sou · GPB317 · 2002-01-01 00:00:00 — Lagrådet yttrade sig över bestämmelsen och sade då följande. Lagtexten i 10 kap. 5 § tredje stycket RF och dess förarbeten ger vid handen att vad som kan delegeras till regeringen och annan myndighet endast är ett överlåtande i form av förvaltningsbeslut i enskilt fall och inte överlåtande genom normbeslut. Detta torde här i sin tur innebära att det enda som kan anförtros regeringen eller annan myndighet är att besluta att visst utländskt subjekt får utfärda ett certifikat i ett konkret fall, alltså beträffande visst fartygEn sådan befogenhet skulle emellertid måhända utifrån praktiska överväganden vara av begränsat värde. Lagrådet vill därför väcka tanken att det direkt i lag överlåts till angivna utländska rättssubjekt att utfärda vissa typer av certifikat. En sådan konstruktion är i överensstämmelse med 10 kap. 5 § RF(prop. 1987/88:3 s. 193 ff). I det slutliga lagförslaget förordades lagrådets lösning, vilket innebär att man i 1 kap. 6 § fartygssäkerhetslagen överlät certifieringsuppgifter åt vissa namngivna organisationer. förklarade föredragande statsrådet att det inte fanns underlag att föreslå överlåtelse till utländska myndigheter, t.ex. tillsynsmyndigheterna i de nordiska länderna, ej heller fanns det enligt statsrådet något egentligt behov av en sådan överlåtelse. 1 kap. 6 § fartygssäkerhetslagen ändrades (SFS 1996:994) till sin nuvarande lydelse. Genom ändringen övergavs den lösning som förordades av lagrådet och som godtagits i propositionen. I stället anger bestämmelsen numera att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får sluta avtal med och uppdra åt vissa organisationer att utfärda och förnya certifikat. Det framgår av 1 kap. 4 § fartygssäkerhetsförordningen att de organisationer som avses med bestämmelsen skall uppfylla krav som anges i rådets direktiv /57/EG om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministra- tionernas verksamhet i förbindelse därmed. Enligt andra stycket får 122 En ny fartygssäkerhetslag regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, i särskilda fall uppdra åt någon annan organisation än de som avses i första stycket att utfärda och förnya certifikat. Ändringarna har varit nödvändiga för att genomföra direktivet 94/57/EG. 1995/96:219 sade man att ändringarna i förhållande till tidigare lydelse var av redaktionell karaktär och att lagrådet därför inte behövde höras. Det nya andra stycket skulle användas restriktivt, men kunde komma att tillämpas i de fall då ett svenskt fartyg som inte trafikerar svenskt vatten behöver förnya ett certifikat. Såvitt vi kan se är förutsättningarna enligt 10 kap. 5 § regerings- formen desamma om förvaltningsuppgifter skall överlåtas till utländska myndigheter som när de överlåts till klassificeringssällskapen eller andra liknande organisationer. Den kompetens som man genom nuvarande bestämmelse i 1 kap. 6 § andra stycket fartygssäkerhetslagen i särskilda fall överlåter till andra organisationer än de klassificeringssällskap som slutit avtal med, bör också kunna ges till en utländsk myndighet i motsvarande utsträckning. Vi förordar en bestämmelse i den nya fartygssäkerhetslagen som gör det möjligt att i enskilda fall överlåta åt utländska sjöfartsmyndigheter att utfärda och förnya certifikat samt att i detta syfte fastställa minsta tillåtna fribord. På de skäl som verket anfört kan en sådan möjlighet vara till gagn för sjöfartens parter. Enligt bör ett sådant bemyndigande också omfatta att utländska sjöfartsmyndigheter i enskilda fall skall få utföra andra tillsynsåtgärder än de som behövs för att utfärda och förnya certifikat. Man bör emellertid skilja mellan de tillsynsförrättningar som söks av fartygets ägare för att få ett certifikat utfärdat, och andra tillsynsför- rättningar. Medan de först nämnda tillsynsförrättningarna är förvaltningsuppgifter, kan andra tillsynsförrättningar bedömas som myndighetsutövning. Att överlåta myndighetsutövning till en annan stat fordrar enligt 10 kap. 5 § regeringsformen andra överväganden än de som gäller att överlåta förvaltningsuppgifter. Vi lämnar därför inget förslag i den delen. Under denna rubrik samlas också de bestämmelser som finns i 10 kap. 3 och 4 §§ fartygssäkerhetslagen. De bör fortsättningsvis finnas i 6 kap. 11 och 12 §§ i den nya lagen. Vi föreslår inga ändringar vad gäller bestämmelsernas innehåll. En ny fartygssäkerhetslag 123 För att genomföra vissa artiklar i dels direktivet 95/21/EG, dels direktivet 1999/35/EG har vi i delbetänkandet föreslagit särskilda bestämmelser om inskränkningar i rätten att använda fartyg. Dessa bestämmelser och de bestämmelser som finns i 11 kap. fartygssäkerhetslagen skall föras in i 7 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. Ändringarna är i förhållande till gällande rätt och vårt förslag i delbetänkandet i huvudsak redaktionella och består i att vissa paragrafer har delats upp i flera paragrafer. Vi föreslår i ett avseende en ändring i sak i 7 kap. i den nya lagen. Ett föreläggande mot den som är skyddsansvarig enligt 3 kap. 8–10 §§ arbetsmiljölagen för produkter som används på fartyg skall få avse, att denne åläggs att lämna varningsinformation eller att återkalla produkten. Ansvarsbestämmelserna och de övriga bestämmelserna i 8 respektive 9 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen är i stort sett desamma som dagens bestämmelser. Överträdelser av vissa föreskrifter som gäller arbetsmiljön på fartyg regleras emellertid fortsättningsvis i arbetsmiljölagen och har därför tagits bort från 8 kap. i den nya lagen. 4.8.1Inskränkningar i rätten att använda fartyg Vi har i delbetänkandet föreslagit ändringar i 11 kap. i den nuvarande fartygssäkerhetslagen. Ändringarna innebär tillägg till bestämmelser som är svåra att överblicka och i behov av att redigeras om. När vi nu föreslår en ny fartygssäkerhetslag, är det såvitt avser bestämmelserna i 7 kap. om inskränkningar i rätten att använda fartyg i allt väsentligt fråga om enbart redaktionella ändringar jämfört med vårt tidigare förslag. Vi anser att nuvarande 11 kap. 1 § fartygssäkerhetslagen bör delas upp på tre paragrafer, 7 kap. 1–3 §§. Den första paragrafen räknar upp fall när ett fartygs resa får förbjudas och innehåller inga nyheter i förhållande till gällande rätt. Den andra paragrafen motsvaras av 11 kap. 1 § femte stycket fartygssäkerhetslagen i vårt lagförslag i delbetänkandet. Där regleras vad som skall gälla för det fall att dokument eller certifikat om godkänd säkerhetsorganisation saknas. Den tredje paragrafen motsvaras av 11 kap. 1 § sjätte stycket fartygssäkerhetslagen i förslaget i delbetänkandet. Här anges hur länge ett förbud enligt 1 eller 2 § skall bestå. 124 En ny fartygssäkerhetslag I delbetänkandet föreslog vi en ny paragraf, 11 kap. 1 a §, om förbud för fartyg att anlöpa hamn. Lagförslaget är utformat så att det följer vad som sägs i artikel 11.4 i EG-direktivet 95/21/EG om hamnstatskontroll. För att göra dess innehåll mer lättläst, föreslår vi nu att bestämmelsen delas upp på fyra paragrafer, 7 kap. 4–7 §§, i den nya lagen. 11 kap. 5 § fartygssäkerhetslagen gäller meddelande av föreläggan- den. Med de tillägg som vi har föreslagit i delbetänkandet, är paragrafen otymplig och bör delas upp i flera paragrafer. Dessutom föreslår vi nu ett tillägg som avser möjligheten att förelägga en skyddsansvarig enligt 3 kap. 8–10 §§ arbetsmiljölagen (tillverkare, importör, överlåtare eller upplåtare) att lämna varningsinformation eller att återkalla en produkt. De närmare övervägandena bakom tillägget finns i avsnitt 6.10.3. Som vi utvecklar i avsnitt 6 förordar vi att arbetsmiljön på fartyg i huvudsak skall regleras i arbetsmiljölagen. Tillsynen av arbetsmiljön skall emellertid även i fortsättningen regleras i fartygssäkerhetslagen. Med stöd av 7 kap. 1 samt 12 och 13 §§ i den nya fartygssäkerhets- lagen får tillsynsmyndigheten då meddela förbud och förelägganden bl.a. om användningen av arbetslokaler, arbetsmetoder eller arbetsredskap ombord på fartyg. Sådana beslut – som är grundade på iakttagelser i det enskilda fallet – meddelas med stöd av fartygssäker- hetslagen. Det straffrättsliga ansvaret för den som överträder besluten bedöms enligt 8 kap. i den nya fartygssäkerhetslagen. Förbud eller villkor kan emellertid också meddelas i föreskrifter som utfärdats med stöd av bemyndiganden. Med vissa undantag skall bemyndigandena att meddela föreskrifter om arbetsmiljön på fartyg fortsättningsvis finnas i arbetsmiljölagen. Bl.a. kommer bemyndigande- na som avser de produkter som används på fartyg att finnas i arbetsmiljölagen. Med stöd av dessa bemyndiganden kommer att kunna föreskriva om villkor för användningen av en produkt eller förbud att använda produkten. Straffansvaret för överträdelser av sådana förbud eller villkor bör inte längre finnas i fartygssäkerhetslagen, utan skall regleras i arbetsmiljölagen. Det som sägs i 12 kap. 1 § första stycket 1 skall alltså tas bort från den nya fartygssäkerhetslagen. I och med att arbetsmiljölagen i vissa fall blir tillämplig, innebär vårt förslag sakliga ändringar vad gäller påföljden för överträdelser av säkerhetsbestämmelser på fartyg. Detta på grund av att arbetsmiljö- En ny fartygssäkerhetslag 125 lagens straffbestämmelser delvis är annorlunda än fartygssäkerhets- lagens. Vi utvecklar betydelsen av att 8 kap. arbetsmiljölagen i vissa fall skall gälla vid fartygsarbete i avsnitten 6.11.1–3. Det finns i 13 kap. fartygssäkerhetslagen dels rättegångsbestäm- melser, dels vissa bemyndiganden, dels ock bestämmelser om sekretess. Som framgår av avsnitt 4.7. föreslår vi att den nya lagens bemyndiganden samlas i 6 kap. och att detta också gäller de bemyndiganden som finns i 13 kap. Vad som skall återstå i 9 kap. i vårt förslag till fartygssäkerhetslag är då rättegångsbestämmelser och sekretessbestämmelser. Här föreslår vi bara en ändring i sak. Enligt 13 kap. 3 § andra stycket fartygssäkerhetslagen får ett provisoriskt beslut om säkerhets- besättning inte överklagas. Vi har inhämtat att de provisoriska beslut som avses i bestämmelsen har att göra med den numera upphävda skyldigheten enligt 5 kap. 8 § fartygssäkerhetslagen för att inhämta yttrande från sjöarbetsmarknadens parter innan ett beslut om säkerhetsbesättning meddelades. I avvaktan på yttrandena kunde meddela provisoriska beslut. Det behövs inte längre en bestämmelse om att sådana beslut inte får överklagas. 5 Arbetsmiljön på fartyg Gemensamma arbetsmiljöbestämmelser för alla typer av arbeten, utom fartygsarbete och arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll av den som har fyllt , finns i arbetsmiljölagen, arbetsmiljöförordningen (1977:1166) och i de föreskrifter som meddelats med stöd av dessa författningar. Enligt 1 kap. 1 § arbetsmiljölagen syftar bestämmelserna till att förebygga ohälsa och olycksfall på arbetsplatser och att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö för dem som arbetar där. Arbetsmiljö- lagen är av ramkaraktär och innehåller bestämmelser av generell karaktär samt bemyndiganden för regeringen eller för Arbetsmiljö- verket (f.d. Arbetarskyddsstyrelsen) att utfärda mer detaljerade föreskrifter i olika ämnen. Föreskrifter meddelade av samlas i (). Arbetsmiljölagen gäller alltså inte fartygsarbete frånsett arbete på örlogsfartyg. Bestämmelser om arbetsmiljön på fartyg finns i stället i fartygssäkerhetslagen, fartygssäkerhetsförordningen och i de av meddelade föreskrifterna (samlade i (). I skrivelser till 1998 har påtalat behovet av en översyn av bestämmelserna om arbetsmiljön i fartygssäkerhetslagen. Enligt är bestämmelserna som de ser ut föråldrade. Verket anser också att man bör överväga att införa bestämmelser om företagshälsovård i fartygssäkerhetslagen. Även från Sjöfolks sida har man i ett yttrande till påtalat behovet av en översyn av fartygssäkerhetslagens arbetsmiljö- bestämmelser och då anmärkt att arbetsmiljölagen som jämförelse genomgått ett antal förändringar i positiv riktning. Enligt våra direktiv (dir. 1999:50) skall vi göra en översyn av bestämmelserna i fartygssäkerhetslagstiftningen som bl.a. gäller 128 Arbetsmiljön på fartyg Syftet är att i denna del modernisera och förenkla författningstexten. Särskilda bestämmelser om arbetsmiljön infördes i svensk rätt . Det inledande syftet var främst att begränsa och reglera formerna för barnarbete (t.ex. genom förordning om förbud mot minderårigas nattarbete). Efter hand utvecklades arbetsmiljölag- stiftningen och kom att omfatta också övriga arbetstagare. Den första lagen om arbetsmiljö som omfattade alla yrkesverksamma oavsett ålder, den s.k. yrkesfarelagen, antogs . ersattes denna av arbetarskyddslagen. Arbetarskyddslagen reviderades och ersattes av arbetsmiljölagen. Ombordanställdas arbetsförhållanden har reglerats i de lagar som gällt om sjösäkerhet. Således fanns det särskilda bestämmelser i 3 kap. lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg om arbetarskyddet för skeppstjänst. När den lagen ersattes av fartygssäkerhetslagen fördelades bestämmelserna om arbetsmiljön på 6–9 kap. fartygs- säkerhetslagen. Den allmänna målsättning som gällde vid den tidigare lagens tillkomst (och som alltjämt gäller) var att principerna i fråga om arbetarskyddet för landanställda också skulle användas för ombordanställda. En utveckling av arbetsmiljörätten i land skulle alltså följas av en motsvarande utveckling av bestämmelserna om arbets- miljön på fartyg. Arbetsmiljörätten i land har under utvecklats och drivits framåt. Snabba förändringar i näringslivet med övergång till en alltmer rationaliserad och specialiserad produktion skapade under framför allt behov av en ändrad reglering av de anställdas arbetsförhållanden. som arbetsmiljön förbättrades genom rymligare och sundare lokaler samt förbättrade arbetsredskap och arbetsmetoder, innebar teknisk utveckling och nya processer andra problem. Automatiseringen och rationaliseringen av arbetet förde med sig att detta blev mer psykiskt pressande. Ökad användning av maskiner innebar problem med buller, vibrationer och andra störningar. Framställning av och hantering av kemiska ämnen framkallade nya yrkesrisker. Med förändringarna följde en ökad medvetenhet om betydelsen av en god arbetsmiljö och om betydelsen av samverkan mellan anställda och arbetsgivare för att åstadkomma en sådan miljö. Arbetsmiljön på fartyg 129 Förändringarna i arbetslivet ledde till att arbetarskyddslagen ersattes av en ny arbetsmiljölag. Arbetsmiljölagen tillämpas på allt arbete utom fartygsarbete och arbete i arbetsgivarens hem av den som har fyllt . Lagen rymmer åtgärder mot alla slag av hälso- och säkerhetsrisker som anknyter till arbetsmiljön. Grundläggande för arbetsmiljölagen är att arbetsmiljön skall anpassas till människans förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. De anställdas medverkan i utformningen av sin arbetsmiljö framhävs starkt. Arbetsmiljölagen utgår från att arbetsgivaren har huvudansvaret för arbetsmiljön och skall vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att de anställda utsätts för ohälsa eller olycksfall. Arbetstagarna har också ett skyddsansvar. De skall följa givna föreskrifter samt använda de skyddsanordningar och iaktta den försiktighet i övrigt som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall. Även den som framställer eller överlåter anordningar eller ämnen som sedan utnyttjas i arbetslivet har ett ansvar i skyddshänseende, likaså den som upplåter lokaler eller markområden för arbete. Lagen innehåller regler om de anställdas medverkan vid arbetsmiljöns utformning samt om skyddskommittéers och skyddsombuds deltagande i planeringen av arbetsmiljöns utformning, likaså om rätten för skyddsombud och för den enskilde arbetaren att avbryta arbete i farosituationer. I lagen finns särskilda bestämmelser om minderåriga. Där finns också bestämmelser om produktansvar och marknadskontroll av maskiner och ämnen m.m. som används på arbetsplatser. Arbetsmiljölagen representerar i förhållande till arbetarskyddslagar ett nytänkande. Huvudsyftet med den tidigare lagregleringen var att undanröja faktorer som var riskabla för den arbetandes säkerhet och att förebygga vissa speciella yrkes- sjukdomar. Detta syfte finns i och för sig alltjämt kvar i arbetsmiljö- lagen. Arbetsmiljölagen betonar emellertid också att man för att värna om hälsan bör sträva efter bästa möjliga arbetsförhållanden också från social och psykologisk synpunkt. Den nya lagstiftningen är utformad så att det är möjligt för att tidigt ingripa mot dåliga arbetsmiljöer t.ex. genom att utfärda generella föreskrifter om bl.a. maskiner, anläggningar och ämnen m.m. som skall användas på arbetsplatser. Lagen om säkerheten på fartyg hade byggt på arbetarskyddslagen i fråga om arbetsmiljöregleringen och kunde därför endast delvis anpassas till arbetsmiljölagen. Detta var den främsta orsaken till att lagen ersattes av fartygssäkerhetslagen . Anpassningen till arbetsmiljölagen innebar inte att det därefter skulle råda en fullständig överensstämmelse mellan bestämmelserna om arbetsmiljö i fartygs- säkerhetslagen och arbetsmiljölagen. 130 Arbetsmiljön på fartyg arbetsmiljöreglerna för sjöfarten borde ansluta till de allmänna reglerna i arbetsmiljölagen och avvika från dessa endast när det förelåg bärande skäl till avvikelsen. Sådana skäl ansågs i stor utsträckning föreligga med hänsyn till sjöfartens förhållanden. Eftersom regleringen av fartygsarbete i viss mån fordrade andra bestämmelser än de som fanns i arbetsmiljölagen, skulle det, ansåg man vid fartygssäkerhetslagens tillkomst, störa arbetsmiljölagens uppställning och karaktär om dessa särbestämmelser meddelades i arbetsmiljölagen. I stället behöll man den gällande ordningen med regleringen av fartygsarbete i samma lag som reglerade andra sjösäkerhetsfrågor och undantog helt fartygsarbete från arbetsmiljölagen. Fartygssäkerhetslagens bestämmelser om arbetsmiljön till sjöss anpassades till arbetsmiljölagen i så stor utsträckning som sjöfartens förhållanden medgav. För att underlätta en jämförelse mellan sjöfartens arbetsmiljöregler och de allmänna arbetsmiljöreglerna, meddelades de så långt möjligt i samma inbördes ordning som i arbetsmiljölagen. De skulle ansluta till de allmänna reglerna om arbetsmiljön och endast avvika från dem om det var påkallat för att beakta sjöfartens särskilda förhållanden. Efter fartygssäkerhetslagens ikraftträdande har arbetsmiljö- lagen kontinuerligt setts över. Vissa bestämmelser har fått ett nytt innehåll och ytterligare bestämmelser har tillkommit. Någon motsvarande översyn av fartygssäkerhetslagens bestämmelser om arbetsmiljö har inte gjorts. Med några enstaka undantag är därför bestämmelserna desamma som när fartygssäkerhetslagen trädde i kraft. 5.3Utgångspunkter för vår översyn av arbetsmiljöbestämmelserna Som ovan nämnts ingår i vårt uppdrag att göra en ingående översyn av fartygssäkerhetslagens (och fartygssäkerhetsförordningens) bestämmel- ser om arbetsmiljön. Syftet är i första hand att modernisera lagstiftningen i denna del. Med detta bör förstås framför allt att regleringen av arbetsmiljön på fartyg anpassas till de förändringar som skett av arbetsmiljölagen . Vidare skall – i den mån de inte är tillgodosedda i den nuvarande lagstiftningen – internationella överenskommelser som har betydelse för arbetsmiljön till sjöss beaktas. Slutligen bör lagstiftningen anpassas till de eventuella förändringar inom sjöfarten som skett som förflutit Arbetsmiljön på fartyg 131 sedan fartygssäkerhetslagen trädde i kraft och som har betydelse för regleringen av arbetsmiljön. Det finns inte skäl att i en översyn av arbetsmiljöregleringen frångå det synsätt som präglat svensk lagstiftning om arbetsmiljön till sjöss. Regleringen av arbetsmiljön till sjöss och i land bör alltså i princip vara densamma och avvika från varandra endast när sjöfartens särskilda förhållanden påkallar en särreglering. Som särskilda förhållanden betraktas bl.a. att fartyg kan befinna sig utanför Sveriges sjöterritorium långa tidsperioder, under vilka de kan vara oåtkomliga eller svåråtkomliga för svensk myndighetsutövning. Befälhavarens ställning i olika sammanhang är typisk för sjöfarten, liksom det förhållandet att sjösäkerheten alltid måste beaktas ombord på fartyg. Ett fartyg utgör vidare ett enhetligt arbetsställe som tillkommit efter noggrann planläggning och under omfattande kontroll både av fartygets sjösäkerhet och av den arbetsmiljö det erbjuder. Fartyget skall också kunna fungera som bostad för de ombordanställda. Sjöfartens i hög grad internationella prägel medför att vad som skall anses vara en god arbetsmiljö påverkas av förhållandena i andra traditionella sjöfarts- nationer. Skillnaderna till trots finns det en direkt koppling mellan arbetsmiljöbestämmelserna vid fartygsarbete och bestämmelserna i arbetsmiljölagen som bör ligga till grund för våra överväganden om arbetsmiljön. I nästa avsnitt kommer vi att förorda en lösning som innebär att fartygssäkerhetslagen fortsättningsvis endast skall innehålla vissa särbestämmelser om arbetsmiljön och att arbetsmiljön på fartyg i övrigt regleras i arbetsmiljölagen. I det här avsnittet lägger vi grunden för våra överväganden genom att jämföra fartygssäkerhetslagens bestämmelser om arbetsmiljön med arbetsmiljölagen. I 1 kap. arbetsmiljölagen anges lagens ändamål och tillämpnings- område. Som tidigare nämnts framgår av 1 kap. 1 § arbetsmiljölagen att lagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. Av förklarliga skäl finns ingen motsvarande ändamålsbestämmelse i fartygssäkerhetslagen, eftersom den lagen också omfattar andra sjösäkerhetsfrågor än arbetsmiljön. Med undantag för fartygsarbete som avser andra fartyg än örlogsfartyg och arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll av den som har fyllt , gäller arbetsmiljölagen varje verksamhet i vilken 132 Arbetsmiljön på fartyg arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Detta framgår av 1 kap. 2 och 4 §§ arbetsmiljölagen. I 1 kap. 2 § arbetsmiljölagen erinras också om att det finns bestämmelser i 3 och 5 kap. arbetsmiljölagen om skyldigheter i vissa avseenden för andra än arbetsgivare och arbetstagare. Vi kommer att i avsnitt 5.6 gå igenom den personkrets som har skyldigheter i fråga om arbetsmiljön. Kraven på en god arbetsmiljö anges i 2 kap. arbetsmiljölagen. Här anges vilka generella kriterier som bör vara utgångspunkter för parternas aktiviteter för att åstadkomma en god arbetsmiljö och utveckla en god arbetsorganisation. Enligt 2 kap. 1 § arbetsmiljölagen skall en god arbetsmiljö vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. I en sådan arbetsmiljö är arbetet anpassat till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Arbetstagarna skall ges möjlighet att medverka i utformningen av sin egen arbetssituation. Nya är de delar av paragrafen som föreskriver att teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll skall vara utformade så att arbetstagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall (fjärde stycket). Kraven på arbetsorganisation innefattar såväl löneformer som arbetstidsförläggningar. Om man har grundad anledning att anta att arbetet ger eller kommer att ge upphov till en belastning som är skadlig, skall utformningen därav ändras. kan ingripa mot arbeten som typiskt sett kan innebära en skadlig belastning eller där omständigheterna är sådana att de typiskt sett utgör indika- tioner på att arbetets belastningar utgör en akut eller ackumulerande fara för ohälsa. Det framhålls att starkt styrt eller bundet arbete skall undvikas. I femte och sjätte styckena i 2 kap. 1 § arbetsmiljölagen anges förhållanden som kan bedömas vara grundläggande kriterier på en god arbetsmiljö.