frs · GQ12290 · 2002-12-18 00:00:00 — Svar på fråga 2002/03:290 om säkerhetsunderskott har frågat mig om innebörden av min beskrivning från interpellationsdebatten att inte har något säkerhetsunderskott. Detta begrepp, frånvaron av säkerhetsunderskott, har illustrerats eftertryckligt när våra tre grannländer , och , genom de historiska utvidgningsbesluten i och , har fått sina säkerhetspolitiska målsättningar tryggade. Dessa länder är inte längre spelpjäser på främmande makters bord. De är åter herrar i eget hus. De är inte objekt i säkerhetsarkitektur, utan subjekt som genom sin egen uppnådda trygghet kan bidra till den gemensamma säkerheten. Kort sagt: De har inte längre något säkerhetsunderskott. För den som levt under ockupation och förtryck torde begreppet säkerhetsunderskott ha en konkret och uppenbar innebörd. eller aldrig har det heller varit lättare att konstatera att inte heller vårt eget land har något säkerhetsunderskott. Vi upplever inga militära hot riktade mot eller våra grannländer. Vår närmaste omgivning präglas av förtroende och samarbete. och står utanför den överenskommelse om vår säkerhetspolitiska linje som regeringen ingick med de övriga borgerliga partierna . ställer inte upp bakom militära alliansfrihet, utan förespråkar i stället ett svenskt medlemskap i . Låt mig därför vara särskilt tydlig på denna punkt. Vår militära alliansfrihet består. Den åtnjuter starkt folkligt stöd. De förändringar i och närområdet som sker är fundamentala och glädjande, men förändrar inte grunden för eget säkerhetspolitiska val. Eftersom i interpellationsdebatten även berörde utvecklingen av den europeiska utrikes- och säkerhetspolitiken vill jag gärna understryka att EU är en politisk allians av självständiga stater, inte en militär allians med bindande försvarsgarantier. står fast vid att så ska förbli även efter regeringskonferensen. Vi är däremot beredda att diskutera hur vi på andra sätt kan stärka unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och dess instrument för konfliktförebyggande och krishantering. Jag vill gärna i detta sammanhang uttrycka min tillfredsställelse över att EU och Nato i lyckades nå en uppgörelse om att unionen ska kunna använda vissa av Natos resurser för att kunna leda och utföra även mer krävande fredsfrämjande insatser. Trots denna positiva utveckling bör vi komma ihåg att den säkerhetspolitiska bilden är bredare . Vi har att bemöta en rad gränsöverskridande hot som bara kan avvärjas i samarbete. Detta gäller till exempel terrorismen, massförstörelsevapnen, den växande fattigdomen, miljöhoten, flyktingströmmarna, epidemierna och hoten mot den kritiska infrastrukturen i vårt moderna samhälle. Men i detta vidgade säkerhetsbegrepp finns även möjligheter att ta till vara. Den gamla stormaktsrivaliteten kan ersättas av samarbete mot gemensamma hot. Individens säkerhet kan sättas i fokus på ett annat sätt . Detta inger hopp för framtiden. Den internationella koalitionen mot terrorism som är en del av är ett viktigt exempel på denna nya anda av global samverkan. Kampen måste föras utan avkall på demokratiska och rättsstatliga principer, och med respekt för de mänskliga rättigheterna. I annat fall har terroristerna uppnått sitt mål och lyckats skapa en annan värld än den vi känner som vår.