sou · GPB310d1 · 2002-01-01 00:00:00 — Homosexualitet avkriminaliserades , men det är fortfarande förbjudet med skandalös homosexualitet, homosexuella hand- lingar på allmän plats och handlingar som kan leda till perversion. Kommittén har inte fått fram några uppgifter om äktenskapslag- stiftningen i . har inte tillträtt . Endast gifta par får adoptera barn. Alla adoptioner går genom en statlig myndighet och samarbete sker endast med adoptionsorgani- sationer som är auktoriserade i respektive land. Personlig närvaro i landet krävs. Det thailändska utrikesministeriet har svarat kommittén att det finns så många lämpliga adoptionssökande familjer att det inte finns något behov av att förmedla barn till homosexuella par. Vidare har ministeriet uppgett att en svensk lagstiftning som ger homosexuella par möjlighet att adoptera inte skulle påverka hetero- sexuella pars möjlighet att adoptera negativt. adopterades 31 thailändska barn till (adopterades 21 barn). Homosexuella handlingar är inte straffbara. Det står inte uttryckligen i lagstiftningen att ett äktenskap ingås mellan en man och en kvinna. Men i konstitutionen anges familjen som samhällets grund med tillägget Till statens skydd erkänns som familj även en stadigvarande union mellan man och kvinna. Det sägs också att lagen skall verka för att sådana enheter bevaras i äktenskap. En motion om registrerad civilunion för personer av samma kön väcktes i deputeradekammaren. Ett särskilt utskott tillsat- tes för att bereda ärendet och utskottet lämnade ett förslag om registrerat partnerskap. Förslaget, som var starkt influerat av den svenska lagstiftningen, innehöll ett förbud mot varje form av gemensam adoption eller gemensam vårdnad om barn för registrerade partner. avled en av förslagets största förkämpar och motionsväckaren lämnade deputeradekammaren för att kandidera i ett guvernörsval. Förslaget har härefter bordlagts i väntan på att någon skall väcka liv i det. Sedan tillträtt konventionen måste alla adoptioner gå genom auktoriserade adoptionsorganisationer eller myndigheter i såväl som i det land där adoptanterna hör hemma. Ansök- ningar om adoption från utlänningar har handlagts av sär- skilda nämnder knutna till domstolarna, vilka består av jurister, socialarbetare och psykologer. Gifta par och ensamstående får adoptera. Adoptanterna måste tillbringa med barnet i innan en adoption kan bli aktuell. Varje delstat i har egna regler rörande adoption. Dom- stolarna är relativt fria att tolka och döma från fall till fall. Det förekommer fall där domaren tillåtit homosexuella par att adoptera barn gemensamt. En av artiklarna i konstitutionen säger att alla är lika inför lagen, vilket använts som argument för att låta homosex- uella adoptera. Ett motargument som ibland används är dock den tidigare nämnda artikeln där det talas om att en stabil förening mellan man och kvinna är att betrakta som en familjeenhet. En lös- ning för homosexuella i är att adoptera var för sig och inte i par. Som ensamstående har homo- och heterosexuella samma rät- tigheter. Det är oklart vad anslutning till , med den påföljande centrala uppstyrningen av hanteringen av utländska adoptionsärenden, innebär beträffande möjligheten för utländska homosexuella par att adoptera barn från . En juristkommission håller på att se över adoptions- reglerna. Avsikten är att det skall utarbetas regler som gäller för hela landet. Enligt en uppgift, som erhållits från Adoptionscent- rum, avser kommissionen att föreslå att homosexuella par inte skall få adoptera barn från . har inte besvarat kommitténs frågor om homosexuella pars möjlighet att adoptera barn. adopterades 20 brasilianska barn till (adopterades 15 barn). Homosexuella handlingar är inte straffbara. Kommittén har inte fått fram några uppgifter om äktenskapslag- stiftningen i . Både gifta par och ensamstående kan adoptera barn i . I praktiken har även par som sammanbott godtagits som adoptanter. Ansökningar om adoption skall göras hos den rumänska , som lyder under Barnomsorgs- departementet. Alla adoptioner går genom auktoriserade adop- tionsorganisationer, såväl i som i adoptanternas hem- Minst en av adoptanterna måste närvara i landet under adop- tionsprocessen. Det rumänska justitieministeriet har svarat kommittén att endast ett gift par bestående av en man och en kvinna får adoptera barn gemensamt. Ministeriet har inte svarat på frågan om en svensk lag- stiftning som ger homosexuella par möjlighet att adoptera skulle kunna påverka heterosexuella pars möjlighet att adoptera negativt. adopterades 18 rumänska barn till (adopterades 15 barn). Homosexualitet var straffbart. Lagstift- ningen i ändrades då efter massiva påtryckningar från omvärlden. Men det finns fortfarande kvar förbud mot homosexu- ella handlingar på allmän plats samt förargelseväckande beteende som kan användas för att straffa homosexuella. Även initiativ till eller uppmuntrande av homosexuella handlingar är straffbart. I praktiken innebär detta att homosexuella handlingar är straffbara om de kommer till allmänhetens kännedom. Enligt artikel 1 i giftemålsbalken är äktenskapet en frivillig förening bestående av känslor av ömsesidig kärlek, vänskap och aktning mellan en man och en kvinna. är inte anslutet till . Endast gifta par accepteras som adoptanter. Båda måste närvara i landet under adoptionsprocessen. Enligt konsulära avdelningen vid utrikesministeriet i är det enligt ukrainsk lag inte möjligt för ett homosexuellt par att adoptera barn från . Ministeriet har inte svarat på frågan om en svensk lagstiftning som ger homosexuella par möjlighet att adoptera skulle kunna påverka heterosexuella pars möjlighet att Svenska ambassaden ställde också en fråga om homosexuella adoptanter till i och fick till svar att den var emot att ukrainska barn adopterades av homosexuella par. adopterades 16 ukrainska barn till (adopterades 8 barn). Homosexualitet avkriminaliserades då straffet för analsex mellan män togs bort. Ett äktenskap – som kan ingås civilt, religiöst eller traditionellt – kan ingås endast mellan en man och en kvinna. har inte tillträtt . Gifta par och – i undantagsfall – ensamstående kvinnor får adoptera. Alla adoptioner går genom Organisationen för barn- och ungdomsfrågor i och skall förmedlas via en auktoriserad adoptionsorganisation i adoptanternas hemland. Personlig närvaro i landet är inget absolut krav. Svenska ambassaden i har svarat på kommitténs fråga och därvid anfört att de etiopiska myndigheterna inte kommer att acceptera att homosexuella par adopterar barn, eftersom homosex- ualitet är förbjuden i landet. Ambassaden finner det inte troligt att heterosexuella pars möjligheter skulle påverkas av en eventuell svensk lagstiftning som ger homosexuella par möjlighet att adop- tera. Däremot skulle ensamstående kvinnors möjlighet att adoptera kunna begränsas. Något klart och entydigt svar på frågan kan ambassaden dock inte ge. adopterades 15 etiopiska barn till (adopterades 24 barn). Homosexuella handlingar mellan såväl män som kvinnor är ett brott som är belagt med fängelsestraff upp till . Är brottet grovt kan fängelse utdömas. Men det är sällan någon döms för att ha begått en homosexuell handling. Äktenskapslagstiftningen förbjuder uttryckligen äktenskap mellan personer av samma kön. presenterades ett lagförslag om registrerat partnerskap med de skandinaviska lagarna som förebild. Förslaget röstades dock ner . har inte tillträtt . Endast gifta par får adoptera barn från . Adoptionsansö- kan skall godkännas av . accepterar även privata ansökningar som inte gått genom en auktoriserad adop- tionsorganisation. Båda makarna måste närvara i landet vid adop- tionstillfället. Ansvarig handläggare på har svarat kommittén att det är otänkbart att ge homosexuella par möjlighet att adoptera barn från . Vidare anges att det finns en risk för att heterosexuella pars möjlighet skulle påverkas negativt om införde en lagstiftning som ger homosexuella par möjlighet att adoptera gemensamt. adopterades 15 lettiska barn till (adopte- rades 13 barn). Det är direkt uttalat i lagen att äktenskap ingås mellan man och kvinna. har inte tillträtt . Gifta par och ensamstående får adoptera. Alla ansökningar måste gå genom en adoptionsorganisation och skall godkännas av Minis- ter of Social Affairs. Adoptanterna måste närvara personligen i lan- det under adoptionsprocessen. har inte besvarat kommitténs frågor om homosexuella pars möjlighet att adoptera barn. adopterades 11 estniska barn till (adop- terades 5 barn). Homosexuella handlingar avkriminaliserades . 6.3.1Frågan om homosexuella par som adoptanter Ministerio de Salud, Colombiano de Bienestar Familiar (, ) i har svarat även för räkning: lagstift- ning kräver att adopterande par består av en man och en kvinna. En svensk lagstiftning som ger homosexuella par möjlighet att adop- tera skulle inte påverka heterosexuella pars möjlighet att adoptera negativt. () of the Republic of the har angett att filippinsk lag inte medger par av samma kön rätt att adoptera barn. Ett eventuellt införande av sådana bestämmelser i skulle dock inte inskränka den generella möjligheten för svenskar att adoptera barn från . Svenska ambassaden i anger att den nuvarande lagstift- ningen inte uttryckligen förbjuder homosexuella par att adoptera. Men i den nya adoptionslagstiftning, som behandlas av kongressen , finns ett sådant förbud. Ambassaden anför vidare att heterosexuella par inte juridiskt skulle påverkas av en svensk bestämmelse som ger homosexuella par möjlighet att adoptera. Vilka indirekta effekter en sådan lagstiftning skulle ha är dock omöjligt att uttala sig om. har svarat kom- mittén att enligt lag kan inte homosexuella par ges tillstånd att adoptera barn från . Frågan om en svensk lagstiftning som ger homosexuella par möjlighet att adoptera skulle kunna påverka heterosexuella pars möjlighet att adoptera negativt har inte besvarats. har ett stort behov av adoptivföräldrar, inte minst bero- ende på att AIDS-epidemin skördat många offer och att antalet föräldralösa barn som behöver en familj därmed har stigit i antal. Det är svårt att tillgodose barnens behov av föräldrar inom landet. 1 Uppgifterna har lämnats av , Principal State ; South och , knuten till den adoptionsorganisation som inlett ett samarbete med i . Det har tidigare inte varit tillåtet för utländska medborgare att adoptera barn från . Men slog en domstol fast att det i vissa fall kunde vara till ett barns bästa att adopteras av utländska medborgare. Sydafrikanska adoptions- organisationer har härefter sökt upprätta ett samarbete med adoptionsorganisationer i andra länder, däribland . Frågan om internationella adoptioner är dock fortfarande kontroversiell i och det finns de som förespråkar att man bör vara restriktiv med sådana adoptioner. har ännu inte tillträtt och har ingen central adoptionsmyndighet. Adoptionsverksamheten drivs av dels privata organisationer, dels organisationer knutna till den offentliga verksamheten. Gifta par och ensamstående får adoptera barn i . Det finns inget hinder mot att en homosexuell person som lever i ett parförhållande adopterar ett barn. Paret kan inte adoptera gemen- samt, men frågan är under rättslig prövning. Ett par mål är anhängiga i och frågan gäller om det strider mot diskrimineringsförbudet i konstitutionen att gifta heterosexuella par får adoptera medan homosexuella i fasta parförhållanden inte får det. Det kan vara värt att i sammanhanget notera att homosexu- ella par inte kan registrera partnerskap, men att det pågår lagstiftningsarbete för att göra detta möjligt. 6.3.2Länder där homosexualitet är straffbart I följande övriga ursprungsländer (som inte tagits upp under avsnitt 6.2), från vilka det adopterades barn till , är homosexuella handlingar straffbara: , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och . Det har varit möjligt att avhjälpa ofrivillig barnlöshet på konstlad väg, antingen genom insemination eller genom befruktning utanför kroppen. används som en samman- fattande benämning på denna verksamhet uttrycket assisterad befruktning. En form av assisterad befruktning är insemination, dvs. infö- rande av sperma i en kvinna på konstlad väg. Om sperman tas från kvinnans make eller sambo kallas metoden makeinsemination. Tas sperman från en utomstående man kallas metoden givarinsemina- tion eller donatorinsemination. Bestämmelser om dessa typer av insemination finns i inseminationslagen och i (FB). Insemination enligt inseminationslagen tas upp i avsnitt 7.2. Insemination som utförs av enskilda personer – ofta i hemmet – utan inblandning av sjukvården, brukar kallas privat insemination. Sådan insemination omfattas inte av inseminationslagens bestäm- melser. har det blivit allt vanligare att homosexuella använder sig av privat insemination för att skaffa barn. Det före- kommer även att heterosexuella använder sig av denna metod. Pri- vat insemination behandlas i avsnitt 7.3. Ytterligare en metod att avhjälpa barnlöshet är befruktning utan- för kroppen (in vitro-fertilisering, IVF), ofta kallad provrörsbe- fruktning. får metoden användas endast för att befrukta en kvinnas egna ägg med hennes makes eller sambos sperma. Befrukt- ning utanför kroppen får inte äga rum med sperma som donerats. Inte heller tillåts äggdonation. Med dagens reglering kan alltså inte befruktning utanför kroppen bli aktuell för homosexuella par. bereds dock ett förslag inom som bl.a. ger möjlighet att utföra befruktning utanför kroppen med en kvinnas egna ägg och donerad sperma. Befruktning utanför krop- pen tas upp i avsnitt 7.5. Regeringen tillkallade en särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om artificiella inseminationer. Utredaren, som antog namnet , lämnade betänkandet Barn genom insemination, SOU 1983:42. Betänkandet låg till grund för regeringens proposition 1984/85:2 om artificiella inseminationer och lagutskottets betänkande LU 1984/85:10, vilket antogs av och resulterade i lagen (1984:1140) om insemination och 1 kap. 6 § . utkom föreskrifter och allmänna råd om insemination (SOSFS 1987:6). Inseminationslagen trädde i kraft och var därmed det första landet i världen som lagstiftade om givarin- seminationer. Det mest kontroversiella inslaget i lagen var avsaknaden av ano- nymitetsskydd för spermagivaren. är ännu relativt ensamt i världen om en sådan bestämmelse, men i flera länder diskuterar man att införa liknande regler. 7.2.2Vem kan få tillgång till insemination? Insemination får utföras endast om kvinnan är gift eller bor till- sammans med en man under äktenskapsliknande förhållanden (2 § inseminationslagen). Givarinsemination på en ensamstående kvinna eller en kvinna som sammanlever med en annan kvinna i ett lesbiskt förhållande är alltså inte tillåten. När bestämmelsen infördes motiverades den med att barn i princip behöver förebilder från både en faders- och en modersgestalt för att ha de bästa förutsättningarna att utvecklas gynnsamt (SOU 1983:42 s. 69 ff, prop. 1984/85:2 s. 10 ff). Mannen skall skriftligen samtycka till inseminationen (2 § inse- minationslagen). Samtycket har den verkan att mannen, vid fast- ställelse av faderskapet m.m., anses vara barnets fader, om det är sannolikt att barnet avlats vid inseminationen (1 kap. 6 § FB). Innan en insemination sker måste den ansvarige läkaren kontrollera att skriftligt samtycke från mannen finns och att han är i livet. Ett samtycke kan återkallas när som helst. samtycke föreligger måste därför ske före varje inseminations- tillfälle (2.1 SOSFS 1987:6). Makeinsemination förutsätter att mannen har en bra eller åtmin- stone acceptabel spermieproduktion och att kvinnan är fruktsam. Några särskilda kompetenskrav för att utföra makeinsemination finns inte uppställda i lagen. Sådan insemination får därför äga rum i de former och i enlighet med de regler som gäller för medicinsk behandling i allmänhet (3. SOSFS 1987:6). Givarinsemination kan bli aktuell när kvinnan är fruktsam medan mannen saknar sädesceller eller har sädesceller av sådan kvalitet att befruktning är osannolik. Givarinsemination kan också bli aktuell om mannen har anlag för en allvarlig ärftlig sjukdom. Givarinsemination får utföras endast på allmänna sjukhus och under överinseende av en läkare med specialistkompetens i gyne- kologi och obstetrik. Givarinsemination får äga rum endast om det med hänsyn till parets medicinska, psykologiska och sociala förhållanden är lämp- ligt att inseminationen äger rum. En förutsättning för att insemi- nation skall få utföras är att det kan antas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Det är läkarens sak att göra denna bedömning. Han kan därvid även använda sig av kurator och psykolog m.fl. experter på sjukhuset (3 § första och andra stycket inseminationslagen). rekommenderar härvidlag att man bedömer parets förhållande på liknande sätt som i adoptionsärenden, även om viktiga principiella skillnader naturligtvis föreligger mellan givarinsemination och adoption (4. SOSFS 1987:6). Om insemination vägras kan makarna eller det samboende paret begära att prövar frågan. beslut är slutgiltigt och kan inte överklagas (3 § andra stycket insemina- tionslagen). Särskilt tillstånd för att bedriva verksamhet med givarinsemina- tion krävs inte. Det är vederbörande sjukvårdshuvudman som bestämmer om detta. förordar emellertid att sådan verksamhet koncentreras till ett relativt litet antal sjukhus med erforderliga resurser. I praktiken torde detta betyda regionsjukhu- sen och vissa större länssjukhus (3. SOSFS 1987:6). Det är läkaren som väljer ut och undersöker spermagivaren. Upp- gifter om givaren skall antecknas i en särskild journal, som måste bevaras (3 § tredje stycket inseminationslagen). I givarens journal skall antecknas hans ögonfärg, hårfärg, vikt och kroppslängd (2.2 SOSFS 1987:6). Även andra upplysningar kan tas med, t.ex. yrke, intressen, släkt- och familjeförhållanden. För många barn kan en fyllig information om givaren vara tillräcklig, medan hans identitet är av mindre intresse. Vid val av givare till en viss insemination bör, enligt förarbetena till inseminationslagen, läkaren eftersträva att finna en man som liknar den sociala fadern med avseende på ögonfärg, hårfärg och kroppskonstitution. Önskemål om att givaren i övrigt skall besitta särskilda egenskaper bör inte godtas. Lagstiftningen uppställer dock inga hinder mot att läkaren väljer någon givare som paret själv pekat ut och som är villig att medverka. Givaren får inte lida av någon påvisbar sjukdom som kan även- tyra kvinnans eller det blivande barnets hälsa. Givaren måste genomgå provtagning för att utesluta förekomst av sådana sjukdo- mar. Med hänsyn till risken för överföring av AIDS-virus måste vidare varje spermaprov HIV-testas två gånger . Endast fryst sperma används därför vid givarinsemi- nationer (2.2 SOSFS 1987:6). Barnets rätt att få veta sitt ursprung Den fråga som åstadkom mest uppmärksamhet och den hetaste debatten i massmedierna och bland remissinstanserna var otviv- elaktigt den ömtåliga frågan om barnets rätt att få kunskap om sitt ursprung. Fram till dess inseminationslagen trädde i kraft bedrevs verksamheten med insemination i det fördolda. En viktig förutsätt- ning ansågs vara att så få människor som möjligt var inblandade och att det utåt framstod – även i förhållande till barnet – som om moderns make eller sambo var barnets biologiske far. Alla journal- anteckningar om givaren hemlighölls eller förstördes. Enligt förarbetena till inseminationslagen kan denna attityd till verksamheten inte längre godtas om man har barnets bästa för ögonen. Vid lagens tillkomst fanns inte någon egentlig forskning om inseminationsbarn. Man ansåg därför att man så långt som möjligt borde dra slutsatser av de erfarenheter och forskningsre- sultat som fanns beträffande adoptivbarns behov och önskan att få kunskap om sitt ursprung. I förarbetena till inseminationslagen sägs därför att det är viktigt att föräldrarna är ärliga mot barnet. Föräldrarna bör därför – med hänsyn till barnets ålder och mognad – berätta för barnet hur det kommit till. Det ansågs dock inte lämpligt att införa någon lagbestämmelse om föräldrars skyldighet att informera sina barn. I stället skall den behandlande läkaren, under sina samtal med föräldrarna i samband med inseminationen, understryka vikten av att de talar om det rätta förhållandet för barnen. Inseminationslagen utgår från att det är till barnets bästa att kunna få information om sitt biologiska ursprung. Barnet har där- för rätt att ta del av uppgifterna om givaren från sjukhusjournalen. Men rätten är inte oinskränkt. Barnet bör vara tillräckligt moget för att kunna handskas med denna känsliga fråga. Därför föreskrivs i 4 § inseminationslagen att barnet har rätt att få sådana uppgifter ur sjukhusets journaler om det uppnått tillräcklig mognad, vilket torde innebära att barnet bör vara i de senare tonåren. Uppgifter från sjukhuset får som regel inte lämnas ut till barn innan barnet har haft samtal med någon socialsekreterare eller någon kurator på sjukhuset som bedömt barnets förmåga att handskas med uppgif- terna. Av hänsyn till givaren föreskrivs i lagen att det endast är barnet som kan få tillgång till uppgifter om givaren. Uppgifterna får alltså inte lämnas ut till exempelvis barnets vårdnadshavare. hade föreslagit att det i folkbokfö- ringen skulle antecknas att barnet tillkommit genom insemination. Bakgrunden till detta var att utredningen ansåg att folkbokföringen inte borde lämna oriktiga uppgifter om en persons biologiska ursprung. Förslaget antogs dock inte. I folkbokföringen antecknas alltså kvinnans man eller sambo, som givit sitt samtycke till inseminationen, som biologisk far till barnet. har motioner väckts i om att bestämmelserna beträffande folkbokföringen bör ändras så att den lämnar korrekta uppgifter om ett barns ursprung. Likaså har Barn- ombudsmannen tagit upp frågan i sin årsrapport och begärt en ändring. Hon har påpekat dels att den nuvarande ordningen inte står i överensstämmelse med bestämmelse om barnets rätt att få veta sitt ursprung (artikel 7), dels att den oriktiga folkbokföringen är vilseledande såväl för medicinsk forskning som för släktforskning. Någon ändring av bestämmelserna har dock inte skett. lämnade en rapport som grundar sig på en enkätstudie som besvarats av föräldrar till barn som kommit till genom givarinsemination. Undersökningens syfte var att belysa om barn blivit informerade om sitt tillblivande och hur de i så fall mottagit informationen, undersöka lagstiftningens betydelse och eventuella genomslag när det gäller barnets rätt att få del av uppgifter om givaren, särskilt med beaktande av , ta fram kunskapsunderlag som stöd för en eventuellt förändrad lagstiftning inom fertilitetsområdet. Enkäten skickades till samtliga föräldrar som sedan inseminationslagen infördes fram fått barn efter givarinsemination vid och i . Av totalt 194 utsända enkäter besvarades 148. Det innebär att av samtliga föräldrapar besvarade enkäten. av föräldrarna uppgav att de redan berättat för sina barn att de kommit till genom givarinsemination och ytterli- gare skrev i en öppen fråga att de hade för avsikt att berätta . Det fanns dock många som förordade att inte berätta för barnet. svarade att de inte kommer att berätta och var tveksamma. Därtill kommer att inte uttalat sig om hur de tänkt . En stor del av barnen som fötts efter givarinsemination kommer således antagligen aldrig att få kännedom om sitt ursprung genom sina föräldrar. Med nya medicinska metoder, framför allt gentek- nik, kommer det sannolikt att bli än viktigare att föräldrarna informerar sina barn med tanke på det biologiska ursprungets betydelse bl.a. när det gäller ärftliga sjukdomar. Samtliga som hade valt att berätta för barnet om givarinsemina- tionen hade även berättat för någon annan än barnet. Av de föräld- rar som valt att inte berätta för sitt barn hade drygt hälften berättat för någon annan.