prot · GP09109 · 2002-05-21 00:00:00 — Utmaningen är nu att göradem tillgängliga i en global måttstock - man använ-der de orden.Trots de positiva tongångarna säger ungdomar i fortfarande har alldeles förlite kunskap om hiv/aids och hur sjukdomen sprids.Åtminstone av alla unga i 22 länder som under-sökts hade aldrig hört talas om aids och hur denspreds. Ända av unga i åldern 15-19 årtrodde inte att de själva löpte någon risk. Mindre än5 % av människor som var i behov av behandling förhiv/aids i har enligt rapporten tillgång till demediciner de behöver - !Anf. 118 Statsrådet ():Fru talman! Det sista visar att det förebyggandearbetet är så otroligt viktigt.Jag ska beröra några av de saker som nämnts.Först och främst handlar det om den globala fonden.Utan att vara någon expert på förhistorien i alla de-taljer tror jag att man ska förstå att när det för någraår sedan blev ett genombrott för kampen mot hiv/aidssom en viktig del av biståndet var det - detkan låta som en tröst i bedrövelsen - ett erkännandeav hälsofrågornas utomordentligt stora betydelse iutvecklingsarbetet i sin helhet.I syd upplevde man att vi bland biståndsgivarnainte hade sett de två andra gisslen, tuberkulosen ochmalarian, som också är enorma, även om de inte harsamma progression. I detta genombrott för hälsofrå-gorna i det samlade utvecklingsarbetet fanns det ock-så en naturlig önskan från mottagarländerna att förain tbc och malaria - även om i den globala fondenden helt överväldigande delen, , går tillinsatser mot hiv/aids. Jag tror inte att det där handlarom bigotteri i vanlig mening, även om det säkertfinns de som tyckte att det var en tröst att inte barabehöva prata om sexuellt förvärvade sjukdomar. Vihar fortfarande att bekämpa den typen av fånerier.Nu kommer jag över till det som jag tror är heltavgörande och som gör att jag blir så upprörd överden här typen av politiska attacker som vi nu upple-ver.Vi vet att i de goda exempel som finns i världennär det gäller att nedbringa antalet insjuknade handlardet om en fullständig satsning - top to bottom. Dethandlar om att hela samhället från ledningen och ändaut satsar helhjärtat.Exemplet med är spännande. Jag är med-veten om att det finns vissa synpunkter att kommamed i marginalen, men det avgörande i fallet Ugandaär just den fullständigt helhjärtade, tydliga och öppnasatsningen. I länder som känner ungdomarnatill problemet. Där erkänner man att även ungdomarär sexuella varelser som har en sexualitet i stället föratt säga att de inte ska ha det, vilket är en fullständigtsnurrig inställning.Senegal är ett annat utmärkt exempel. Där agerademan också utomordentligt tidigt och med full kraft.Om det ena är det förebyggande arbetet är alltsådet andra just att hela samhället går in för det. Då fårman också ut budskapet till ungdomarna. Och det ärde som måste erövras i detta; annars är slaget förlorat.När det sedan gäller har ju den sydafri-kanske presidentens inställning varit en gåta för helamänskligheten. konstaterar vi, efter högsta dom-stolens utslag och efter en intensiv inre debatt - är ju tack och lov ett öppet samhälle - att enomsvängning har skett. får vi hoppas att mansätter in krafter mot detta.Jag är betydligt mer bekymrad över det norragrannlandet, där det verkar vara fullständigt mörkeräven i den här frågan - dvs. Zimbabwe.Jag fortsätter gärna diskussionen, men de här sa-kerna - öppenheten, det totala engagemanget och detförebyggande arbetet - tror jag är det helt avgörande ikampen mot hiv/aids. Vi måste också vara väldigttydliga i kampen mot de krafter som vill ta påskygglappar och skapa politiskt och doktrinärt moti-verade hinder mot detta. Jag förstår inte riktigt derasmotiv, men jag konstaterar att skadorna av derasaktivitet är enorma.Anf. 119 ():Fru talman! Det här är egentligen en oerhört storfråga. Jag ser väldigt allvarligt på hiv/aids-frågan.Jag talade med en person om hur situationenegentligen ser ut här i . Jag har varit med ocharbetat med hiv/aids-frågan här i på ett tidigtstadium och instämmer helt och hållet i det ministernsäger om vikten och betydelsen av förebyggandearbete och att många hjälps åt i detta arbete från allamöjliga instanser, organisationer och annat. Då be-hövs det en klar och tydlig handlingsplan, som jagtalade om när det gällde den förra frågan.I dör det färre . Det kanske är därförman inte är så intresserad av hiv/aids-frågan här iSverige längre. Färre dör, och därmed får vi egentli-gen fler aidsfall i landet eftersom vi också fårungefär 250 nya fall. Detta gör att problemet på intetsätt är löst här i Sverige.Allt det här med medicin, som ministern var innepå , är egentligen ett väldigt stort experiment.Det finns ju inget bot för sjukdomen . Man kanbromsa den. Vi vet också att aidsvirus har egenska-pen att det kan förändra sig. Ena stunden kan det se utpå ett sätt, och nästa sekund kan det få en helt annanskepnad. Vi har ännu inte den fulla kunskapen omsjukdomen, och det är det som är så svårt och besvär-ligt.När det gäller TB och malaria finns det botandemediciner för de sjukdomarna. För hiv/aids finns detinte det. Därför vidhåller jag det jag sade förut: Jagtycker att man skulle ha en särskild fond för just aids.Jag ser mycket allvarligt på den frågan.Anf. 120 Statsrådet ():Fru talman! Den som har hört det här meningsut-bytet - om man verkligen kan kalla det för ett me-ningsutbyte, fru talman - kan inte ta miste på, i denmån jag företräder , att vår regeringdelar interpellanten syn på frå-gornas betydelse, att vi är oerhört engagerade och attvi talar klarspråk i denna fråga. Vi kommer också attfortsätta att göra det framgent.Det fanns någon nyans i det om att vi inte skulle vara intresserade. Det måstei så fall vara något missförstånd. Det måste ha fram-gått av mitt interpellationssvar, av den här debattenoch av allt som sagts från regeringens sida undersenare år att vi är utomordentligt engagerade i kam-pen mot hiv/aids.Det är också alldeles klart, och vi är medvetna omdetta, att det inte finns någon medicinsk lösning pågåtan. De enda medicinska åtgärder som kan vidtas ärsådana som kan bromsa sjukdomens förlopp. Den"lösning" jag talar om handlar helt enkelt om förhål-landet mellan tidigare insjuknade och insjuknade,dvs. att man har lyckats böja ned kurvan för ökningenav insjuknade - ingenting annat. Gåtan står fortfaran-de inför sin lösning.Men den saken är klar: I de grundläggande frå-gorna är interpellanten och regeringen överens. Vimåste anlägga en helhetssyn på detta. Ingen möda fårlämnas ospard. Finns det något skäl att uppmana allaländer i världen att uppnå biståndsmålet om avBNP så är det att vi ska få resurser att bekämpa dennasjukdom. Det är en av de viktigaste uppgifter vi har ivår tid.Överläggningen var härmed avslutad.20 § Svar på interpellationerna 2001/02:451och 483 om iranska konvertiterAnf. 121 Statsrådet ():Fru talman! Efter att tidigare ha diskuterat två in-terpellationer av samma interpellant ska jag nu besva-ra två interpellationer i ett sammanhang.Magda har frågat mig vilka åtgärder jagavser att vidta för att säkerställa att iranska konverti-ter får asyl. Hon har vidare frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta så att landinformationen om kristnakonvertiter ses över och förbättras. Kerstin-MariaStalin har frågat mig om jag avser att verka för attpraxis ändras till den som gällde fram t.o.m. 1995.Jag har som sagt valt att svara på de båda inter-pellationerna i ett sammanhang.Jag vill först påminna om att det är och som är de rättstilläm-pande myndigheterna i asylärenden. Det är dessamyndigheter som fastställer och tillämpar praxis.Som och välkänner till kan regeringen endast ge vägledning ge-nom beslut i enskilt ärende som överlämnats av nå-gon av utlänningsmyndigheterna, och något sådantärende har inte överlämnats. Finner Utlänningsnämn-den att situationen för kristna konvertiter i harförändrats sedan de fem praxisbildande besluten ijanuari 1996 har nämnden möjlighet att själv ändradenna praxis.Magda och har i sinainterpellationer citerat delar av beslut fattade av respektive . Cita-ten är emellertid ryckta ur sitt sammanhang och gersåledes inte en fullständig bild.Beträffande asylskälen för iranska konvertiter ärjag som statsråd förhindrad att uttala mig om enskildaärenden men vill ändå poängtera vikten av att varjeasylärende behandlas individuellt. Jag utgår från attutlänningsmyndigheterna följer lagstiftning och fast-lagd praxis med hänsyn tagen till den aktuella ochreella situationen i de asylsökandes ursprungsländer isin bedömning av de uppgifter som lämnas av deasylsökande och deras ombud.Myndigheterna har att kritiskt granska faktaun-derlaget i varje enskilt ärende och så långt möjligtkontrollera lämnade uppgifter. När det gäller myn-digheternas beslutsunderlag i form av landinforma-tion inhämtas sådan fortlöpande från en mängd olikakällor, bl.a. UNHCR, ochandra organisationer och från Utrikesdepartementetsamt genom egna utredningsresor till de viktigasteursprungsländerna. Myndigheterna har egen expertismed uppgift att samla landinformation om förhållan-dena i ursprungsländerna.De uttalanden som gjorde fördrygt i de praxisbildande besluten måstenaturligtvis relateras till vad som då var känt omförhållandena i . Situationen i , men även iandra asylsökandes hemländer, kan under en så långtidsperiod ha förvärrats men även förbättrats. Ytterli-gare information om dessa länder har givetvis till-kommit som måste analyseras för att sedan ingå i dettotala beslutsunderlaget.Utifrån ovanstående finner jag ingen anledning attse över utlänningsmyndigheternas tillgång till landin-formation.Som jag tidigare anfört i mitt svar den 3 april2002 på riksdagsfråga 2001/02:939,som även den handlade om kristna konvertiter i ,ges asylsökande som känner en välgrundad fruktanför förföljelse och som riskerar dödsstraff eller somhotas av omänsklig eller förnedrande behandling pågrund av sin religiösa tillhörighet ett starkt skydd isvensk utlänningslagstiftning.Anf. 122 ():Fru talman! Jag vill tacka migrationsminister för svaret.Först vill jag uttrycka min oro över behandlingenav dessa ärenden, som handlar om liv eller död. och har totaltnonchalerat situationen för kristna konvertiter frånIran i sin praxis. Ministern utgår från att utlännings-myndigheterna följer lagstiftningen och fastlagdpraxis. vet ministern att vi väntar på ensäker asylprocess, dvs. att vi ska ha förvaltningsdom-stolar i stället för . Tyvärr be-kräftar de beslut som fattas den bild som alla sjupartierna har av den icke rättssäkra processen.Enligt det islamiska rättssystemet sharia är kon-version från islam till annan religion förbjuden.Brottet att konvertera ses som ett brott mot ochger dödsstraff. är ett av de länder som hårdasttillämpar sharia-lagstiftningen.I det iranska samhället finns oskrivna regler, ochalltfler kristna försvinner spårlöst. Folk tar lagen iegna händer, och myndigheterna lägger sig inte i, inteofficiellt i alla fall.Fru talman! antog en ny praxis. Från att tidigare ha godkäntkonvertering som en fullgod anledning till asyl togsbeslut som i praktiken gör det omöjligt för en iranieratt åberopa konvertering som enda anledning för attfå uppehållstillstånd.Hos kan man aldrig prata omnågon generell praxis eftersom det till så stor delhandlar om en enskild prövning i varje fall. Men somdet ser ut nu är det mycket svårt att få uppehållstill-stånd med endast konvertering som skäl, säger enlandansvarig för på Utlänningsnämnden.År 1993 åkte en grupp från nertill för att bl.a. titta på konvertiters situation. Närde kom dit stod det klart att den somvågade lämna islam var i stor fara.Gruppen från ansåg att situatio-nen var så allvarlig att alla asylsökande konvertiterfrån borde få stanna i . Följden blev enenorm anstormning av oseriösa iranska konvertiter,dvs. asylsökande som för att få uppehållstillstånd iSverige sade sig ha lämnat islam. Situationen blevsnabbt ohållbar.Fru talman! anordnades en ny resa frånMigrationsverket. Återigen undersöktes konvertiter-nas situation. I den rapporten drogs helt andra slutsat-ser än i utredningen som kom 1993. Den iranskaregeringen hade , efter rapporten om kon-vertiternas situation och utsatthet, övertygat densvenska delegationen att det inte alls var något pro-blem att konvertera från islam till någon annan religi-on. Denna praxis gäller fortfarande.Bedömningen var alltför generös, och iden nya utredningen kom man fram till andra slutsat-ser.Svenska bygger sin praxis påsituationen i i stället för att basera den på hurdet ser ut för konvertiter i . Det verkar som omUtlänningsnämnden kallt räknar med att man får offraen och annan konvertit som faktiskt talar sanning föratt slippa dras med alla dem som ljuger.Anf. 123 ():Fru talman! Tack, statsrådet, för svaret. Jag tänkerinte upprepa så väldigt mycket av själva ämnet efter-som tog upp precis samma synpunkter somjag har. Därför tänker jag uppehålla mig lite vid be-handlingen av interpellationen och vid svaret.Jag finner det sorgligt att ministerns svar raljerarlite över att åtminstone jag hade en väldigt kort inter-pellation, att den inte ger någon fullständig bild ochatt citaten är ryckta ur sitt sammanhang. Med tankepå att statsrådet har svarat på en liknandeinterpellation och dessutom i svaret visar att han vetvad det handlar om känns det här lite sorgligt.Dessutom fick vi en liten reprimand, en tillrätta-visning av att vi inte begriper praxis, att det är och som är derättstillämpande myndigheterna och att det är de somfastställer och tillämpar praxis. Det känns också litekonstigt med tanke på nästa ärende. Vi ska inte prataom det, men jag måste göra det därför att det handlarom att ministern har föreslagit regeringen att praxisska ändras så att myndigheter i sina beslut ska kunnata hänsyn till förhållandena i norra . gårdet bra att lägga sig i praxis och ibland går det inte.Jag kanske har missförstått vad som är praxis. I så fallvill jag hemskt gärna få en förklaring. Jag förstår inteatt man kan göra ibland si och ibland så.Jag förstår inte heller varför ministern kallar dethär för ett enskilt ärende. I FN:s senaste rapport,UNHCR , noterades ett 20-tal försvunnakonvertiter. Det är väl inget enskilt ärende som vi tarfram här.Det övergripande problemet är vad vi ska göra närvi vet att är det land som hårdast tillämpar sha-ria-lagstiftningen.Anf. 124 Statsrådet ():Fru talman! Jag tvingas faktiskt börja med proce-durfrågan, därför att jag måste frita mig från varjeavsikt att vara raljant mot interpellanterna. Jag vill hatill protokollet att det under inga omständigheter varmin avsikt. Jag konstaterar att både väl känner till att regeringenendast kan ge vägledning genom beslut i enskilt ären-de. Jag påstår absolut inte att interpellanterna skullevara okunniga.Däremot menar jag att de citat ur de beslut somhar fattats av respektive ochMigrationsverket är ryckta ur sitt sammanhang ochinte ger en fullständig bild. Det var inte alls raljant.Det menar jag faktiskt. Ärendena är så beskaffade skulle ha tagit med ett mer fullständigt citat omman ville ge en bild av hur myndigheterna hade be-handlat dessa frågor. konstaterar jag att jagpersonligen är förhindrad att uttala mig om hur en-skilda ärenden har behandlats av dessa myndigheter.Det tror jag att vi är överens om att jag är.Hur praxis utformas tror jag att vi är överens om.Myndigheterna har möjlighet att utveckla sin praxisoch ta hänsyn till nya omständigheter. Om nämndenvill ha vägledning av regeringen måste man under-ställa regeringen beslut i ett enskilt ärende. Ett antal sådana enskildaärenden som har underställts regeringen kommer viatt diskutera i samband med nästa interpellation avKerstin . Det är så det går till. Jag tror attvi allihop har varit på det klara med att så arbetar vi iutformningen av utlänningsrätten i Sverige.Jag vill i mitt svar på intet sätt förebrå - det har jag inte heller gjort - att inter-pellationen skulle ha varit särskilt kort. Jag kan för-säkra att det inte på något sätt har varit min avsikt attförebrå interpellanten något sådant.Jag hoppas att vi därmed har klarat av de renaprocedurfrågorna i så att säga diskussionen om dis-kussionen.När det sedan gäller bedömningen av de aktuellaförhållandena och hur myndigheterna ska tillämpautlänningslagen är det alltså på det sätt som jag av-slutar mitt svar och som jag också har anfört i ett svarpå en skriftlig fråga av att om det finnsen välgrundad fruktan för förföljelse och en risk fördödsstraff eller om man hotas av omänsklig, förned-rande behandling på grund av sin religiösa tillhörig-het åtnjuter man ett starkt skydd i svensk utlännings-lagstiftning. Detta betraktar jag som utomordentligtgrundläggande och viktigt.Sedan ska jag gärna i ett ytterligare meningsutbyteåterkomma om behovet av källkritik när det gäller degenerella och de mer specifika bedömningarna avförhållandena i för de kristna. Men jag under-stryker att det inte av denna debatt får framgå att maninte skulle åtnjuta skydd enligt svensk utlänningslag-stiftning om man förföljs på grund av sin religiösatro. Något sådant skulle vara ett utomordentligt all-varligt fel.Anf. 125 ():Fru talman! Jag tänkte att ministern en gång föralla kunde ge en förklaring. Vad är egentligen enskil-da ärenden när man talar om generella frågor? Förmig personligen är det att tala om enskilda ärendenatt säga ett namn på en person, ärendenummer, per-sonuppgifter osv.När man talar om dessa allmänna situa-tioner handlar det absolut inte om enskilda ärenden.Enskilda ärenden handlar om de personer som ärbakom. Vi går inte på något sätt in på något enskiltfall. Vi talar generellt om 20 personer eller 100 per-soner. Det kan inte vara enskilda ärenden.Jag hör det ofta även från utskottet. Så fort manberättar en sann berättelse om personer man har träff-at och talat med, talar om hur de mår och hur de kän-ner handlar det om enskilda ärenden. Det har absolutinte varit fråga om att nämna något namn eller per-sonuppgifter.Jag vill verkligen väjda till ministern att berättaför mig hur man betraktar enskilda ärenden i dennakammare och även i andra sammanhang.Fru talman! rådande praxisatt avvisa iranska konvertiter bygger på två centralaargument. För det första riskerar iranska medborgaresom konverterar från islam till en annan religion ochsom låter konversionen förbli en privat angelägenhetinte att bli föremål för myndigheternas intresse. Fördet andra stadgar den i gällande sharia-rättenofficiellt dödsstraff för konversion från islam tillkristendom. I ett fall har konversionutgjort grund för utdömt dödsstraff enligt sharia-lagen.Det vore på sin plats att för-klarade hur en konversion till kristendom kan hem-lighållas. genomsyrar det iranska samhället. Deicke-muslimska minoriteterna i , av be-folkningen, diskrimineras politiskt, juridiskt ochreligiöst.En muslimsk man som upptäcks som konvertitska enligt sharia avrättas. Det har jag läst i olikaöversättningar som jag tagit del av. Det står mycketklart och tydligt att dödsdomen är vad som väntar enkonvertit. En kvinna däremot ska hållas fängslad tillshon återkonverterar eller avlider. Tortyr är vanligt iiranska fängelser, och konvertiter kan dödas utanstraffpåföljd.Fru talman! I FN:s senaste rapport om note-ras ett tjugotal försvunna konvertiter ,1997-1998. Källorna för rapporten uppger att desannolikt mördats. Det gäller såväl regeringensagenter, religiösa fanatiker och även konvertiternasegna familjer. Ser man till denna totala bild där för-tryck och mord utövas mot oliktänkande på alla nivå-er i samhället kan avsaknaden av offentliga avrätt-ningar av konvertiter inte rimligen sägas bevisa enexisterande rättstrygghet för den som konverterat frånislam.Utlänningsnämndens rådande praxis är full avmärkliga uttalanden om och iranier som allasyftar till att misskreditera den asylsökandes trovär-dighet och framställa konversionen som ett påhittatalibi för asyl. Utifrån sina kunskaper om det iranskasamhället och iraniers förhållande till islam förklararnämnden att seriositeten av en konversion från islamtill annan religion som sker utomlands, t.ex. i anslut-ning till asylansökan, starkt kan ifrågasättas. Det ärett märkligt uttalande. Skulle iranier vara en homogengrupp där individerna inte kan fatta egna beslut?Anf. 126 ():Fru talman! Jag instämmer med idet konstiga med att detta betraktas som ett enskiltärende.Jag har en fråga. Jag läser lite grann ur svaret. Omdet har varit kan situationen haförvärrats men även förbättrats. Ytterligare informa-tion om dessa länder har givetvis tillkommit sommåste analyseras för att sedan ingå i det totala be-slutsunderlaget.När det är på det sättet att man måste tareda på hur det är förstår jag inte varför ministern intefinner någon anledning att se över utlänningsmyndig-heternas tillgång till information. Det är väldigt obe-gripligt.Sedan kan det inte vara fullgott skydd om manblir tillbakaskickad till ett land där man klarar sigendast om man ljuger om sin religion eller håller denhemlig. Det är dessutom ett land där det är så gottsom omöjligt att göra det.Anf. 127 Statsrådet ():Fru talman! Myndigheterna har ett underlag sominhämtas fortlöpande från en rad olika källor. Vikommer att återkomma till detta i debatten om nästainterpellation av . Det gäller inteminst vilken betydelse UNHCR har. Vi har genomAmnesty International, Human Rights Watch och vårteget utrikesdepartement möjligheter att insamla in-formation. Myndigheten har egen expertis med upp-gift att samla landinformation om förhållanden i ur-sprungsländerna.Det kan med andra ord anses fastslaget att när detgäller just tillgången till information om förhållandeni ursprungsländerna är våra utlänningsmyndighetermycket välutrustade. På den punkten vill jag upprepamitt svar. Myndigheternas möjligheter är så goda somde rimligtvis kan anses behöva vara.När det gäller förhållandena för de kristna i Iranhar vi ett antal uppgifter att gå på. UNHCR har i ettbakgrundspapper om återgivet en rapport frånamerikanska . Där uppger manatt en icke namngiven grupp har lämnat en uppgiftom att 15-23 iranska konvertiter försvunnit mellannovember 1997 och november 1998.State Department upprepar sedan uppgifterna tvåår senare, dvs. Vi vet inte namnet på denkristna grupp som har gett den ursprungliga uppgif-ten. När UNHCR sedan gör en rapport om ofrivilligaförsvinnanden tar UNHCR över huvud taget inte uppdet.Däremot uppger en annan organisation att åttaevangeliska kristna dödats av myndigheterna underde . Även den uppgiften återfinns iState Departments rapport, och det är samma upp-giftslämnare som i det andra fallet.Innan man drar några slutsatser av detta måsteman göra något slags källkritisk analys om i vad måndet över huvud taget dessa uppgifter kommer frånolika ursprung. Jag bara nämner det som ett exempelpå hur man måste arbeta.Vi har vår egen svenska från år 2000.Den säger så här: Protestantiska evangeliska kyrkorhar under en följd av år utsatts för hårdare tryck änandra kyrkor i . Den hävdar att de trakasseriersom har förekommit i huvudsak har drabbat dem sombedriver evangelisk verksamhet, dvs. mission.Trots rättsläget med dödsstraff som möjlig påföljdhävdar rapporten att nyblivna kristna i praktikentolereras så länge som de behandlar tron som en per-sonlig angelägenhet. Däremot förekommer det trakas-serier av vissa konvertiter, och det kan finnas regio-nala skillnader.Detta innebär inte ett försvarstal från min sida omförföljelse. Jag bara berättar vad det finns för under-lag för den bedömning som har stått till våra utlän-ningsmyndigheters förfogande utifrån våra egnasvenska källor.Utlänningsnämnden har i beslut efter dessa prax-isbildande beslut i vissa fall funnit att kon-vertiter löper risk för förföljelse i därför att debl.a. missionerat för sin tro.Anf. 128 ():Fru talman! Jag kommer att återupprepa vad säger. Iranska medborgare somkonverterar från islam till en annan religion och somlåter konversionen förbli en privat angelägenhet ris-kerar inte att bli föremål för myndigheternas intresse.Jag tycker att det är anmärkningsvärt att man skahålla inne med sin religion för att man inte ska råka utför något.