prot · GQ099 · 2002-10-24 00:00:00 — Vi kan naturligtvis ha synpunkter i våropinionsbildande roll, och det har vi också. Vi harhaft diskussioner om det här med kvinnomisshandel.Jag tror att vi står ganska nära varandra. Men vi kaninte gå in i de enskilda fallen, det tror jag också att viär överens om. Därför har jag inte heller någon avsiktatt göra det - och inte heller att efter varje fall tanågot slags initiativ från regeringen.Det är en väldigt svår avvägning för dem som sit-ter i den här nämnden. Å ena sidan är detta väldigtviktigt för allmänhetens förtroende, inte minst förpoliser. Å andra sidan ska vi komma ihåg vilkenoerhört svår konsekvens det är att förlora sitt arbete,inte bara för en själv utan också för ens familj, barnoch så vidare. Det är en svår avvägning. Någonstansska gränsen dras. Det kanske inte går att dra någongenerell gräns utan det kanske måste ske från fall tillfall. Men jag tror att vi är överens om att det måstefinnas ett naturligt utrymme. Om man begår ett brottsom är så allvarligt att människor mister allt förtroen-de bör det vara så att man inte kan ha kvar sitt arbetetrots de svåra konsekvenserna.Min inställning är alltså att jag inte har för avsiktatt ändra det här arbetet, och inte heller gå in i någraenskilda fall och försöka göra om systemet.Jag vill också säga till att det kansynas märkligt att man redan före rättegången fattardet här beslutet. Bakgrunden är följande: I vår lag-stiftning, i bedömandet av vilket straff som ska ut-mätas, tar man hänsyn till flera olika omständigheter.Det kan vara andra konsekvenser som har betydelsevid straffutmätningen. En är om en person ska utvi-sas. En annan gäller just det här om att man skiljs frånsitt arbete. Detta ska beaktas när domstolen bestäm-mer straffet. Om det är så att det får andra konse-kvenser, till exempel att man förlorar sitt arbete, skadet tas hänsyn i den riktningen att man inte får ett likasträngt straff. Om vi hade en annan ordning skulle detinnebära att man fick göra om rättegången, i alla fallpåföljdsdelen, efter att personalansvarsnämnden hadefattat sitt beslut.Det är viktigt att hålla isär de här olika sakerna.Visst kan jag ha förståelse för att det skulle kunnafinnas skäl att ta det på det andra sättet, men det finnsalltså en klar och tydlig logisk förklaring till att manhar det här yttrandet. Det ligger alltså till grund fördomstolens val av påföljd.Anf. 12 ():Fru talman! Jag vill tacka föratt hon på ett så förtjänstfullt sätt understrukit dengenerella vikten av den frågeställning kring personal-ansvaret som jag tar upp. Jag vill också tacka justi-tieministern för svaret, men inte heller denna gångkan jag säga att jag är riktigt tillfreds med innehållet idetsamma. Jag tycker att ministern någonstans undvi-ker kärnan i problematiken, själva grundfrågan omRikspolisstyrelsens personalansvarsnämnds någotlössläppta attityd gentemot poliser som missbrukarsitt förtroende.Det har efter händelserna i förra som-maren sagts att de som deltog i de varma junidagar-nas fruktansvärda kravaller är det verkliga hotet motdemokratin. Jag tror nog att det är att övervärderadessa adrenalinstinna ynglingar, vilka jag för övrigtvarken har för intresse eller för vilja att försvara, ochderas betydelse.Det verkliga angreppet, den verkliga attacken motdemokratin, under de här dagarna var misshandeln,hånandet och häktandet av över 1 000 personer. Detvar unga personer som, många , villeutnyttja sina demokratiska rättigheter och uttrycka sinåsikt och som inte var, och inte heller kom att bli,misstänkta för några brott.Det var en attack som polisen stod för. Det var enattack som bland annat utsatte fågelskådarna som varinhysta på . För detta har ingen tidigarestått åtalad förrän de fyra poliser som infinnersig på rättegång i Göteborg.Som sagt var har man i domarna mot dem somdeltog i kravallerna tagit upp dessas politiska aktivi-tet. Man har tagit upp det hot mot demokratin somman har ansett att de utgör. Det blir intressant att seom detta vägs in i domen som kommer mot poliserna.Jag önskar inte att så sker, och jag önskar lika lite attså hade gjorts i tidigare domar. Uppenbart är att desom kanske skulle ha vägt in det, de som har detyttersta ansvaret för vilket förtroende polisen får,nämligen ,inte har vägt in detta angrepp mot demokratin.Man måste fråga sig vilket förtroende dessa poli-ser får när de kommer ut. Vilket förtroende får debland sansade men politiskt aktiva unga människor?Vilket förtroende får deras ofta duktiga, hårt kämpan-de och demokratiskt sinnade kolleger? Detta har somsagt inte vägts in i det beslut som personalansvars-nämnden har fattat.Det är också detta som jag enträget önskar svar påfrån ministern. Ministern har uttalat i svaret att hantycker att den polis som har begått ett brott som ska-dar polisens, också den enskilde polisens, förtroendeinte ska få fortsätta sitt arbete. Han har också uttalatatt han inte tänker genomföra några förändringar närdet gäller personalansvarsnämndens olika uppgifter.Vad kan och vill han då göra för att bygga upp ochåterställa förtroendet för den svenska polisen och vadvill han göra för att sy igen den reva i rättsstaten somGöteborgshändelserna har lämnat efter sig? Jag tyck-er att det har varit oroväckande tyst från justitiemi-nistern i de frågorna.Anf. 13 TREDJE VICE TALMANNEN:Jag får erinra talare om att under debatt i kamma-ren äger talare inte rätt att ingå på kritik av domstolsavgörande eller handläggning i ett enskilt fall.Anf. 14 ():Fru talman! Jag anser att justitieministern litegrann skjuter över målet. Det är oroväckande att intejustitieministern faktiskt ser det allvarliga i det härproblemet. Vi vet att det är väldigt viktigt att rättsvä-sendet har ett stort förtroende bland medborgarna.Vår uppgift är att faktiskt behålla detta. Då kan mansäga att vi inte kan lägga oss i enskilda fall. Nej, menlyft då upp diskussionen en bit och låt oss diskuteradet som vi har att göra.Apropå detta med att inte ta initiativ från reger-ingen vill jag säga att regeringen har väl också enskyldighet att göra en normal översyn av det regel-verk man har att bestämma över. Det är det jag efter-frågar. Är justitieministern beredd att göra en översynav förordningarna, att uppdra åt atttitta över de här reglerna? Det finns ju nu ett antal falldär det behövs en sådan översyn. Det handlar inte omatt man ska gå in i enskilda fall utan om att faktisktmöta framtiden i de här frågorna.Jag håller inte med om detta attRikspolisstyrelsen har en lössläppt attityd. Nej, det ärju faktiskt den som sätter upp reglerna som har enlössläppt attityd. Vi ska inte ställa Rikspolisstyrelsentill svars för detta, utan det är faktiskt regeringen somhar det här ansvaret. Min fråga gällde dem som arbe-tar kvar som polismän. Borde inte personalansvars-nämnden skicka med någonting där den säger att dehär polismännen får jobba kvar men att de inte skaarbeta med sådana brott som de själva har dömts idomstol för? Håller justitieministern med om det?Anf. 15 Justitieminister ():Fru talman! Att jag inte svarar, eller skjuter övermålet som man kallar det, beror just på att jag nästanär fundamentalist på det sättet att jag tycker att vi inteska lägga oss i enskilda ärenden eller pågående rätte-gångar. Det vore synnerligen olämpligt, som justockså sades av talmannen.Visst kan vi ha en principdiskussion om var denhär gränsen ska gå utan att på något sätt försöka styrapersonalansvarsnämndens inriktning. Det har vi haften diskussion om, och jag har svarat just på den sa-ken. För det första tycker jag att det är bra med hu-vudregeln om man fälls för exempelvis kvinnomiss-handel. Då delar jag den uppfattning som finns gene-rellt i personalansvarsnämnden; att man som huvud-regel ska skiljas från sin uppgift. Jag har också sagtatt jag rent generellt tycker att det är olämpligt arbetar med sådana uppgifter. Däremot kan detfinnas omständigheter i det enskilda ärendet som göratt det blir annorlunda. Rent generellt kan man talaom sådana saker, men man kan inte tala om de en-skilda fallen. Det tänker jag inte heller ge mig in påhur jag än får den frågan.Det pågår ett antal rättegångar om det som hände iGöteborg. Vi följer dem alla med lika stort intresse.Fridolin talade om polisens ansvar och arbete ochom att man kan ha gjort ett fel utan att bli föremål förrättslig prövning. Självklart måste dessa saker or-dentligt utredas. Det är precis det som pågår i , som kommer att lägga fram sinutredning . Där hoppas jag att vifår svar på hur polisen har agerat, vem som har an-svaret och framför allt vad vi ska lära oss av dettainför framtiden. Vilket ansvar har till exempel vilagstiftare och regeringen för att detta inte ska uppre-pas ?Det är viktigt att vi går till botten med detta. Detär viktigt att vi vänder på varje sten. Därför har fått mandat att alldeles fritt utredavad som hände i , med un-dantag av det som är föremål för de enskilda rätte-gångarna och förundersökningarna.Anf. 16 ():Fru talman! Jag vill än en gång tacka justitiemi-nistern och för den diskussion vihar haft i dag.Jag är medveten om att för-söker utreda detta. Jag har och har haft en del kritikmot hur den har tillsatts och vilka andra utredningarsom egentligen skulle behövas. Det skulle behövas enstörre och mer oberoende utredning. Jag är helt säkerpå att jag och ministern kommer att mötas återigennär kommittén lägger fram sina slutsatser om vilkaförändringar som behöver göras.Avslutningsvis vill jag kort återkomma till någotsom ministern sade i sitt senaste anförande, nämligenden principdiskussion som frågorna från mig ochMagnusson har lyft fram. Ministern säger tydligt -och det är jag glad för - att poliser som missbrukarsitt förtroende inte ska arbeta kvar. Vilka åtgärderavser då ministern att vidta? Hur avser ministern attagera för att det ska bli så?Både och jag kan i en generell diskus-sion peka på fall som visar på att det inte alltid verkarvara så att poliser som missbrukar förtroende bliravskedade. Vissa kan tydligen arbeta kvar. Det finnsen lössläppt attityd från lagstiftaren eller från annathåll. Vilka åtgårder vill ministern sätta in?Anf. 17 Justitieminister ():Fru talman! Jag vill också tacka för vad jag tycker har varit enbra debatt.Jag vill avsluta med att säga att det kan vara pådet sättet. Vi kan ha olika uppfattningar i ett enskiltärende, men vi kan också ha samma uppfattning. Detkan innebära att vi inte är av samma uppfattning sompersonalansvarsnämnden.Jag följer olika rättegångar, och jag kan iblandprivat tycka att det i vissa fall blir märkliga domslut.Men jag kan inte ge mig in den debatten, och jag kaninte börja förändra hur våra domstolar arbetar bara föratt jag själv möjligtvis skulle komma fram till enannan slutsats än domstolarna har gjort. Det gällerockså personalansvarsnämnder.Vi måste visa förtroende för domstolar och perso-nalansvarsnämnder att utföra sina uppgifter trots attde ibland kommer fram till slutsatser som vi intehåller med om. Vi är och har alltid varit överens omatt man ska skilja dessa roller åt.Huvudfrågan gäller hur detta strukturellt ska varauppbyggt. Jag tycker att det är viktigt att vi skiljerpersonalansvarsnämnder från domstolar och behållersamma regler för poliser som riskerar avsked som förandra offentligt anställda. Det är ett bra system sominnebär att vi varken får, bör eller ska lägga oss i. Omdet skulle uppstå sådana situationer som uppenbartstrider mot hela vår intention med detta kan det välfinnas skäl att vidta åtgärder, men jag vill understrykaatt om det bara skulle vara något enskilt fall där vi haren annan uppfattning är det inte skäl nog för mig somjustitieminister att på egen hand plötsligt förändraallting. Då ligger jag farligt nära den gräns som vi skahålla oss till: Vi får inte lägga oss i deras oberoendearbete.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2002/03:14 om ut-redning av ungdomsbrottAnf. 18 Justitieminister ():Fru talman! har frågat mig vilken upp-fattning jag har om ungdomsbrottsutredningarna ochvilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av attJustitieombudsmannen kritiserat långa hand-läggningstider i vissa utredningar om ungdomsbrott.Det är mycket viktigt att lagföringen av unga lag-överträdare sker snabbt. Den lag som reglerar hand-läggningen av ungdomsmål - lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare -bygger just på att unga lagöverträdare snabbt skalagföras. Nya bestämmelser med särskilda tidsfristerför ungdomsmålsprocesser infördes . En förun-dersökning mot den som inte har fyllt och somgäller ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse imer än skulle enligt bestäm-melser avslutas . Tidsfristen fåröverskridas om det är nödvändigt med hänsyn tillutredningens beskaffenhet eller andra särskilda om-ständigheter. Fristen förlängdes 1999 från fyra till sexveckor. Skälet till detta var att det då infördes enbestämmelse om att yttrandena från socialnämndenskulle ha ett utförligare innehåll och att längre tidkrävdes för att ta fram dessa yttranden.Ungdomsmålsreformen utvärderades . Utre-daren kom fram till att tidsfristerna i de flesta fallkunde hållas och att det inte fanns anledning att före-slå någon ändring av bestämmelserna.Justitieombudsmannen har emellertid kri-tiserat handläggningstiderna i ett par utredningar därde misstänkta var unga. De berörda myndigheternahar i huvudsak pekat på administrativa och organisa-toriska orsaker till att tidsfristerna har överskridits.Det är en prioriterad fråga för mig och regeringenatt brottsutredningar kan genomföras snabbt, effektivtoch med hög kvalitet. Det är ett grundläggande med-borgarkrav. När det gäller utredningar om ungdoms-brott är det särskilt viktigt att en reaktion på brottetoch lämpliga åtgärder för att förhindra vidare brotts-lighet kan komma snabbt.Både inom polisväsendet och åklagarväsendet på-går ett omfattande arbete för att förbättra och effekti-visera utredningsverksamheten.För att ytterligare utveckla rättsväsendet har re-geringen tillsatt en särskild beredning som har tillhuvuduppgift att undersöka möjligheterna att medbibehållen rättssäkerhet öka effektiviteten och kvali-teten i rättsväsendets arbete. Beredningen utrederbland annat hur genomströmningstiderna i brottmålkan minskas och överväger såväl författningsändring-ar som ändringar av administrativ och organisatoriskkaraktär. Beredningen har redan överlämnat fleraförslag på hur handläggningstiderna kan kortas.Genom det reformarbete som bedrivs av polis-och åklagarväsendena själva och av Beredningen förrättsväsendets utveckling anser jag att det kommer attskapas än bättre förutsättningar för de brottsutredandemyndigheterna att hålla de tidsfrister som ställs uppför ungdomsmålen. Jag kommer därför inte att vidtanågon ytterligare åtgärd med anledning av de av UlfSjösten nämnda JO-besluten.Anf. 19 ():Fru talman! Jag vill tacka justitieministern försvaret. Jag är dock inte helt nöjd med det. Jag skaförsöka utveckla varför.Det är alltid viktigt att samhällets reaktion på brottär snabb, tydlig och konsekvent. Det är förmodligenaldrig viktigare än när brotten begås av unga männi-skor under . En tidig repressiv reaktion medefterföljande rehabiliteringsinsatser kan i väldigtmånga fall förhindra fortsatt brottslig verksamhet.Det förtar inte vikten av att arbeta preventivt, därmyndighetsöverskridande samverkan är absolut nöd-vändig för ett framgångsrikt resultat. Det är mitt sättatt se det.Det är viktigt att polis, sociala myndigheter,kommunens fritidssektor och skolan kan samverkakring ett gemensamt mål: att föra en ung människamot en framtid utan kriminalitet och droger. Det ärockså viktigt att påverka ungdomars attityder tilldroger och kriminalitet. Just nu är detta mycket aktu-ellt, eftersom man kan se att ungdomars attityder tillviss droganvändning har luckrats upp. Man känneråterigen fläkten från ett flummigt, tidigt 1970-tal.Skillnaden är att drogliberalismen nu skär genom allasamhällslager.Utredningen av ungdomsbrott är en process sominleds med en polisutredning, för det mesta med enåklagare som förundersökningsledare, därefter följeråklagararbete för att förbereda målet för en tingsrätts-behandling och slutligen arbetet i domstolen.Det är helt nödvändigt att alla delar av denna pro-cess fungerar för att man ska nå det uppsatta målet,att ungdomsbrotten ska utredas med, som det står ilagtexten, särskild skyndsamhet. Orsaken till attskyndsamhetskriteriet finns för ungdomsbrotten är har satt den starkt påverkbara unga människan icentrum. Tidiga insatser av preventiv, repressiv ellerrehabiliterande art räddar bokstavligen liv. För attåtergå till rättskedjan kan jag säga att det räcker att enlänk bryts för att förstöra möjligheterna att uppfyllaskyndsamhetskravet.Mot bakgrund av det här är det intressant att stu-dera regeringens budgetproposition och dess anslagtill exempelvis åklagarväsendet. Det är totalt enminskning av anslagen med . Detär mycket pengar för en liten myndighet, och detkommer säkerligen att innebära färre åklagare ochkanslister i en redan hårt pressad organisation. Denåtgärden innebär inte precis att rättskedjan stärks.När det gäller polisverksamheten säger ordförande i senaste numret av med anledning av det socialdemokratiskabudgetförslaget: Det blev inte ens en tumme.Faktum är, , att det finns pro-blem med långa handläggningstider i alla delar avrättsprocessen. Ärenden blir liggande, och den ungefår en skev bild av samhällets inställning till krimina-litet. Det är därför överraskande och oroande att ju-stitieministern inte anser att ytterligare åtgärder krävsför närvarande. Finns det verkligen inte sådana,?Anf. 20 ():Fru talman! Det här är nog en av de viktigastefrågor som vi har att diskutera men också att åtgärda- den allt växande ungdomsbrottsligheten. Det hand-lar framför allt om våldsbrottsligheten mellan ung-domar men också om ungdomsbrottslighet som riktarsig mot andra än ungdomar. Att inte göra något är juatt underbygga den brottsutveckling som faktisktpågår.Jag kan inte säga att jag tycker att vi har arbetatbra med den här frågan. Justitieministern presentera-de två propositioner angående detta,men mer har det inte blivit, och vi behöver göra såmycket mer.Det viktigaste arbetet är det brottsförebyggande.Det säger många, både forskare och andra och ocksåvi politiker. Men jag anser att det viktigaste brottsfö-rebyggande arbetet faktiskt är att snabbt gripa ochlagföra den som har begått ett brott. Därför är detenormt viktigt med utredningarna och lagföringen idet här sammanhanget. Det är något som vi absolutmåste prioritera, och då kan man ju se hur utveck-lingen har varit under de senaste åren.När det gäller de ungdomar som lagfördes under1999 var genomsnittsåldern . av demhade inte tidigare varit föremål för insatser eller ut-redningar. Man kan dela in de här ungdomsbrotts-lingarna i tre grupper. Den första gruppen, ungefär enfjärdedel, bestod av ungdomar vars brott kan ansesvara en engångsföreteelse. De menade: Okej, jaggjorde fel, men varför blev det ett sådant himla väsenom detta? I den andra, större, gruppen - det var näs-tan - hade ungdomarna redan innan de lagför-des faktiskt varit hos eller varit föremålför andra utredningar, men de var utan dokumenteradkriminalitet. Och i den tredje gruppen, så stor som34 %, hade ungdomarna varit hos femgånger eller mer. De hade ett stort antal anmälda brottbakom sig. Dessutom blev så många som nästan 60 %anmälda för ny brottslighet som utred-ningen pågick. Därför är det så viktigt att hela rättssy-stemet och framför allt den ytterst ansvarige justitie-ministern driver den här frågan framåt och presente-rar förslag som vi kan diskutera för att visa att vi serallvarligt på det här.Jag kommer från , och vi har ett Göte-borgskalas . fanns där ettungdomsfält, och under hela den här ka-lasveckan blev ett stort antal ungdomar av med sinaplånböcker och mobiltelefoner och blev nedslagnautan att polisen ens fanns i närheten. Än mindre kun-de man ta fast de här personerna och lagföra dem. Deungdomar som är offer för det här våldet, som jagåskådliggör frågan för, håller på att trappa tron påhela rättsväsendet, och det är den kommande genera-tionen, som ska ta över det här landet.Anf. 21 Justitieminister ():Fru talman! Jag kan inte göra annat än hålla medom det mesta som sägs här. Det är alldeles riktigt attdet är av oerhört stor vikt att man satsar på brottsfö-rebyggande arbete. Det är också det som vi har prio-riterat mycket . Vi har gått frånett trettiotal till 250 brottsförebyggande råd i landetskommuner. Det här förutsätter ytterligare satsningarpå polisen och andra.Jag vill också hålla med om att A och O i brotts-bekämpning när det gäller unga lagöverträdare ärtidigare ingripanden för att markera att samhället inteaccepterar detta. Vi ska vara tydliga, vi ska vara skar-pa, men vi ska inte stöta ungdomarna ifrån oss. Det ärdärför som vi har satt i gång det arbete som påbörja-des . Man arbetar just i den här riktningen.Det handlar om att markera från samhället att vi skareagera snabbt och tidigt och bättre utnyttja de påfölj-der som ligger i linje med detta.Jag har sagt, och jag upprepar detgärna, att de traditionella påföljderna, fängelser ochböter, är dåliga för ungdomar - fängelser därför attdet stöter bort ungdomarna, böter därför att det integer någon ordentlig reaktion på det brott som denunge har gjort sig skyldig till. Man kan också kon-statera att den 15-16-åring som har gjort sig skyldigtill brott är mer orolig för att hamna i förhandling ilänsrätten, som handlar om huruvida denne ska fåvård, än kanske för att bli föremål för rättegång itingsrätten. Det ger ju anledning att fundera övervilka reaktioner som den unge uppfattar av en brott-målsrättegång. Jag tycker alltså därför att det är vik-tigt att gå vidare i det här arbetet. Det är också denhär inriktningen som utredningen har.Sedan vill jag bara på ett par punkter understrykaatt jag inte håller med. Jag tycker att vi har en mycketstark samsyn när det gäller bland annat kampen motnarkotika. Någon flumsyn tycker jag inte att det finnshos något parti. Det underströks när jagvar och förhandlade med de andra justitieministrarnaoch vi kunde konstatera att det var en total enighet iEU-nämnden. Man kunde inte se några skillnadermellan de sju partierna. Det uppfattar jag som en storstyrka i kampen mot narkotika.Jag vill också korrigera uppgiften att åklagarvä-sendet skulle ha fått ett minskat anslag. Det är tvärt-om. Man har fått ett ökat anslag med 46 miljoner.Däremot är det inte sagt att det inte kommer att behö-vas ytterligare medel. Det tror jag kommer att behö-vas, inte minst därför att vi fortsätter att göra storasatsningar på polisen. Det är självklart att det ocksåinnebär en ökad belastning på åklagare.Sammantaget kan jag bara säga att vi är överensom de principer som ska gälla för att stoppa ungalagöverträdare, så att de inte hamnar i ett liv meddroger och kriminalitet.Anf. 22 ():Fru talman! När det gäller attityder kring bruketav narkotikan talade jag om ungdomars egna attity-der, inte om samhällets attityder. Jag kan glädjandekonstatera att vi står starka i den här frågan i Sverigegenom alla politiska partier, men ungdomarna självahar en alltmer liberal syn på bruket av så kalladepartypoppers, ecstacy med mera. Man ser det som ettsätt att festa kanske mer än någonting annat, och detär oerhört oroande. Där krävs det insatser.När det gäller åklagarnas anslag finns det en låne-ram för de statliga myndigheterna, och den har skuritsned för åklagarväsendet. Jag har även tagit med dennedskärningen. Jag tror att åklagarna hade tänkt an-vända den låneramen, som var , fullt ut2003. Den möjligheten har man alltså inte nu mednedskärningen till 1½ %. Jag har räknat in det i minbedömning.Jag pekade i min interpellation på att Justitieom-budsmannen hade kritiserat handläggningsti-derna. I svaret från justitieministern står det att JO ihuvudsak har pekat på administrativa och organisato-riska orsaker till dessa brister.Det ligger säkert mycket sanning i den bedöm-ningen, men frågan är om det finns bakomliggandeorsaker.