prot · GQ0939 · 2002-12-18 00:00:00 — Ett lämpligt sätt att åstadkomma detta hade varit inomramen för trepartssamtalen, men verkar inte samtalstonen vara den bästamellan parterna i de samtalen.Sjukskrivningsstatistiken visar på tydliga skillnader i samhället, både re-gionalt och - som också nämnts tidigare - mellan könen. Kvinnorna står fören dubbelt så stor del av sjukskrivningarna som männen. En förklaring tilldetta är den höga ohälsan i offentlig sektor, där flertalet kvinnor arbetar.Tyvärr har forskningen kring arbetsmiljön varit fokuseradpå vad som är orsaken till den ökade sjukfrånvaron. Det ska inte förringas,men man måste också titta på detta från andra hållet. Vi borde göra en or-dentlig undersökning av de regioner och de yrkesgrupper där friskhetsfaktornär hög och se vilka faktorer som bidrar till att dessa yrkesgrupper och regio-ner är mer långtidsfriska än andra.Fru talman! I då kunskap är den enskilt viktigaste produktionsfak-torn i de flesta företag, också inom de traditionella industrisektorerna, är detav avgörande betydelse att företag förmår förnya sina medarbetares kunska-per. Trots vetskapen om detta har det gjorts alltför lite för att underlätta ar-betskraftens övergång till framtidens arbetsliv.En nyckel till detta är kompetenssparandet, vilket också har framförts ti-digare i debatten. Vi vill se ett generöst utformat kompetenssparande somstimulerar både arbetstagare och arbetsgivare att göra avsättningar. Tyvärr ärinte det system som till viss del fattade beslut om särskiltgeneröst. Enligt TCO-utredaren kommer det att ta mellan sjuoch för en genomsnittlig tjänsteman att kunna avsätta pengar som räck-er till en termins utbildning utan inkomstbortfall. Detta medför risk för attarbetsgivarnas intresse att fylla på arbetstagarnas konton försvinner. Denenkla anledningen till det är att spartiderna blir orimligt långa.Centerpartiet har tillsammans med övriga borgerliga partier en annanform för hur kompetenssparandet ska se ut. Vi vill att både arbetstagare ocharbetsgivare ges reella möjligheter att göra avsättningar. Det är en form somger individen möjlighet att göra avdrag för sparandet och som ger arbetsgiva-ren rätt till avdrag för sociala avgifter vid avsättningen.Ett väl fungerande kompetenssparande är en viktig del i det livslånga lä-randet, och det ökar människors möjlighet att på lika villkor utvecklas. Kom-petenssparandet kan även bli en av delarna i att minska antalet sjukskrivning-ar i och med att det underlättar för den enskilde att byta arbetsplats ellerkar-riär.Avslutningsvis, fru talman: är de individuella kompe-tenskontona ett verktyg för både de anställda och för företagen. De är ettverktyg för att man ska kunna växa och möta framtiden med öppna ögon. Deindividuella kompetenskontona ökar den anställdes trygghet och företagenstillgång till kompetent arbetskraft. Det gynnar människan, företaget och sam-hället i stort.Anf. 192 ():Fru talman! har vi debatterat sysselsättning och arbete. Jagtänkte nu gå steget längre och prata om det goda arbetet. Mer än 24 timmarfår aldrig dygnet, och om tiden ska räcka till måste det finnas en rimlig ba-lans mellan jobb och fritid. Trots allt tillbringar de flesta av oss en stor del avlivet just på jobbet. Det är viktigt att det finns kvalitet i de timmarna föratt viska orka med allt det andra som vi vill göra.Jag tror att vi måste vidareutveckla en helhetssyn på arbetslivsfrågorna,där vi tillsammans kan forma mänskliga arbetsmiljöer. De anställda är arbetsgivarens viktigaste resurs. Tyvärr märks detta . Arbets-miljön är utan tvekan en av de viktigaste rekryteringsfrågorna vid framtidaanställningar.Men för att utveckla ett modernt arbetsliv krävs förändring av arbetsorga-nisationerna. Arbetstagarens inflytande över arbetstiden måste stärkas. Dethar stor betydelse för människors möjlighet att planera sina liv och för ar-betsgivaren att kunna organisera. Arbetsrätten bör inriktas på att minska denuppsjö av tidsbegränsade anställningar som finns . Jag återkommer tilldetta lite senare.Sannolikt finns det ett samband mellan den kraftiga ökningen av sjuk-skrivningar och de försämringar som skett i arbetsmiljön under 1990-talet.Allt större grupper arbetar under arbetsförhållanden med negativ stress, lågegenkontroll och bristande socialt stöd - mycket beroende på att en stor delav skyddsombudsverksamheten försvann under den tiden.Orsakerna till bristande skyddsombudsverksamhet kan säkert spåras ilågkonjunkturens kölvatten, där tystnaden och rädslan över att förlora jobbetbidragit till att fler blivit sjuka. står vi inför fullbordat faktum. Detkrävs60 000 nya skyddsombud samt ökade satsningar på arbetsmiljöutbildning.Det är en verksamhet som vi nu åter vill försöka stärka. Vi föreslår därförytterligare 30 miljoner till att förstärka den regionala skyddsombudsverksam-heten, samt att 30 miljoner satsas på förstärkt tillsyn.Men detta räcker inte. Det måste till en förändrad syn på skyddsombudensroll från arbetsgivarnas sida. En god arbetsmiljö måste också betyda att denses som en viktig produktionsfaktor.Fru talman! Vi socialdemokrater är oerhört angelägna om att göra allt vadvi kan för att motverka att människor slits ut på grund av dåliga arbetsmiljö-er, maktlöshet i jobbet eller andra orsaker som gör att människor mår dåligt,som, när det vill sig illa, slutar i arbetsskador eller sjukskrivning. Detta isintur kräver insatser på en rad områden:· Den sjukskrivnes rätt till rehabilitering och möjligheter att återgå i arbeteska förbättras.· Resurser ska avsättas för ökad samordning mellan sjukvård, socialtjänst,arbetsmarknad och försäkringskassa.· Arbetsmarknadens förebyggande arbete ska stärkas, och kvinnors hälsaoch arbetsvillkor uppmärksammas särskilt.Det rör sig inte nödvändigtvis om stora eller kostsamma aktiviteter. Dearbetsplatser som lyckas vittnar om att de pengar man satsar får man igenmångfalt genom minskade sjukskrivningar.Det är min övertygelse att vi människor fungerar bättre i ett arbetsliv medtrygga anställningsvillkor och en stark arbetsrätt som undanröjer godtyckeoch utslagning och där engagemang och utveckling uppmuntras. Detta harkloka arbetsgivare redan insett. De vet att när personalen slipper bekymra ochoroa sig gör de ett bättre jobb. Friskare arbetsplatser är välgörandeförbåde produktion och tillväxt. Det är den vägen vi ska gå. Tryggheten ochinflytandet ska ökas, inte begränsas, genom att· av tidsbegränsade anställningar ska avgränsas; tillvidareanställningska vara norm,· chansen till återanställning ska öka,· föräldraledigheten ska inte kunna missbrukas under uppsägningstid,· skyddet för gravida och föräldralediga ska stärkas,· undantagen i turordningsreglerna ska bort och· möjlighet till livslångt lärande ska finnas.Jag konstaterar att mycket återstår att göra innan vi nått målet om detgoda och jämlika arbetslivet. Rätten till vidareutbildning är ett område därorättvisorna är stora mellan olika människor och grupper.Fru talman! Jag konstaterar att den höga sjukfrånvaron är slöseri med våramänskliga, sociala och ekonomiska tillgångar. Det får inte fortsätta. Tillsam-mans med arbetsmarknadens parter och andra aktörer vill vi socialdemokraterkomma till rätta med problemen i arbetslivet. Det finns ingen enkel lösning.Men jag tror att det viktigaste arbetet måste göras lokalt ute på arbetsplatser-na i samverkan mellan anställda och arbetsgivare. Detta understryks också avforskare vid som har listat en arbetslivets fem-i-topp-lista för ökad hälsa. Den ser ut ungefär så här:· Delaktighet och inflytande på arbetsplatsen.· Rimlig fysisk belastning.· Ett gott ledarskap.· Möjlighet till egen utveckling och kompetensutveckling.· Att kraven anpassas efter den egna kompetensen och inflytandet.Fru talman! Vi ser självklart med bekymmer på kvinnors situation i ar-betslivet. Många kvinnodominerade arbetsplatser dras fortfarande med följd-verkningar som uppstod kring de slimmade organisationerna under 90-taletsbesparingskris.Men hela sanningen finner man inte bara där. ochRiksförsäkringsverkets studier visar att organisatoriska eller sociala faktorerorsakar av de arbetssjukdomar som drabbar kvinnor. Kort sagt: Kvin-nors arbetsliv präglas fortfarande av stort ansvar men litet inflytande.Socialdemokraternas uppdrag handlar främst om att skapa en jämn för-delning av makt och inflytande. Det ska ske genom lika möjligheter för kvin-nor och män till ekonomiskt oberoende, lika arbetsvillkor och tillgång tillvidareutbildning. Många, framför allt kvinnor, sitter fast i ofrivilligadeltidereller otrygga timanställningar. Därför ska heltid vara en rättighet och deltiden möjlighet.Fru talman! Det måste till attitydförändringar. Förväntar vi oss att kvinnorska ta huvudansvaret för barnen? Förväntar vi oss möjligen omedvetet attkvinnor har mindre tid och intresse för sitt jobb och därmed presterar mindrei arbetet? Synen på kvinnor och män i arbetslivet kan kännashopplöst cementerad. Men diskriminering och orättvisor kan faktiskt föränd-ras med politiska beslut.Målet är ett arbetsliv där alla får möjlighet att utvecklas, där ingen slås utav skador eller ohälsa och där alla kan påverka sina arbetsuppgifter. Det godaarbetslivet är ingen utopi. Det kan vi uppnå, för politik gör skillnad.Fru talman! Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkan-det och avslag på samtliga reservationer.Anf. 193 () replik:Fru talman! Vi hade en delegation indiska kvinnor på besök i arbetsmark-nadsutskottet . De flesta av dessa kvinnor var yrkesarbetande. När defick reda på att vi inte hade någon hjälp i hemmet frågade de oss: Men hur fårni detta att gå ihop? Svaret på det är att vi inte får det att gå ihop. Ohälsanärkatastrofalt hög just bland kvinnorna.Det svåra är att få arbete, fritid och hemarbete att gå ihop. Socialdemo-kraterna ser inte, de hör inte och de talar inte om detta som är en verklighet.Lösningen är inte att mannen ska hjälpa till med hemarbetet. De i Sverigesom har det största problemet med att inte få tiden att räcka till är de ensam-stående mammorna.Därför ställer jag samma fråga igen som jag gjorde innan. Varför kan niinte hjälpa kvinnorna, som har den högsta ohälsan, och se till att de kan fåhushållstjänster till rimliga priser?Anf. 194 () replik:Fru talman! Det är ingeting som hindrar någon i att ha hus-hållsnära tjänster om de vill det. Men de får själva betala tjänsten. Jag kaninte finna någon anledning för att just hushållsnära tjänster skulle vara sub-ventionerade med skattemedel som andra tjänster inte är subventio-nerade med skattemedel. Det är väl vad det handlar om, är mitt svar att den som vill ha hushållsnära tjänster har möjlighet tilldet, men inte med skattesubvention.Anf. 195 () replik:Fru talman! Det innebär att de ensamstående mammorna får fortsätta attha den högsta ohälsan i . De klarar inte av detta. Det är frågan om attha en sänkt skatt. Ni är inte beredda att ens tänka tanken.Jag har en annan sak som jag vill ta upp med er, eftersom jag inte kom-mer längre i diskussionen. Det gäller betänkandet. I utskottets övervägandetalar man på s. 23 om trepartssamtal och 11-punktsprogrammet. Sedan sägerman: Den viktigaste punkten i 11-punktsprogrammet är de trepartssamtalsom förs mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. Syftet med dessasamtal är att skapa en samsyn, säger man.När näringslivet i förrgår lämnade samtalen sade det att man efterlyserjust en helhetssyn. Det efterlyste attitydförändringar till sjukskrivningar ochen översyn av ersättningsnivåerna. De upplever att det inte finns någon sam-syn.Den viktigaste punkten i programmet och som gör att man slår sig förbröstet är just trepartssamtalet. Efter det att betänkandet har skrivits visadesig att det har halverats.Min fråga till och är: Vad tror de ärde bakomliggande orsakerna till varför människor behöver sjukskriva sig frånarbetet ? Vad tror ni? Varför sjukskriver sig människor?Anf. 196 () replik:Fru talman! Först till frågan att ensamstående mammor skulle ha möjlig-het till hushållsnära tjänster. Det tror jag inte ens tror på.Vilka ensamstående mammor är det vi talar om? Är de som tjänar som skulle ha möjlighet att ha någon anställd som skullesköta de hushållsnära tjänsterna?Möjligheten är snarare att de ska kunna kombinera, som jag sade i mittanförande, för att få de att gå ihop. Det kan de göraom de har ett stimulerande och gott arbete där de kan påverka och tycker attdet är kul att gå till jobbet. Då är det också lättare med de andra 16 timmarnasom de tillbringar på sin fritid. Då får de också det att gå samman.Det visar sig att de människor som har de mest stimulerande arbetsupp-gifterna också är de som jobbar mest, men de klarar det. De människornasom har de minst stimulerande arbetsuppgifterna är de som har bekymmer.Därför ligger mycket av ohälsotalen, tror jag, just i arbetsmarknaden. Det ärdär man måste komma till rätta med dem.Sedan till trepartssamtalen. Det är beklagligt att det sprack innan manhade skrivningen klar. Man ville inte ställa upp från Svenskt Näringslivs sida.Men det vi har talat om, ohälsotalen, handlar ändå om att vi vill få tillbakamänniskorna till jobbet.Vi talar inte om att de är hemma. Vi talar om att de människor som gårsjukskrivna ska kunna komma tillbaka i ett arbete. Därför är förslag till hur man skulle kunna komma till rätta med faktorerna iohälsotalen mycket intressant.Det är kanske inget likhetstecken mellan att vara sjuk och att vara hemmafrån arbetet. Det finns säkert goda möjligheter att genomföra delar av dettautan att det skulle kosta någonting för arbetsgivaren. Det gäller till exempeldetta , eftersom man kommer att sänka arbetsgivaravgiften i mot-svarande grad.Anf. 197 () replik:Fru talman! Det var mycket som sades i detta anförande av både glädjan-de och förvirrande art. Ohälsofrågorna och deras orsak och verkan skulle vinog kunna debattera dygnet runt i kammaren.Ett problem som vi i har identifierat för länge sedan är detstuprörstänkande som mycket har präglat , arbetsförmed-lingen och . Vi har vid upprepade tillfällen lagt fram förslag omen ökad finansiell samordning.Därför är det i och för sig glädjande att nu säger att manär beredd att öka samordningen. Den automatiska frågan till för mig: Varför har ni då tidigare vid upprepade tillfällen i kammarenröstat emot sådana förslag? Det har varit förslag som kunde ha underlättat föross att hålla långtidssjukskrivningarna stången.Anf. 198 () replik:Fru talman! Jag tänker inte kommentera vad vi har röstat för och emot iden här kammaren tidigare. Jag kan det inte heller - jag vet inte precis vilkabetänkanden som vi har röstat för eller emot.Jag kan bara säga att det finns ett otal utredningar som är på gång ochjobbar med just de här frågorna eftersom vi tar dem på största allvar. När denena rapporten efter den andra kommer om att man kan hitta olika lösningar såär det klart att jag tycker att man ska vara öppen för det. Vi socialdemokraterär öppna för alla lösningar som kan få ned ohälsotalen. Att människor verkli-gen kan gå till jobbet och arbeta - det är det som vi ska se till! Människor skakunna gå och göra sitt jobb och få det att gå ihop med sin fritid. Vi får väl senär Rydhs utredning och alla andra utredningar om ohälsan i arbetslivet ärklara.Men det som vi inom vårt utskottsområdet ska debattera är faktiskt dentid då man är på jobbet. förde en lång debatt omohälsan här i kammaren i går, men då handlade det mer om rehabilitering ochandra faktorer. Men vi pratar utifrån arbetsmarknadsutskottets betänkande,där det handlar om arbetslivet.Anf. 199 () replik:Fru talman! Jag är mycket väl medveten om att vi pratar utifrån arbets-marknadsutskottets betänkande och arbetslivet. Men det var ju som tog upp det här med att öka samordningen med försäkringskassanoch så vidare, så jag kunde inte motstå att ställa frågan. Jag kan fortsätta attställa frågan om varför ni har röstat emot, men jag kanske inte får något svar.Vi kan ta en annan del som tog upp. Det gäller hur kvin-nors situation på arbetsmarknaden inom den offentliga sektorn kan förändrasoch hur man kan göra den bättre. Men också där finns det en ovilja från Soci-aldemokraterna - det har åtminstone funnits det fram till . sade ju An-ders att han var villig att ta till sig många olika förslag.Min fråga är: Varför finns det en sådan tydlig ovilja hos Socialdemokra-terna att öppna den offentliga sektorn för alternativa arbetsplatser och på såsätt skapa en valfrihet för de kvinnor som jobbar i offentlig sektor? På så viskan man också skapa en lite större morot för den offentliga sektorn att kunnabli bättre och även ha en öppenhet för olika lösningar.Anf. 200 () replik:Fru talman! Har de lågavlönade kvinnoarbetsplatser som finns på Kon-sum, ICA eller på andra ställen lägre sjukfrånvarotal än de offentliga arbets-platserna? Nej, det har de inte. Problemet ligger alltså inte i om det är enoffentlig eller en privat arbetsgivare. Problemet ligger i det som jag har för-sökt att säga, nämligen i inflytandet över arbetet. Kassörskan på blirutsliten i armar, armbågar och handleder av lyften och det monotona arbetet.Vad händer i den privata sektorn när man ska rehabilitera en person? Jo, dåska man omplacera, och då räcker inte de arbetsmarknadslagar, som blandandra säger är alldeles för starka, ens till där. Då LAS:ar man ut demi stället, det vill säga att man säger upp personen därför att man inte kan om-placera henne eller honom. inte på huvudet , för så är det! Jag harmånga exempel som jag skulle kunna räkna upp.I offentlig verksamhet, däremot, omplacerar man därför att man är en storarbetsgivare som har möjlighet att göra det. Men det har man inte så ofta påsmå arbetsplatser, och därför blir personalen ut-LAS:ad. Det finns mångaexempel på sådana fall. Därför är inte statistiken rättvisande. Många hosprivata, små arbetsgivare blir alltså ut-LAS:ade.Anf. 201 ():Herr talman! Jag har också tänkt ta upp ohälsan i mitt anförande. Jag kaninte låta bli att göra en reflexion; det är en händelse som ser ut som en tankeatt vi debatterar ohälsan när vi av hälsoskäl egentligen bordegöra något annat. Men det är väl riksdagsledamöters arbetsvillkor, och knap-past någonting som vi kan sprida som ett gott exempel till resten av arbetsli-vet.Jag ska i alla fall göra mitt bästa för att fatta mig kort och prata fort, såattjag bidrar till att vi kommer härifrån så fort som möjligt.Sedan 1997 är inne i en period med höga och ökande sjuktal. Un-der har redan två statliga utredningar kommit om ohälsan. Utred-ningarna konstaterar att orsakssambanden är komplexa och att ohälsan serolika ut hos befolkningen beroende på kön, klass, ålder och yrkesområde.Man konstaterar också att faktorer i både arbetslivet och i samhällsut-vecklingen påverkar situationen och utvecklingen. Jag ska i mitt anförandeuppehålla mig vid de mekanismer i arbetslivet som producerar ohälsa. Avtidsskäl måste jag utelämna de förändringar som sker i samhällsutvecklingeni övrigt, som också har betydelse.De utredningar som presenterats konstaterar trots allt att förhållandena iarbetslivet har en viktig och avgörande betydelse när det gäller utvecklingenav ohälsa. Jag vill också konstatera och inledningsvis slå fast att även omsjukdomsdiagnosen relaterar till ökad stress och psykisk belastning - det är judet som har ökat mest - så är det fortfarande förslitnings- ochbelastningsskador orsakade av fysiskt tungt och belastande arbete i högt tem-po som helt dominerar.I huvudsak är det LO:s medlemmar, både män och kvinnor, i både privatoch offentlig sektor som drabbas. Men det är fler kvinnor än män, och fram-för allt är det äldre kvinnor. Ohälsan är alltså inte jämt fördelad över befolk-ningen. Klasskillnaderna är stora. De nya sjukdomarna ändrar inte den bil-den. Ohälsan är fortfarande en fråga om klass, och också en fråga omkön.För mig är det alldeles uppenbart att samband finns mellan den snabbaökningen av ohälsan och den ekonomiska krisen och massar-betslösheten . Att 200 000 jobb i kommuner och landstingoch 400 000 jobb i det privata näringslivet försvann till följd av krisen harnaturligtvis inte gått spårlöst förbi. Omvandlingstrycket och förändringstak-ten har ökat i hela arbetslivet, både i privat och offentlig sektor, som enföljdbåde av den ekonomiska krisen och nya ekonomiskpolitiska villkor under1990-talet.I näringslivet och industrin ser vi hur lönsamhetskrav och ökade vinst-marginaler driver på effektiviseringar och rationaliseringar i verksamheten.På många arbetsplatser har personalminskningar och ständiga omorganisatio-ner blivit vardagsrutin. Nya, magra organisationer växer fram med alltmerindividpräglade arbetsvillkor där arbetstagarna avkrävs eget ansvar, pressaspå prestationer, uppmanas att vara lojala, förändringsbenägna och flexiblaoch dessutom agera i en omvärld som ständigt förändras.Den individuella lönesättningen, som invaderat arbetslivet , förstärker problemen. När individuella förhållningssätt blir viktigare ängemensamt agerande och när var och en ska klara sig själv så ökar individensutsatthet och det blir svårare att säga nej och ställa krav. Slimmade arbetsor-ganisationer och ny teknik skärper kraven även på utbildningsnivå och påflexiblare anställda med bredare kompetens. minskar utrymmet försocialt hänsynstagande och ansvar för anställda med särskilda behov ochäldre arbetstagare.Klimatet har utan tvekan hårdnat . Människor som undermånga år har slitit hårt i underbemannade organisationer där sjuknärvaronofta är hög och övertidsarbetet omfattande har fått betala ett högt pris förutvecklingen under 1990-talet.När den tunna linje - som verkligen är tunn - som skiljer magra organi-sationer från anorektiska brister så far människor illa. Samma utveckling kanvi iaktta i offentlig sektor, även om utvecklingens drivkrafter i näringslivetoch i den offentliga sektorn är av olika slag - för så är det. Det handlar omlönsamhetskrav respektive resursbrist, men konsekvenserna är likartade.Resultatet är kostnadsjakt, rationaliseringar och hårdbantade organisationer.Förutom ofärden och lidandet för de enskilda individerna så växer sam-hällets kostnader lavinartat. Det är kostnader som ockuperar reformutrymmeti statsbudgeten och hotar förutsättningarna för en uthållig finansiering avvälfärdspolitiken. Utvecklingen måste naturligtvis brytas - därom borde vikunna vara ense.Vänsterpartiet står bakom den ambitiösa målsättningen att halvera antaletsjukskrivningsdagar . Uppgiften blir inte lätt. Det finns ingaenkla och snabba lösningar, utan det krävs en helhetssyn och en rad olikaåtgärder för att vända utvecklingen.Jag vill avsluta med några av de huvudpunkter som villsätta främst i kampen mot ohälsan, mot bakgrund av den analys jag just gjortav de mekanismer som producerar ohälsa.Ingenting kan ersätta det konkreta och dagliga arbetet med att elimineraskadliga arbetsmiljöer och riskfaktorer i arbetet. Detta måste alla anställda,fack, skyddsombud, chefer och företagshälsovård ägna sig åt med mycketstörre effektivitet . Grunden för ett sådant arbete är arbetsmiljöla-gen och ett systematiskt arbetsmiljöarbete.För att flytta fram positionerna i förhållande till dagens arbetsvillkor ochnya riskfaktorer i arbetslivet krävs fler bindande föreskrifter kopplade tillsanktionsavgifter på centrala avsnitt i arbetslivet. Det kan handla om organi-sationsfrågor, bemanningsfrågor, konsekvensanalyser, utbildningsfrågor medmera.Vi behöver en arbetsmiljölagstiftning, för att travestera en känd LO-ordförande som har avgått, som har förmågan att ställa sig i vägen förlångtgående effektiviseringar och ogenomtänkta organisationsförändringarvars konsekvenser är skadliga för arbetsmiljön och hotar personalens hälsa.Vi vill också göra företagshälsovården obligatorisk och tillgänglig för allaarbetstagare. Inriktningen ska vara förebyggande och rehabiliterande. Kom-petens och metoder måste utvecklas i förhållande till de nya riskfaktorerna,inte de gamla. Företagshälsovårdens medverkan i det förebyggande arbets-miljöarbetet är helt avgörande, och dess roll måste stärkas.