sou · GPB380 · 2002-01-01 00:00:00 — Om avtalet har ingåtts före ansökningen om företagsrekonstruktion och motparten dessutom har avlämnat sin prestation före denna tid- punkt utan att han har förmånsrätt8 eller kvittningsrätt, är det klart att motpartens vederlagsfordran har uppkommit före ansökningen om före- tagsrekonstruktion och därmed är underkastad ett ackord. Det spelar ingen roll huruvida gäldenären under rekonstruktionen har begått ett kontraktsbrott genom att inte fullgöra eller genom att åsidosätta sin vårdplikt i kontraktsförhållandet; även skadeståndsfordringen blir en ac- kordsfordran. (Se NJA 1981 s. 801 och 1989 s. Om avtalet visserligen ingåtts före ansökningen om företagsrekon- struktion men motparten inte har avlämnat sin prestation vid denna tid- punkt utan då har sakrättsligt skydd genom sin detentionsrätt, kan det diskuteras om motpartens vederlagskrav för prestationer, som fullgjorts under företagsrekonstruktionen sedan gäldenären krävt fullföljd eller som gäldenären utan sådant krav tillägnat sig, skall anses ha uppkommit genom avtalet före ansökningen om företagsrekonstruktion och drabbas av ett ackord eller skall anses ha uppkommit genom fullgörelsekra- vet/tillägnandet under rekonstruktionen och ligga utom ett ackord.10 8Med särskild förmånsrätt i pant jämställs i praktiken säkerhetsrätt i avbetal- ningsgods och leasinggods. Så långt säkerhetens värde räcker får motparten göra gällande fordringen för hela dess belopp. 9En reservation för göras för kontraktsbrott i anställningsförhållanden. Se nedan avsnitt 4.8. 10Problemet är detsamma som vid gränsdragningen mellan konkursfordringar och massafordringar. Se härom Welamson, Konkursrätt, 1961, s. 441 och Konkurs, 9 uppl. 1997, s. 133, Adlercreutz i Nordisk gjenklang, 1969, s. 293 ff, , Materiell konkursrätt, 2 uppl. s. 24 noten, Håstad, Sakrätt, 6 uppl. 1996 s. 419 f, , Kvittning, 2 uppl. 1997, § 7, , Konkurs och kontrakt, 1988, s. 824 f och i till s. 165 ff. Det tor- de vara mer upplysande att beakta huruvida motparten vid en hävning hade kunnat tillgodogöra sig det som konkursboet tillgodogjort sig än att tillämpa Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 149 I det följande behandlas först gäldenärens fullföljdskrav. Som framgår av avsnitt 2.8.1.b) har lagstiftaren avsett att motparten vid ett fullföljdskrav enligt 2 kap. 20 § FRekL skall skyddas genom att motparten vid sin fortsatta fullgörelse har rätt till samtidig betalning eller säkerhet och genom att han i undantagsfall dessutom skall ha rätt till sä- kerhet för sin framtida fullgörelse. Däremot skall hans vederlagsfordran inte bli skyddad mot ett ackord, och han skall inte heller få förmånsrätt i en efterföljande konkurs. För sådan förmånsrätt krävs enligt 10 § FRL att gäldenären med rekonstruktörens samtycke har ingått ett nytt avtal med motparten. För motparten är det naturligtvis viktigare att få samtidig betalning eller säkerhet än att få en ackordsfri vederlagsfordran och förmånsrätt i en efterföljande konkurs. Men frågan är om det bör räcka. Om motparten förbiser sin möjlighet att få samtidig betalning eller säkerhet skulle en ackordsfri vederlagsfordran ha betydelse. Men här får han skylla sig själv. Även om säkerheten var tillräcklig när den ställdes, kan den därefter ha nedgått i värde. Också då vore det bra för motparten att kunna undgå en ackordsnedsättning på differensen. En sådan värdesänkning på säker- heten sedan den ställts kan emellertid inträffa också i andra sammanhang utan att säkerhetsborgenären får något slags förmånsrätt. Nära till hands är att jämföra med fallet att en part i ett köpavtal på grund av antecipe- rat dröjsmål från motparten får säkerhet enligt 61 § köplagen eller er- håller säkerhet enligt 62 § till undvikande av hävning. Om sådan säker- het sedan minskar i värde, får säkerhetsborgenären ändå inte förmånsrätt eller massafordran i en efterföljande konkurs. Motpartens rätt till säkerhet för sin framtida fullgörelse efter ett full- följdskrav är beroende av att det av särskild anledning anses nödvändigt att skydda honom mot förlust. Detta kräver enligt propositionen (prop. 1995/96:5 s. 201) att det finns en uppenbar risk att gäldenären inte kommer att fullgöra och att hans egen prestation inte ger tillräcklig sä- kerhet. Denna uppenbara risk torde sällan föreligga sedan gäldenären med rekonstruktörens samtycke prioriterat och krävt fullföljd av ifråga- varande avtal. Skulle gäldenären inte ha begått ett hävningsgrundande kontraktsbrott före rekonstruktionens inledning, har motparten rätt till den gummiartade formel som fäster avseende vid huruvida den väsentliga grunden ligger före eller efter den kritiska tidpunkten. – Frågan om fordrans eller skuldens uppkomst har i sakrättsliga sammanhang betydelse även enligt 4 kap. 12 § KL om återvinning, där Lagberedningen ansett att avlämnandet (upphörandet av detentionsrätten) är den avgörande tidpunkten men där man når samma resultat med tillämpning av nackdelsrekvistet (se NJA II 1976 s. 196 och Håstad, a.a. s. 318). Se också 2.7 och 4.4 ovan om kvittning. 150 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion säkerhet endast via 62 § köplagen, vilket kräver att det står klart att ett avtalsbrott kommer att inträffa, något som också kan vara svårt att styr- ka. Motparten måste således oftast vara beredd på att prestera i framti- den med fullt ansvar för eget kontraktsbrott men vara utsatt för risken att gäldenären när fullgörelsedagen kommer utan förvarning med- delar att han inte tänker utge vederlaget eller ställa säkerhet och att mot- parten får hålla tillgodo med en ackordsnedsatt skadeståndsfordran. Detta kan inte anses tillfredsställande från motpartens synpunkt, särskilt som gäldenärens fullföljdskrav undanröjer hävningsrätten och på sak- rättsliga grunder kan utformas på ett sätt som avviker från normal kon- traktsrätt. Men även om motparten skulle ha rätt till säkerhet för sina framtida prestationer är det ingen idealisk lösning, eftersom det medför en stor an- strängning av gäldenärens tillgångar i rekonstruktionens inledningsskede. Skulle motpartens vederlagsfordran vara skyddad mot ett ackord, skulle det vara möjligt att ännu mer sällan anse att det av särskild anledning är nödvändigt att han får säkerhet för sina framtida prestationer. Man kan här jämföra med läget vid konkurs, där konkursboet ådrar sig massaan- svar vid inträde i gäldenärens avtal (se t.ex. 63 § köplagen). Denna be- stämmelse visar i vart fall att det går att kombinera en rätt till säkerhet med ett prioriterat ansvar. Ifall en vara har avlämnats till gäldenären efter rekonstruktionens in- ledning är han enligt 63 § fjärde stycket köplagen skyldig att återlämna varan, om han inte betalar den eller ställer säkerhet för betalningen. Motparten torde ha separationsrätt för sitt återkrav, så länge varan kan identifieras. Reglerna torde vidare vara analogt tillämpliga om motparten betalar i förskott under rekonstruktionen utan att gäldenären krävt full- följd.11 Om nu gäldenären undgår skyldighet att återlämna betalningen, till vilken motparten hade separationsrätt så länge betalningen var av- skild, genom att överlämna varan men varan har ett dolt fel, borde mot- partens felanspråk ligga utom ett ackord. Under sådana förhållanden vore det märkligt om en gäldenär, som mottagit betalning efter ett full- följdskrav och därefter avlämnat varan med ett dolt fel, inte skulle vara ansvarig oavsett ett ackord för felpåföljder. Vidare må nämnas att, om gäldenären krävt fullföljd och fått en ford- ran hos motparten för sin egen fullgörelse, kommittén föreslagit att mot- parten inte skall få kvitta bort gäldenärens fordran med en motfordran från tiden före rekonstruktionen. Gäldenärens fordran skall anses ha uppkommit under rekonstruktionen (se ovan avsnitt 4.4.3). Det vore då naturligt att även motpartens fordran på vederlag för sin fullgörelse an- ses ha uppkommit under rekonstruktionen och ligga utom ett ackord. 11 Se avsnitt 2.8.2 och 4.5.2. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 151 När regeringen i propositionen 1995/96:5 förklarade att motparten inte skall ha allmän förmånsrätt på den grunden att motparten hade de- tentionsrätt, motiverades detta i huvudsak med att förmånsrätt inte be- hövdes som instrument för att förmå motparten att fortsätta sina presta- tioner, eftersom han redan var avtalsbunden så att gäldenären kunde kräva fullföljd, och med att motparten var tillräckligt skyddad genom sin rätt till säkerhet (s. 130 ff). Det första argumentet är något cyniskt, och det andra är otillräckligt om man beaktar motpartens behov av skydd för vederlaget för sina framtida prestationer. Med samma argument skulle man för övrigt kunna avskaffa massaansvaret för ett konkursbo, när det inträder i gäldenärens avtal. Det kunde hävdas att motparten redan var bunden, att konkursboet endast utövar gäldenärens rätt och att motparten är tillräckligt skyddad genom sin rätt till säkerhet. I alla utländska rättsystem som kommittén studerat utom (se kapitel 3) har motpartens fordran på vederlag för fortsatta fullgörelse efter ett fullföljdskrav en prioriterad ställning vid insolvensbehandlingen och i en efterföljande konkurs. Som kommittén i andra sammanhang kommer att ta upp (se bl.a. kapitel 6) finns mycket som talar för en in- tegration av företagsrekonstruktionen och konkursinstitutet. Härigenom skulle det t.ex. inte bli nödvändigt att byta rekonstruktören mot en för- valtare, om rekonstruktionen övergår i konkurs, och det skulle inte heller bli nödvändigt att göra en ny bouppteckning med annan värderingsdag. Kommittén har redan tagit ett steg i denna riktning genom förslaget i SOU 1999:1 att lönegaranti skall finnas även vid företagsrekonstruktion och att en företagsrekonstruktion skall automatiskt övergå till konkurs om gäldenären inte kan återbetala lönegarantibeloppen när rekonstruk- tionen skall upphöra. Även detta talar för att motpartens vederlagsford- ran efter gäldenärens fullföljdskrav skall ligga utom ett ackord. Kommittén framlägger därför ett sådant förslag. 4.5.2Rättsföljden av gäldenärens förfoganden under rekonstruktionen I fråga om prestationer som tillhandahålls gäldenären under en före- tagsrekonstruktion utan att han krävt fullföljd, finns en bestämmelse i 63 § fjärde stycket köplagen. Som en konsekvens av motpartens sak- rättsligt skyddade detentionsrätt vid ansökningen om företagsrekon- struktion skall gäldenären återlämna varan eller genast betala den eller, i fall då köpesumman ännu inte förfallit till betalning, inom skälig tid efter uppmaning ställa godtagbar säkerhet för betalningen. Motsvarande gäller om en vara avlämnas till köparens konkursbo. Om konkursboet förfogar över varan så att den inte kan lämnas tillbaka väsentligen 152 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion oförändrad eller oförminskad, skall konkursboet anses ha inträtt i avta- let, dvs. boet blir massaansvarigt för betalningen. Någon sådan bestäm- melse finns inte avseende gäldenärens förfogande under en företagsre- konstruktion, sannolikt därför att gäldenären redan ansvarar för betal- ningen och köplagen inte ser som sin uppgift att skilja mellan ackords- fordringar och ackordsfria fordringar. Bestämmelsen ger motparten en trygg position, om rekonstruktions- gäldenären iakttar det som är föreskrivet. Gäldenären skall lämna tillba- ka varan, om han inte betalar den eller ställer godtagbar säkerhet. Innan endera av detta skett, måste gäldenären anses förbjuden att förfoga över varan. När köpesumman inte är förfallen till betalning bör bestämmelsen således inte läsas så att gäldenären har rätt att förfoga över varan med skyldighet att inom skälig tid efter anmaning ställa säkerhet för betalningen. Återlämnas varan, kan återvinning inte ske. Finns varan i behåll vid en efterföljande konkurs, har säljaren separationsrätt. Sälja- ren har således ett slags legalt återtagandeförbehåll till varan. Bryter gäldenären mot villkoren för förfoganderätt i 63 § köplagen, torde han göra sig skyldig till olovligt förfogande enligt 10 kap. 4 § brottsbalken.12 Men vad gäller civilrättsligt, om gäldenären förfogar över varan utan att ha betalat den eller ställt tillräcklig säkerhet för betalning- en? Eftersom motparten hade en sakrättsligt skyddad rätt före förfogan- det, bör hans alternativa anspråk också vara skyddat mot ett ackord. Men vad skall det ackordsskyddade anspråket gå ut på? Vid konkurs medför konkursboets förfogande över varan att säljaren får en massa- fordran på vederlaget. Här är det emellertid borgenärernas representant, konkursförvaltaren, som valt att förfoga över varan. Det är inte givet att rekonstruktionsgäldenärens förfogande över varan utan rekonstruktörens samtycke skall binda hans borgenärer till att godta att en vederlagsford- ran blir ackordsfri, när vederlagsfordringen är mer värd än varan.13 En regel om att motpartens ackordsfria anspråk bara kan avse ersättning för varans värde skulle emellertid ge upphov till svårigheter i rättstillämp- ningen, eftersom värdet måste uppskattas medan vederlaget oftast fram- går av avtalet. Vidare borde rekonstruktören kunna godkänna gäldenä- rens förfogande, och därmed skulle den insolventa sidan få en valrätt. Inte minst av praktiska skäl bör motparten således kunna fordra vederla- get, oavsett om det blir ett ackord. Inget hindrar dock att motparten hä- ver avtalet vid dröjsmål med utgivande av vederlaget och begär ersätt- ning för sin egen prestations värde. 12Se Håstad, Sakrätt, 6 uppl. 1996 s. 201 ff. 1995/96:5 s. 133. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 153 En rekonstruktionsgäldenär, som förfogat över en vara som avläm- nats efter ansökningen om företagsrekonstruktion så att varan inte kan återlämnas väsentligen oförändrad eller oförminskad, bör således ansva- ra för vederlaget oberoende av om det blir ett ackord. Regeln bör framgå av FRekL. Det nu anförda bör tillämpas också om en köpare har erlagt för- skottsbetalning sedan ansökan ingivits om företagsrekonstruktion.14 Gäldenären skall antingen återlämna betalningen eller avlämna varan el- ler ställa säkerhet för avlämnandet. Den mottagna förskottsbetalningen bör således betraktas som redovisningsmedel. Om återbetalning sker utan dröjsmål, är återvinning utesluten. Innan varan avlämnats eller sä- kerhet härför ställts, får gäldenären vid äventyr av förskingringsansvar (se 10 kap. 1 § ) anses förbjuden att förfoga över betal- ningsmedlen. Eftersom det inte kan antas att 7 kap. 23 § KL tillämpas analogt vid en efterföljande konkurs, måste medlen hållas avskilda. Skulle gäldenären försumma att hålla medlen avskilda, bör motparten ha en ackordsfri fordran på vederlaget (avlämnande av varan) eller på ska- destånd för att leveransen uteblivit, eftersom gäldenären genom inlem- mandet av betalningen i sin förmögenhet får anses ha krävt fullföljd. Dessa rättsföljder kan ibland ge motparten ett något bättre utfall än om han endast hade en ackordsfri skadeståndsfordran för förlusten av peng- arna. Om gäldenären inte avtalsenligt avlämnar varan, borde motparten kunna häva och ha en ackordsfri fordran på återbetalning, eftersom gäl- denären brutit mot en sakrättslig förpliktelse under företagsrekonstruk- tionen. Motpartens separationsrätt till medlen, om de hanterats på det sätt som krävs i lagen om redovisningsmedel, och gäldenärens skyldighet att oberoende av ett ackord avlämna det avtalade vederlaget om medlen förbrukats bör också framgå av FRekL. Vid nyttjanderättsavtal har motparten (ägaren) sakrättsligt skydd till sin egen prestation för sin fordran på framtida hyra. Betalar inte gälde- nären hyran i förskott eller ställer han inte säkerhet för hyran för den närmaste perioden när hyran enligt avtalet skall betalas i efterskott, får motparten häva hyresavtalet, varefter han kan hyra ut lokalen eller god- set eller immaterialrätten till tredje man. Enligt ovanstående förslag skall ägarens krav på hyra vara en ackordsfri fordran, om nyttjanderättshava- ren begärt fullföljd. Men vad gäller angående hyresfordringen, ifall re- konstruktionsgäldenären utan sådant fullföljdskrav helt enkelt fortsätter att nyttja lokalen eller godset? 63 § fjärde stycket köplagen är inte tillämplig i dessa fall. Dess grun- der är emellertid tillämpliga. Lokalen eller godset eller immate-rialrätten har inte fysiskt förändrats genom nyttjandet, men dess värde avseende 14 Se ovan kapitel 2 not 22. 154 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion den utnyttjade tiden är naturligtvis borta. Ifråga om förlags- och licens- avtal kan marknaden vara förstörd genom gäldenärens försäljning. I denna mening kan motpartens prestation inte återlämnas väsentligen oförändrad eller oförminskad. Rättspraxis vid konkurs talar emellertid för att motpartens fordran är en ackordsfordran, eftersom en fastighetsägares fordran på hyra ansetts vara en konkursfordran trots konkursboets nyttjande (NJA 1999 s. 617). Detsamma gäller fordran på lön som utförts under uppsägningstid utan att konkursboet inträtt som arbetsgivare (1979 s. 253). Ett skäl till att hyresfordringar avseende fast egendom och löneford- ringar anses ha uppkommit före insolvensbehandlingen kan vara att fas- tighetsägaren och arbetstagaren har förmånsrätt för sådana fordringar, även om konkursboet eller rekonstruktionsgäldenären tillgodogjort sig prestationen under insolvensbehandlingen. Förmånsrätten (liksom f.n. lönegarantin) förutsätter att det är fråga om en fordran som uppkommit före insolvensbehandlingen. Man kunde dock tycka att förmånsrätten skulle utgöra en bottenplatta, som inte uteslöt att borgenären fick en ännu starkare ställning när prestationen utnyttjats under insolvensbe- handlingen. Beträffande arbete under konkurs frågar man sig, om ford- ringen skall vara en konkursfordran även om lönen inte ryms under löne- garantin i den aktuella konkursen. Härvidlag märks att, om fordringen utgjorde en massafordran och konkursboet gick i konkurs, arbetstagaren skulle skyddas av lönegaranti i den konkursen. Förmånsrätten (och lönegarantin) synes emellertid inte vara det enda skälet mot att upplåtarens fordran anses ha uppkommit före insolvens- behandlingen också när den insolventa sidan tillgodogjort sig prestatio- nen under insolvensbehandlingen. Sålunda har HD i NJA 1966 s. 241 rörande utnyttjande av en förlagsrätt (immaterialrätt) i konkurs ansett att upplåtarens fordran på royalty var en konkursfordran, fastän upplåtaren (författaren) inte har någon förmånsrätt. Inte heller i detta fall beaktade HD att en upplåtare genom hävning torde kunna separera immaterial- rätten som sådan såvitt gäller framtida utnyttjande i konkurs.15 När regeringen i propositionen 1995/96:5 behandlade den besläktade frågan om allmän förmånsrätt enligt 10 § FRL för fordringar som intjä- nats under företagsrekonstruktionen (något som i sin tur skulle ge ac- kordsfrihet, se 3 kap. 3 § FRekL), avvisades förmånsrätt med bl.a. ar- gumenten att en stoppningsrätt kan avvärjas om gäldenären ställer sä- kerhet, att en motpart med stoppningsrätt normalt föredrar att utnyttja denna framför att få förmånsrätt samt att motparten och gäldenären kan sluta ett nytt avtal och därmed skapa en förmånsrätt enligt 10 § FRL 15 Se framför allt , Konkurs och kontrakt s. 594 ff. Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion 155 (s. 133). Argumenten slinter, när motparten överlämnat sin egendom före företagsrekonstruktionen, eller av misstag under rekonstruktionen, och gäldenären därefter tillgodogör sig prestationen. Regeringen anförde vi- dare att en förmånsrätt för fordringar som intjänas under företagsrekon- struktionen skulle bli alltför långtgående, därför att den i så fall skulle omfatta också ränta på befintliga krediter företagsrekon- struktionen pågår (s. 133 och 227). Regeringen förbiser därvid att en kreditgivare inte har en sakrättsligt skyddad hävningsrätt till lånesum- man och därför inte heller har sakrättsligt skydd för dess framtida av- kastning, medan en upplåtare kan återta egendomen och säkra dess framtida avkastning, om anteciperat dröjsmål med framtida hyra förelig- ger. Dessa fall bör således inte jämställas. I alla de utländska rättssystem vi studerat i kapitel 3 har den insol- venta sidan ett prioriterat ansvar för nyttjande av uthyrd egendom eller arbetskraft, eventuellt efter en kortare övergångstid. Kommittén har i SOU 1999:1 föreslagit att fordringar på lön för ar- bete och fordringar på hyra för lokal som utnyttjats av konkursboet skall vara en massafordran, efter en viss övergångstid. Kommittén tillade att det borde vara en allmän princip, att den som till en konkursgäldenär el- ler en ackordsgäldenär på kredit levererat en prestation, som han ägt rätt att stoppa men som gäldenären konsumerat i stället för att returnera, åt- njuter sakrättsligt skydd till vederlaget (s. 240 f; jfr s. 298). Den som är under insolvensbehandling skall inte kunna driva sin fortsatta verksam- het på villkor som avviker från konkurrenternas såvitt gäller resurser som den insolventa sidan inte hade vid öppnandet av insolvensförfaran- det. Kommittén vidhåller denna uppfattning. Det betyder att, om en re- konstruktionsgäldenär nyttjar hyrd egendom eller arbetskraft eller tjäns- ter av annat slag där upplåtaren/överlåtaren hade stoppningsrätt, hyres- fordringen etc. bör ligga utom ett ackord, åtminstone efter en övergångs- tid. En regel härom bör införas i FRekL. 4.5.3Allmän förmånsrätt i efterföljande konkurs Vid tillkomsten av FRekL infördes allmän förmånsrätt enligt 10 § FRL för fordringar som grundar sig på avtal som gäldenären med rekon- struktörens samtycke träffat under en företagsrekonstruktion enligt FRekL. Förmånsrätten gäller utan prövning av om beloppet med hänsyn till omständigheterna är skäligt.16 Av bestämmelsen framgår att det inte ansetts tillräckligt att en kon- kursfordran avser vederlag för prestationer som borgenären utfört sedan 16 Se prop. 1995/96:5 s. 130 ff och 226 f. 156 Allmänna överväganden beträffande företagsrekonstruktion gäldenären med rekonstruktörens samtycke begärt fullföljd. Det ställ- ningstagandet var naturligtvis helt konsekvent med regeln att fordringen var underkastad ett ackord. Regeringens argument är redovisade i avsnitt 4.5.1. De skäl, som kommittén anfört ovan under 4.5.1-2, för att vederlags- fordringar efter gäldenärens fullföljdskrav eller förfoganden bör ligga utom ett ackord, är tillämpliga också på frågan om sådana fordringar bör ha allmän förmånsrätt. Argumenten behöver inte upprepas. I de utländska rättsordningar som studerats ovan har nämnda ve- derlagskrav (med viss modifikation i ) allmän förmånsrätt i en ef- terföljande konkurs. De betraktas där som ett slags massafordringar av andra graden. Kommittén föreslår därför att 10 § FRL kompletteras med en be- stämmelse om att motpartens vederlagsfordran efter fullföljdskrav eller efter förfoganden under företagsrekonstruktionen skall ha förmånsrätt i konkurs. Det är naturligt att den nya förmånsrätten skall gälla om företagsre- konstruktionen misslyckas och övergår i en konkurs. Frågan är om den också bör gälla, ifall företagsrekonstruktionen avslutas med ett ackord men gäldenären går i konkurs en där- efter. I andra länder finns en tidsgräns. I förutsätter förmånsrätt att konkurs följer från gaeldsaneringens upphörande (§ 94 jämförd med § 1 DKL), i att konkurs följer (32 § företagssaneringslagen). I och är insolvensförfa- randena sammanslagna, varför förmånsrätten blir tillämplig i det aktu- ella förfarandet. I följer förmånsrätt med förpliktelser som påförts boet med gjeldsnemndas tillåtelse under en föregående gjelds- forhandling. Samma förmånsrätt gäller för fordringar som avser veder- lag som förbrukats under gjeldsforhandlingen. Frågan om en tidsgräns diskuterades inte vid införandet av den nuva- rande punkt 4 i 10 § FRL, dvs. för avtal som gäldenären slutit under re- konstruktionen med rekonstruktörens samtycke. För en tidsgräns talar att förmånsrätten är dold åtminstone för nya borgenärer.