sou · GPB357d3 · 2002-01-01 00:00:00 — De nivåer och gruppskillnader i den välfärdspolitiska tilliten och betalningsviljan som uppmättes 1997 är i stort sett desamma . Det betyder att det i första hand är pensionssystemet som dras med ett tillitsproblem, det betyder att den individuella skattebetalnings- viljan för välfärdspolitiska ändamål är hög och skiljer sig föga mellan olika grupper, och det betyder att det i synnerhet är de ensamstående föräldrarna som bedömer risken för försörjnings- och vårdproblem som stor. Några smärre undantag från denna bild av stabilitet finns dock. Det finns t.ex. vissa indikationer på att gruppskillnaderna i välfärdspolitisk tillit ökar, så att i de grupper där tilliten var lägst 1997 har den minskat något, medan den ökat något i de grupper som 1997 hade den största tilliten. En annan förändring är att tilliten till sjukvården minskar. Detta är den enda enskilda indikator där vi kan registrera en statistiskt signifikant förändring . Röster har också höjts för att ge privata vårdförsäkringar ökat svängrum på samma sätt som inom pensionssystemet (Fölster & 2001). Tendenserna till att förtroendet för sjukvården sjunker inom alla grupper kan tyda på att sådana argument kan få gehör också utan- för de högre tjänstemannagrupper som varit de privata vård- försäkringarnas främsta målgrupp. Det är dock inte säkert att tilliten till sjukvården skulle vara särskilt låg i ett historiskt eller jämförande perspektiv. Vi vet t.ex. inte hur detta förtroende såg ut under 1970- eller 1980-talen och i vilken utsträckning 1990-talets kris påverkat nivåerna. Överhuvud- taget är det svårt att ha någon uppfattning om de aspekter av välfärdspolitisk tillit vi här studerat är låga eller höga, eftersom referenspunkter bakåt i tiden eller till andra länder saknas. Kan man lita på välfärdsstaten? enda som kan sägas är att tillitsproblemen är störst i fallet med pensionerna, och att de tillitsnivåer som registrerades 1997 inte var någon snabbt övergående effekt av osäkerheten kring det nya pensionssystemet. I jämförelse med de institutionaliserade förvänt- ningarna om att den offentliga välfärdspolitiken ska garantera alla god vård, omsorg, utbildning och adekvata ersättningar från social- försäkringarna måste nog de siffror som presenteras i kapitlet betraktas som anmärkningsvärda. På några punkter kan den bild som presenterats av tillit och skattebetalningsvilja behöva kompletteras och ifrågasättas. För det första har inte tilliten för de kommunala välfärdstjänsterna under- sökts, ett område där Kumlin & (2000) visar att det finns en utbredd uppfattning om att kvaliteten sjunkit. (2000) visar dessutom att missnöjet med kvaliteten på de kommunala välfärdstjänsterna ökar . I de siffror som presenterats i detta kapitel framgår ju också att tilliten till sjukvården minskat något. Vi vet dock ganska lite om hur tilliten ser ut eller förändrats exempelvis i frågan om barnomsorgen ger barnen en trygg och utvecklande miljö, eller om skolorna ger eleverna adekvata kunskaper och förhållningssätt. Givet dessa verk- samheters centrala roll i att skapa social integration och kvali- fikationer för vuxenlivet, samt mot bakgrund av de omfattande besparingar som genomförts i de kommunala verksamheterna , är detta naturligtvis en beklaglig brist. Trots pensionssystemets kvarstående tillitsproblem tycks det alltså som om det stora tillitsproblemet i svensk välfärdspolitik håller på att förskjutas från de statliga socialförsäkringarna till den kommunala vården, omsorgen och utbildningen. Detta är verk- samheter som i jämförelse med socialförsäkringarna är svåra att styra för staten, både för att kommunernas självbestämmande är betydande och har ökat och beroende på tjänste- produktionens karaktär jämfört med kontantersättningar. Huru- vida kvaliteten i och omfattningen av dessa välfärdstjänster kan återställas efter 1990-talets kris är därför ännu en öppen fråga, och en fråga av avgörande betydelse för hela den välfärdspolitiska opinionsbildningen. En annan begränsning i de analyser som här presenterats är att de inte belyst skattebetalningsviljan i allmänt avseende, utan endast i förhållande till vissa välfärdspolitiska ändamål. Som (2001) visar, tycks skattemissnöjet ifråga om skatternas allmänna nivå, liksom i frågan om skatternas nivå i relation till de förmåner som Kan man lita på välfärdsstaten? betalas via skatterna, ha ökat påtagligt senare del. Ett sådant allmänt skattemissnöje kan mycket väl, på ett sätt som inte nödvändigtvis är motsägelsefullt, samexistera med en bered- villighet att betala mer skatt under förutsättning att denna går till vissa välfärdspolitiska ändamål. Detta visar, som jag tidigare påpekat (Svallfors 1999a: Kap. 8), att opinionsstödet för den svenska välfärdspolitiken är ett villkorligt samtycke. Det grundar sig dels i principiella åsikter om det offentliga ansvaret och finansieringen, dels i praktiska bedöm- ningar av hur väl systemet faktiskt fungerar i olika avseenden. En rimlig tolkning av den svenska 1990-talsutvecklingen är att inget tyder på att de principiella ståndpunkterna förändrats särskilt mycket, men att förtroendet för de politiska aktörerna bakom välfärdspolitiken naggats i kanten liksom tilliten till att systemet ska fungera som avsett. Braskande tidningsrubriker om att Välfärdsstaten tappar stöd (DN )12 är därför lika överdrivna som de motsatta påståendena om att stödet för välfärdspolitiken är oproblematiskt och oförändrat starkt. Det principiella stödet för en kollektivt finansierad, omfattande och offentligt organiserad välfärdspolitik samexisterar på ett komplext, villkorligt och instabilt vis med gryende farhågor om systemens bräcklighet. Att attitydmönster på detta sätt är komplexa och eventuellt till vissa delar motsägelsefulla är på ett mer generellt plan något som öppnar möjligheter för politiskt entreprenörskap, i vilket poli- tiska aktörer artikulerar och binder ihop attityder till samman- hängande och säljbara program. I detta avseende är slaget om välfärdsopinionen ett permanent fälttåg, där såväl de välfärds- politiska institutionernas faktiska funktionsssätt som det sätt på vilket olika intressen representeras är centrala inslag. 12 Den rapport (2001) som gav upphov till denna och liknande alarmistiska rubriker innehåller egentligen inga belägg alls för att det principiella stödet för välfärdsstaten skulle ha förändrats. De undersökningar som refereras i rapporten tyder istället på ett fortsatt starkt opinionsstöd för välfärdspolitiken, ett stöd som dessutom på flera punkter blivit starkare . Kan man lita på välfärdsstaten? Tilltron till dagens socialförsäkringssystem Public Attitudes Towards Taxation: –1997. Scandinavian Political Studies, 23: 37–65. Dimensions of Attitudes towards of Welfare Retrenchment: Evidence from , , , arbetspapper, . Politics against Markets: The Social Democratic Road to . Fölster, S. & G. 2001. Ge alla rätt till vårdförsäkring Dagens nyheter 010204, A4. Kumlin, S. & M. 2000. Opinionsbildning som drag- kamp: Företaget möter den svenska välfärdsstaten i , L. (red.) Den nya regionen. : nr 25. Att lyckas med välfärdsreformer. Erfarenheter, strategier och förutsättningar. Välfärd i obalans i , S & L (red.) Det nya samhället. : nr 24. Orloff, A.S. Gender and the Social Rights of Citizenship , 58: 303–328. & S. Presser 1996. Questions and Answers in Attitude Surveys. Thousand Oaks: . SOU 2000:3 Välfärd vid vägskäl. Svallfors, S. 1989. Vem älskar välfärdsstaten? intressen och svensk välfärdspolitik. Svallfors, S. 1995. The End of Class Politics? Structural Cleavages and Attitudes to Swedish Welfare Policies Acta Sociologica Vol 38: 53–74. Svallfors, S. 1996. Välfärdsstatens moraliska ekonomi. Svallfors, S. 1997. Worlds of Welfare and Attitudes to Redistribution: A Comparison of Eight Western Nations , 13: 283–304. Kan man lita på välfärdsstaten? Svallfors, S. Mellan risk och tilltro: opinionsstödet för en kollektiv välfärdspolitik. : Studies in Sociology, nr 114. Svallfors, S. The Middle Class and Welfare State Retrenchment: Attitudes to Swedish Welfare Policies i Svallfors, (red.) The End of the Welfare State? Public Reactions to State Retrenchment. Svallfors, S. Välfärdsregimer och välfärdsopinioner: en jäm- förelse mellan åtta västländer Sociologisk Forskning, 1: 93–119. & B. (red.) Bilaga A: Gruppmedelvärden på enskilda frågor Tabell A1: Bedömd risk för försörjningsproblem 1997–2000. Inte klara sjukskr. Signifikanta (0,05 procent-nivån) skillnader i fet stil Tabell A2: Upplevt behov av privat försäkring 1997–2000. Signifikanta (0,05 procent-nivån) skillnader i fet stil Tabell A3: Individuell skattebetalningsvilja 1997–2000. Signifikanta (0,05 procent-nivån) skillnader i fet stil Kan man lita på välfärdsstaten? Bilaga B: Jämförelse åldersintervallet 29–med åldersintervallet 18–1997 Jämförelse av åldersintervallen 18–och 29–(1997). Sannolikt: ej sjukvård Sannolikt: ej klara sjukskrivning Sannolikt: avstå läkarbesök Sannolikt: flytta p.g.a. kostnad Sannolikt: ej acceptabel pension Kan man lita på välfärdsstaten? Bilaga C: Utdrag ur frågeformulär 25.Hur stor tror Du sannolikheten är att Du... Var vänlig kryssa i en ruta på varje rad! ...kommer att bli arbetslös inom ...inte får den sjukvård Du behöver om Du skulle bli sjuk? ...inte klarar en månads avstå från läkarbesök på grund av att Du inte har råd? ...måste flytta från Din bostad av för höga boendekostnader? ...får en statlig pension som inte ger Dig en acceptabel Känner Du själv ett behov av att komplettera det offentliga välfärdssystemet med egna privata försäkringar på något av följande områden? Var vänlig kryssa i en ruta på varje rad! Jag känner behov av att ha en privat försäkring för att... få högre ersättning vid få högre ersättning vid sjukvården om jag blir sjuk äldreomsorgen när jag blir Kan man lita på välfärdsstaten? 28.Skulle Du själv kunna tänka Dig att betala mer skatt, om pengarna gick till något av följande ändamål? Var vänlig kryssa i en ruta på varje rad! a)Sjuk- och hälsovård. b)Stöd till äldre (pensioner, äldreomsorg m m). c)Stöd till barnfamiljer (barnbidrag, barnomsorg m m). d)Socialbidrag (stöd till dem som p g a för låg inkomst inte kan försörja sig själva). e)Den vanliga skolan (och gymnasieskolan). f)Sysselsättningspolitiska insatser, dvs åtgärder för att bibehålla eller skapa fler arbetstillfällen.