prot · GP09106 · 2002-05-15 00:00:00 — )12 § Direktivet om sena betalningarFöredrogslagutskottets betänkande 2001/02:LU30Direktivet om sena betalningar (prop. 2001/02:132).Anf. 221 ():Herr talman! betänkande innehållerförslag till ändringar i räntelagen.Dagens alltmer öppna gränser har skapat en frirörlighet av varor och tjänster - en utveckling som vimoderater är mycket positiva till. Den gamla natio-nalstaten har förändrats, och nya marknader och möj-ligheter för konsumenter och näringsidkare öppnarsig. Effekterna är i de allra flesta fall positiva.Det är en del av vårt politiska uppdrag att skapa sågoda förutsättningar som möjligt för den fria rörlig-heten. Gemensamma regler för gränsöverskridandehandelstransaktioner är en förutsättning för en funge-rande marknad. Direktivet om sena betalningar är ettsteg i denna riktning.Med varje förändring följer s.k. barnsjukdomar.Det tar tid innan man vänjer sig vid nya regler. Det äringet märkvärdigt. Det är dock viktigt att vi somlagstiftare tar med detta i beräkningen när vi föreslårförändringar. En del i arbetet med den fria rörlighetenoch den inre marknaden är att underlätta för markna-dens aktörer att anpassa sig till de nya reglerna. För-slaget att ändra referensräntan från diskontot till enränta baserad på reporänta är ett typex-empel på en förändring som medför konsekvenser förflera aktörer och instanser.Diskontot har använts som bl.a. lagligreferensränta för ränteklausuler i avtal, för beräkningav ränta i domar och beräkning av ränta i standar-davtal.Det är svårt att uppskatta hur många avtal somlöper , där räntan beräknas enligt det gamla sys-temet med diskonto. Samtliga inblandade avtalspartermåste nu komma överens om vilken ränta som skagälla efter det att diskontot avskaffats. Det finns riskför att en ändring av räntelagen utan att några över-gångsbestämmelser anges kan leda till onödigt krång-el för många avtalsparter, t.ex. småföretagare. Detkräver minsta möjliga ansträngning att skapa en så-dan övergångsregel, men den skulle vara till storhjälp för dem som bäst behöver den.Därför, herr talman, har vi moderater i motionL15 pekat på vikten av att införa en övergångsregel.Jag yrkar bifall till reservationen under punkt 2.Anf. 222 ():Herr talman! Vi har anslutit oss till den här reser-vationen. Det finns en principiell aspekt i det härlagstiftningsärendet som handlar om detta att maninte inför en övergångsregel. Det här är en ganskateknisk lagstiftning, och jag har väldigt svårt att förståvarför man inte har en övergångsregel.I betänkandet sägs det att frågan om hur befintligahänvisningar till diskontot ska tolkas enligt regering-ens mening inte bör lagregleras. I propositionen sägerregeringen: "Enligt regeringen talar också i detta fallövervägande skäl mot en lagreglering. Liksom annarsfår alltså avtalet i första hand tolkas med utgångs-punkt i parternas vilja. Detta lär regelmässigt leda attden nya referensräntan kommer att tillämpas. Någrakostsamma eller tidsödande utredningar i tolknings-frågan torde det sällan finnas anledning att göra. "Vid remissbehandlingen har ,, Svenska bankfö-reningen, och reagerat mot att man inte har någonövergångsreglering. Att då argumentera som så - dethär är nog egentligen inget problem, det kommerparterna att komma överens om och alltså behöver viinte ha någon reglering - tycker jag är lite väl legärt.Det sägs av dem som håller på med lagstiftning atten av de svåraste bitarna i ett lagstiftningsprojekt ärjust övergångsreglerna och att utforma dem på ett brasätt. Att då som i det här fallet helt avstå från dettaoch bara säga att det är något som parterna får regleraär lite märkligt. Lagstiftaren ändrar ju avtalets inne-håll helt och hållet när man tar bort diskontot somreferensränta och i stället tar reporänta.Det kanske ligger i sakens natur att man ska tolka indet, men ändrar lagstiftaren förutsättningarna på dethär viset ska man också ha övergångsregler för attskapa enkelhet och tydlighet ute i rättslivet.Jag kan försäkra att är det någonting man ute irättslivet törstar efter så är det tydliga och enkla reg-ler.Det finns en tendens att t.ex. Högsta dom-stolen och Regeringsrätten avstår från att döma ienskilda fall och hänvisar till att det är lagstiftarensom ska reglera detta. Om nu lagstiftaren börjar sägaatt det är rättstillämpningen som ska lösa detta har visnart över huvud taget ingen mekanism för att skaparimliga rättsregler, i varje fall inte inom överskådligtid. Det är den tendensen vi reagerar mot i det härlagstiftningsärendet.Anf. 223 ():Herr talman! betänkande nr 30 dettaår handlar om sena betalningar vid handelstransaktio-ner. Som sagts här har diskontot tjänst-gjort som referensränta för sena betalningar. Detförslag som vi nu lägger fram för eventuellt beslutinnebär att vi från i stället ska använ-da reporäntan som referensränta.Det föreslås inga förändringar när det gäller hurmycket man ska lägga till utöver reporäntan när manberäknar räntekostnaden för sena betalningar. Euro-peiska säger att tillägget bör vara 7procentenheter. I har vi ju till-lämpat som det vanligaste tillägget.I det EG-direktiv som propositionen utgår ifrånframhålls vikten av att medlemsstaterna får sammapraxis och bestämmelser om betalningsförseningarför att motverka snedvridning i konkurrensen på deninre marknaden. Det handlar inte bara om ränta påsena betalningar; det är också en fråga om betal-ningstiden. Denna kan vara längre i Sydeu-ropa än i de nordiska länderna, där vi har haft ochkommer att ha i de fall parterna inte självakommer överens om någonting annat.Förslaget är således att det blir reporäntan som er-sätter diskontot som referensränta. Därmed kommerockså riksbank i fortsättningen att vara deninstitution som fastställer referensräntan för senabetalningar, på samma sätt som Europeiska central-banken är det när det gäller länder som tillhör EMU.I betänkandet finns en reservation där moderateroch kristdemokrater säger sig vilja införa en över-gångsbestämmelse som reglerar gällande ränta i in-gångna avtal. Man framhåller som skäl att osäkerhetom grunden för ränteberäkning kan leda till onödigaprocesser om räntans storlek.Utskottets majoritet är inte beredd att införa någonövergångsbestämmelse. Vi tror att parterna självakommer att lösa frågorna kring dröjsmålsräntor på ettsmidigt och bra sätt. Den stora mängden avtal liggerockså nära , och man har för den tid som återstårtill möjlighet att använda exempelvis se-naste kända diskonto. När det gäller nya fakturor kanman använda den nya referensräntan för all fakture-ring som har förfallodatum efter . De nyaförutsättningarna är ju redan kända och möjliga attanvända i fakturering redan nu som upplysning. På defakturor som ska betalas kan mananvända reporäntan som utgångsläge. Och om de intehar varit kända blir de det nu när vi fattat vårt beslut.Herr talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslagi betänkandet och avslag på reservationen.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )13 § Ersättning för trafikskador utomlandsFöredrogslagutskottets betänkande 2001/02:LU31Ersättning för trafikskador utomlands (prop.2001/02:133).Förste vice talmannen konstaterade att ingen tala-re var anmäld. (Beslut skulle fattas . )14 § revisorers årsredovisning för2001Föredrogsfinansutskottets betänkande 2001/02:FiU18Riksdagens revisorers årsredovisning (re-dog. 2001/02:RR1).Förste vice talmannen konstaterade att ingen tala-re var anmäld. (Beslut skulle fattas . )15 § Penningpolitikens och för-valtning 2001Föredrogsfinansutskottets betänkande 2001/02:FiU23Penningpolitikens och 2001(redog. 2001/02:RB1, förs. 2001/02:RB2 och re-dog. 2001/02:RR5).Anf. 224 ():Herr talman! En av de viktigaste ekonomisk-politiska erfarenheter vi har av 80-talet och de förstaåren av 90-talet är att inflationen måste hållas ischack. Den höga inflationen, främst ,ledde till att löneökningarna urholkades och att viblev fattigare. Inflationen var också, tillsammans medett sjukt skattesystem, den främsta orsaken till fastig-hetsspekulationsbubblan och den efterföljande eko-nomiska krisen.En av de viktigaste åtgärderna för att hålla infla-tionen under kontroll har varit tillskapandet av detsom ska vara en oberoende och självständig riksbankvars mål är att hålla inflationen på en låg och stabilnivå. ska inte vara ett politiskt verktygutan oberoende och självständigt fullgöra de uppgiftersom stadgas i riksbankslagen.Därför är det mycket oroväckande att Socialde-mokraterna och dess stödpartier på ett exempellöstsätt nu kränker självständighet och obe-roende genom att plundra på pengar isyfte att fylla igen hålen i statsbudgeten, helt i stridmed de lagar som reglerar verksamhetoch som ska vara garanten för dess självständighetoch oberoende.För andra året i rad föreslås nu att 20 extra miljar-der kronor från ska överföras till stats-budgeten. Detta sker i strid med de regler och prin-ciper som finns för hur vinst ska dispo-neras. Om godkänner denna konfiskationav kapital så kommer attunder ha bidragit med tillstaten. Att dessa extra inleveranser sker är i sig etttecken på finansministerns och hans stödpartiersproblem med att få budgeten att gå ihop. Men änvärre är att detta nu håller på att utveckla sig till envana som uppenbart riskerar att leda till att Riksban-kens förtroende beskärs. Därmed infinner sig tvivelom den framgångsrika inflationsbekämpningspolitiksom fört kommer att kunna föras även iframtiden.Vilka principer kommer vänstermajoriteten attöverge nästa gång om de får fortsätta att hållas? Vilkaytterligare ingrepp i självständighetkommer att ske? Vi vet ju att regeringens båda stöd-partier faktiskt förordar en ökad politisk styrning avpenningpolitiken. skriver ju t.o.m. i enreservation till betänkandet att de kan tänka sig attgöra folk fattigare och göra deras sparande mindrevärt genom att låta inflationen äta upp det. De kantänka sig att göra löneökningar värdelösa genom attlåta inflationen äta upp eventuella förstärkningar ilönekuvertet. Det är faktiskt vad som står i reserva-tionen.Med en fortsatt vänstermajoritet riskerar vi åter atthamna i höginflationens kvicksand.Att överföringen av pengar från tillstatsbudgeten är ett rent beställningsverk utfört påuppdrag av finansministern råder det ingen tvekanom. Redan innan riksbanksfullmäktiges vänstermajo-ritet - i strid med riksbanksdirektionens rekommen-dation - beslutade att föreslå en extra inleverans på20 miljarder kronor från och innan ensRiksbankens resultat för var fastställt såkunde vi läsa i regeringens budgetproposition att manräknade med att överföra 20 miljarder extra frånRiksbanken.Budgeten är byggd på dennaåtgärd. Utan överföringen skulle statsbudgeten, enligtEkonomistyrningsverkets senaste prognos, visa ettunderskott på . Såvänstermajoriteten i riksbanksfullmäktige hade baraatt föreslå vad regeringen och dess stödpartier redanfattat beslut om skulle ske. Så mycket för den själv-ständighet och det oberoende ska ha.Tydligare än så kan den nu ökande politiska styrning-en av inte visas.Riksbankens direktion har körts över av riks-banksfullmäktiges vänstermajoritet trots att direktio-nen har slagit fast att inte kan upprätt-hålla den nuvarande beredskapen om ytterligare 20miljarder kronor förs över till statsbudgeten, utöverde som ska föras över i enlighetmed gällande regler.Om ska kunna bedriva sin inflations-bekämpning på ett framgångsrikt sätt krävs, utöverden trovärdighet som erhålls om dess självständighetrespekteras, att har den finansiella styrkasom krävs för att klara de penningpolitiska utmaning-ar som kan komma framöver. måste hatillräckliga resurser för att den ska kunna fullgöra denuppgift den är ålagd.Om så krävs ska kunna genomförainterventioner på marknaden och fungera som lenderof last resort vid hotande finansiella kriser. Riksban-ken behöver även ha den finansiella beredskap somkrävs för att på ett framgångsrikt sätt hålla valutanstabil under den prövoperiod som kommer att föregåinträdet i EU:s valutaunion när detta blir aktuellt.Det finns således tungt vägande skäl för att integodkänna den föreslagna konfiskationen av Riksban-kens kapital. Det hotar trovärdighet,försvagar förmåga att fullgöra sitt upp-drag och minskar beredskapen för ett svenskt inträde ivalutaunionen.Tillsammans med de övriga borgerliga partiernaavstyrker vi således förslaget om en extra överföringav 20 miljarder från . I stället för attplundra på pengar anser vi att staten börprivatisera statligt ägda företag i den omfattning somkrävs för att statsbudgeten inte ska försvagas. Men vitillstyrker givetvis att 7,3 miljarder av Riksbankensvinst överförs till staten enligt gällande regler.Vi anser att självständighet ochlångsiktiga ekonomiska styrka måste garanteras på etttrovärdigt sätt. Därför föreslår vi att det i riksbanksla-gen införs en skyddsbestämmelse i vilken det före-skrivs att utdelningar till staten inte får ske om detinnebär att det egna kapitalet inte kan hållas på dennivå som krävs för att ska kunna utförasina lagstadgade uppgifter.Vidare vill vi ta fasta på riksbanksdirektionensförslag om att räkna upp bankens egna kapital ochfondera medel på så sätt att man säkerställer bankensmöjligheter att långsiktigt finansiera sina driftsutgif-ter och dess möjlighet att klara förluster i verksam-heten, sådana som t.ex. är föranledda av nödkreditereller finansiella störningar. Vidare bör man avsättamedel för att finansiera de orealiserade värdeföränd-ringar som löpande uppstår i tillgångar.Dessa förändringar, åtgärder skulle väsentligtstärka självständighet och förbättra dessfinansiella styrka. Vi föreslår att riksdagsstyrelsen gesi uppdrag att utreda hur detta ska regleras i riks-bankslagen.Vi slår vakt om oberoende, mendetta oberoende förutsätter också en effektiv offentliginsyn i bankens verksamhet. Därför föreslår vi att detskrivs in i riksbankslagen en rätt att avhålla offentligautskottsutfrågningar av riksbankschefen eller övrigadirektionsmedlemmar i . Vidare föreslårvi att det även fastslås i riksbankslagen att direktio-nens protokoll ska offentliggöras.Slutligen kan vi konstatera att vi under det senasteåret, trots en nedåtgående konjunktur, kunnat noteraen stigande inflation. Enligt egna beräk-ningar är produktionsgapet i ekonomin näst intillslutet. Det betyder att den faktiska produktionsnivånligger nästan i nivå med den praktiskt möjliga nivån.Det innebär att en framtida högre tillväxt riskerar attleda till ett högre inflationstryck.Riksbankens bedömning är att den långsiktigthållbara ekonomiska tillväxt som kan nå upptill ligger på 2-2 ½ % vilket är en bra bit under dentillväxtnivå som krävs om vi i ska ha sammavälståndsutveckling som omvärlden. Detta understry-ker behovet av en finans- och strukturpolitik somhöjer tillväxtpotentialen i ekonomin genom sänktaskatter, reformerade transfererings- och bidragssys-tem samt åtgärder som förbättrar lönebildningen ocharbetsmarknadens funktionssätt.Dessa åtgärder skulle bidra till att hålla tillbakainflationen och att öka vår ekonomiska tillväxt. Ochdetta krävs för att ska kunna återhämta detvälstånd som vi har förlorat. 1970var på fjärde plats i den internationella väl-ståndsligan. har vi sjunkit ned till sjuttonde plats.Vänsterns tillväxtfientliga höginflations- ochhögskattepolitik har gjort det svenska folket fattigare,men med en annan, tillväxtbefrämjande politik så kanvi vända utvecklingen och återigen öka vårt välstånd.Herr talman! Jag vill med detta yrka bifall till re-servationerna 2 och 4.Anf. 225 ():Herr talman! För att spara kammarens framtida tidska jag nöja mig med att yrka bifall till reservation nr1. Det är självklart så att står bakomockså de övriga reservationer där vi finns med.I samband med att Nationalekonomiska förening-en fyllde 1977 skrev , numeraen av riksbanksdirektionens medlemmar, en upp-märksammad uppsats som hette Nationalekonomernaoch arbetarrörelsen. Han hävdade där att vid de histo-riska tillfällen då "den borgerliga delen av befolk-ningen känt att väsentliga drag i det bestående sam-hället varit hotade" så hade nationalekonomerna slutitupp på borgarnas sida i den politiska debatten.Han exemplifierade med den nya politiken , planhushållningsdebatten , ATP-striden och löntagarfonderna på 70-talet.Förklaringen var enligt den ekonomiskateorins individualistiska människosyn, och att eko-nomerna inte förstod arbetarrörelsens doktrin meddess klasskonfliktperspektiv.Under de senaste 25 åren är det kanske mest hö-gern som har krävt systemskifte och vänstern somförsvarat det bestående. Men nationalekonomernaanslöt sig - efter en viss fördröjning - även dennagång till borgarna. Detta gäller inte minst skiftet frånett keynesianskt till ett monetaristiskt tänkande istabiliseringspolitiken.En av grundbultarna i detta nya tänkande var attcentralbankerna helt skulle inriktas på inflationsbe-kämpning och i övrigt kopplas loss från ekonomiskpolitik. Monetarismens chefsideolog motiverade denna avpolitisering genom att jäm-föra den ekonomiska vetenskapen med medicinen.Ekonomerna skulle liksom läkarna bota de sjuka utaninblandning av patienterna - de okunniga politikernaoch väljarna. Han betraktade alltså politikerna ochväljarna som patienter som läkaren-ekonomen skullebota.Jag tycker att det räcker att ta del av riksbanksdi-rektionens olika protokoll för att upptäcka att MiltonFriedman hade fel. Tack och lov är inte läkarkårenfullt så oenig om hur man ska bota olika sorters sjuk-domar. Det handlar till mycket stor del om olika poli-tiska värderingar bakom ställningstagandena. Direk-tionens formellt opolitiska karaktär är med andra orden myt.Varför ville majoriteten av direktionen intervenerapå valutamarknaden för att stärka densvenska kronan? All erfarenhet visar ju att möjlighe-terna att via sådana ingripanden styra växelkursen ien viss riktning är mycket små. Risken är i stället attde ger en ökad osäkerhet om både penningpolitikenoch den totala ekonomiska politiken. Riksbankensegen utvärdering av interventionernas resultat visarockså att effekterna var obetydliga. Kronan stärktesnågra dagar efter interventionerna för att sedan återförsvagas.Man behöver inte vara konspiratoriskt lagd för attmisstänka att det handlade om en symboliskåtgärd för att visa god vilja att uppfylla det kvarva-rande kravet på en stabilare valuta inför EMU-inträdet.Lika tydligt rymmer frågan om extra inleverans avde 20 miljarderna till statskassan politiska värderingarsom också har ett samband med vad man anser omEMU. Detta samband tydliggjordes också av det brevsom Europeiska styrelseordförandeDuisenberg skrev till finansministerRingholm där han i formellt diplomatiska men reellthotfulla ordalag krävde att skulle uppfyllasina plikter mot det europeiska centralbankssystemetoch inställa den extra inleverans som vi beslutar om idag.Man kan inte låta bli att fundera på om det var nå-gon härifrån som hade stött på för att hanskulle klampa in på detta sätt - det kanske var någraav hans stödpartier i , för att använda GunnarAxéns uttryck. Tack och lov är riksbanksfullmäktigeöppet politiskt tillsatt, så att direktionen kördes över.Jag skulle gärna vilja fråga om handrar några slutsatser av den här historien inför framti-da utnämningar i direktionen.I direktionen finns det uppenbarligen också olikaåsikter om det kan finnas en målkonflikt mellan sys-selsättningsmål och inflationsmål, en strid som intebara handlar om en verklighetsuppfattning utan ocksåom vilket man anser vara viktigast. Jag vet inte omjag ska försöka ge mig på att förklara det här förGunnar som är så oändligt fast i det doktrinäratrångsynta monetaristiska tänkandet. Jag tror att jagavstår från det.Särskilt tydligt ser man denna konflikt bakom be-slutet att höja reporäntan, dåordförandens utslagsröst avgjorde. Självklart hävdarjag inte att det bara handlar om politiska värderingar,utan man kan naturligtvis också ha olika bedömning-ar beroende på vilka fakta man har i huvudet för till-fället. Men att den ideologiska tillhörigheten ocksåspelar roll är uppenbart.Vänsterpartiet har samma uppfattning som Mode-raterna hade då de krävde en monetaristisk riksbanks-reform, och då Socialdemokraterna tyckte ungefärsom vi. Det var och en bit in på 90-talet.Den ekonomiska politiken i en representativ de-mokrati ska handhas av inför väljarna ansvariga,valbara och avsättbara politiker. nyaställning strider mot denna princip. Det är ett elitis-tiskt tänkande som ligger bakom den nya ordningen.Tänkandet går ut på att väljare och förtroendevalda ärför okunniga och kortsiktiga för att anförtros dendirekta ledningen av den ekonomiska politiken. Detär ett tänkande som leder till just den sorts brist påansvarstagande som man skulle råda bot på. I grun-den speglar det högerns historiska rädsla för folk-makten.Det mesta talar för att vi ska folkomrösta omsvenskt medlemskap i . Vi vänsterpar-tister har goda förhoppningar om att svenska folket dåska rösta ja till en bevarad och gentemot andra valu-taområden neutral valuta.Vi anser det vara självklart att de förberedelsersom gjorts enbart i syfte att förbereda ett EMU-inträde då också kan omprövas. Om det finns en poli-tisk majoritet för en mer demokratisk ordning, därRiksbankens ledning inordnas under väljarnas och dedirekt förtroendevaldas mer direkta ledning, har vifull rätt att genomföra en sådan.Jag skulle vilja avsluta med att ställa ytterligare enfråga till finansutskottets ordförande. Han har ju varitden som inom socialdemokratin kanske längst försva-rat den traditionella politiken på det här området. Hanhar också, om jag har förstått det hela rätt, hävdat attdet var av tvång som vi gjorde förändringen. Det varalltså inte någonting som vi skulle ha gjort om inteEMU-åtagandena hade tvingat oss till det.Jag vill därför fråga: Är det verkligen så att vimåste ha monetarismen inskriven i den svenska kon-stitutionen, eller har svenska folket rätt - om vi röstarnej till EMU - att självt bestämma om principerna förden ekonomiska politiken?Anf. 226 () replik:Herr talman! Ledamöterna av riksbanksdirektio-nen må emellanåt ha olika uppfattningar om hur manska justera räntan för att uppnå målet om prisstabili-tet. Däremot råder det inget tvivel inom riksbanksdi-rektionen eller mellan de flesta ekonomer om attmålet måste vara att hålla tillbaka inflationen ochhålla prisstabiliteten - precis på det sätt som det nor-malt inom läkarkåren råder enighet om hur man skabehandla olika åkommor.Vänsterpartiet och några få ekonomer skiljer sig idetta sammanhang markant från alla andra när de villfrångå målet om prisstabilitet och göra det möjligt attöka inflationen, vilket skulle leda till försvagadsvensk konkurrenskraft och fattigare hushåll.Vad är poängen med detta? Har inte Vänsterparti-et lärt sig någonting av historien och insett vilketgissel en hög inflation är?Anf. 227 () replik:Herr talman! Vi är starka fiender till en hög infla-tion, och vi får aldrig återvända högainflationstakt. har starkt bidragit till attfå ordning på de offentliga finanserna. Det är denkanske viktigaste orsaken till att vi inte ska få tillbakaen hög inflation.Men jag vägrar att godta den nya, heliga ekonom-kyrkans doktrin att det aldrig kan uppstå motsättning-ar mellan målen full sysselsättning och låg inflation.Ibland måste man, åtminstone på kort sikt, välja vil-ket man anser vara mest väsentligt.Det var en uppfattning som nästan hela ekonom-kåren hade jag var lärare i nationaleko-nomi - även moderata ekonomer hävdade den uppfattningen. har ekonomkårens majo-ritet, som alltid politiskt hänger med den makthavan-de ideologin, fått en ny helig princip. Det är alltsålikadant . Men det är en doktrin som historien såsmåningom kommer att köra över.Anf. 228 () replik:Herr talman! Vi kan notera att ekonomkåren harlärt sig av historien och insett poängen med en stabilvaluta - en penningstabilitet. Men tydligen villVänsterpartiet fortfarande ha möjligheten att på poli-tisk väg försvaga den svenska valutan, öka inflationenoch göra svenska hushåll fattigare.Anf. 229 () replik:Herr talman! Jag ska roa mig med ett gammaltcitat som jag råkar ha i huvudet.