sou · GPB372d3 · 2002-01-01 00:00:00 — Allt som kan bli konkret och tydligt är bra. Det kan vara ett stöd i arbetet. Riktlinjerna måste dock jobbas fram internt. Nationella rikt- linjer kan gälla hur de lokala riktlinjerna bör tas fram och vad de bör innehålla. Riktlinjer utan ett eget inre arbete fungerar inte. (psykolog, , ) Skulle kunna ha betydelse som en markering. Det skulle innebära att man erkänner samarbete som en konst i sig. Rekommendationerna får dock inte vara rigida. (sektionschef, , ) Man behöver en skjuts i samarbetet och det skulle man kunna få genom riktlinjer. Som det är är det lätt att falla mellan stolarna. Om skolan är negativ till riktlinjer om samarbete, kan det bero på att man inte vill engagera sig i barnets helhetsbild. Det märks tydligt att skolan vill jobba med undervisning och inte som kurator. (förskolechef, ) Riktlinjer behövs och skulle kunna användas som en utgångspunkt för våra diskussioner. Det skulle kunna sätt igång processer hos alla parter. Det måste dock finnas utrymme för det lokala. Riktlinjerna skulle kanske utmynna i en uppmaning om att utforma lokala handlings- planer. (IFO-chef, ) Det vore bra. Vi har stor tilltro till styrdokument. De utgör levande material i vår verksamhet. Viktigt att synsätt anges i dokumentet. (skoldistriktchef, ) Det behövs absolut. Då kanske jag skulle slippa ligga sömnlös hemma. (socialsekreterare, ) Jag är övertygad om att det på en del ställen behövs centrala riktlinjer, men jag tror att man skall vara försiktig med att säga att det skall se ut på ett visst sätt överallt. Man måste ge möjlighet till lokal utveckling. (kriminalkommissarie, ) Det behövs mål och principer för samverkan. Är det upp till varje kommun är det inte säkert att samverkan prioriteras. Dessutom kan centrala dokument vara till hjälp när det gäller att få loss pengar. (socialsekreterare, ) känner jag att mina handläggare får dra ett väldigt tungt lass för att försöka få med motsträviga samarbetsparter. Med riktlinjer skulle det bli svårare att dra sig undan (avdelningschef, myndighetsgruppen, ) Riktlinjer är ett måste så att man inte sitter och jobbar på ett sätt i en kommun och på ett annat sätt i en annan. Vi märker att det är skillnad bara här i länet. På vissa håll är det enklarare att samarbeta än på andra. (polis, ) Sex av de intervjuade var negativa till riktlinjer. Fem tillhör skolan och en förskolan. Vi har och läroplanen. Det är målstyr- ning som gäller . Om vi skulle lägga till riktlinjer blir det en både- och-styrning. (pedagogisk utvecklare, ) Det finns redan massor av riktlinjer. Resurscentrum och är exempel på samarbetsprojekt. Det behövs inte fler. (skolkurator, ) Det finns fortfarande personal som säger om läroplanen Det vet jag väl att den finns, men jag gör så här. En del människor kanske sam- arbetar om de får riktlinjer, men samarbetet blir nog inte så bra. Jag tror inte att man åstadkommer så mycket med direktiv. (utvecklingschef, , ) Vi bör skapa ett samhälle där vi har ett tydligare gemensamt ansvar. För det behövs ledargestalter som visar hur viktigt det är att lyssna på alla och som förmedlar att alla betyder något i arbetet. I ett sådant klimat behövs inga föreskrifter. (skolkurator, ) Samverkan bör utgå från det enskilda fallet och vara upp till var och en. (rektor, ) Man borde kunna klara detta på nivå eftersom kommunerna ser så olika ut. Men det kan hända att jag skulle tyckt annorlunda om barnmisshandel var ett vanligt problem här. (biträdande rektor, förskolan, ) I har social-, utbildnings- och inrikesdepartementen givit ut , som innehåller riktlinjer beträf- fande samverkan. Skulle nationella riktlinjer om samverkan kunna vara till nytta i ? Samtliga intervjuade utom sex svarar ja på den frågan. Man anser generellt att riktlinjer skulle vara ett stöd i arbetet. Mest positiva är . Fem av de sex som är nega- tiva till samverkan representerar skolan. Regeringen beslutade att tillkalla en parla- mentarisk kommitté med uppdrag att utreda barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor. i har fått möjligheten att i samarbete med Kommittén genomföra en specialstudie i länet rörande anmälningar till socialnämnderna om barnmisshandel och vad dessa leder till. Studien kommer att utgöra en del av underlaget för Kommitténs huvudbetänkande. Föreliggande rapport är en sammanfattande redovisning av antalet anmälningar om barnmisshandel som inkommit till social- nämnderna , vilka av dessa som har lett till polis- anmälan och i vilka fall åtal har väckts samt insatser i dessa ärenden. Av redovisningen framgår också vem som gjort anmälan och orsaken till denna. riktar ett tack till länets kommuner som bidragit med underlag till denna studie och hoppas att resultatet också kan utgöra underlag för uppföljning och utvärdering av arbetet med utsatta barn och ungdomar. Sammanfattning med kommentarer.............. Samverkan mellan myndigheter.................................. Nationella och regionala kunskapscentra..................... Antal anmälningar om barnmisshandel ............ 9.2Antal anmälningar om barnmisshandel, fördelade efter 9.3Anmälningar om barnmisshandel fördelade efter Vem har anmält till socialnämnden..................................... Anmälningar som lett till samråd ....................................... Anmälningar som lett till samråd, samtliga kommuner...... 9.7Omedelbara åtgärder som anmälningarna föranlett hos Omedelbara åtgärder, totalt................................................ Polisanmälningar fördelade efter kvartal ............................ Polisanmälningarna lett till, fördelade efter Totalt antal barnmisshandelsanmälningar och Antal polisanmälningar fördelade efter kommuner............ har vid sidan av vårdnadshavarna ett särskilt ansvar för att barn och ungdom växer upp under trygga förhållanden. Socialtjänstlagen (SoL) har kompletterats med en del bestämmelser som syftar till att stärka barnets ställning. Ett par av dessa bestäm- melser, barnperspektivet i portalparagrafen och barns rätt att få komma till tals, svarar mot artiklar i . Anmälningsskyldigheten i 71 § SoL har utvidgats och social- tjänstens utredningsskyldighet rörande barns och ungdomars för- hållanden har tydliggjorts. Syftet med föreliggande rapport är att få en uppfattning om antalet anmälningar om barnmisshandel som kommit in till social- nämnderna , vilka av dessa som lett till polisanmälan och i vilka fall åtal väckts, samt att följa socialnämndernas insatser i dessa ärenden. Rapporten skall också klargöra vem som gjort anmälan och orsaken till denna. I begreppet barnmisshandel ingår sexuella övergrepp, fysisk och/eller psykisk misshandel, försum- melse, vanvård och omsorgsbrist. inkom 867 anmälningar om misshandel mot barn, där gärningsmannen är , till socialnämnderna i länets kommuner. Då det inte finns jämförbara studier har ingen uppfattning om det kan anses var mycket i förhållande till andra län. Det måste dock betraktas som ett större antal än för- väntat. Antalet anmälningar är i stort sett jämnt fördelade efter antalet invånare i kommunerna. De redovisade orsakerna till att anmälningarna gjordes var i missförhållanden i barnets miljö, försummelse, vanvård och om- sorgsbrist. I rörde anmälan fysisk och/eller psykisk miss- handel och i var orsaken sexuella övergrepp. Socialnämnderna beslutade att inleda utredning enligt 50 a § SoL i 662 av de 867 in- komna anmälningarna. Av de barn som varit föremål för anmälningar till social- nämnderna dominerar . Den näst största åldersgruppen finns bland barn . har även tagit del av och interna statistik över anmäl- ningar. Av statistiken framgår en klar könsskillnad mellan orsakerna till anmälningarna. Generellt kan sägas att pojkarnas an- del är överrepresenterad när det gäller anmälningar där orsaken handlar om fysisk misshandel. När det gäller anmälningar som rör sexuella övergrepp dominerar andelen flickor. Skolan är den myndighet som i störst utsträckning anmäler till socialnämnderna när det gäller barnmisshandel, . Barnets egen familj svarar för av anmälningarna och polisen för . Anmärkningsvärt är att barnavårdscentralerna i så ringa omfattning anmäler och uppmärksammar socialnämnderna på att barn kan vara i behov av insatser. Tidigare undersökningar har givit samma resultat. En möjlig förklaring till att denna myndighet i så ringa omfattning gör anmälan till , kan vara att personalen istället försöker motivera föräldrarna att själva söka hjälp hos . En förutsättning för att ärenden rörande barnmisshandel skall kunna handläggas på ett bra sätt är att personalen är kompetent och har stöd i arbetet inom respektive myndighet. Dessa ärenden fordrar också ett nära samarbete mellan flera myndigheter. Utred- ningar och insatser måste samordnas. Det är angeläget att alla berörda myndigheter aktivt medverkar i arbetet med att utveckla samverkansformer med andra myndigheter. har varit ett föregångslän när det gäller att arbeta i Länsgrupper. En övergripande länsgrupp rörande barnmisshandel startade . Gruppen har i perioder varit vilande. Länsgruppen har arbetat fram rutiner (1982, 1985) gällande handläggningen av barnmisshandel och sexuella övergrepp mot barn, den s.k. Östgötamodellen. Rutinen Att tänka på. arbe- tades fram av Länsgruppen 1993. Rutinerna har antagits av samtliga berörda myndigheter. Även Länsgruppen för Kvinnofrid har i sitt Policydokument uppmärksammat barn i misshandelsmiljöer. BUP-Elefanten och BAMSE-teamet (BArn Misshandel och SExuella övergrepp mot barn) i är två exempel på att även är föregångare när det gäller att utveckla regio- nala kunskapscentra och multidisciplinära specialiserade enheter för hantering av ärenden som rör barnmisshandel och sexuella över- grepp. Lokala samrådsgrupper för handläggning av ärenden som rör barnmisshandel och sexuella övergrepp har utvecklats i länet . Samråd förekommer nästan uteslutande i de anmälningar där det förekommer misstankar om fysisk misshandel och/eller sexuella övergrepp. Dessa anmälningar utgjorde 349 av totalt 867. Socialnämnderna har samrått med andra myndigheter i 323 av de 867 inkomna anmälningarna om barnmisshandel. har haft samråd i 185 () av de inkomna anmälningarna och i 96 (). I av alla anmälningar har inga omedelbara insatser vidtagits av socialnämnderna. Resultatet visar att den åtgärd som är mest frekvent i samband med att en anmälan kommer in till nämnden är att bevilja frivilliga insatser enligt 6 § SoL. Det är inte så vanligt förekommande att nämnden beslutar om omedelbara tvångsåtgär- der. Av de 867 inkomna anmälningarna om barnmisshandel har socialnämnderna gjort polisanmälan i 148 (). Av resultatet framgår att polisanmälningarna om misshandel mot barn i skol- åldern är betydligt vanligare än mot förskolebarn. Att statistiken visar att så många som 719 inte lett till polisanmälan kan förklaras med flera orsaker. Dels kan socialnämnden ha bedömt att den anmälan som inkommit varit obefogad och dels kan man i samråd kommit fram till att en polisanmälan inte är till barnets bästa. Av enkätsvaren framgår vidare följande orsaker till varför nämnderna inte gjort polisanmälan; ej akuta händelser, misstanke om brott saknas, åklagare har vid samråd avrått att polisanmäla då det inte fanns tillräckligt underlag, otillräckliga uppgifter från anmälare, enbart omsorgssvikt, polisanmälan gjord av annan samt avsaknad av lagstöd. redovisar att i av samtliga anmälningar som kommit in om barnmisshandel har polisanmälan gjorts. har gjort polisanmälningar i av samtliga anmälningar. Så gott som uteslutande sker polisanmälningar i barnmisshandels- ärenden där orsakerna uppges vara misstankar om fysisk miss- handel och/eller sexuella övergrepp. har gjort polis- anmälningar i och i av denna typ av ärenden. Av de 148 polisanmälda ärendena väcktes åtal i 20. Vidare fram- går av materialet att förundersökning inte inleddes i tolv ärenden och att förundersökning lades ner i 25 ärenden samt förunder- sökning och annat beslut i 39 ärenden. Anmärkningsvärt är att det saknades uppgift om handläggning i 52 ärenden trots att anmäl- ningar om barnmisshandel så gott som alltid handläggs med förtur hos såväl polis som åklagare. Att så få ärenden lett till åtal kan ha flera orsaker. Det kan t ex inte ha gått att säkra bevisning i form av Brott kan ha begåtts men någon bestämd person kan inte bindas vid brottet. kräver så skyndsam handläggning som möjligt vid förundersökningar. Kommittén mot barnmisshandel har uppmärksammat att skyndsamhetskravet inte alltid uppfylls och har därför i sitt delbetänkande (SOU 2000:42) lagt förslag om att förundersökning skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas, så snart det kan ske och senast efter det att anmälan upprättats. Paralleller kan dras till socialtjänstlagen där handlägg- ningstiden för barnavårdsutredning är reglerad . Förundersökningsledaren har ett stort ansvar för att hålla sig underrättad om och följa polisens ärendebelastning den s.k. balansen. Av den statistik som i upprättat för framgår att polisanmäld misshandel mot barn ökat i förhållande till 1999. I statistik ingår där även misshandelsbrott mellan ungdomar. Även polisanmäld miss- handel mot barn har ökat. Den dolda misshandeln av barn i denna åldersgrupp är troligen mycket stor. Rent faktiskt har barn i denna åldersgrupp få vuxenkontakter, varför möjligheten till upptäckt är mindre. Polisanmälda barnmisshandelsärenden har ökat i . Förmodligen kan en del av ökningen förklaras med en större anmälningsbenägenhet hos myndigheter, men troligen beror det också på en faktisk ökning av våldet mellan barn och ungdomar. (Hindberg 1997). Enligt BRÅ (Rapport 2000:15) har de polisanmälda brott som begåtts av gärningsmän som är bekant med barnet mer än fördubblats i mellan åren 1990–1998. Våld i nära relationer utgör av det totala antalet polisanmälda fall av misshandel av små barn. Psykosocialt arbete med tonvikt på barn som utsätts för någon form av misshandel är något av det svåraste som finns. Nästan inget annat arbete ger anledning till så mycket ångest, förtvivlan, smärta och sorg. Arbetet tär alltid på handläggarnas välbefinnande. Den bild som framträder från är att kommunerna i länet givit signaler om hög arbetsbelastning för handläggare som arbetar med barn- och ungdomsvård. Förutom att arbetsbelastningen är stor så är misstankar om misshandel och andra övergrepp mot barn ofta svåra att utreda, särskilt om misstankarna riktar sig mot föräldrarna eller en av dem eller någon annan som står barnet och dess familj nära. Trots att anmälningar om barnmisshandel varit föremål för aktiva diskussioner har det inte funnits någon statistik över anmälningar om barnmisshandel, som kommer in till länets socialnämnder. kan dock i sin tillsyn kon- statera att flera rapporter kommit från socialnämndernas före- trädare om att antalet anmälningar ökat . Under insamlandet av anmälningar har det blivit tydligt, att kommunerna saknar informationssystem som ger underlag för att besvara de frågor som ställts. Det saknas statistik som belyser utvecklingen av inkomna anmälningar till socialnämnderna. finner anledning att påpeka att kommunerna bör utveckla systemen för dokumentation, statistiska bearbetningar och redovisningar för att på ett bättre sätt klara arbetet med sådan uppföljning. I denna rapport har inte integrationsaspekten vägts in men i en kommande studie vore det av värde att belysa även denna fråga. anser i likhet med att det krävs nationella och regionala kunskapscentra för att klara utvecklingsarbetet inom detta område. Arbetet med barnmiss- handel och sexuella övergrepp ställer krav på utbildning och metodutveckling och det finns också behov av handledning och konsultation. De lokala behoven bör styra organisation och personalsammansättning av dessa specialiserade enheter. till antalet invånare är det fjärde största länet i . hade länet en folkmängd på 411 345 personer. Länet har 13 kommuner där och är de två största kommunerna med 133 168 invånare respektive 122 199 invånare och kommun är minst med 4 131 invånare. och uppvisar en storstadspro- blematik vad gäller barn- och ungdomsvård. har varit ett föregångslän när det gäller att arbeta med frågor rörande barnmisshandel och sexuella övergrepp. Läns- gruppen för barnmisshandel tillsattes bestående av nyckelpersoner från berörda myndigheter. Syftet med länsgruppen var att skapa ett forum för erfarenhetsutbyte och diskussioner kring aktuella samarbetsfrågor. Länsgruppen har arbetet fram rutiner för dels handläggning av barnmisshandelsärenden (1982) och dels sexuella övergrepp mot barn och ungdom (1985) vilken är den s.k. Östgötamodellen för handläggning av dessa ärenden. Rutinen Att tänka på . arbetades fram av länsgruppen 1993. Den senaste översynen av rutinen gjordes 1997 och den kommer åter att revideras /2002. Rutinerna har antagits av samtliga berörda myndigheter. i har fått möjligheten att i samarbete med Kommittén mot barnmisshandel genomföra en specialstudie i rörande anmälningar till socialnämnderna om barnmisshandel och vad dessa leder till. Studien kommer att utgöra en del av underlaget för Kommitténs huvudbetänkande. Regeringen beslutade att tillkalla en parlamentarisk kommitté med uppdrag att utreda barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor. I direktiven ingick följande: ·att beskriva utvecklingen av barnmisshandel och söka för- klaringar till denna ·sammanställa och redovisa kunskapsläget när det gäller möjlig- heterna att känna igen orsaksmönster, såväl inom den enskilda familjen som i samhället, som kan ligga bakom barnmisshandel ·beskriva och analysera hälso- och sjukvårdens roll i arbetet med barn som misshandlas och föreslå lämpliga åtgärder för att förbättra detta arbete i syfte att höja kvaliteten i stöd och behandling, som erbjuds barnen och deras familjer ·redovisa de behov av kunskaper och stöd som personal inom förskoleverksamheten, skola och barnomsorg har i syfte att förbättra deras arbete med barn som utsatts för eller misstänks vara utsatta för misshandel ·överväga och föreslå olika insatser för att förbättra social- tjänstens arbete med barn som utsatts för misshandel och med deras familjer ·uppmärksamma olika samverkansformer samt föreslå åtgärder för att avlägsna hinder för samverkan, kartlägga rehabilitering av förövare samt arbeta utåtriktat och opinionsbildande Kommittén har inom ramen för sitt uppdrag lagt fram ett delbetänkande om polisens och åklagarnas handläggningstider och metoder i arbetet med barnmisshandelsutredningar, (SOU 2000:42) samt en rapport om kroppslig bestraffning och annan misshandel i (SOU 2001:18). Syftet med specialstudien var att få en uppfattning om antalet barnmisshandelsanmälningar som kommit in till socialnämnderna , vilka av dessa som lett till polisanmälan och i vilka fall åtal väckts, samt att följa socialnämndernas insatser i dessa ärenden. Studien skulle också klargöra vem som gjort anmälan och orsaken till denna. Kommittén mot barnmisshandel och utarbetade gemensamt två enkäter med frågor om antalet inkomna an- mälningar om barnmisshandel och följdfrågor kring dessa samt vilka av anmälningarna som har lett till polisanmälan och i vilka fall åtal senare har väckts. Kommunerna ombads redovisa inkomna barnavårdsanmälningar och kvartalsvis de polisanmäl- ningar som gjorts. Utgångspunkten var att det skulle gälla sexuella övergrepp, fysisk och/eller psykisk misshandel samt försummelse/vanvård och omsorgsbrist mot barn . De anmälningar som skulle rapporteras avsåg ärenden, där gärningsmannen var eller äldre. I 6 kapitlet 1 § föreskrivs att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn skall behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kropps- lig bestraffning eller annan kränkande behandling. Av artikel 19 framgår bland annat att kon- ventionsstaterna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, admini- strativa och sociala åtgärder i utbildningssyfte för att skydda barnet mot alla former av fysisk eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas eller den ena förälderns, vårdnadshavarens eller annan persons vård. ansvar för barn och ungdomar Av 1 § SoL framgår att när åtgärder rör barn skall särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. skall enligt 12 § SoL verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden, i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdom, med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling, aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdomar av alkoholhaltiga drycker, andra beroendeframkallande medel samt dopingmedel, i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet, samt i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om vårdnad, umgänge eller adoption har avgjorts. Anmälan om misshandel mot minderårig Av 71 § SoL framgår att var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd bör anmäla detta till nämnden. Myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och är skyldiga att genast till socialnämnden anmäla om de i sin verk- samhet får kännedom om något som kan innebära att social- nämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Sådan anmälnings- skyldighet gäller också dem som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och ungdom eller annan yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet inom hälso- och sjukvården eller på område. För familjerådgivning gäller i stället vad som sägs i tredje stycket. De som är verksamma inom familjerådgivning är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får känne- dom om att en underårig utnyttjas sexuellt eller misshandlas i hemmet. Myndigheter, befattningshavare och yrkesverksamma som anges i andra stycket är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av en underårigs behov av skydd. Enligt 50 § SoL skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vad som har kommit fram vid en utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande skall tillvaratas på ett betryggande sätt. Vid en utredning om behöver ingripa till en underårigs skydd eller stöd får nämnden enligt 50 a § SoL, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen skall bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Den skall inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet. Utredningen enligt första stycket skall bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Finns det särskilda skäl får besluta att förlänga utredningen . Den som berörs av en sådan utredning som anges i första stycket skall underrättas om att en utredning inleds. Enligt 66 § SoL framgår att socialnämnden utan hinder av sekretess kan polisanmäla brott som hindrar nämndens verksamhet. Detsamma gäller beträffande vissa brott som riktar sig mot under- åriga. Sekretess hindrar inte heller att uppgift, som angår misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , lämnas till en åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet. Samverkan med andra samhällsorgan