prot · GP0968 · 2002-02-13 00:00:00 — ärinte lika generöst, särskilt inte när det gäller att utfär-da visum till ryssar. Detta kan resultera i att Kali-ningrad blir avstängt från omvärlden sånär som påsjövägen till Sankt Petersburg.Å ena sida riktar EU uppmaningar till ochLitauen att söka integrera i regionen med"ekonomiskt, kulturellt och socialt samarbete som enöverordnad målsättning". Å andra sidan kräver manatt och täpper till gränsen genom vi-sumtvång.En sådan utveckling skulle vara olycklig för ut-vecklingen i området och omöjliggöra bl.a. den ar-betspendling som sker mellan ochomgivande länder. I stället bör man ha visumfrihetför kaliningradbor eller i varje fall ett permanenttillstånd att röra sig fritt över gränserna.Hongkongbor har ett sådant särskilt tillstånd, ettHongkongpass. En liknande lösning borde vara möj-lig för . bör inom EU arbeta föratt lösa upp knuten med visumreglerna före Polensoch inträde i EU.Det andra stora problemet är de gränsöverskri-dande fenomen som sprider sig mellan Kaliningradoch övriga länder runt . Två exempel påsådana fenomen är organiserad brottslighet och epi-demiologiska sjukdomar. måste utöka samar-betet mellan polismyndigheterna runt föratt få bukt med den organiserade brottsligheten. Denberör alla länder kring och måste bekämpasgemensamt. borde även intensifiera samar-betet mellan sjukvården i och Kaliningradoch särskilt fokusera på de epidemiologiska sjukdo-marna som t.ex. tuberkulos och hiv.Fru talman! som EU-utvidgningen in-nebär vissa problem kommer den också att innebäranya möjligheter för . Områdetskulle kunna utvecklas till en brygga mellan det väl-bärgade och det sämre lottade . Medökade insatser från EU skulle området kunna öppnasför internationellt samarbete och bättre integreras iregionen, vilket skulle kunna resultera i ökade utländ-ska investeringar, snabbare tillväxt och förbättradesociala förhållanden.Det finns ett mycket stort och brett engagemangoch intresse hos folkrörelser, organisationer ochmänniskor i allmänhet för ett samarbete med ländernarunt . Samarbetet mellan och Kali-ningrad rymmer stora möjligheter. bordegemensamt med myndigheterna i satsapå att också utöka turismen mellan och Kali-ningrad.Turismen spelar inte bara en ekonomisk roll. Denskulle även kunna bidra till att skapa större förståelsemellan människorna i de båda länderna. Det skulle isin tur förmodligen främja det ekonomiska samarbe-tet och den ekonomiska utvecklingen både i Sverigeoch i Kaliningrad.Anf. 50 ():Fru talman! Jag är mycket glad att utrikesministerAnna i regeringens utrikespolitiska deklarationtar upp som ett enskilt begrepp.Tidigare ingick detta samarbete i beteckningen Öster-sjösamarbetet och blev på det sättet ofta bortglömt.Barentsregionen - som jag hoppas att de flesta iriksdagen och kammaren nu känner till efter alla minainlägg - omfattar de nordligaste regionerna av Sveri-ge, , och nordvästra . Det ärett område på total med sexmiljoner invånare.Det är ett mycket aktivt område, och samarbetetbetyder naturligtvis mycket för oss som bor i norr.Men det betyder också mycket för övriga ochhela . Det mesta samarbetet bygger på gräns-rötterna - folkliga kontakter, folkrörelser, enskildaföretagare, forskare, lärare, skolungdomar m.fl. Detkan beskrivas som en nedifrån-och-upp-modell förregional samverkan som är unik i Europa.Tack vare säkrar vi en fredligoch stabil utveckling i regionen. Vi befäster och vida-reutvecklar de kulturella banden mellan folken. Vilägger på detta sätt grunden för en bärkraftig ekono-misk och social utveckling i området.Vi medverkar också till en utveckling som tarhänsyn till urbefolkningens intressen genom derasdeltagande i samarbetet. I området bor och verkarbl.a. samer, vesper och nenetser. Vi är inte nöjda meddet vi har gjort och vill gå vidare. Vi känner att vi villfortsätta.Det är nödvändigt att ytterligare stärka processenoch befrämja en längre gående integration och ettutökat samarbete. För att åstadkomma det fordras enbättre samordning av de svenska Barentsinsatsernaoch ett förbättrat informationssystem inte minst påInternet. Det behövs också ett förbättrat nätverks-samarbete mellan myndigheter, näringsliv och uni-versitet och effektivare användning av Interregmedel.Det behövs förbättrad fysisk infrastruktur, bättrenyttjande av distansöverbryggande tekniker och inteminst decentraliserade pengar för samarbete.För att kunna göra allt det bör ett Barentsinstitutinrättas i norra på samma sätt som det inrät-tades ett kring . skulle vara ett stort stöd i myndighe-ters, universitetens, näringslivets, folkrörelsernas ochde enskildas arbete.Ett Barentsinstitut borde ha en stark europeiskprofilering och inrikta sig på att bli ett väl fungerandeverktyg i kontakter och i nätverks- och kunskapsupp-byggnad inriktat mot . Det borde varaett institut som skulle ha samarbete med det redanbefintliga i , som harlång erfarenhet av liknande verksamhet. Både Nord-norge och Nordfinland har redan den här typen avinstitut medan vi i saknar ett sådant instru-ment för Barents.Fru talman! Det officiella byg-ger på två dimensioner - en central och en regional.Den centrala organisationen är , som ärett mellanstatligt samarbete, och den regionala orga-nisationen är bildades , och ordförandeskapetroterar mellan länderna i tvåårsperioder. Just nu ärSverige ordförandeland år 2003.Som ordförandeland i har vi ett stortansvar att leda samarbetet framåt och se till att kon-kreta saker uträttas.Barentsrådet fungerar som ett ministerråd i förstahand för berörda utrikesministrar. Men minister-rådsmöten kan också ordnas av övriga fackministrar.Sverige har prioriterat frågor som rör tullen, trans-porter, energi, miljö, kärnsäkerhet och hälso- ochungdomsarbete. Som prioriterad fråga ingår ocksåansvarsavtalet om kärnavfall. Den frågan måste lösasunder vårt ordförandeskap. Det är ett avtal som vi harväntat på länge för att kunna fortsätta arbetet medkärnsäkerhet. Vi har också väntat på attSalla tullstation, som är färdigbyggd, ska öppnas såatt vi slipper att åka flera mil extra för att ta oss in iRyssland.En annan fråga som jag också vill ta upp i dettasammanhang är kvinnornas situation, prostitution ochkvinnohandel, som är den mest lönsamma han-deln i världen. Även den blomstrar i detta område.Det är fruktansvärt. Här återstår mycket att göra ävenför Barentsrådet.Avslutningsvis vill jag tacka regeringen som till-satt en utredning om . Utredningenska vara klar . Den ska utreda denframtida hanteringen av frågor som rör Barents-samarbetet i syfte att bibehålla kontinuitet i verksam-heten och stärka långsiktigt svenskt deltagande i dettasamarbete.Fru talman! Jag hoppas mycket på denna utred-ning och på de förslag och beslut som riksdag ochregering kommer att fatta efter att ha studerat utred-ningen.Barentsinstitut, kärnavfallsavtal och tullstation iSalla är bara tre konkreta, viktiga Barentsfrågor sommåste få en bra lösning för bästa.Men vi får aldrig glömma bort det långsiktiga arbetet,t.ex. arbetet för att göra ett bättre samhälle för kvin-norna.Det säkerhetsfrämjande samarbetet är en hörnsteni svensk utrikespolitik. Samarbetet i Barents stärkersäkerheten och integrationen i vårt närområde.Anf. 51 ():Fru talman! var 9 kvinn-liga parlamentariker från på besök hos Awe-pa och den svenska , 9 av de totalt 18 kvin-norna i det 74 män och kvinnor starka parlamentet.De behöver stöd i det parlamentariska arbetet. Demo-kratin behöver redskap. Det behövs fungerande ruti-ner i parlamentet, en kunnig, oberoende och omutbarbyråkrati, tydliga spelregler mellan majoritet ochopposition. Kvinnor måste få möjlighet att arbeta somgoda kamrater tillsammans med manliga kolleger.Landet behöver en konstitution som tar avstamp ilokala och regionala förutsättningar. Demokratinförutsätter en öppen och bred debatt och medier somvågar och vill bidra till en kritisk och öppen analys avsamhällsutvecklingen och människors förmåga attbära makt och ansvar.Demokratiarbetet i , i hela , liksomi måste gå hand i hand med insatser för kun-skap och bildning så att alla, inte bara några, skakunna ta sitt ansvar för samhällets utveckling.Våra kollegers insikt är tydlig. Det finns ingenannan långsiktigt hållbar väg att fredligt hantera kon-flikter, säkra tillväxt och utveckling än en fungerandeoch livskraftig demokrati. Därför blir en av de vikti-gaste uppgifterna för partnerskapet mellan ochEuropa insatser som stärker ländernas möjligheter attbygga en stabil och folkligt förankrad demokratiskstruktur.Connie Bwisza, , JacquelineMuhongayire och de sex andra kollegerna frånRwanda tänkte och kände samma ansvar som vi, mende bar en annan ryggsäck.En hade legat gömd i en kyrka när hundratalsmänniskor mördades runtom henne. Hon såg sinsyster mördas i bushen och förlorade sina föräldrar ifolkmordet. En annan satt inspärrad i ett mörkt rumunder de hundra dagar då var sjunde vuxen rwandiermördades. En tredje såg maken och två barn mördas.Alla hade de förlorat någon nära anhörig i det folk-mord där 10 000 människor mördadesunder de fasansfulla då världen blundade.Ändå var det inte hämnd, som dominerade deraspolitiska strävan.Den som bär på så tunga sorger och så vidrigaminnen som folk måste bearbeta sina min-nen och tala om det som hänt. Rättvisa måste skipas.120 000 rwandier ska nu dömas i de lokala bydom-stolarna. Men och hennes kamrater vill utrotahämnden och vedergällningen från agendan i det nyaRwanda. De talar inte längre om hutuer och tutsier,utan om folket i . De som sett den ytterstagalenskapen och det vidrigaste våldet är säkert desom förstår att hämnd ingenstans leder.Fru talman! Kanske är det de som borde sittaframför , ledarna för Hamas och , krigsledarna på , , ja,kanske t.o.m. framför och säga: Grab-bar, rättvisa måste skipas. Galningar måste stoppas.Men öga för öga, tand för tand är lika korkat och likafarligt som . Och kanskeborde kvinnorna från säga till deras fruar,döttrar och vänninor: Sitt inte där och beundra detvulgära våldet, var inga medlöpare, våga säga ifrån!Det är bara försoning, respekt och empati som lång-siktigt säkrar tryggheten.Till en av stora utmaningar hör kampenmot hiv/aids. är inte ensamt. I hela södraAfrika grasserar farsoten. 28 miljoner är smittade. 1miljon barn har förlorat sina föräldrar. Hela släkterhar utplånats. Skolbarn står utan lärare, vårdcentralerutan läkare. En redan låg medelålder i världens fatti-gaste länder blir ännu lägre. I lever barafyra av fem barn till femårsdagen.Så annorlunda är det mot . Jag var ordfö-rande i läns aidsdelegation . Vi var rädda då. Vi räknade varenda nysmittad:Nu är det 12 som är smittade i län, nu är det13, nu är det 14, nu är det 15. Vi mobiliserade alltsom välfärdssamhället hade, och vi lyckades. Detvar inte min förtjänst. Det var samma framgång iVästmanland, , och Halland.Det är inte så att hiv/aids är utrotat i . Fort-farande lever människor med hiv, fortfarande dörmänniskor av aids. Men hiv/aids blev aldrig det hotmot det moderna samhället som vi befarade när kam-pen mot aids började i började.I var situationen annorlunda. Där fannsinte det starka samhälle som kunde mobilisera, be-handla och förebygga. börjar mobilisera.Uganda och har gått före och visat att leda-re som tar upp aidsproblemet till ytan och vågar varaföredömen också kan påverka epidemins utbredning.Nyligen höll ett tal inför parlamentdär han - äntligen - var tydlig om det politiska ansva-ret i kampen för aids.När vi inom Awepa har mött afrikanska kollegerpå gemensamma konferenser om aids har de ställttydliga krav på sig själva. Världen och måsteinse att hiv/aids utsätter för en kris som hotarbåde befolkning och välfärd. Bland de krav de ställerpå sig själva finns:En bred mobilisering, både lokalt, regionalt ochpå riksnivå i kampen mot aids. Orsakerna till ochbehandlingen av hiv/aids får aldrig förnekas av poli-tiken eller av medicinen.Kampen mot hiv/aids ställer höga krav på ledar-skap. Ledare som drabbas måste våga tala om sittlidande och bli förebilder för andra. Sugardadies hörinte hemma i det demokratiska Afrika.Kvinnornas ställning i måste stärkas.Fru talman! Hiv/aids-epidemin i är ocksåvärldens kris. Och det är bråttom. Insatserna för bi-stånd till måste öka. Skuldavskrivning är enavgörande förutsättning för att ska kunnaanvända sina egna pengar för utveckling och förkamp mot hiv/aids.Demokratibiståndet måste sättas i fokus. Biståndettill måste inriktas på åtgärder som stöder ut-vecklingen långsiktigt. ska påverka attityder-na till preventivmedel.Världen kommer inte att lyckas i kampen mot aidsom inte den rika världen ökar biståndet. Jag är stoltöver att vi i det socialdemokratiska partiet har fattatett beslut om en tidsplan för enprocentsbiståndet. Detär pinsamt att vi i EU fortfarande ligger på ett genom-snitt på . Jag tror att vi är väldigt många som ärskakade över den amerikanske presidentens förslagom att avsätta ytterligare , 500miljarder kronor, till försvaret. Världen hade väntatpå en kraftig ökning av biståndsinsatser.Käre ! Är det ändå inte så att USAhar världens starkaste försvar? Är det inte trist ochdåligt att ni i stället för bistånd föreslår försvarsök-ningar?Bushadministrationen visar att man ingenting sett,ingenting förstått och ingenting lärt när man sätterupprustning av världens starkaste militära makt föreen ökning av biståndet.Fru talman! framtid angår oss alla.Anf. 52 ():Fru talman! Det här har gått lite fortare än jag ha-de väntat mig. Det blir ett anförande lite fritt ur hjär-tat - det är mitt manus.Det har varit stort och smått i dagens debatt. Dethar varit allt från utfiskningen i till med-lemskap i Nato och senast bl.a. vad som händerefter och sätt att agera.Jag är övertygad om att man, om man har lyssnatpå den här debatten, har kunnat konstatera att vi nogskulle kunna hålla på ganska länge, inte minst för genom den här uppläggningen nu somsagt blandar stort och smått. Vi skulle säkert kunna haen heldag bara kring bl.a. det som jag tänkte ägna miglite grann åt, nämligen mänskliga rättigheter.Men först tänkte jag ta upp en annan fråga. Vi harunder , jag tror att det var två gånger, varitbesökta av delegationer från . Det är ettland som av kommunistiskt förtryck eftersina första fria val lyckades få en demokratisk rege-ring baserad på och Socialdemokraternai Mongoliet.Det är ett land som vi var ett par stycken som varde första svenska politiker som besökte efter det hade haft regimskiftet. Man ville lyssna på hur viarbetar politiskt i vårt land. Den senaste gruppen somvar här och besökte , och då bl.a. oss i densvensk-mongoliska kontaktgruppen, kom fortfarandeihåg hur varmt vi talade för våra folkrörelser, våraolika rörelser. De markerade också att ska man ha ettantal NGO:er, som vi kallar det internationellt, skadessa självfallet vara skapade underifrån och intekomma genom direktiv och dekret uppifrån.Det här är ett land som ligger inklämt mellanRyssland och där visar väldig oro för attderas uppenbara, tydliga och faktiskt ganska lyckadedemokratiska steg framåt ska sprida sig till Inre Mon-goliet, som ju är en provins i självt. Det innebärockså att man från kinesiskt håll ofta när det är någotproblem i området vill skylla på mongolerna.Vad vill de då oss? Jo, de ser att vi har stora gran-nar. Det är en likhet mellan dem och oss. De har tittatpå och sett att vi säkert kan hjälpa. Men vadde vill ha är inte pengar. De vill inte ha en massaslantar, utan de vill ha experthjälp. De vill att vi skahjälpa till med att stödja uppbyggnaden av in-frastruktur - även, kan man säga, den organisatoriskainfrastrukturen, alltså olika organisationer, intresserö-relser och annat.Jag har tagit upp det här tidigare ikammaren. Jag bara hoppas att det verkligen kommeratt ske någonting från svensk sida. Det här är ett litetland - ja, dvs. till ytan är det fyra gånger mendet är knappt två och en halv miljon invånare. De haren väldigt stark känsla för att de gärna skulle viljagöra något av det som vi har lyckats åstadkomma.Jag vet inte om jag ska ta knattrandet som någotslags bifall, men det låter i kammarens högtalare i allafall.För att återvända till det här med mänskliga rät-tigheter: Jag fick så sent som en inbjudan atttala på en stor som ska vara i påfredag. Det var lite väl sent för att jag skulle kunnatacka ja till den. Den kommer framför allt att ta uppde mänskliga rättigheterna i . Det är en sak somjag i en, kan vi kalla det, personlig brevväxling medAnna tog upp under förra året.Det var framför allt inför möten där EU:s utrikesmi-nistrar skulle ta upp de här frågorna.Det är ju fortfarande så att det finns en personsom många haft en stor förhoppning på som presi-dent. Jag tänker då på , den nuvarande presi-denten. Jag upplevde faktiskt detta redan från börjansom mycket orealistiskt. Det har också visat sig att såvar fallet. Det är samma person som var propaganda-och indoktrineringsminister under Khomeini. Det ärinte utan orsak som min beteckning på honom,"Khomeinis ", senare har slagit igenominternationellt.Det är ju så att han har varit väldigt duktig på attframställa sig själv som liberal och framstegsvänlig,men fortfarande ser vi hur kvinnor stenas till döds,hur folk hängs offentligt, hur man inte kan få rättgenom att överklaga domar i domstolar osv. Allt detdär som vi tycker är grundläggande, fundamentalt iett rättssamhälle när det gäller mänskliga rättigheter,det förvägras man i Iran.Under många år har man haft en s.k. kritisk dia-log. Det är bara det att i den här typen av länder, dåbehöver jag inte bara tänka på utan det gällerdiktaturländer över huvud taget, upplever man oftavänlighet och öppenhet som svaghet, och man ut-nyttjar det. Bakom en kritisk dialog måste man sättarejäla påtryckningar. Man måste verkligen trycka påför att man ska åstadkomma något. Jag hoppas inte ger efter på det här området utan att man görvad man kan - inte minst med tanke på att det ärkvinnorna som lider, och lider svårt, i Iran.Slutligen vill jag säga att jag så sent som i dagfick en förnyad påminnelse i en redovisning av eninternationell organisation som bl.a. hade granskatrapporterna omkring hanteringen av falungongan-hängarna i . I skyller man snart sagt alltingpå falungong. Sprängningar som har utförts i områ-den som domineras av uigurer och andra folk ärfalungongs fel. Om det har hänt någonting på Him-melska fridens torg, någon form av demonstrationeller vad det vara månde, är det falungong. Vi vet attså inte är fallet. T.o.m. det tragiska som inträffade förungefär , tror jag, med själv-bränning på anses ju ha varitorganiserat av regimen. Och vilka fick skulden? Jo,det var falungongrörelsen.När vi har med att göra i olika sammanhang,inte minst inför som ska gå i ,tycker jag att vi alltid måste hålla MR-fanan högt ochpåpeka att det här är frågor där vi inte accepterar detsätt som man arbetar på i . Det är rädslan för detsom man inte kan kontrollera som är så slående. Jagtror inte att man visste vad de här människorna ägna-de sig åt med sina gymnastiska och även mentalaövningsrörelser och annat och om det var något somskulle kunna hota. Men man tror att eftersom maninte kan kontrollera det här måste man också förbjudadet. Så agerar man i en diktatur, vilket fortfa-rande är.Jag vill bara uppmana alla, både politiker och and-ra, som i olika sammanhang kommer i kontakt medkinesiska ledare att ta upp den här frågan. Det gällerinte bara falungong, men det är det mest typiska somvi kan se . Det är dem man skyller på. Man görungefär som gjorde under 30- och 40-talen.Då var det judarna som var skuld till allting. I ärdet just nu falungonganhängare. Det måste få ett slut,och vi måste reagera.Anf. 53 ():Fru talman! Jag ska ägna min korta talartid åtTjetjenien. Det sägs ibland att kriget i ärbortglömt och att världssamfundet ser mellan fingrar-na med de övergrepp och de brott mot de mänskligarättigheterna som har begåtts i detta land. Det liggeren del i den kritiken, men mer eller mindre i det tystapågår också ett viktigt arbete för att nå en fredligpolitisk lösning på konflikten.Låt mig först säga att det har funnits, och tyvärrfortfarande finns, skäl att kraftfullt fördöma de ryskamyndigheternas och deras väpnade styrkors opropor-tionerliga våld och deras övergrepp på civilbefolk-ningen.Den självklara rätten till självförsvar mot terro-rism och till försvar av den territoriella integritetenrättfärdigar aldrig övergrepp mot oskyldiga civila -inte i , inte i , inte någonstans.Ett av de internationella organ som nära följt tra-gedin i är och i synnerhet dessparlamentariska församling, där jag har haft förmånenatt sitta. I en serie resolutioner har församlingen krävtstopp för krigshandlingarna, fördömt brott och över-grepp och uppmärksammat regeringarna i påbehovet av snabb humanitär hjälp till har inte nöjt sig med uttalan-den. Den har aktivt bidragit till såväl en förbättring avförhållandena på plats som till ansträngningarna atthitta en politisk lösning på konflikten. ,, togs ett unikt initiativ. En ge-mensam arbetsgrupp med sju representanter för och tio för den ryska duman, alltså detryska parlamentet, tillsattes. Jag ingår i arbetsgruppensom representant för församlingens utskott för flyk-tingfrågor och för den politiska grupp som mitt partitillhör, Unified European Left. Arbetsgruppen leds avdels från , dels , rysk parlamentsledamot och ledare för den ryskaEuroparådsdelegationen.Det finns inte tid att här redogöra för hela vårt ar-bete i arbetsgruppen. Låt mig bara konstatera att visannolikt spelat en viktig, kanske avgörande, roll föratt en politisk lösning nu sakta verkar närma sig. Jagvill understryka att varken vår arbetsgrupp eller i dess helhet kan lösa den tjetjenska kon-flikten. Det kan bara de inblandade och de drabbadesjälva göra. Vad vi kan göra är att skapa förutsätt-ningar för att en process startas, en process som tillslut kan leda till förhållanden där en politisk lösningblir möjlig. Och jag tror att vi har gjort det. det möte i då tjetjenskarepresentanter för diametralt skilda ståndpunkter, bl.a.när det gäller konstitutionella framtid,ändå kunde enas om en resolution där man säger att"det finns inga alternativ till förutsättningslösa för-handlingar". Det är ord på papper, ja visst. Men jagförsäkrar att det i detta sammanhang är helt avgöran-de ord.Arbetsgruppen besökte . Viträffade myndigheterna i det sönderbombade ,som plågsamt sakta byggs upp igen, men där manfortfarande gör klokt i att stanna inomhus . Viåkte till lägren för internflyktingar i Znamenskoje inordvästra . Vi talade med människornasom i lervällingen försökte förbereda sig för vintern.Där besökte vi också det kontor som letts av VladimirKalamanov och som har till uppgift att ta emot kla-gomål från civilbefolkningen och hjälpa till med att fåanklagelser rättsligt prövade. På detta kontor finns detockså ständigt experter från närvarande.I träffade vi, som vi har gjort tidigare, bl.a.ledningen för säkerhetstjänsten , åklagarmyndig-heten, den militäre åklagaren, och den ryska rege-ringen.Det har uttryckts farhågor för att ryssarna i skug-gan av terrorattacken och som tackför stödet till angrepp på , fått etttyst medgivande av väst att göra vad man vill med deegna s.k. terroristerna i . Jag ska erkänna attjag var väldigt rädd för en sådan utveckling. Tack ochlov kan vi konstatera att det inte blivit så. Tvärtomhar vi sett en positiv förändring i den officiella ryskaattityden. När vi träffade FSB-ledningen och militäreri talade man väldigt mycket omterrorister och militära lösningar, som man alltid hargjort. sade man inte: Vad var det vi sade,visade att vi hade rätt. Tvärtom under-strök man att man är och alltid har varit för en poli-tisk fredlig lösning av konflikten. Officiella kontakterhar också, som vi vet, förekommit mellan represen-tanter för å ena sidan president och å andrasidan Maschadov, den senaste tjetjenske presidenten,som åtminstone formellt är ledare för de väpnadestyrkor som är aktiva i och iangränsande regioner. Det finns andra konkreta stegsom jag inte hinner gå närmare in på.Fru talman! Det finns ingen militär lösning på dentjetjenska konflikten.