prot · GQ0938 · 2002-12-17 00:00:00 — Jag ska inleda med den mycketspännande uppgiften att yrka bifall till betänkandetsförslag till beslut och avslag på samtliga reservatio-ner. Då är det gjort, så att jag inte glömmer det. Där-efter ska jag, precis som , gå en bitbakåt i tiden, närmare bestämt . Man försökerofta hitta en hållpunkt bakåt i tiden för att kunnakonstatera att man har skäl att fira ett jubileum. Jaghar faktiskt lyckats hitta att det är försäkringar förolycksfall i arbetet instiftades. Se där en anledning attfundera över de principer för socialförsäkringarnasom vi nu debatterar.Man skulle kunna säga att detta var embryot tilldagens generella socialförsäkringar, men alla vet viatt det har runnit en hel del vatten under broarna se-dan dess. Det var först eller 1954 - vilket det nuvar, - som beslutade att sjukförsäk-ringen skulle bli obligatorisk för alla arbetstagare ochgrundas på inkomstbortfallsprincipen, alltså principenom standardtrygghet. För oss socialdemokrater vardetta ett viktigt steg för en princip om standardtrygg-het och bort från den gamla ledande tanken om engrundtrygghet.I och med detta lade vi grunden för en solidariskvälfärdspolitik som hade förmåga att skapa trygghetför människor såväl inom arbetarklassen som inommedelklassen. Med facit i hand kan vi konstatera attdenna välfärdspolitik har varit och fortfarande äroslagbar när det gäller att bekämpa fattigdom ochskapa jämlika chanser för människor att förverkligasina drömmar om ett gott liv.Även i en internationell jämförelse kan vi se för-delen med den svenska modellen. Den skapar bättreförutsättningar både för jämlikhet och för jämställd-het, som arbetslinjen i våra socialförsäk-ringar är en viktig drivkraft för tillväxt och för syssel-sättning.Den här grundläggande socialdemokratiska synenpå socialförsäkringarna som fastlades 1953 har vifortfarande, men vi kan nu precis som då konstateraatt det finns en ideologisk skillnad mellan partierna iSveriges riksdag. Det är denna skillnad som försvårarförutsättningarna för att på detta område hitta riktigtbreda parlamentariska lösningar.Jag har noterat att de borgerliga partierna i riksda-gens finansutskott har en gemensam reservation omen parlamentarisk arbetsgrupp som ska titta på förut-sättningarna för att komma fram till gemensammasocialförsäkringssystem. Jag kan förstå att inte minstFolkpartiet, som har en reservation om detta i vårtbetänkande, tycker att detta är en angelägen fråga.Men när man går igenom förslagen från de borgerligapartierna kan man se att i denna roll stårensamt i den borgerliga familjeidyllen. De övrigapartierna delar inte riktigt uppfattningen om stan-dardtrygghet utan lutar i stället alltmer åt att gå tillba-ka till grundtrygghetsmodellen.Vi ser detta genom att räkna antalet gemensammaborgerliga reservationer. Det finns två sådana i dethär betänkandet, och det är kännetecknande för enig-heten på den fronten.Vi hittar i stället reservationer på andra områden.Moderaterna och vill införa ytter-ligare karensdagar, ändra beräkningen av sjukpen-ninggrundande inkomst och säga nej till höjningen avtaket i sjukförsäkringen till tio basbelopp.Vi kan konstatera att om de här förslagen skulle fågehör i kammaren bryter vi mot de principer som hargällt för socialförsäkringarna och går ifrån idén om standardtryggheten, somhar haft en stor uppslutning. Det skulle också innebä-ra att vi öppnar för en samhällsmodell som vi kännerigen från många andra av länder, med lågagenerella försäkringar och möjlighet till privata elleravtalsbundna kompletterande försäkringar med defattigdomsfällor och orättvisor som det innebär.Jag tror att det var som nämndeSkandia och lärarförsäkringarna, men vi ser på fleraavtalsområden hur de privata sjukförsäkringarna går igraven. Det började i samband med sänkningarna avsjukersättningen med att någrasade: Vi klarar oss inte på det där utan vi behöver enprivat sjukförsäkring. Vissa kunde teckna en sådan,men för väldigt många krävde försäkringsbolagen enhälsoprövning. Och handen på hjärtat: Hur många härklarar en hälsoprövning eller hur många gör det efterett långt och slitsamt arbetsliv? Alla gjorde inte det.De som inte var lönsamma gick ibland ihop kollektivtoch tecknade avtalsbundna försäkringar genom sinafackliga organisationer.Det var väl en halvbra lösning, men vi ser nu attdessa försäkringar nu går i graven eftersom försäk-ringskollektivet var för litet för att kunna verka ut-jämnande mellan sjuk och frisk och mellan fattig ochrik. Därför tror jag att det är viktigt att vi värnar prin-cipen om grundläggande försäkringar i samhället påsådana nivåer att de når uppslutning bland bredagrupper i samhället. Detta är en viktig argumentationför höjningen av taken i våra socialförsäkringar.Jag är glad över att det finns en uppslutning kringdetta här i kammaren och över att en majoritet i riks-dagen tar avstånd från de moderata och kristdemo-kratiska reservationerna. Jag tror att det gäller enviktig grundläggande princip som vi måste hålla fastvid, för den är avgörande för fortsatta väl-färdsutveckling.Herr talman! I den del av budgetpropositionensom vi nu debatterar riktas fokus onekligen väldigtmycket på ohälsan i arbetslivet och de ökande sjuk-talen. Vi socialdemokrater har tillsammans med sam-arbetspartierna satt upp ett ambitiöst mål. Vi villhalvera sjukfrånvaron i arbetslivet . Detär inte minst mot bakgrund av de senaste årens ut-veckling, som många här har sagt, en ganska ambitiösuppgift. En del säger till och med att den är omöjlig.Och det är klart: Med den utveckling som vi hafttill exempel i arbetslivet , med låg be-manning, lean production, just in time - ni känner tillalla de här begreppen - är det kanske inte så oväntatatt det sker en ökning av ohälsan. Det är nu som vi inågon mening betalar priset för den press som mångamänniskor utsattes för och som gerutslag i form av långtidssjukskrivningar, utbrändhet,trötthetssyndrom, utmattning och så vidare.Detta ska läggas till den traditionella bilden avohälsan i arbetslivet, med belastningsskador, medfarliga ämnen och dylikt, som också leder till långasjukskrivningsperioder. Därtill kommer en åldrandebefolkning, vilket i sig ger utslag i ökande sjukskriv-ningar.Så nog finns det fog för den tveksamhet som endel känner inför om vi kommer att kunna nå det målsom vi har satt upp. Å andra sidan har vi hört den härtypen av kommentarer tidigare. Sedan jag blev leda-mot av 1994 har vi fått höra dem när detgällt budgetsaneringen och när det gället halveringenav den öppna arbetslösheten. Jag och de övriga leda-möterna vet att vi kunnat klara inte bara budgetsane-ringen utan också att pressa tillbaka arbetslösheten.Jag är övertygad om att det finns förutsättningaratt också nå en halvering av sjuktalen. Men det förut-sätter inte bara tydliga mål, uppföljning och riktlinjerför arbete, utan det förutsätter också åt-gärder inom en mängd politikområden totalt sett iriksdagen och även utanför . Det kan varainsatser som görs på arbetsplatser, i föreningsliveteller i relationer mellan människor. Vi har alla ettansvar, och vi i kammaren har det både som riks-dagsledamöter och som medmänniskor.Vi vet exempelvis att det är framför allt långtids-sjukskrivningar som ökar. Det är människor som ärsjukskrivna . De är borta från arbetskam-rater och medmänniskor och går in i en alltmer över-tagande sjukroll. Ofta innebär det också successivtminskade relationer till vänner, grannar eller andra.Jag har sett det på egen hand när jag islutet arbetade i ett rehabiliteringsprojektför långtidssjukskrivna. De politiska åtgärder som dågenomfördes var - jag vet inte om ni känner igenförslagen - förstärkta rehabiliteringsinsatser frånförsäkringskassan och en ökad samverkan mellanolika myndigheter. Tillsammans med detta var ocksååterskapande av relationer till arbetsplatsen det mestframgångsrika verktyget. Det handlade om att fåarbetspröva, att få återkomma på deltid, att efter egenförmåga få en anpassning av de arbetsuppgifter manhade eller andra arbetsuppgifter, att få stöd av enfungerande företagshälsovård och, inte minst, stödoch uppmuntran från arbetskamrater och företag.Jag tror att detta är viktigt, och vi måste bära medoss det i arbetet . Att bryta utveck-lingen med ett ökande antal sjukskrivna är en svåruppgift. Det är en uppgift för , men det ärockså en uppgift för oss alla som agerar i samhället.Många av de förslag som vi debatterar i riksdagenryms inom det elvapunktsprogram som tidigare pre-senterats och som ni här i kammaren säkert kännerväl till. Det är förslag som genomförts under flera åroch som dessutom förbättrar det förebyggande arbetetpå många områden. Det handlar om certifiering avarbetsmiljön, ökat inflytande på arbetsplatserna, ensatsning med i den här budgetenför fler försäkringsläkare, utbildning av läkare i för-säkringsmedicin och en kraftig ökning av resursernatill försäkringskassornas arbete.Glädjen över det sistnämnda kunde vi konstateranär gästade utskottet. Detvar ett tillskott som var större än vad de själva haderäknat med. Det blir välkommet i försäkringskassor-nas arbete framöver.Med rätt till egen kontaktperson, obligatorisk re-habiliteringsutredning och ökade resurser för köp avarbetslivsinriktad rehabiliteringsutredning stärksstödet för långtidssjuka. Detta kombinerat med enförändrad sjukskrivningsprocess, och det är viktigt attkomma ihåg, ökad användning av partiell sjukskriv-ning och fördjupad medicinsk bedömning efter åttaveckor innebär att vi ökar möjligheten till insatsersom stöder och fokuserar på arbetsförmågan, på detfriska.För att skapa ytterligare förutsättningar för en brarehabilitering ökar vi också möjligheten till samver-kan med andra myndigheter. är jag väl medvetenom att detta är en fråga som varit återkommande isocialförsäkringsutskottet. Det är till och med så attjag under de här månaderna, när jag har försökt attläsa in mig, ibland har blandat ihop begrepp somFrisam, Socsam och Finsam - ja, ni känner själva tilldem. Men det är desto mer glädjande att vi nu i bud-geten kunde presentera ett förslag att av de be-räknade utgifterna för sjukpenningen ska få användasför samverkan inom rehabiliteringsområdet. Från ochmed får dessa resurser dessutomutgöra statens samlade andel i samverkan. Det är entydlig ansvarsfördelning och ett förslag som direktger klartecken för en förstärkt samverkan, inte minstmellan försäkringskassorna och arbetsmarknadsmyn-digheterna. Dessutom förlängs den lokala försöks-verksamheten inom Socsam i av-vaktan på det förslag som regeringen ska återkommatill under året.De här uppräknade åtgärderna är bara några av deinsatser som vi nu gör för att bryta utvecklingen motett ökat antal sjukskrivningar. Jag har tagit mig liteextra tid att redogöra för dem av det enkla skälet attvi ibland får höra att ingenting görs. Det är mycketsom görs. Detta är bara ett axplock av alla de insatsersom görs. Det visar också på komplexiteten i att pres-sa tillbaka sjukskrivningarna.Jag tror att en viktig del utöver detta är det sompresenterades på avKenth , nämligen att hitta ekonomiskadrivkrafter. Vi vet att det inte är en enkel fråga. Vi vetatt det gäller att hitta lösningar som inte minst ar-betsmarknadens parter accepterar. Jag tror att det kanvara en viktig drivkraft för att pressa tillbaka sjuk-skrivningskostnaderna.Samtidigt vill jag i det sammanhanget påminnaom att det ibland också kan vara så enkelt som behöver tydliggöra vad det faktiskt kostar attarbeta med hög sjukfrånvaro . Det finns mångaprojekt. Jag tror att på SAF varbanbrytande när det gäller att redovisakostnaderna för hög sjukfrånvaro på arbetsplatser. finns många sådana forskningsprojekt som visaratt bara ökad medvetenhet om vilka kostnader dettaleder till i sig innebär att man gör insatser på lokalnivå för att motarbeta långtidssjukskrivningar ochinitiera rehabilitering.Det är väldigt många reservationer som finns ibetänkandet. Det är 92 stycken totalt. Jag tänker interecensera dem för då blir talmannen vansinnig påmig. Däremot tänker jag säga någonting om det somvi missat i övrigt i budgetdebatten. Det är faktiskt attallt detta förutsätter att det finns ekonomiska resurser.Även om alla talar sig varma för ökade satsningar pårehabilitering, ökade samordningssatsningar ochliknande visar ändå de ekonomiska prioriteringar mangör i sina egna budgetförslag vilken prioritering manverkligen gör.På detta utgiftsområde vill satsa 9,3miljarder mindre. Det är ytterligare karensdag, för-ändrad sjukpenninggrundande inkomst och 688 mil-joner i besparingar på arbetsskadeersättningen. Det ärord och inga visor. Det är inga satsningar. Det ärbesparingar som drabbar människor som är sjuka.Kristdemokraterna vill satsa 5,9 miljarder kronormindre. Det handlar om ytterligare en karensdag,sänkt sjukersättning genom förändrad SGI och dess-utom i besparingar eftersom mantror att den rehabiliteringsförsäkring som man vill skaträda i kraft från och med ska ge dessadynamiska effekter. Jag tror inte på den matematiken.Jag tror att det är ett budgetmässigt önsketänkande.Det visar att man inte heller här är beredda att priori-tera det man säger i ord om insatser för förbättradhälsa.Folkpartiet vill satsa 5,1 miljarder mindre ochCentern 5,8 miljarder mindre. Där tycker jag detanmärkningsvärda är den miljard man vill spara påarbetsskadeförsäkringen. Vi ska komma ihåg att dethandlar om människor som skadats i arbetet och tidi-gare, i den gamla arbetsskadeförsäkringen, inte fickden ersättning de hade rätt till.Nu gör vi en förbättrad arbetsskadeförsäkring,vars regler gäller från och med förra halvårsskiftetoch som ger en ny ekonomisk ersättning från ochmed , som äntligen blir rättvis och jämställd. Detvar kvinnorna som drabbades i den gamla arbetsska-deförsäkringen. Här vill och Centerpar-tiet göra stora besparingar. Min enkla fråga tillbakablir: Vilka kommer att drabbas av detta? Mitt svar äratt det är de kvinnor som har de sämsta arbetstiderna,de sämsta arbetsmiljöerna, höga sjuktal och går ar-betsskadade som kommer att drabbas av detta.Bakom talet om satsningar från de borgerliga par-tierna ligger faktiskt också en hel del besparingareller önskemål om dynamiska effekter. Jag kan förstådet. I de interna budgetmanglingarna har man haftkravet på sig att finansiera skattesänkningar på andrautgiftsområden.Vi socialdemokrater, i samverkan med Miljöparti-et och , tar ansvar. Vi gör det genom attfinansiera de förslag vi lägger fram, vi gör det genomatt fullfölja elvapunktsprogrammet och vi gör detgenom att vi initierar alla de övriga insatser som jaghar berört i mitt anförande.Jag ser fram emot den här mandatperioden. Vikommer att få flera tillfällen att debattera om vi nårde mål som vi satt upp . Vi kommer attgöra det i kammaren, i socialförsäkringsutskottet, påresor och under sammanträdestid. Det ska bli trevligtoch roligt. Vi behöver inte alltid vara ense. Det är enspännande tid vi har framför oss. Jag tror ändå att vialla delar målet att det gäller att pressa tillbaka ohäl-san, såväl i arbetslivet som i övrigt.Anf. 46 () replik:Herr talman! säger att budgetför-slagen visar att vi inte prioriterar det vi säger oss viljaprioritera. I budgetförslag har vi, genomatt förorda en återgång till Finsam, finansierat en heldel. Det handlar om hur man använder pengarna ochinte bara att man använder dem. Med ett ordentligtbeslut kring Finsam hade man kunnat få både kortarevårdköer och bättre möjligheter till rehabilitering. Viföreslår också pengar till försäkringskassorna förrehabiliteringsköp.Jag tycker att det var en mycket tunn förklaringtill varför ni vill avslå vårt förslag om en parlamenta-risk utredning om socialförsäkringarna. beskriver själv behovet av att diskutera det. Mo-tivet för avslag av vår motion var mycket tunt.Anf. 47 () replik:Herr talman! Det är väl en politisk fråga hur mantycker att motiven ser ut. Jag kan bara konstatera attett argument för förändring av socialföräkringar somflera framförde är att det är försämrade anställnings-former, vikariat och projektanställningar. För mig ärdet inte ett skäl att förändra socialförsäkringarna. Detgäller att trygga anställningsformerna så att man harriktiga anställningar i stället för denna typ av utnytt-jande.Så till besparingarna eller de dynamiska effekter-na. Det är sant att ni räknar in dynamiska effekter avFinsam. Jag tror att man ska vara ruskigt försiktig ibudgethänseende med att göra det. Det skulle man havarit både och nu.Jag noterar också att i sitt budgetför-slag, till skillnad från när man fördedenna debatt i kammaren, nu senarelägger höjningenav taken i sjukförsäkringen. Jag vill minnas att manför - före valet - ville att detta skulleträda i kraft redan vid det halvårsskifte som passerat.Nu har man skjutit det , ända till 2004.Jag hoppas att det inte innebär att harändrat sin principiella uppfattning om taket i sjukfö-räkringarna.Anf. 48 () replik:Herr talman! Jag tycker inte att man behöver hän-föra det som gäller Finsam och resultaten som någotdiffust till gruppen dynamiska effekter. Man har fak-tiskt utvärderat och bevisat vad som kunde åstad-kommas med en sådan samordning mellan försäk-ringskassorna och sjukvården.Vi har inte ändrat uppfattning i vår syn på taken isocialförsäkringarna. Men så som ekonomin i Sveri-ge ser ut nu anser vi att man inte kan fatta beslut omnya utgifter. Ett stort skäl till det är att det som ärvälfärdsfrågor urholkas genom de stora kostnadernaför sjukskrivningarna.Anf. 49 () replik:Herr talman! Tack för svaret. Vi får väl gemen-samt läsa utvärderingarna av Finsam. Det ska blispännande att göra det.Jag konstaterar ändå att i andra delarav sitt budgetförslag har föreslagit långtgående skat-tesänkningar. Tydligen har man ett utrymme för så-dant, men inte för att höja taken i socialförsäkringar-na. Jag tycker att det är en felaktig prioritering.Anf. 50 () replik:Herr talman! Allra först vill jag stryka under attCenterpartiet vill vara med och solidariskt finansieratrygghetssystemen. Vi tycker inte att vi ska ha sär-skilda försäkringar för dem som har råd med detta.Sedan till vår budget och de besparingar som viräknar med att göra. Vi vill verkligen satsa förebyg-gande för att inte så många personer som skahamna inom sjukskrivningsområdet. Men vi vill ock-så mycket snabbare än få människor i rehabili-tering. Alldeles för många går sjukskrivna alldeles förlänge innan åtgärder sätts in. Det gör att de har kom-mit in i en ond cirkel, och det blir betydligt svårare attta sig tillbaka till arbetet igen.I mitt anförande berättade jag om vilka åtgärder vivill vidta, så jag upprepar det inte här. Men vi ärövertygade om att om man får människor i rehabili-tering snabbare skulle det innebära att vi kan görastora besparingar på detta område.Sedan vill jag säga något om detta med arbetsska-deförsäkringen. Jag har själv suttit med i en socialför-säkringsnämnd och vet hur angelägen man är om attfå sina sjukdomssymtom klassade som arbetsskadaeller som något som beror på arbetet. Vi tillbringar jumax på vår arbetsplats, men vi gör ocksårätt mycket mer. Jag tycker att vi lite för lätt skyllerpå arbetet när det gäller att hitta anledningar till att viär sjukskrivna. Den som får en skada i arbetet skasjälvklart också få ersättning enligt det, men det finnsalldeles för många symtom som är diffusa . Vimenar att det ska vara klarhet i detta. Då ska man fåersättning, men inte om det är tveksamheter. Det göratt vi inte har varit beredda att gå med på de föränd-ringar som gjordes senast.Anf. 51 () replik:Herr talman! Tack för det, och tack för klarläg-gandet inledningsvis om att ställer uppbakom en solidarisk och gemensam finansiering ochinte vill privatisera socialförsäkringarna. Jag kan sesvårigheter med att kombinera den hållningen medlångtgående förslag till grundtrygghet, men det är enannan historia. Det hinner vi kanske reda ut.När det gäller arbetsskadeförsäkringen vill jagdock säga att jag också har suttit i socialförsäkrings-nämnd och jobbat mycket med arbetsskador. Jag harträffat åtskilliga kvinnor som efter att under flera årha arbetat i industrin med repetitiva rörelser eller isjukvården, med bärande och lyftande av äldre ochsjuka, likväl får frågan från för-troendeläkare om vad de gör , om de spelartennis eller liknande.Jag är alldeles övertygad om att den skärpning avbevisreglerna som genomfördes under den borgerligaperioden och som gällde till för ett halvår sedaninnebar att man systematiskt missgynnade kvinnorsrätt till ersättning från arbetsskadeförsäkringen. Detfinns flera utredningar som stöder detta. Vi kan kon-statera att det nästan uteslutande var kvinnor somdrabbades av de försämringar i arbetsskadeförsäk-ringen som gällde. har vi återställt detta. Vi kom-mer att följa upp det så att det också i praxis blir enbättre tillämpning av arbetsskadeförsäkringen. Detkommer att kosta mer pengar, men det är också an-geläget, eftersom det innebär att människor ska harätt till det försäkringsskydd de har. Jag kan inte ställaupp på den bild som här målar upp,att det skulle vara privata situationer.Det är viktigt med tydliga gränsdragningar. Denuppfattningen delar jag. Men historiken över visar att man systematiskt har missgynnat kvin-nor som skadat sig i arbetet och nekat dem rätten tillersättning.Anf. 52 () replik:Herr talman! Att missgynna kvinnor är inte ac-ceptabelt. Jag delar den uppfattningen. Där finnssäkert en del att göra, men det finns inget som sägeratt vårt förslag skulle innebära att vi ville stå kvar påsamma nivå för hur kvinnorna ska bedömas. Vi har iolika sammanhang också framhållit vikten av attkvinnor och män bedöms på ett rättvist och lika sätt.Sedan vill jag ta upp en helt annan fråga, nämli-gen detta med att komma till rätta med sjukskrivning-arna och det mål som är uppsatt . Varför harregeringen inga delmål i detta? Man sätter upp ett målså långt fram som 2008 - framåt. Man har ingaavstämningsetapper, där man under resans gång kanse hur man lyckas och vidta åtgärder. Det efterfrågarvi från . Vi hade satt målen till2004 och till 2006. Varför lyser dessa delmålmed sin frånvaro i regeringens förslag?Anf. 53 () replik:Herr talman! Jag kan ha sympati för förslagen omdelmål. Jag tycker att det viktigaste ur riksdagenssynpunkt är att vi ständigt får en återkommande redo-visning. Detta sker inte bara för redovisningens egenskull. Det är precis som när det gällde målet för ar-betslösheten. Då kommer vi ihåg att varenda gångregeringen tvingades återkomma till meden redovisning - jag tror att det var halvårsvis -tvingades alla partier återföra frågan om arbetslöshe-ten. Vi hade då ett läge när vissa nästan ville glömmabort den. Jag hoppas att effekterna av det mål man nuhar satt upp blir likadana, oavsett om det handlar omen redovisning av regeringens delmål eller om enredovisning av de faktiska resultat man har uppnått.Jag vill inte släppa frågan om arbetsskadeförsäk-ringen. Riktigt så enkelt tror jag inte man kan viftabort det om man i sitt eget budgetalternativ räknar in1 i besparing. Min grundfråga,som tyvärr inte har möjlighet attsvara på men kan grunna på fram till något annattillfälle, är ju: Vem ska betala dessa 1 000 miljonerkronor? Vi tror att arbetsskadeförsäkringen kommeratt bli mer rättvis och jämställd och att framför alltmånga kvinnor som har förvägrats ersättningfrån arbetsskadeförsäkringen nu kan få den möjlig-heten eftersom man får en rättvisare bedömning. Görman en besparing på och åter-går till de gamla beviskraven är det rimligtvis dessakvinnor som blir drabbade. Det tycker jag är beklag-ansvärt.Anf. 54 () replik:Herr talman! säger att Socialde-mokraterna tar ansvar till skillnad från de oansvarigaKristdemokraterna. Jag vill bara påminna om att dennegativa utvecklingen när det gäller ohälsokostnader-na började under en socialdemokratisk regering.I dag är vi uppe i en kostnad på 120 miljarder och enkostnadsökning på om dagen.Detta säger jag apropå diskussionen om att ta ansvar.Jag delar naturligtvis i långa stycken principen attvi ska bära dessa bördor solidariskt. Sedan kan mandiskutera olika tekniker i systemen.