prot · GP09113 · 2002-05-27 00:00:00 — Att det gårbra för vissa regioner får inte innebära att andra måstestå tillbaka.Den nya politiken bygger på det lokala och regio-nala engagemanget. Den måste kunna hantera deolika utvecklingsförutsättningar som finns och deolika utmaningar som kommuner står inför.För att ge de bästa förutsättningarna för tillväxtoch livskraft, både för enskilda personer och för fö-retagande, måste också statens ansvar vara tydligt. Vihar tydliggjort det på en rad områden som bl.a. berörhögskolornas roll för regional utveckling, infrastruk-tur, tillgången till kommersiell service och förutsätt-ningarna för entreprenörskap.Med anledning av det jag precis har sagt ser jaginget behov av att inrätta en särskild glesbygdsom-budsman. Det är viktigare att politiken och beslutenförmår se både likheter och olikheter som finns mel-lan olika delar av vårt land. Ingen av oss tjänar på entudelning och en ojämn utveckling. Ingen av osstjänar heller på att försöka dela in i olikaområdestyper, såsom glesbygd, landsbygd, storstads-nära områden eller storstäder, och ställa dem motvarandra.Anf. 22 ():Fru talman! Jag blev i går uppringd av en mycketbekymrad , som insåg att han inteklarade att komma hit på grund av att han be-finner sig i de värmländska urskogarna. Jag är tack-sam att jag får ta den här debatten.Jag får tacka statsrådet för svaret.Interpellationen handlar om inrättande av en gles-bygdsombudsman, men i botten ligger precis det somstatsrådet var inne på, nämligen vårt gemensammabekymmer för glesbygdens utveckling. menar att om det fanns en glesbygdsom-budsman skulle det vara lättare för folk när de ärmissnöjda med den service som kommuner ochlandsting ger, även regeringen. De skulle då kunnakontakta glesbygdsombudsmannen och känna att dehar direktkontakt med en person. Vi kommer också inpå frågan hur det står till i glesbygden.Därför blir jag förvånad när statsrådet säger att detär tack vare det kommunala utjämningssystemet somvi har så bra service i kommunerna. talarstatsrådet om alla de bekymmer som finns i kommu-nerna.Jag tycker inte att det kommunala utjämningssy-stemet har löst glesbygdens problem. Vi är helt över-ens om problembilden. Det finns väldigt stora pro-blem. Från sida är vi intresserade av ettkommunalt utjämningssystem, men inte på det sättsom det fungerar , just därför att det har visat sigatt det inte fungerar.Det finns också anledning att reflektera över var-för unga familjer flyttar från glesbygden. Är det intejust därför att de ser att de inte får den service därsom de tycker att de behöver, t.ex. bra skolor för sinabarn?Trots att jag är storstadsbo är jag naturligtvis ock-så väldigt intresserad av vad vi kan göra för glesbyg-den. Skälet till att har ställt inter-pellationen är just att han ständigt får brev, mejl ochtelefonsamtal från personer som bor runtom i landetoch känner att de har det besvärligt och inte vet omde kommer att kunna bo kvar där.Jag tror att det för dem skulle vara skönt att vetaatt det fanns en glesbygdsombudsman som de kunderinga och framföra klagomål till. Det är svårt atthitta rätt i den byråkrati som finns på olika områden.Det är med det perspektivet som vi ska se förslagetom en glesbygdsombudsman.Anf. 23 Statsrådet ():Fru talman! har att svaraför mycket av det uppdrag som på. gör kartläggningar varje årav tillgången till service. Man tittar på närheten tillpostkontor, närheten till hälsocentraler och närhetentill kommersiella affärer - alltifrån lanthandel tillstörre köpcentrum. Man följer befolkningsutveck-lingen och man kartlägger bostadsutvecklingen, dvs.tillgången till bostäder eller det överflöd av bostädersom många kommuner har. Man tittar också, inteminst, på högskolornas roll och möjligheten till di-stansutbildning runtom i vårt land.Med den nya regionala utvecklingspolitik somriksdagen nu har ställt sig bakom finns det ändå skälatt fundera över om roll ska ändrassom en konsekvens av det. Därför arbetar vi nu meddirektiv inom för att göra enöversyn av roll utifrån den nyapolitik som ska gälla. Men är denmyndighet som svarar för de frågor som HelenaBargholtz pekar på. Jag tycker att verket gör ettmycket bra jobb när det gäller att kartlägga just ut-vecklingen i olika delar av vårt land.Helena tycker inte att det kommunalautjämningssystemet är tillräckligt. Det var ocksåregeringens åsikt, och det var skälet till att regeringenföreslog - eftersom man utöver det kommunala ut-jämningssystem som finns ändå ser ett ökatbehov - att ge ett extra bidrag till de kommuner somhar tappat allra flest invånare under de senaste åren.Detta bidrag ska vara kopplat till just befolkningsut-vecklingen.Om man tycker att det kommunala utjämningssy-stemet inte är tillräckligt så måste min motfråga tillHelena bli: Skulle möjligheterna för gles-bydskommunerna öka om utjämningssystemet intefanns? Eller delar min åsikt att detär ett behov av mer utjämning kommunerna emellansom är den bästa garanten för tillgången till serviceoch det bästa sättet att möta möjligheten för enskildaföretag och personer att bo och verka runtom i vårtland?I dag för vi en diskussion om flyttströmmarruntom i vårt land. Precis som jag sade i mitt svar såtycker jag att det är viktigt att se att det största pro-blemet för de drygt 200 av våra 289 kommuner somtappar invånare inte är det faktum att männi-skor flyttar. Vi tror gärna det, men flyttlassen frånsmå till större orter är inte alls så många som manibland kan uppleva i debatten. Det visar alla studiersom både utredningen, TCO och många andra hargjort.Det största problemet är att vi föder allt färre barn.Vi föder fler barn i de stora städerna, och det beror påatt här bor många människor med invandrarbakgrundoch många människor som är i den ålder då manföder barn. Men generellt sett föder vi färre barn änvad vi någonsin har gjort i vårt land. Även om alla vi som bor utanför stor-stadsområden skulle fortsätta att bo kvar där såkommer vi inte ifrån det faktum att kommuner ändåskulle tappa befolkning.Därför är det viktigt att fundera på hur man medutvecklingen med färre barn i vårt land ändå kan ta ettgemensamt ansvar för att förutsättningarna i landetska vara så likvärdiga som möjligt när det handlar omtillgången till kommersiell service, närheten till enskola, till vården och till omsorgen.Mitt svar på detta är att det oslagbara är det kom-munala utjämningssystemet. Men ibland räcker inteens det till, och då får vi göra extraordinära insatser.Anf. 24 ():Fru talman! Det är inte mer av utjäm-ning som vi behöver, utan vi behöver ett annorlundasystem för den kommunala utjämningen eftersom detuppenbarligen inte fungerar . Trots att vi har ettlångtgående kommunalt utjämningssystem så räckerpengarna inte till, precis som statsrådet säger, utanman måste gå in och skjuta till ännu mycket merpengar. Det är alltså någonting som är snett i det härsystemet.Det föds fler barn i större städer - det är alldelesriktigt. Det hänger naturligtvis ihop med dels befolk-ningssammansättningen, dvs. att det är yngre familjersom bor där, dels med att man trots allt kanske serbättre utvecklingsmöjligheter för sina barn i stor-stadsområdena. Detta är ett jättestort dilemma, som vimåste lösa, men som jag inte tror att man löser meddet nuvarande utjämningssystemet tillsammans medförstärkta bidrag.Det är precis som statsrådet säger; man gör ett brajobb på . Jag tycker att det är intres-sant när statsrådet säger att organi-sation ska ses över osv. Kanske blir det i slutändan englesbygdsombudsman av ? Tankenmed en ombudsman i det här fallet är att människorska känna att de kan ringa direkt och klaga. Natur-ligtvis är det bra med utredningar, underlag och alltdet som statsrådet talar om, men man ska också kun-na ringa till ombudsmannen och klaga över saker somman ser inte fungerar. Det gör man nog inte till gene-raldirektören i ! Men om hon istället blir en glesbygdsombudsman så är det möjligtatt det blir en bättre direktkontakt mellan henne ochinvånarna i glesbygden. Därför ska det bli spännandeatt se vad översynen av kommerfram till, och om den inte rentav resulterar i en gles-bygdsombudsman.Anf. 25 Statsrådet ():Fru talman! Jag tror att viljan att föda barn påver-kas av oerhört mycket. Jag tror att den påverkas avföräldraledigheten, av maxtaxan, av fler vuxna i sko-lan och inte minst av jämställdhetslagen, så att kvin-nor och män känner att det är möjligt att kombineraföräldraskapet med ett aktivt yrkesliv. Jag tror inte attviljan att skaffa barn skulle påverkas av tillsättandetav en glesbygdsombudsman. Men jag underskattarinte de bekymmer som många enskilda personer ochföretagare har i vårt land med tanke på denbefolkningsutveckling som finns och de långa av-stånd som det ibland är fråga om i delar av landet närdet gäller tillgången till service, närheten till en flyg-plats och mycket annat.Därför är det också min utgångspunkt att reger-ingens ansvar när det gäller den nationella politikenska vara tydligt. Det gäller infrastrukturen, högsko-lornas roll och mycket annat. Men det är också minuppfattning att detta inte räcker, utan det måste ocksåfinnas ett utjämningssystem kommuner emellan.Oavsett var de unga bor och oavsett var de gamla borfår vi ta ett gemensamt ansvar för alla innevånare ivårt land om vi vill att det ska vara likvärdiga förut-sättningar runtom i landet.Överläggningen var härmed avslutad.9 § Svar på interpellation 2001/02:393 om sjuk-sköterskorAnf. 26 Socialminister ():Fru talman! har frågat migom jag kommer att medverka till ett ändrat regelverkför att sjuksköterskor med utländsk legitimation lätta-re ska kunna erhålla svensk legitimation och därmedarbeta som sjuksköterskor.Det är enligt regeringens uppfattning viktigt att tatill vara den resurs som personer med utländsk sjuk-sköterskeutbildning utgör. För att upprätthålla en högkvalitet och patientsäkerhet i den svenska sjukvårdenmåste man dock självfallet ställa höga krav på desjuksköterskor som ges legitimation och därmed rättatt arbeta här.Sjuksköterskor med utbildning från länder utanförEU/EES ansöker hos om prövning avdenna utbildning. Enligt praxis för prövningen skaden som har en fullbordad, postgymnasial yrkesut-bildning som bedöms som likvärdig den svenskasjuksköterskeutbildningen beredas tillfälle att genom-gå kompletteringsprogram för atterhålla legitimation som sjuksköterska i allmän hälso-och sjukvård.Kompletteringsprogrammet består av fyra delar:prov i svenska språket, medicinskt kunskapsprov,kurs i samhälls- och författningskunskap samt slutli-gen en praktikperiod. Efter genomförd kompletteringmed godkänt på alla delar utfärdas legitimation.Den person vars utbildning inte bedöms likvärdigden svenska hänvisas till högskolan för kompletteringdär. Den tar då ställning till vilkenkomplettering som behövs, om personen i fråga be-höver genomgå hela sjuksköterskeprogrammet ellerkan få tillgodoräkna sig vissa tidigare studier.För att förbättra situationen för personer med ut-ländsk utbildning har regeringen avsatt 100 miljonerkronor under 2001-2003 för riktade insatser föratt öka sysselsättningen bland invandrare. Arbets-marknadsstyrelsen, AMS, har fått regeringens upp-drag att genomföra kompletterande utbildning förarbetslösa personer med utländsk högskoleexameninom olika bristyrken, i första hand inom hälso- ochsjukvårdsområdet, men också lärare, tekniker ochnaturvetare.Vid AMS finns en referensgrupp med represen-tanter för berörda huvudmän, fackliga organisationeroch myndigheter knutna till utbildningssatsningen.Inom ramen för referensgruppen har en kartläggninggjorts av möjligheterna att tillvarata den kompetenssom finns hos redan anställda som arbetar i yrkensom de är överkvalificerade för.Olika projekt pågår i landet för att stötta den somfått kompletteringsprogram. Detgäller t.ex. ekonomiskt stöd till den som går en s.k.stödkurs som förberedelse för det medicinska kun-skapsprovet.Projekten är även behjälpliga med attskaffa praktikplatser. Genom att kun-nat förse projekt med uppgifter om de personer somhar erhållit styrelsens kompletteringsprogram, harprojekten kunnat engagera och reaktivera många somunder inte varit aktiva med sin kom-plettering.Inom ramen för av regeringen beviljade medelgavs via s.k. tilläggsutbildningar och Röda korset i Stockholmunder och 1999. Utbildningen, som var på 70poäng, vände sig till personer med sjuksköterskeut-bildning på gymnasienivå, dvs. inte likvärdig medden svenska sjuksköterskeutbildningen. Samtliga somstartade utbildningen fullföljde den och erhöll legiti-mation som sjuksköterska /2000. startade åter en tilläggsut-bildning.Frågan om i vad mån personer som redan är an-ställda, i det här fallet personer som har utländsksjuksköterskeexamen men saknar svensk legitima-tion, ska kunna ta del av arbetsmarknadspolitiskaprogram är inte alldeles enkel. Staten kan allmänt settspela en viktig roll för att genom en aktiv arbets-marknadspolitik säkerställa att arbetskraften svararmot de krav som ställs på en alltmer föränderlig ar-betsmarknad. Olika i och för sig önskvärda insatser isammanhanget måste emellertid alltid vägas motvarandra. Statens ansvar måste dessutom vägas motdet ansvar varje arbetsgivare har för att långsiktigtklara sin kompetensförsörjning genom strategiskrekrytering och kompetensutveckling av de redananställda.Av naturliga skäl har de arbetslösa stått i fokus förinsatserna inom ramen för den aktiva arbetsmark-nadspolitiken i . har det också funnits åtgärder som tagit sikte påredan anställda. För dagen finns emellertid inte någraplaner på nya program med denna inriktning.Anf. 27 ():Fru talman! Först ska jag be att få tacka socialmi-nistern för svaret på min fråga. Men att döma avsocialministerns svar har antingen problemets karak-tär inte framgått i frågan eller också har socialminis-tern inte förstått hur allvarlig situationen är inomhälso- och sjukvården. Att det råder brist på sjukskö-terskor inom hälso- och sjukvården torde knappastvara obekant. Det är inte bara en kortsiktig brist införsommaren och andra större ledigheter, utan det är enlångsiktig brist. Det finns uppgifter om detta i medi-erna . Patienter och fackliga organisationerberättar om det, och även ,och pro-gnoser visar hur det ser ut. Landstingsförbundetsprognos visar t.ex. att det kommer saknas 6 000-7 000 sjuksköterskor . Det är väldigt många.Bristen på sjuksköterskor kommer som sagt var attförvärras, framför allt på grund av pensionsavgångar.För att förbättra situationen och motverka bristenpå sjuksköterskor behövs flera åtgärder. om att öka antalet utbildningsplatser för sjuk-sköterskor. Det är precis så som socialministern sade,att arbetsgivarna måste se över sin utbildningsorgani-sation när det gäller vidareutbildning. De måste na-turligtvis också se över organisationen för att behållapersonalen. Det ska finnas en mångfald av vårdgiva-re, men det är en annan fråga som vi inte behöverdiskutera just nu.En annan fråga som är viktig när det gäller sjuk-vården är sjukskrivningarna. Sjukskrivningstalen ärväldigt höga inom den offentligt drivna vården, ochdet ökar också behovet av sjuksköterskor.Vi behöver också ta till vara kunskaperna hos depersoner som har invandrat till och har medsig en utländsk sjuksköterskeutbildning i bagaget påett betydligt bättre sätt än vad som sker . Härhandlar det om att komplettera sin utbildning.De sjuksköterskor som tar initiativ till att börjaarbeta när de kommer till - det handlar inteom att arbeta som sjuksköterskor i de fall utbildning-en inte är godkänd, utan kanske som undersköterskaeller vårdbiträde - och vill komplettera sin utbildningtill sjuksköterska stöter ofta på stora problem. De fårinte utbildningen finansierad. De är ju inte arbetslösa.Varför ska det vara ett så svårt ställningstagande försocialministern att här inte titta till de arbetsmark-nadspolitiska frågorna som handlar om att de arbets-lösa ska gå först utan att faktiskt se till vårdens behovav kompetent personal som har en adekvat utbild-ning? Det handlar också om att stimulera de sjukskö-terskor som tar initiativ till att utbilda sig och börjaarbeta när de kommer till i stället för att pas-sivt invänta arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Anf. 28 Socialminister ():Fru talman! Frågan handlar egentligen om åtmin-stone två helt olika problemställningar. Den första ärhur vi löser bristen på sjuksköterskor. Där handlar detförst om att öka utbildningen. Det sker nu mycketkraftfullt från 1 000 utbildningsplatser till över 1 200.Nu finns det bedömningar som säger att vi inomganska få år kommer att ha balans när det gäller sjuk-sköterskor, men därom kan man ha olika uppfattning-ar. Den här redovisningen kommer från . Det sker nu en kraftfull ökning. Det skerockså en kraftfull rekrytering till den svenska sjuk-vården. Dessutom sker det utbildning på arbetsgivar-nas ansvar och initiativ.Den andra frågan handlar om i vilken mån manska använda arbetsmarknadspolitiska medel för atterbjuda redan anställda utbildning inom sitt eget yrke.Där svarar jag att det är en ganska komplicerad fråga.Jag är inte alldeles säker på att man löser rekryte-ringsproblemet med den metoden. Det är ju mångaandra inom sjukvården, t.ex. undersköterskor, som serfram emot att komplettera sin utbildning och att ut-bilda sig till sjuksköterskor. Det är möjligt att det kanbli lite problematiskt om man väljer ut en alldelesspeciell grupp och säger ett de ska få arbetsmark-nadsmedel för sin utbildning medan andra som redanfinns i sjukvården inte får det. Det är detta som ärproblemet. Det är inte alldeles enkelt att ha ett svar påden frågan. Det är inte alldeles säkert att det är ar-betsmarknadsmedel som man ska använda.Däremot tycker jag att arbetsgivarna, dvs. sjuk-vårdshuvudmännen och landstingen, har ett stortansvar att erbjuda alla anställda möjlighet till utbild-ning. De som har en utländsk utbildning som intemotsvarar den svenska utbildningen bör arbetsgivarnaerbjuda en möjlighet att komplettera sin utbildning påarbetsgivarens initiativ och bekostnad.Jag vet att AMS i sina planer och sina förslag in-för 2003-2005 har aktualiserat frågan om man skaanvända arbetsmarknadspolitiska medel. Det är intemin sak att svara på den frågan. Jag kan bara konsta-tera att det kan vara problematiskt för arbetsgivarnaatt vissa grupper anställda får arbetsmarknadsmedelför sin utbildning och andra inte får det. Det var dettajag försökte visa. Jag tror att vi är alldeles överens omatt arbetsgivarna har ett ansvar för att erbjuda deanställda utbildning.Anf. 29 ():Fru talman! Arbetsgivaren har ett ansvar för atterbjuda vidareutbildning, men socialministern kaninte heller helt bortse från det ansvar som staten harnär det gäller att se till att det finns högskoleutbildadpersonal och att ge de personer som kommer hit tillSverige en möjlighet att vidareutbilda sig och få in-träde på arbetsmarknaden.Som jag nämnde tidigare är det ofta just sjukskö-terskor som kommer hit till och tar ett arbeteinom hälso- och sjukvården, lär sig den svenska kul-turen och lär sig det svenska språket. De trivs ofta påsitt arbete men vill gå vidare för att kunna arbetainom den profession de är utbildade till. Varför är intesocialministern beredd att medverka till att dessapersoner ska kunna få en utbildning till sjuksköterskainom ramen för arbetsmarknadspolitiska program-met?Landstingsförbundet har tagit fram ett förslag ochställt samma fråga. De har begärt att sjuksköterskeut-bildningen för invandrade sjuksköterskor ska klassassom en bristutbildning. Hur ställer sig socialministerntill det?När det gäller arbetsgivarnas insatser har t.ex.Stockholms läns landsting tagit ett väldigt föredöm-ligt initiativ som syftar till att just vidareutbilda per-soner med sjuksköterskebakgrund och även personermed läkarbakgrund för att de ska kun-na arbeta inom sin gamla profession i Sverige.Men ytterst berör situationen faktiskt patienten.Det går inte att bortse från den brist som finns.Socialministern säger att den brist som råder i dagkommer att vara åtgärdad . I så fall har violika uppgifter. Den statistik som jag har tillgängligvisar att situationen kommer att förvärras. Bristen påsjuksköterskor kommer att bli avsevärdför att kulminera 2010.Möjligheterna att klara behoven via den ordinariehögskoleutbildningen bedöms av Landstingsförbun-det som väldigt små. har ocksåvädjat om att personer som har en sjuksköterskeut-bildning som inte är godkänd i ska kunna fåarbetsmarknadspolitiskt stöd för att skaffa sig ensvensk kompetens och en svensk legitimation.Jag undrar hur socialministern ställer sig till dettaoch om socialministern är beredd att här sätta patien-ten i centrum i stället för att se till det byråkratiskaregelverket.Anf. 30 Socialminister ():Fru talman! Jag är osäker om förstått vad problemställningen egentligen hand-lar om. Låt oss säga att det finns ett sjukhus med grupp som inte har tillräcklig utbildning för attbli legitimerad sjuksköterska i . En del avdessa har inte sådan utbildning därför att de kommerfrån ett annat land. Andra har en utbildning på gym-nasial nivå i men är inte sjuksköterskor.Vad argumenterar för är attde som kommer med en utländsk utbildning ska fåarbetsmarknadsmedel för att utbilda sig på arbetsplat-sen, medan de som inte har detta ska klara utbild-ningen antingen genom arbetsgivarna eller på egetinitiativ. Det som jag vill påpeka är att det inte ärsäkert att detta är så klokt när det gäller svensk sjuk-vård. Det rimliga är väl att arbetsgivaren precis som iStockholms läns landsting och för övrigt i mångaandra landsting tar egna initiativ för att erbjuda alla,oavsett bakgrund, som vill komplettera sin utbildningför att få legitimation denna möjlighet.Vad vi diskuterar är ifall vissa ska ha arbetsmark-nadsmedel för att svara för utbildningen eller inte skaha det. är jag inte ansvarig för några arbetsmark-nadsmedel, så det är väl rimligt att den frågan ställstill arbetsmarknadsministern. Jag vill dock säga attdet inte är alldeles säkert att man löser problemen påett klokt sätt med denna metod. Det är väl bättre attfölja exemplen från ochandra att som arbetsgivare erbjuda alla anställda somvill komplettera sin utbildning en möjlighet till dettaför att de därmed ska få sin legitimation. Jag tror attdetta är det enda sättet som vi kan hantera detta på.Det är ett klokt sätt, rättvist för alla anställda och bästför patienterna.Anf. 31 ():Fru talman! Socialministern och jag har uppen-barligen väldigt olika åsikter i den här frågan. Vad deti stora delar handlar om är att de personer som tar enanställning och börjar arbeta för att integreras i detsvenska samhället drabbas i form av utestängningfrån en möjlighet att erhålla en arbetsmarknadsutbild-ning och få svensk sjuksköterskelegitimation.Det torde vara bekant för socialministern att detför att man ska kunna uppfylla t.ex. utfästelser omvårdgaranti och andra löften också behövs personal.Det räcker inte att ha tomt gapande avdelningar ellerstängda enheter eller att patienter får flyttas tillbakapå väntelistorna därför att det inte finns behörig per-sonal, t.ex. operationssköterskor, sjuksköterskor påbarnmottagningar, på kirurgmottagningar osv.För att det ska vara möjligt att upprätthålla en brahälso- och sjukvård och uppfylla vårdgarantier, somSocialdemokraterna nu har börjat tala om, tror jag attdet behöver vidtas flera åtgärder. Det handlar dels omarbetsgivarnas utbildningsinsatser, dels om det statli-ga åtagandet. Jag kommer att ställa en fråga till ar-betsmarknadsministern, men just nu ställer jag tillsocialministern frågan om han är beredd att i utökadomfattning verka för att sjuksköterskor med utländskutbildning ska ha möjlighet att skaffa sig svensk legi-timation, trots att de har varit så initiativrika att deskaffat sig ett arbete.Anf. 32 Socialminister ():Fru talman! Jag har ett mycket enkelt svar på densista frågan, nämligen att jag självklart är beredd tilldetta. Men det är inte det som interpellationen hand-lar om. Frågan är om vi ska använda arbetsmark-nadsmedel för det eller inte.