betesområde, ombesörja de gemensamma arbeten som behövs för byn, tillse att medlemmarnas gemensamma intressen tas till vara, ut- debitera de medel som renskötande medlem är skyldig att betala och i övrigt handha byns angelägenheter. Styrelsen skall vidare företräda samebyn mot tredje man och föra byns talan inför domstolar och andra myndigheter. Styrelsen kan uppdra åt en särskild arbetsledare att under styrelsens överinseende leda renskötseln. Vårt förslag innebär att samebyns lagstadgade ändamål är att för- valta renskötselrätten inom sitt område. När det gäller styrelsens ansvar innebär det en stor skillnad i förhållande till rennäringslagen som anger att ändamålet är att ombesörja renskötseln. Även i vårt förslag kan detta vara samebyns ändamål men i så fall följer det av samebyns stad- gar. Vårt förslag innebär dock att det inte tvunget måste vara samebyn som svarar för renskötseln. Då kan det inte heller finnas några bestäm- melser i lag om att styrelsen har ansvar för praktiskt renskötselarbete. Av samma skäl saknas det behov av en lagbestämmelse som ger styrel- sen möjlighet att utse en arbetsledare. Enligt lagen om ekonomiska föreningar skall styrelsens ordförande se till att sammanträden hålls när det behövs. På begäran av styrelseleda- mot skall styrelsen sammankallas. Vid sammanträdena skall protokoll föras. Styrelseledamöterna har rätt att få avvikande mening antecknad till protokollet. Rennäringslagen saknar bestämmelser om att det är ordföranden som kallar till sammanträde och att sammanträde skall hållas om styrel- seledamot begär det. Vidare saknas bestämmelser om att protokoll skall föras. En förklaring kan vara att rennäringslagen utgår från att styrelsen skall fatta beslut som är viktiga för det praktiska renskötselarbetet och att det därför är viktigt att snabbt kunna fatta beslut. Denna utgångspunkt gäller inte för vårt resonemang. Det ankommer på samebyn att avgöra hur verksamheten skall organiseras. Vi anser därför inte att det finns skäl att avvika från reglerna i lagen om eko- nomiska föreningar när det gäller när sammanträde skall hållas. Beträf- fande kravet på protokoll finns det ytterligare skäl att även för samebyn hålla sig till ett krav på protokoll. Eftersom styrelseledamöter i vissa situationer kan drabbas av personligt betalningsansvar eller skade- ståndsansvar är det viktigt att de i samband med beslut kan anmäla en avvikande mening och få den dokumenterad. Enligt lagen om ekonomiska föreningar är styrelsen beslutsför om mer än hälften av styrelseledamöterna är närvarande. Stadgarna kan före- skriva att fler skall vara närvarande för att styrelsen skall vara besluts- för. Bestämmelsen innehåller också ett krav på att alla skall ha fått möjlighet att ta del av materialet inför sammanträdet. En sådan bestäm- melse saknas i rennäringslagen. Det saknas skäl att i detta hänseende göra skillnad mellan sameby och ekonomisk förening. Rennäringslagens röstregler avviker från de för ekonomiska före- ningar. Enligt rennäringslagen gäller som styrelsens beslut den mening som de flesta röstande biträder. Vid lika röstetal gäller den mening som ordföranden biträder. Den finns ingen möjlighet att justera bestämmel- sen genom bestämmelser i samebyns stadgar. Enligt lagen om ekonomiska föreningar gäller som styrelsens beslut, om inte stadgarna innehåller annat, den mening för vilken mer än hälf- ten av de närvarande röstar, eller, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder. Det finns enligt vår mening inget skäl att låta något annat gälla för samebyn. Det skall också enligt vår mening vara möjligt för samebyn att i stadgarna besluta om annan röstmajoritet. Enligt rennäringslagen gäller att styrelseledamot inte får ta befattning med angelägenhet vari han har ett väsentligt intresse som strider mot samebyns. Jävsbestämmelsen i lagen om ekonomiska föreningar är mera vidsträckt. En styrelseledamot får aldrig delta i handläggningen av frågor som rör avtal mellan honom och föreningen. Här ställs alltså inte upp något krav på motstående intressen. Vidare får inte styrelseleda- moten delta i handläggningen av frågor om avtal mellan föreningen och en utomstående om han i frågan har ett väsentligt intresse som kan vara stridande mot föreningens. Enligt vår uppfattning saknas det skäl för att ha en lindrigare syn på jäv i samebys styrelse än i en ekonomisk förenings styrelse. Förhållanden som begränsar styrelsens beslutsbefogenheter Det aktuella kapitlet i lagen om ekonomiska föreningar innehåller i 13 § den associationsrättsliga likhetsprincipen. Den innebär i princip att medlemmarna är likställda i den mån stadgarna inte föreskriver annat. Lagtexten har utformats för att möjliggöra en inte alltför restrik- tiv tillämpning. Överträdelse av likhetsprincipen kan medföra skade- ståndsskyldighet för styrelsen och annan ställföreträdare. Av rennäringslagen framgår att likhetsprincipen gäller även för samebyns styrelse. Enligt 48 § andra stycket skall styrelsen bl.a. tillse att medlemmarnas gemensamma intressen tas tillvara utan att någon medlem missgynnas. För att så långt möjligt undvika skillnader mellan samebyn och en ekonomisk förening anser vi att samma formulering bör gälla i båda fall. Det medför också att de rättsfall och liknande som finns beträffande likhetsprincipens tillämpning i ekonomiska förening- ar kan vara till ledning även när det gäller samebyn. Enligt rennäringslagen får styrelsen inte verkställa ett stämmobeslut som strider mot lag eller samebyns stadgar. Det samma gäller för sty- relsen i en ekonomisk förening. Hänvisningen till lagen om ekono- miska föreningar innebär således ingen förändring i denna del. Vårt förslag innehåller en bestämmelse om att skall kunna förordna syssloman i sameby som saknar behörig styrelse. Motsvaran- de bestämmelse finns i 50 § rennäringslagen. Den är en följd av samebyns offentligrättsliga inslag. Om en ekonomisk förening saknar behörig styrelse är det grund för tvångslikvidation. Det innebär att en likvidator utses och att denne har till uppgift att avveckla föreningen. Sedan likvidationen avslutats är föreningen upplöst. För samebyn gäller att den skall finnas enligt lag. Enligt vårt förslag skall den bara kunna upplösas i en speciell situation; när konkurs avslu- tas med brist. En följd av detta är att likvidation inte är möjligt för en sameby som saknar styrelse. En sameby utan styrelse kan, precis som en ekonomisk förening, inte fungera. Det krävs således en annan lös- ning för att åtgärda problemet. Bestämmelsen om att syssloman skall förordnas när styrelse saknas finns, enligt lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, även för samfällighetsföreningar. En bestämmelse om syssloman är enligt vår mening den bästa lösningen även för samebyn. Eftersom Same- tinget är registermyndighet bör det vara den myndigheten som utser sysslomannen. En av sysslomannens viktigaste uppgifter bör vara att sammankalla bystämman så att ny styrelse kan utses. 22 § Samebymedlemmarnas rätt att besluta i samebyns angelägenheter utövas vid bystämman. För stämman gäller i tillämpliga delar reglerna i 7 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar utom såvitt avser medlems röst- rätt. I fråga om rösträtt på bystämma gäller att 1.varje myndig medlem har en röst, 2.en medlem kan begära att röstning skall ske efter renantal vid val av en majoritet av styrelsens ledamöter, i frågor som avser använd- ningen av byns betesområde för renbete, anläggningar för renskötseln, flyttning av renar eller på annat sätt rör renskötselarbetet och därmed sammanhängande ekonomiska frågor, jakt och fiske, intrångs- och upp- låtelseersättningar, samt ändring av sådana föreskrifter i stadgarna som avses i 12 § 3–4, 5 om föreskriften avser avgifter i renskötseln, 7 och 11–12, 3. vid röstning enligt 2 har medlem en röst för varje ren som enligt gällande renlängd innehas av medlemmen, dock inte för fler renar än samebyn bestämt för denne med stöd av stadgarna. Ingen får för egen eller annans del rösta för sammanlagt mer än en femtedel av det på stämman företrädda röstetalet. För ekonomiska föreningar gäller som huvudregel att varje medlem har en röst vid stämman. Röstreglerna kan dock utformas annorlunda i föreningens stadgar. Ekonomiska föreningar som är öppna och där varje medlem har en röst vid stämman gynnas i skattehänseende på så sätt att överskottsutdelning endast beskattas hos medlemmarna. Föreningen undviker således dubbelbeskattning. I avsnitt 5.5.3 har vi redogjort för varför vi föreslår att rösträtts- reglerna för samebyn bör avvika från de för ekonomiska föreningar. Sammanfattningsvis beror det på att det är viktigt att renskötselutövar- na tillförsäkras ett bestämmande inflytande över de frågor som rör deras verksamhet. Förslaget avseende rösträtt liknar i viss utsträckning reglerna i ren- näringslagen. I rennäringslagen är dock röstregeln tvingande. Vårt för- slag innebär att röstning enligt renantal endast skall äga rum om någon begär det. Begränsningen i punkt ett till att endast myndiga medlemmar har rösträtt finns även i rennäringslagen. Motivet är att även underåriga barn kan vara medlemmar i samebyn och att rösträtt för dem skulle ge barnfamiljerna ett omotiverat merinflytande. Förslaget beträffande röstning efter renantal har justerats i för- hållande till rennäringslagen eftersom vårt förslag innebär att begreppet renskötande medlem tas bort ur lagstiftningen. Rösträtten knyts i stället till varje enskild medlems reninnehav. Under denna punkt utgör således även underårigas reninnehav grund för rösträtt. Rösträtten utövas av den underåriges förmyndare, dvs. normalt föräldrarna tillsammans. I praktiken innebär det ingen större praktisk skillnad jämfört med dagens regler. Enligt rennäringslagen utgör den underåriges reninnehav en del av underlaget för en renskötande medlems rösträtt. Förslaget beträffande röstning efter renantal har justerats i för- hållande till 59 § 2 rennäringslagen i ytterligare ett hänseende. en följd av att vårt förslag innebär att möjligheten att begränsa enskilda medlemmars renantal inte behöver framgå utav lagen utan i stället bör framgå av byns stadgar. Fjärde stycket i förslaget överensstämmer med 59 § 4 rennärings- lagen. Enligt rennäringslagen får en medlems rösträtt utövas genom ombud. Sådant ombud måste vara medlem. Hänvisningen till lagen om ekono- miska föreningar innebär ingen större förändring. Det blir dock möjligt för medlems make eller sambo att vara ombud utan att denne är med- lem. Hänvisningen till lagen om ekonomiska föreningar innebär att bestäm- melsen om jäv vid stämman får en delvis annan lydelse än enligt ren- näringslagen. Enligt rennäringslagen får en medlem, varken själv eller som ombud för annan, delta i behandlingen av fråga där han har ett väsentligt intresse som strider mot samebyns. Jävsbestämmelsen i lagen om ekonomiska föreningar är mera inskränkt. Enligt den får en medlem inte rösta i fråga om talan mot honom eller hans befrielse från skade- ståndsansvar eller annan förpliktelse gentemot föreningen. Förbudet gäller således själva omröstningen, inte att delta i diskussioner som före- går röstningen. En utvidgning av jävet i förhållande till rennäringslagen är dock att medlem inte heller får delta i beslut om att väcka talan mot någon annan eller någon annans skadeståndsansvar eller annan för- pliktelse om medlemmen i frågan har ett väsentligt intresse som kan strida mot föreningens. Tidpunkt för ordinarie stämma Enligt lagen om ekonomiska föreningar skall ordinarie föreningsstäm- ma hållas efter utgången av varje räkenskapsår.