prot · GQ0912 · 2002-11-06 00:00:00 — Det beror på hur man ser och hurman räknar.Dessutom gick hela mitt anförande ut på att detgörs alldeles för lite vad gäller effektivisering. Mankan göra oerhört mycket, tror vi, genom att ändra påelmarknaden. Och man kan naturligtvis göra oerhörtmycket genom att införa olika typer av styrmedel somstyr rätt. Det går alldeles för långsamt. Men det inne-bär alltså inte att det inte går att göra det. Det handlarbara om vilja.Anf. 221 ()replik:Herr talman! Om man läser de här konsultrappor-terna lite noga ser man att de har utgått från den bistraverklighet som råder. Deras bedömning är att detfordras import av kolkondensproducerad el frånDanmark för att man ska kunna uppnå de mål omeffekt i som är uppställda som villkor föravveckling av . Så förklaringen medNorge håller nog inte riktigt i det perspektivet. Vadsäger om de ökade utsläppen tillföljd av en snabb stängning av ?Anf. 222 () re-plik:Herr talman! Det är klart att om vi fortsätter precissom , hanterar elmarknaden som vi gör och fort-sätter med de ineffektiva styrmedel som vi faktiskthåller på med och höjer konsumtionen kommer detnaturligtvis att bli mer utsläpp. Jag tycker liksom inteatt det är en riktig vilja till sparande och effektivise-ring vi ser. Men vi menar att man inte ska hanteravare sig elmarknaden eller elproduktionen på det härviset. Man måste gå in med en vilja att förändra, ochdå kan vi spara oerhört mycket. Vi måste sänka ni-vån.Den direktverkande el som främjas av enkonstig elmarknad borde faktiskt bort ur systemetmer eller mindre. Definitivt borde den inte subventio-neras som . Det finns till och med partier som villförbjuda den. Det är möjligt att det är svårt. Men viska inte subventionera den som faktiskt sker . Detär den direktverkande elvärmen som gör att det blirkris på vintern.Ekonomi och skatterAnf. 223 ():Herr talman! Skatter är någonting mycket störreän procentsatser, beräkningsgrunder och andra tekni-kaliteter. Det är ytterst fråga om makt och moral, ellermer exakt: Hur stor del av det vi producerar ska vi fåbestämma över själva och hur mycket ska andra för-foga över?För mig som moderat är det inte svårt att konstate-ra att det politiska inslaget är alldeles förstort. Jag och mitt parti ogillar i grunden det slagsförmynderi som innebär att personer som jag intekänner och som inte känner mina behov ska få be-stämma hur jag ska använda det jag har producerat.Vi ogillar också bestämt den omständigheten attmänniskor först tvingas betala stora belopp till statenför att sedan få villkorade bidrag tillbaka. På så sättskapas ett mycket osunt beroende. Man biter inte denhand som föder en.Motståndet mot denna politik har inte uteblivit.Det har sträckt sig över och inbegripit storadelar av det svenska samhället. Men det har trots detvarit föga framgångsrikt. Det svenska skattetrycket ärfortfarande högst i världen. Möjligen kan bristen påframgångar förklaras av att skatteförsvararna i sinargumentation har använt en rad begrepp med starktkänslomässigt innehåll. Man har talat om att de högaskatterna är ett uttryck för solidaritet, att de syftar tillatt skapa rättvisa, jämlikhet och jämställdhet. Motdetta är svårt att argumentera, i synnerhet om manbara använder sig av ekonomiska argument.Men för att vinna skattediskussionen och sänkaskattetrycket räcker det inte att visa att skattesänk-ningar ökar tillväxten. Det räcker inte heller att visaatt den ökar den personliga friheten. Vi måste ocksåvisa att skattesänkningar är förenliga med uppfyllan-det av djupare mänskliga värden som självrespekt,värdighet och varför inte att skattesänkningar ocksåleder till ett samhälle där orättvisorna kan minska ochett samhälle som inte präglas av brist på solidaritet.Jag vill alltså ändra fokus på skattedebatten ochmotivera behovet av skattesänkningar med moraliskaargument. Här kan det vara på sin plats att erinra omen av Socialdemokraternas större tänkare . påpekade han att dendå rådande skattestrukturen hade gjort hederligasvenskar till ett folk av fifflare. Mycket av det somsades då gäller fortfarande. När det är mer lönsamt attleva på andras ansträngningar än på sina egna väljermånga det alternativet. Dessa drivkrafter blir dess-utom starkare av att det anses legitimt att leva påandras ansträngningar.En otrevlig attityd har smugit sig in i våra sinnen,som i korthet kan beskrivas som att vi anser oss harätt till frukten av andra människors arbete. Vi finnerdenna inställning överallt: Det är börs-vd:ar somfinner det naturligt att på aktieägarens bekostnadförhandla sig fram till sällsynt generös ersättning, ochdet är pensionerade EU-tjänstemän som finner detnaturligt att lyfta generösa pensioner somde har hög lön. Vi finner det hos personer som tyckeratt det är helt i sin ordning att låta någon annan betalanär de ska ta igen sig efter en väl genomfestad natteller när de behöver ta hand om en sjuk anhörig ochför den sakens skull inte gå till arbetet. Vi finner deninställningen hos politiker som plockar ut reseersätt-ning som saknar täckning, hos alla dem som svar-tjobbar och lyfter bidrag. Vi finner den, kortoch gott, hos rik och fattig, gammal och ung.Det handlar sällan om rent fusk utan om någon-ting som är mycket värre. Det handlar om en för-skjutning av våra värderingar, om vår syn på egetansvar och andras. Vår respekt för andras arbete hareroderat, och vi finner det acceptabelt att utnyttjaandras lojalitet.De höga skatterna brukar också anses behövas föratt skapa rättvisa. Den som tjänar mera ska betala merän den som tjänar mindre. Men är verkligen högaskatter och generösa bidrag förenlig med ekonomiskrättvisa? Jag är faktiskt inte säker på att så alltid ärfallet.Ty den svenska synen på ekonomisk rättvisa byg-ger på en föreställning om att skillnaderna i ekono-miskt utfall är oförtjänta och därför bör utjämnas.Den som tjänar mera har gjort det på ett oförtjänt sätt.Men så är sällan fallet. De som tjänar mer gör sådärför att de arbetar mera, har utbildat sig mer ochförkovrat sig mer. Ska dessa skillnader utjämnas,skapas i stället nya orättvisor som består i att flitiga,arbetsamma, seriösa, ansvarskännande människorberövas alltför stora delar av sina ansträngningar.Jag vill alltså hävda att strävan efter rättvisa harblivit missriktad och skapat orättvisor mot dem somär lojala och gör rätt för sig. Den har förstört naturligadrivkrafter att ta ansvar för oss själva, och den harökat godtycket i den politiska världen. För detta harvi fått betala ett högt pris. Fallet i välståndsligan ärallmänt känt. Jag skulle till och med vilja vara fräcknog och påstå att vår svaga ekonomiska utveckling ärett resultat av den misslyckade jakten efter rättvisa.De enda vinnarna i denna jakt är möjligtvis de somhar satt sig i en position där de kan styra och ställaöver andra individers tillvaro.Är det inte dags att blåsa liv i synpå det svenska samhället och i stället lyda hans re-kommendation att skapa en ny skattestruktur sombygger på rättvisa och som skapar de rätta drivkraf-terna för svenskarna?Anf. 224 () replik:Herr talman! Jag vill gärna välkomna talaren tilldenna kammare.Jag skulle vilja ställa en fråga. Jag håller i mångtoch mycket med om resonemanget att det är extremtlönsamt att vara ohederlig i med tanke på dehöga marginalskattesatser som finns på många områ-den - inte alla.Men om man ser sig om i världen är korruption -den värsta formen av omoraliskt beteende i ekono-miska sammanhang - mycket mer utbrett i ländermed låga skatter än i länder med höga skatter. Detfinns inget direkt samband mellan korruption ochhöga skatter. Är det inte lite enkelt att säga som An-ne-Marie sade?Anf. 225 () re-plik:Herr talman! Jag har inte haft någon ambition attdjupare sätta mig in i området korruption. Det förtjä-nar nog sin egen mässa, och jag är inte beredd att gåin i den diskussionen nu.Men det finns all anledning i världen att studerade drivkrafter som systemet har skapat. Det är ocksåviktigt att när man argumenterar kring skattesänk-ningar att man vågar resonera i termer av rättvisa ochinte tar för givet som en grundlag att höga skatter perdefinition är förenliga med ökad rättvisa. Det äregentligen det som var mitt syfte med anförandet, detvill säga peka på att det finns andra aspekter sommåste vägas in.Anf. 226 ():Herr talman! Det har precis börjat en ny mandat-period, och vi befinner oss i en situation i vårt landdär sjukskrivningarna ökar, utanförskapet bland vårainvandrare ökar, bostadsköerna är långa, vårdköernaär långa, bilköerna är långa. Vi har brister i vården,och vi har brister i vården och omsorgen av våragamla. har vi svårt att rekrytera personal.Vi har usla kvinnolöner, och vi har usla arbetssitua-tioner för många kvinnor. Vi har fattiga barn. som flyttar till andra länder, och vi har enlönebildning som driver på arbetslösheten.Det här kan låta som en dyster litania och att jagvill svartmåla tillvaron. Men det handlar inte om det.Det handlar om att se verkligheten som den är. Det ärbara då man kan göra någonting åt den. Det är baranär man ser verkligheten som den är som man kanfundera sig fram till vad som kan vara bra metoderoch lösningar för att rätta till verkligheten.För oss i liberalerna är det självklartatt ett annat än detta är möjligt. Det måsteinte vara så här. Ett helt annat är möjligt. Numåste man se verkligheten, prata om den och funderapå hur man löser upp knutarna.En av de första och viktigaste uppgifterna är attvårda de välståndsbildande krafterna, som BertilOhlin, ekonomiprofessor och folkpartiledare, brukadeförsöka pränta in i folk. Man måste vårda de väl-ståndsbildande krafterna. Välstånd måste skapasinnan det kan fördelas. För att tala på bönders vis:Man måste så innan man kan skörda.Men vad vi har är ett samhällsklimat och enregering som agerar precis efter motsatsen, nämligenatt efter skörd får man se om det blir någonting över.När man har ätit kanske man kan så. Men ju mindreman sparar för att så, desto sämre skördar får man.Vi sätter upp ett mål. Jag tror att det är bra medmål i politiken. Det ska vara rätt mål: En varaktigthögre tillväxt ska bli möjlig. Då måste man sättamänniskorna före systemen. Då måste man sätta depolitiska målen före de metoder man har använt. Dåmåste man våga ta kampen mot ohälsan. Då måsteman våga ta kampen för en bättre integrationspolitik.Då måste man våga ta kampen för ett företagsklimatsom gör att företag vill starta, växa och driva sinaverksamheter i Sverige.Arbetsmarknaden fungerar inte särskilt bra. I kom med den lönebild-ningsrapport som regeringen har bett institutet attlämna . Återigen konstaterar man att målet om80 % sysselsättning inte kommer att nås såsom verk-ligheten ser ut just . Då måste mycket mer görasför att ta kampen mot långtidssjukskrivningarna ochförtidspensionerna. Det har vi haft en lång debatt omtidigare , och jag tycker att den visar att demakthavande partierna inte är beredda att göra uppmed situationen.Det andra som måste göras är att på allvar ta itumed kampen för att bryta segregationen och utanför-skapet. Vi är inte på väg att lösa detta, som blandandra statsministern sade i valrörelsen. när ar-betsmarknaden har börjat hårdna är det bland de ut-omeuropeiska invandrarna som sysselsättningsgradensjunker snabbast och mest. Vi måste släppa in deutestängda.Då kan man bli fascinerad över att förmiddagensdebatt handlade om ett språkkrav. Det är en litenfråga. Det finns ett språkkrav som försvaras avsamma politiker som hävdar att vi i liberalaparti skulle vara främlingsfientliga. Vi vill flyttaspråkkravet från de nyanlända och nytillträdande tilldem som eventuellt vill söka ett medborgarskap femår . Det är främlingsfientligt. Det är enbra fråga, och många är svaret skyldiga på den frå-gan. Varför vill vi stänga ute folk från arbetsmarkna-den genom att kräva att man först måste lära sig talabra svenska innan man får försöka träffa några svens-kar och försöka försörja sig själv och hamna i densituationen att man faktiskt kanske kan lära sig det?Jag tycker att det här är ett mycket bra exempel påatt man måste sätta människorna före systemen ochatt man måste ta bort metoder som är beprövat dåligaoch ineffektiva och leder till fel resultat. De metoder-na måste man skippa för att kunna nå de mål som jagtror att vi i mångt och mycket är överens om i den härfrågan, nämligen att ge människor möjlighet att för-sörja sig själva och forma sin egen vardag.Det tredje som jag vill särskilt nämna handlar omföretagsklimatet. Vi behöver en ny skattereform i dethär landet. Det finns många skäl för det, men ett avde viktigaste skälen är just att vi måste bryta upp fråndet samhälle och det debattklimat där det går jättebrapå Bingolottos guldlördag och den som vinner30 blir en hjälte men där den somgenom hårt arbete och risktagande kan spara en litenhacka och använda sedan är en stor skurk. Vi behöverbara se hur storföretagen flyttar från A-listan till O-listan och hur regeringen och tarbort förmögenhetsskatter för miljardärer för att inseatt skattesystemet är helt havererat.Herr talman! Det är möjligt med ett annat ,och jag tänker göra mitt bästa för att vi ska få ettannat . Men det kräver nog en ny regering.Anf. 227 () replik:Herr talman! säger helt frankt: Lö-nebildningen fungerar inte. Är inte dårädd för att snabbt driva fram en folkomröstning omett eventuellt medlemskap i ?För det andra: Vilka är de välståndsskapandekrafterna i ?Anf. 228 () replik:Herr talman! Jag förstår att självinte är riktigt klar över vilka de välståndsskapandekrafterna är. Det framgår väldigt tydligt av er politikatt ni inte har något riktigt bra grepp om det. Dethandlar naturligtvis om alla de människor som startaroch driver företag och som ser till att skapa välstån-det, alla de människor som skapar välstånd. De kraf-terna måste man vårda - dem kan man inte försökabeskära så gott det går eller jaga ut ur landet.Jag behöver inte gå in på någon löjlig diskussionom närande och tärande och att det inte skulle varaviktigt med sjuksköterskor. vetmycket väl att jag tycker det. Men man kan inte be-tala sjuksköterskors löner med skatt på sjukskö-terskelönerna, utan de lönerna måste betalas av peng-ar som tjänas in i den privata sektorn. Det är just ensådan diskussion som vi verkligen behöver i det härlandet.När det gäller lönebildningen fungerar den intetillräckligt bra. Det framgår mycket tydligt. Det ärinte så att vi inte har någon lönebildning alls, utanden fungerar hyggligt. Men den fungerar inte till-räckligt bra. Det problemet är precis lika stort innan-för som utanför EMU.Anf. 229 () replik:Herr talman! Jag tycker att det vore bra om KarinPilsäter försökte svara på mina frågor. Hon kan tareplik på mig sedan och angripa mig, så ska jag för-söka svara.När säger att de välståndsbildandekrafterna måste vårdas undrar jag bara vilka de är. Nufick jag svaret att det är de som startar företag. Jaggissar att barnomsorgspersonalen som tar hand ombarnen till dem som startar företag också bidrar till devälståndsbildande krafterna i . Vi skiljer oss åtdär - låt oss konstatera det.Det förvånar mig att inte är merrädd för att snabbt driva fram en folkomröstning omhon nu tycker att lönebildningen fungerar så dåligt.Anf. 230 () replik:Herr talman! Vi behöver inte dividera om vemsom inte lyssnar på vem. Det var precis det jag svara-de på, nämligen att det är i den privata sektorn sompengarna skapas. Det är självklart att en väl funge-rande barnomsorg är en förutsättning för det. Men detär fortfarande så - där hoppas jag att vi inte har dela-de meningar - att vi inte kan betala barnskötarlönermed skatt på barnskötarlöner, utan vi kan bara betaladem med pengar som har tjänats in i den privata sek-torn. Sedan behövs det massvis med olika företag förallt detta. Det behövs också en högskola som är välfungerande och som ger utbildning och forskningmed kvalitet.I grunden kan man inte tro att man kan fördelavälstånd om inget välstånd först har skapats. Detta ärden enkla logiken. Det är där jag tycker att ni så oftamissar. Ni pratar till exempel om att ni ska se om nikan göra någon skattesänkning för företagen om detblir någonting över. Ni tittar inte på vad ni behövergöra för att få mer fart på företagandet.Anf. 231 PER ():Herr talman! Vilken är då grunden för beskatt-ning? Vi har varit inne lite grann på det tidigare. Somjag ser det är giltiga skäl till beskattning· gemensamma angelägenheter i stat, landsting ochkommun, och naturligtvis motsvarande internatio-nella forum,· att främja samhällsekonomisk balans, tillväxt ochekologisk hållbarhet och· att mildra och utjämna sociala och ekonomiskaskillnader genom ekonomisk omfördelning.Samtidigt som dessa skäl kan övertyga är det vik-tigt att inse att skatt är något allvarligt. Man kan intebortse ifrån att det är ett ingrepp i den enskilde med-borgarens ekonomi. Av den anledningen är rätten attta ut skatt noga reglerad i civiliserade stater. I Sverigeföreskriver regeringsformen att endast ,folkets valda representanter, har rätt att besluta omskatt.Vad är då gemensamma angelägenheter? Och hurlångt kan en solidarisk utjämning drivas utan att un-derminera just solidariteten och incitamenten att för-bättra egna och andras förhållanden?Leszek Kolakowski skrev i artikeln What is Leftof Socialism? om socialismens försök att skapa ettmänsklighetens broderskap genom politik och insti-tutionella medel att det inte går att med politiskamedel framtvinga solidaritet. Jag citerar med minegen översättning: "Broderskap under tvång är denmest olycksbådande idé som skapats i modern tid; detär en perfekt väg till ett totalitärt tyranni. Socialism idenna mening är detsamma som ett rike av lögner. "Påståendet får inte Kolakowski att överge tanken påmänsklighetens syskonskap - han skriver broderskap- men det visar ändå på faran med framtvingad soli-daritet. Det är ändå en gammal marxist som sägerdetta.Det är knappast överord att säga att det finns ettutbrett missnöje såväl med det svenska skattesystemeti stort som med vissa bestämda skatter och nivåer isynnerhet. Det svenska skattetrycket är, som vi harhört, högst i världen. är inte den statligaoch kommunala servicen i alla avseenden tillfreds-ställande. Mycket talar dessutom för att ett alltförhögt skattetryck leder till att invånarnas produktivitetoch ansvarstagande - de välståndsskapande krafterna,som vi har hört - för det gemensamma samhällspro-jektet minskar och att skattemoralen sjunker. Dåundergrävs själva basen för beskattning.Ett högt skattetryck med krångliga regler minskardessutom medborgarnas kontroll över sin ekonomioch därigenom deras frihet och självbestämmande.Höga skatter kan således motverka syftet att forma ettgott samhälle. Medborgarna svarar då med att göraalltmer för att undvika skatt och blir, med GunnarMyrdals formulering - vi har hört här i debatten - kanske tveksamt, ett folk avfifflare. Men vi kan förstå det i rätt sammanhang.Följden blir att skatteinkomsterna för stat och kom-mun minskar, och vi har en nedåtgående ond cirkel.Det svenska skattesystemet, herr talman, har blivitett lapptäcke. Det saknar en enhetlig struktur ochmotiveras alltmer sällan av etiska eller skatterättsligaprinciper, ej heller ideologiska principer. Alltför oftaregerar principlösheten och godtycket. Det är detintryck som jag har. Alltför ofta känner sig skattebe-talare moraliskt kränkta av enskilda skatter och avderas nivåer.Denna bedömning gör människor intuitivt när dedrabbas av en uppenbart orättfärdig beskattning. Detkan vara skatt på skatt eller en fastighetsskatt eller enförmögenhetsskatt som gör att man inte klarar det.Det är inte längre en skatt efter bärighet. Det kan varaett för högt skattetryck som gör att man inte kan för-verkliga sina livsdrömmar. Detta förhållande är oac-ceptabelt.Herr talman! Som ny i skatteutskottet hoppas jag- och jag riktar mig till ordföranden och mina kolle-ger - att vi ska ha en etisk och ideologisk debatt iutskott och kammare. Jag uttalar mig inte om debattersom har varit förut, för dem vet jag för lite om, menjag vill verkligen ha en sådan här debatt. Min upp-fattning är - och den är långt ifrån originell - attmänniskosyn och etik hör intimt samman med politikoch lagstiftning. Utifrån den grundsynen är ävenskattelagstiftning ett uttryck för eller en implemente-ring av etik i den politiska sfären, och den kan ochbör därför också granskas etiskt och moraliskt.Det svenska skattesystemet och dess enskilda de-lar kan granskas och prövas ideologiskt, etiskt ochskatterättsligt principiellt, och det hoppas jag nu skaske i skatteutskottet och naturligtvis i kammarenunder den här mandatperioden.Anf. 232 () replik:Herr talman! Med talmannens godkännande skullejag vilja ställa en fråga till Per : På vilketsätt regerar godtycket i svensk skattelagstiftning?Anf. 233 PER () replik:Herr talman! Godtycket kan delas in i en prin-ciplöshet från lagstiftarens sida och i en godtycklighetför dem som får betala skatten. Vi kan ta det senarefallet, det som alltså handlar om skattebetalare. Omde inte har någon möjlighet till förutsebarhet och omde inte kan planera sin ekonomi från det ena året tilldet andra är det godtycklighet som de drabbas av.Anf. 234 () replik:Herr talman! Nej, Per , det är inte god-tycke utan någonting annat. Godtycke är det om manutan principiella orsaker beskattar en grupp på ett sättoch en annan grupp på ett annat sätt för samma in-komster. Det är godtycke, så Per får nogförsöka en gång till.Anf. 235 PER () replik:Herr talman! kanske definierargodtycke på ett eget vis, men godtycke är det närdetta inte följer av principer. Om man har statligaskatter och motiveringar för det som inte följer skatte-rättsliga principer, inte följer etiska principer och inteheller ideologiska principer är det godtycke. Vi har juen socialpolitisk skatteprincip, så att säga, sommarxismen värnade om . Men om inte någonprincip finns nu när man argumenterar för skattesat-ser, nivåer eller enskilda skatter är det godtycke.Sedan kan också enskilda drabbas av godtyckligaskatter, skatter som de inte kan se någon motiveringför. De kan inte planera sin ekonomi. Då är det fördem godtyckligt. Det är inte någon lagbundenhet somde kan förutse, utan det är godtyckligt, ickeprincipi-ellt.Anf. 236 ():Herr talman! Jag kommer i mitt anförande attkoncentrera mig på kommunernas ekonomiska förut-sättningar. Självklart genererar en hög sysselsättning,arbete åt alla, också skattebetalare som kan finansieraden välfärd som kommunerna ger. Förutom dettakommer jag att beröra finansieringsprincipen ochinkomst- och utjämningssystemet för kommuner ochlandsting.Staten och kommunerna har tagit allt större plats iekonomin, både på grund av kapitalets behov och pågrund av folkliga krav. Genom kan man seen tydlig och ganska konsekvent ökning av skatteut-taget som brutits av de senaste decenniernas höger-vridning av politiken. I vårt land har en stor del avökningen av den offentliga konsumtionen gått till justkommunerna. Kommunerna har särskilt utmärkt sig, ihögre utsträckning än andra, när det gäller att avlönadet traditionella kvinnoarbetet. Totalt sett utgör kvin-nor av de anställda i kommunerna. Detär en utveckling som har varit positiv, men det ärockså en utveckling som har resulterat i att kvinnorsarbete är alldeles för lågt avlönat. Här måste en änd-ring komma till stånd. kan till exempelinte göra annat än att säga upp sitt löneavtal för attmedlemmarna ska ha någon chans att komma ikappandra grupper.Det krävs alltså ett långsiktigt större utrymme föroffentlig konsumtion. Den senaste långtidsutredning-en antar till exempel att tillväxten istort sett ska vara lika stor som , men fördelningen av produktionsökningen sägsdäremot komma att skilja sig markant från den tidiga-re, det vill säga antas den privata kon-sumtionen öka som konsumtio-nen av offentliga tjänster bara ökar . Dettaär en fullständigt oacceptabel relation. Mer måste tillden offentliga konsumtionen och mindre till denprivata.Herr talman!