sou · GPB338 · 2002-01-01 00:00:00 — Det blev lättare att bilda mindre jordbruks- och skogsfastigheter och den enskilde gavs ökade möjligheter att anpassa sin fastighet till egna önskemål. Kravet på ekonomiskt utbyte för de ny- eller ombildade fastig- heterna sänktes. Vid bedömningen av ekonomiskt utbyte skall hänsyn tas till möjligheterna att kombinera de företag som skall drivas på fastigheten med annan varaktig verksamhet på orten. Skyddsregler för jordbruks- och skogsnäringarna, dvs. skydd mot avskiljandet av byggnader från vissa jordbruksfastigheter och allt för långtgående uppdelning av jordbruks- och skogsmark, finns kvar. På skogssidan skärptes reglerna, medan ambitionsnivån på jordbrukssidan sänktes betydligt. 2.7Nuvarande statliga riktlinjer för jordbrukets och landsbygdens utveckling Genom anslutning till den europeiska unionen (EU) kom det svenska jordbruket att omfattas av och anpassas till EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Enligt den av fastlagda inriktningen av jordbrukspolitiken (prop. 1997/98:142, bet. 1997/98:JoU23, rskr. 1997/98:241) bör samhällets insatser framför allt vara att ersätta jordbruket med riktade ersättningar för dess produktion av sådana kollektiva tjänster som inte på annat sätt kan ersättas inom marknaden. Miljöåtgärder och regionala insatser är viktiga för att nå de politiska målen. För att underlätta en omställ- ning i samband med reformer av marknadsordningarna bör även åtgärder för att anpassa jordbruksföretagen genom t.ex. diversifie- ring eller specialisering kunna tillämpas. Dessa åtgärder bör dock till skillnad från långsiktiga miljösatsningar och regionala åtgärder ses som begränsade i tiden. För skogssektorn tillämpar en politik där samhällets ekonomiska åtgärder framför allt inriktas mot att förstärka sektorns miljöarbete. Ett samlat EU-medfinansierat landsbygdsprogram, som är en del av den gemensamma jordbrukspolitiken, har antagits för perioden 2006. Programmet skall främja en ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbar utveckling av jordbruket, livsmedelsproduk- tionen, skogsbruket och landsbygden. Åtgärder som syftar till att ge goda miljöeffekter har en framträdande roll i det samlade programmet. I detta ingår även åtgärder som syftar till att förbättra landsbygdens konkurrenskraft genom att underlätta och påskynda en nödvändig anpassning av jordbrukssektorn till nya förutsätt- ningar. Det samlade landsbygdsprogrammet syftar bl.a. till att bidra till uppfyllelsen av de samhälleliga målen för uthållig tillväxt i hela , landsbygdsutveckling och ökad sysselsättning. Åtgärderna är tänkta att utgöra ett incitament till att livsmedelsproduktionen skall inriktas mer på kvalitet än kvantitet. Åtgärderna är utformade med tanke på att jord- och skogsbrukets utveckling skall vara en integrerad del av hela landsbygdens utveckling. Omfattningen och inriktningen av åtgärderna styrs av de skilda förutsättningar för jordbrukets och landsbygdens utveckling, som föreligger i vårt land. Åtgärderna i landsbygdsprogrammet är indelade i två insats- områden. Inom insatsområde I Åtgärder för ett ekologiskt håll- bart lantbruk svarar de arealbaserade miljöersättningarna för huvuddelen av kostnaderna. I detta insatsområde ingår även kom- pensationsbidraget i mindre gynnade områden, stöd till miljöinves- teringar, kompetensutveckling, stöd för att förbättra skogens ekologiska värde samt ersättning för skydd av miljön i samband med jordbruk, skogsbruk och bevarande av landskapet. Hit räknas även stöd till förbättringar av djurens välfärd. Inom insatsområde II Åtgärder för ekonomiskt och socialt hållbar utveckling på landsbygden återfinns investeringsstöd, startstöd till unga jordbrukare, förbättrad bearbetning och salu- föring av jordbruksprodukter, kompetensutveckling samt åtgärder för att främja anpassning och utveckling av landsbygden. De arealbaserade miljöersättningarna och kompensationsbidra- gen omfattar hela riket. De övriga åtgärderna inom insatsområde II tillämpas också i hela riket men är vad gäller genomförandet i norra en del av de s.k. Mål 1-programmen. Av de olika stödformerna har åtgärderna för att främja anpass- ning och utveckling av landsbygden den närmaste anknytningen till jordförvärvsutredningens arbete. Det övergripande målet med åtgärderna är att främja fortsatt sysselsättning, tillväxt och bosätt- ning på landsbygden. Avsikten är att de olika åtgärderna skall samverka på ett sådant sätt att bästa möjliga samlade effekt för en hållbar utveckling på landsbygden uppnås. Stöd till marknadsföring av kvalitetsprodukter från lantbruket, diversifiering, utveckling av infrastruktur, landsbygdsturism, by- utveckling, bevarandet av kulturarvet på landsbygden, omarron- deringar och markförbättringar ingår i åtgärden att främja anpassning och utveckling av landsbygden. Detta innebär att såväl omarronderingar som andra strukturfrämjande insatser under vissa förutsättningar kan komma att åtnjuta EU-relaterat stöd. 3Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket I detta kapitel redovisas allmänt statistiskt material som rör mark, ägande och brukande inom jord- och skogsbruket. Syftet med detta kapitel är att kvantitativt belysa sådana förhållanden och fånga upp sådana utvecklingstendenser som är av betydelse vid överväganden om utformningen av den framtida jordpolitiken. Eftersom förutsättningarna på flera sätt varit annorlunda på 1990- talet jämfört har redovisningen koncentrerats till utvecklingen . 3.1Arealer inom jord- och skogsbruket De arealer som utnyttjas inom jord- och skogsbruket uppgår till ungefär två tredjedelar av rikets landareal. Dessa arealer indelas sedan gammalt efter användningssättet i ägoslag. Definitionerna av ägoslagen och detaljeringsgraden i indelningen har varierat. används i flertalet officiella sammanhang följande indel- ning. är mark som används eller lämpligen kan användas till växtodling eller bete och som är lämplig att plöja. Betesmark är mark som används eller lämpligen kan användas till bete och som inte är lämplig att plöja. Skogsmark är mark som är lämplig för virkesproduktion och som inte i väsentlig utsträckning används för annat ändamål samt mark där det bör finnas skog till skydd mot sand- och jordflykt eller mot att fjällgränsen flyttas ned. som ligger helt eller i huvudsak outnyttjad skall dock inte anses som skogsmark, om den på grund av särskilda förhållanden inte bör tas i anspråk för virkespro- duktion. skall anses lämplig för virkesproduktion, om den enligt vedertagna bedömningsgrunder kan producera i genomsnitt minst en kubikmeter virke per hektar. Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket Annan mark är mark som inte kan användas till växtodling, bete eller virkesproduktion. Av tabellerna 3.1 och 3.2 framgår att de produktiva arealerna utgörs av , 0,5 mil- joner hektar betesmark och skogsmark varav finns vid jordbruksföretag. Med jordbruksföre- tag menas företag med mer än åker. , arealer , betesmark, skogsmark vid jordbruksföretagen samt medelarealer 1991 1999 med skog, ha Källa: SCB, . indelas äganderättsligt i fastigheter. Det finns för när- varande inte någon uppgift om antalet registrerade fastigheter på vilka drivs eller lämpligen kan drivas jord- och/eller skogsbruk. Antalet kan dock uppskattas till minst 500 000. Fastigheter inom samma kommun med samma ägare samman- förs som regel i taxeringssammanhang till en taxeringsenhet. En taxeringsenhet som utgörs av fastigheter för jord- och skogsbruks- ändamål kallas lantbruksenhet. Vid allmänna fastighets- taxering fanns omkring 325 000 lantbruksenheter. Under 1990- talet har antalet lantbruksenheter minskat med ungefär 5 000. Av det totala antalet lantbruksenheter hade 274 000 skogsmark. Bland jordbruksföretagen utgör de helt ägda företagen något mindre än hälften av det totala antalet företag. med både ägd och arrenderad mark utgör av samtliga företag. över olika storleksgrupper efter åkerareal är andelen helt ägda företag 1999 störst i gruppen 2,1 . SOU 2001:38 Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket Andelen sjunker med ökad åkerareal och är i grupperna . Den siffran var 1992. Den totala åkerarealen var 1999 . Vid de helt ägda företagen fanns av arealen och vid de företag som hade både ägd och arrenderad mark . Den senare siffran låg på . De här redo- visade siffrorna visar att vi haft en icke obetydlig strukturrationalisering genom sidoarrenden, främst i storleks- grupperna åker. Tabellen 3.1 visar att skogsmark finns i kombinerade företag, dvs. företag som driver jord- och skogsbruk. Av tabellen 3.2 framgår att det därutöver finns 7,2 mil- joner hektar som ägs och brukas av fysisk person eller dödsbo. Juridiska personer äger och brukar skogs- mark. Siffrorna visar att kopplingen mellan brukandet av jord och skog luckras upp successivt. har arealen skogs- mark vid de kombinerade företagen minskat med . I diskussionerna kring jordförvärvslagens utformning och tillämp- ning har alltid utvecklingen av balansen mellan olika ägarkategorier varit av särskilt intresse. Uppgifter som belyser denna utveckling redovisas därför i tabell 3.2. Skogsmarksarealen i 1 000 ha fördelad efter Källa: SCB, Lantbruksräkningen 1981-1992. SCB, Bo 38 (Uppgifter från den allmänna fastighetstaxeringen för lantbruk 1998). Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket Någon lantbruksräkning har inte gjorts . har därför den allmänna fastighetstaxeringens uppgifter använts. Upp- gifterna mellan åren är därför inte fullt jämförbara, men torde ändå i stort ge en fullt tillförlitlig bild av utvecklingen. Huvuddelen av de statsägda skogarna överfördes till AssiDomän eller . Till AssiDomän fördes skogsmark som var lämplig för ekono- misk virkesproduktion. Till Fastighetsverket fördes resterande arealer. köpte staten närmare skogs- mark av och bildade . Syftet var att överta och förvalta de för AssiDomän kommersiellt mindre intres- santa skogarna. För att ge en bild av strukturen med avseende på skogs- innehavets storlek redovisas i tabell 3.3 de olika ägarkategoriernas innehav fördelat på storleksklasser. För att underlätta och möjlig- göra en mera ingående analys redovisas i tabell 3.4 även arealerna i de olika storleksgrupperna. Antalet taxeringsenheter fördelade efter ägargrupper och skogsinnehavets storlek, 1998 Källa: SCB, Bo 38 (Uppgifter från den allmänna fastighetstaxeringen för lantbruk 1998). SOU 2001:38 Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket ägargrupper och skogsinnehavets storlek, 1998 Källa: SCB, Bo38 (Uppgifter från den allmänna fastighetstaxeringen för lantbruk 1998). Jordbruksmark kan genom arrende brukas av annan än ägaren. Utvecklingen i det avseendet har kommenterats ovan. I tabell 3.5 belyses utvecklingen i olika arealstorleksgrupper oavsett ägande- form. har antalet företag minskat i alla storleks- grupper utom där åkerarealen överstiger . fördelade efter areal åker inom storleksgrupp, hektar åker Källa: SCB, Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket 3.5Boende på landsbygden och sysselsättningen vid jordbruksföretagen I miljö- och landsbygdsprogram 2000 2006 (Jord- bruksdepartementet ) redovisas uppgifter om befolk- ningen på den svenska landsbygden. Av denna redovisning framgår att 1997 hade en landsbygdsbefolkning på 1,8 miljoner. 1997 minskade landsbygdsbefolkningen . Minskningen skedde praktiskt taget enbart i glesbygd. I övriga bygder var befolkningen praktiskt taget oförändrad. Enligt prognoser från kan man räkna med en fortsatt negativ utveckling vad gäller befolkning och sysselsättning i en tredjedel av landets kommuner fram och då företrädesvis i landsbygdsdominerade kommuner. Enligt lantbruksräkningen 1999 hade av jordbruks- företagen annan verksamhet än jordbruk och skogsbruk inom sitt företag. Här dominerar arbete på entreprenad. Därnäst kommer verksamheter med anknytning till turism. Inom lantbrukets familjeföretag är det vanligt att en eller flera familjemedlemmar, ofta kvinnorna, förvärvsarbetar på hel- eller deltid utanför företaget. Enligt lantbruksregister arbetade av de totalt 170 000 sta- digvarande sysselsatta i jordbruksföretagen mer än i företaget och . Av de 55 000 kvinnor, som hade sysselsättning i jordbruksföretagen, arbetade mer än i företaget. Av jordbruksföretagarna hade sin huvudsyssel- sättning utanför jordbruket och ytterligare del- tidssysselsättning utanför företaget. Något mindre än hälften av företagarna hade make eller sambo som arbetade i företaget. Av dessa hade sin huvudsysselsättning och bisysslor utanför företaget. SCB upprättar statistik över antalet lagfartsärenden för att belysa omsättningen på fastighetsmarknaden. Av nedanstående tabell framgår antalet beviljade lagfarter för jordbruksfastigheter 1998 fördelade på olika typer av fång. SOU 2001:38 Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket Antal beviljade lagfarter för jordbruksfastigheter 1998 Källa: SCB, Fastighetspris- och lagfartsstatistik. Totalt beviljades 11 555 lagfarter 1998. Den siffran understiger de närmast föregående årens med 15 . Erfarenhetsmässigt vet vi att antalet släktöverlåtelser ökar inför de allmänna fastighetstaxeringarna. En sådan genomfördes . Detta kan vara förklaringen till nedgången 1998. har stora arealer åker och betesmark tagits ur jordbruksproduktionen. Huvuddelen av denna mark har beskogats. Stora arealer har dock bara förbuskats och ännu inte fått någon egentlig användning. Störst var nedläggningen och , då 50 000 åker lades ned . är utvecklingen mera svår- tolkad. Som ett led 1990 beslutade mera marknadsanpassade jordbrukspolitiken fanns ett omställningsprogram, som innehöll åtgärder för att överföra minst 500 000 ha till annan användning än livsmedelsproduktion. Programmet avbröts i och med EU-inträdet 1995. Delar av de redan omställda arealerna eller sådana arealer som var avsedda för omställning återgick då till livs- medelsproduktion och införlivades i de EU-relaterade stödpro- grammen. Uppgifterna i tabell 3.1 visar att viss nedläggning av såväl som betesmark skett trots EU:s olika stödprogram. Mot denna bakgrund kan en fortsatt nedläggning av jordbruksmark förväntas under det närmaste årtiondet. Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket har antalet jordbruksföretag minskat från 280 000 till dagens ca 80 000. För utvecklingen under 1990- talet är det statistiska underlaget något svårtolkat men allt tyder på att minskningstakten ligger på ca 2 000 företag . Med hänsyn till den åldersstruktur som finns hos brukarna så bedöms att den takten håller i sig framöver. Av de kvarvarande brukarna kommer framför allt de som strävar efter att få heltidssysselsättning på sitt företag att behöva stärka sina företag med mark antingen genom tillköp eller via sido- arrenden. De behöver också göra stora investeringar i ny teknologi, som t.ex. i byggnader och andra anläggningar. Flertalet av nu kvarvarande brukare kommer inte att ha möjlig- heter eller vilja att anpassa sina företag så att de ger full syssel- sättning och försörjning för dem själva och familjen. För dessa brukare gäller istället att förstärka sina inkomster utanför jord- och skogsbruket. Då ligger entreprenadverksamheter och turism väl till. I andra fall måste brukare täcka sitt inkomstbehov genom en anställning. Utvecklingen går klart mot att allt fler företag inom lantbruket kommer att drivas på deltid eller i kanske än högre grad på fritid. Arbetet på gården blir då en del i en boendeform. Verksamheten kommer i dessa fall att vara inriktad på att hålla markerna öppna för att få en god boendemiljö. För att detta brukande skall bli uthålligt krävs som regel att driften ger något ekonomiskt tillskott, vilket i sin tur kräver att verksamheten har en viss omfattning och kan drivas någorlunda rationellt. I avsnitt 3.6 redovisas att antalet överlåtelser varierar mellan åren. Inför en allmän fastighetstaxering ökar t.ex. antalet släkt- överlåtelser. I grova drag kan man räkna med 10 000 15 000 överlåtelser . Av dessa är ungefär en tredjedel förvärv på öppna marknaden, medan övriga förvärv har släktanknytning. Till detta kommer ca 5 000 årliga överlåtelser av andel i fastighet, vilka också i stor utsträckning har släktanknytning. För att få en upp- fattning om omsättningshastigheten kan man ställa detta mot att det finns drygt 325 000 taxeringsenheter. Omsättningen på den öppna marknaden är således mycket liten. För de många överlåtelser som sker med släktanknytning brukar förloppet ofta vara att den äldre generationen först lägger ned jord- bruket. Jordbruksmarken arrenderas sedan ut som sidoarrende till Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket någon aktiv brukare i grannskapet. När sedan den tidigare brukaren avlider övertas fastigheten av arvingarna, som oftast inte bor kvar i bygden. Det går i statistiken att avläsa en stark trend mot mera utboägande, mera flerägande och ett minskat brukningsmässigt samband mellan jord och skog. Omkring 1950 torde inemot av all privatägd skogsmark haft ett brukningsmässigt samband med aktivt jordbruk. ligger denna siffra på . Vad gäller rationaliseringen av fastighetsstrukturen i skogsmark kan noteras att det i propositionen med förslag till ändringar i jordförvärvslagen (1990/91:155, sid. 24 25) påpekas att struktur- rationalisering i skogsmark är av stort intresse. Vidare sägs det i propositionen med förslag till ändringar i fastig- hetsbildningslagen (1993/94:27) att fastighetsstrukturens betydelse för skogsbruket är stor. Med syftet att förhindra bildandet av skogsbruksfastigheter som från skogsnäringens eller naturvårdens synpunkter kan bedömas vara alltför små jämkades skyddsregeln i 3 kap. 7 § fastighetsbildningslagen för att ge ökat skydd för skogsnäringen och skogsmiljön. Som riktmärke för att bedöma minimistorleken för skogsfastig- het har i propositionen angivits en årlig tillväxt om 200 250 kubik- meter skog. I hektar varierar detta riktmärke över landet. Som exempel angavs att riktmärket i f.d. motsvaras av och i av . Jag noterar att av antalet skogsbruksfastigheter i landet, mot- svarande 10 av den totala skogsmarksarealen, i dags- läget ligger under den storleksgräns som anges i propositionen. Enligt lantbruksräkningen 1992 fanns då ca 122 000 företag (av det totala antalet) med en skogsmarksareal mindre än 20 ha. Vid taxering hade 136 000 taxerings- enheter av totalt drygt 274 000 mindre än 20 ha skogsmark. I vissa delar av landet är genomsnittsarealen skog per enhet mycket låg, t.ex. i , där f.d. har 19 ha och f.d. har 27 ha. Ägar- och brukningsförhållanden inom jord- och skogsbruket De ovan redovisade siffrorna visar att det finns ett betydande inslag av fastigheter som enligt bedömningarna i den tidigare redovisade propositionen är alltför små för rationellt skogsbruk. Detta innebär att det inom delar av skogsbruket finns en betydande rationaliseringspotential. Den tekniska och ekonomiska utvecklingen sedan det slut sådan som den beskrivits i kapitel 3 för gäller även i sina huvuddrag för övriga västeuropeiska länder. De olika ländernas ambitioner att med statliga insatser främja strukturrationaliseringen inom jord- och skogsbruket varierar. Även metoderna för detta främjande är olika. Även ambitionerna och tekniken varierar för att hantera den glesbygdsproblematik, som hänger samman med det minskande behovet av arbetskraft inom de areella näringarna. I stort sett har samma medelsarsenal som beskrivits för svensk del också används i andra länder, fast i andra kombinationer. Det är således fråga om lagstiftning för förvärv av mark, fastighets- bildning, arvsregler och beskattning. Hit hör även jordfondsverk- samhet, insatser för omarrondering och statligt stöd. Genom internationella utblickar är det möjligt att dra nytta av andra länders erfarenheter. För svensk del torde en jämförelse med våra grannländer och vara av störst intresse. De har en fastighetsstruktur, som i sina huvuddrag grundlagts under 1800- talet eller tidigare. De kombinerade fastigheterna, dvs. de som innehåller både jordbruksmark och skogsmark, dominerar. De geografiska förutsättningarna är relativt lika varför den glesbygdsproblematik, som hänger samman med strukturrationa- liseringen är likartad. har haft en långtgående jordpolitisk lagstiftning och planerar nu för en skärpning av regel- verket. I har statsmakterna historiskt sett fört en liberal jordpolitik och den finska markförvärvslagen har av- skaffats. Den svenska jordpolitiken intar i sin ambitionsnivå här- vidlag en mellanställning. Liksom i är det norska fastighetsbeståndet på landsbygden kombinerat med både jordbruksmark och skogsmark. Enligt den senaste räkningen fanns 1989 ca 182 000 fastigheter (landbruks- eiendommer). På inte mindre än en fjärdedel av dessa var jord- bruksarealen mindre än två hektar. var antalet jordbruksföretag ca 100 000 varav 40 000 hade 0,5 åker. Antalet företag hade till 1998 minskat till 77 000 varav ca 20 000 hade högst . Dessa siffror belyser den strukturutveckling som det norska jordbruket nu går igenom. Av de norska jord- bruksfastigheterna ägdes 1989 inte av en fysisk person. I Stortingsmelding nummer 19/1999-2000 Om norskt lantbruk och livsmedelsproduktion ger det norska Landbruksdepartemen- tet en sammanhållen redovisning av den norska jordbrukspolitiken. Av denna redogörelse framgår att jordpolitik utgör en central del av den samlade jordbrukspolitiken. Bestämmelser med jordpolitisk innebörd finns uppdelad på främst fem lagar, nämligen jordloven, odelsloven, konsesjonsloven, jordskiftesloven och lov om skogs- bruk och skogsvård (skogsvern). I det följande redovisas innehåll och tillämpning för de tre förstnämnda lagarna. 4.2.2Huvuddragen i gällande regelverk Enligt jordloven skall arealresurserna brukas på ett sätt, som ger en ändamålsenlig och varierande företagsstruktur utifrån samhälls- utvecklingen i området med huvudvikten lagd på hänsynen till bosättning, sysselsättning och driftmässigt goda lösningar. Areal- resurserna skall brukas på ett hållbart sätt. Användningen skall vara miljövänlig, ta hänsyn till skyddet av jorden som produktions- faktor och ta vara på marken och kulturlandskapet som grund för liv, hälsa och trivsel för människor, djur och växter. All odlad jord som kan utnyttjas för lönsam drift skall hållas i hävd. För odlad jord som inte ger underlag för lönsam drift kan ägaren få åläggande om att marken skall skogsplanteras eller att åtgärder skall vidtas till skydd för kulturlandskapet. Brukningsvärd jord får inte utan tillstånd omföras till annan användning. Sådant tillstånd ges med stor restriktivitet och efter noggrann planmässig får inte heller avstyckas från jordbruksfastighet. Landbruksdepartementet kan samtycka till sådan avstyckning om starka samhällsbyggnadsintressen talar för detta, och att en delning av fastigheten är försvarlig med hänsyn till den avkastning fastig- heten kan ge. Odelsrätt kan hävdas till fastighet som används för lantbruks- drift. Fastigheten måste dock innehålla jordbruks- mark eller, då det är fråga om ren skogsfastighet, skogsmark. En fastighet blir odelsjord när den funnits i en släkts ägo . Rätten till odel gäller för en person tillhörande den närmaste släkten i tur och ordning enligt förstfödselprincipen. Lika rätt gäller för män och kvinnor som är födda efter . Odelsrätten kan hävdas genom dels frivillig uppgörelse, dels genom ett inlösensförfarande, där domstol bestämmer priset enligt avkastningsvärderingsprincipen. Den senare rätten kallas åsetes- retten. har samma språkliga ursprung som det svenska ordet odal. En odalbonde var en person, som hade full äganderätt till sin gård. Åsetesrett torde språkligt vara samma som det svenska ordet åborätt. Förvärv utan odel skall enligt huvudregeln prövas enligt bestäm- melserna i konsesjonslagen. Denna lag har som syfte att reglera och kontrollera omsättningen av fast egendom för att uppnå ett effektivt skydd för landets produktiva arealer och att för att uppnå sådana ägar- och brukarförhållanden som är de mest ändamålsenliga för samhället, bl.a. för att tillgodose