prot · GQ0932 · 2002-12-09 00:00:00 — Där ska man kunna göra en åtskillnadnär det gäller att bedöma allvaret i att ha ett budget-underskott eller att unna sig utgifter i större omfatt-ning.Anf. 69 ()replik:Herr talman! Jag kan notera att i denna del är vifullkomligt överens. Jag tror att det är viktigt att väljajust den vägen. Det har nämnts från andra delar avregeringen att man skulle skriva upp saldomål ochkanske även tänka på annat. Jag tror att det här är denväsentliga vägen för att garantera att det blir ett stabiltsystem. Det kan därmed också garantera den finansi-ella stabiliteten på hemmaplan i Sverige.Som påpekades tillsattes ju kriterierna under entid av skulduppbyggnad runtom i under detsena 80-talet och tidiga 90-talet. Då satte man nivåntill , och det var det som sedan har blivit kon-vergenskriterierna. Därefter har ju länderna utvecklatspå olika sätt. har - vi moderatertycker att vi ska ned till - i skuldkvot och detfinns en del andra länder som också ligger bättre till.Då kan man få det utrymme som den som har högreskuldkvoter inte kan unna sig. Då blir det också ettmer flexibelt system där det ska vara flexibelt.Jag får ta svar i övriga delar tillintäkt för att vi har en bred enighet när det gäller attdet inte är att efterkomma länder som inte har gjortsitt som ska vara det som ger flexibiliteten, utan justdetta att man har en lägre skuldkvot och i grundenbättre förutsättningar. Då kan flexibiliteten träda in,och då behövs inte andra instrument på samma sättför att garantera stabilitet.Anf. 70 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag tror att jag kan vara överens medFredrik om mycket i detta. Men jag villockså utfärda en viss varning. Att vi värnar stabili-tetspakten och dess regler får inte innebära att vislutar tänka själva och att vi slutar att axla ett ansvarför vår egen situation. Det tycker jag att EMU-debatten ofta illustrerar i den svartvita bild som målasupp av himmel och helvete både från både ja- ochnejanhängare. Så enkel är inte bilden.Vare sig vi är med eller inte i valutaunionen såmåste vi se om vårt eget hus och värna styrkan i våregen ekonomi. Vi kan bli hjälpta av den disciplin somstabilitetspakten erbjuder, men vi måste framför alltsjälva axla ett ansvar. Därför tror jag att det är nöd-vändigt att föra vidare den diskussion som pågårom vad vi själva anser att vi vill ha för marginaler iden ekonomiska politiken. Hur omfattande ska devara? Hur ska de se ut? Hur ska de konstrueras? Hurska de disponeras i trängda lägen och så vidare? Detär en nyttig diskussion och den är viktigt att fortsätta.För närvarande pågår ett arbete i en arbetsgruppmellan det socialdemokratiska partiet och LO, därman ser närmare på de idéer som LO har tagit fram.Jag är öppen - och det tycker jag att alla ska vara -för att se på alla tänkbara modeller för detta. Diskus-sionen som sådan är viktig, och den bör komma framtill konkreta resultat.Anf. 71 () replik:Herr talman! Jag har tre frågor till statsrådet är tre frågor som jag tror att många vill ha svar påinnan de bestämmer sig för hur de ska rösta till hös-ten. Man kan svara ja, man kan svara nej och mankan också svara kanske. Men förr eller senare bör nogsvaret bli tydligare än kanske.För det första: Oavsett buffertfond eller ej - böröverskottsmålet skärpas och höjas vid ett svensktdeltagande i ?För det andra: Lönebildningen fungerar just nuriktigt bra. Kommer den att fungera på samma sättutan svensk valuta, utan svensk riksbank och utanränta satt efter svenska förhållanden?För det tredje: Kan och regeringenlångsiktigt acceptera ett svenskt deltagande i EMUutan att EMU har ett gemensamt skattegolv för skat-ten på kapital och företagsvinster?Anf. 72 Statsrådet ()replik:Herr talman! Bör överskottsmålet skärpas alldelesoavsett buffertar, buffertfonder eller vad det må vara iövrigt? Så kan man ju inte sepå saken, tycker jag. Man måste ändå se på det här iett och samma sammanhang. Såsom debatten harförts, och med all rätt, har ett något mer ambitiöstöverskottsmål än det som vi har kun-nat vara ett sätt att utrusta sig med ytterligare margi-nal i den ekonomiska politiken. Det är ett sätt som välav många betraktas som ett alternativ till buf-fertfond. Det är möjligt att vill habåde treprocentiga överskottsmål och i tillägg tilldetta buffertfonder, men då gör jag honom knappastsällskap.Jag menar fortsatt att lönebildningen fungerar till-fredsställande och att den fungerar kolossalt mycketbättre i dagens svenska ekonomi än vad vi har sett ihistorien. Jag menar också att den i och för sig inteblir oproblematisk när vi träder in i valutaunionen.Det faktum att vi har haft en riksbank som har kunnatsätta en ränta som är helt skräddarsydd tillde svenska förhållandena har kunnat vara en styrkajust för lönebildningen. Därför måste vi även därdiskutera med stort allvar hur vi ska finna mekanis-mer som ska kunna spela en liknande rollnär vi träder in i valutatunionen. Jag tror att det finnsen rad möjligheter att åstadkomma det. Jag vill ocksåunderstryka att den europeiska pen-ningpolitik naturligtvis kommer att utöva ett väsent-ligt inflytande på lönebildningen.När det slutligen gäller skatter så är det en mytoch en felaktig föreställning som sprids alltför ofta attvi genom ett inträde i EMU skulle tvingas till över-statliga beslut om skatter, som det heter. Jag tror attLars använde det uttrycket. Det är ju fel.Vi väljer det alldeles själva. Om vi insisterar på en-hällighet kommer enhälligheten att förbli kvar, ochLars behöver inte oroa sig på den punkten.Anf. 73 () replik:Herr talman! Jag ska också svara på mina egnafrågor. Blir det ett ja krävs det ett höjt överskottsmål.Sedan kan man lägga det i buffertfonder eller inte.Jag svarar på min egen fråga. Det bör regeringenockså göra tydligt. Jag säger tydligt att om vi kommermed i kommer vi att få nya betingelser förlönebildningen. Vi kan alltså inte dra någon slutsatsav den nuvarande lönebildningen om vi kommer in iEMU. Det blir helt nya förutsättningar för den.Dessutom, , krävs det fortfarandeenhällighet om en ändring på skatteområdet i EMU.Det är ju det som är så allvarligt. Om någon i EMUkan vägra att införa gemensamma skattegolv innebärdet en gigantisk risk för en skruv nedåt för skatteba-serna. Det är den bästa av världar för näringsliv, stor-kapital och högerkrafter. Det är det på, nämligen en gemensam valuta och öppnagränser för att sedan kunna pressa ned skattebaserna.De flesta socialister i inser att vi behöver haett gemensamt skattegolv i EMU. Det är underligt attGunnar intar en position som är så apart i deninternationella socialistiska rörelsen, enligt min me-ning.Gunnar sade att man ska ha vinden bakifrån.Jag tror att det heter platt läns om man har vinden iryggen, från aktern. Men om man bara ska ha vindeni ryggen och gå dit vinden för en, vet man inte vartman kommer. Jag tror att det var Cheshirekatten iAlice i Underlandet som sade att det inte spelar någonroll vart man går om man inte vet vart man ska.Karin vet vart hon ska. Hon vill till en eu-ropeisk förbundsstat. Men vill till eneuropeisk förbundsstat, så säg det! Om man inte villdit och inte har gemensamma skattegolv hamnar mani ett läge där nyliberalismen segrar totalt. Det måsteGunnar inse. Hur ska man, med en gemensamvaluta, få svenska kapitalägare att betala i käll-skatt om det är i källskatt på andra ställen? Hurska det gå med skatter på företag och kapital med entotalt gemensam valuta? De kommer att utnyttja denfriheten och fördelen för sin växt där de vill, ochskattebaserna eroderas. Ser inte det?Om det blir ett ja till EMU kommer jag att tvingasatt säga att jag är för överstatliga beslut om skatter.Så kommer jag att reagera. Det är inte säkert att jagfår med mig mitt parti, men jag inser i alla fall konse-kvensen av ett ja till EMU.Anf. 74 Statsrådet ()replik:Herr talman! Det var några fascinerande turer imed- och motvind som jag inte alldeles hängde med i.Själv föredrar jag medvind, och det hoppas jag attEMU-debatten ska få nu somkommer.Det var ett intressant resonemang om skattefrågansom förde. Jag insisterar på att vi börfortsätta som vi gjort på skatteområdet. Vi bör ha envetomöjlighet där och fatta våra beslut med enhällig-het. Men jag vill säga att det inte betyderatt man därför avstår från att samarbeta på skatteom-rådet eller att man inte fortsätter att sträva efter ge-mensamma och ibland direkt harmoniserade lösning-ar på skatteområdet. Vi har ju också flera exempel påatt vi har nått dithän. Det tycker jag är alldeles ut-märkt. Men just på det här området vill vi insistera påatt beslutsformen alltjämt bör vara enhällighet.Detta är ytterligare en illustration av att denskräckvision som med flera försökermåla upp kring de katastrofala följder som blir kon-sekvenserna av ett inträde i EMU är just en skräckvi-sion. Vi fattar ett beslut om att gå med i en valutauni-on. På samma sätt som vi har en gemensam handels-politik kommer vi att ha en gemensamma penning-och valutapolitik, men mer än så är det inte. Vi väljersjälva att ha finanspolitiken helt i våra händer. I självaverket blir det ett viktigare verktyg än det har varithittills. Vi väljer också vad vi gör på skatteområdet -om vi vill följa med och harmonisera somliga skattereller om vi vill låta bli det. Detta gäller på områdeefter område. Det går inte att hävda att vi den härvägen obönhörligen går mot den federala skräckvi-sion som målas upp.Anf. 75 BO ():Herr talman! Att samarbeta är förvisso nödvän-digt. Det är nödvändigt i en värld där utbytet övergränserna ökar på alla områden. Det är nödvändigt iett och en europeisk union där det skapats enenda marknad och där politiken och reglerna av detskälet måste samordnas på alltfler områden.Att samarbeta är nödvändigt. På en rad områdeninom den europeiska unionen är det både nödvändigtoch önskvärt att fatta överstatliga, för varje enskiltland bindande beslut. Det gäller till exempel för attbekämpa gränsöverskridande brottslighet, för attskydda miljön, för att få bukt med kapitalflykt ochskattesmitare och för att skapa likvärdiga konkur-rensvillkor på den marknad som är gemensam och såvidare.Det europeiska samarbetet är viktigt. Den euro-peiska unionen är viktig. Den är ett fredsprojekt.Därför röstade jag också ja till EU i den folkomröst-ning som avgjorde den frågan. Men jag kommer attrösta nej till EMU, och jag kommer att argumenteraför det.När samarbetet ska utvecklas, för det måste det,måste utgångspunkten vara medborgarnas nytta. Detstora europeiska projektet får aldrig bli självgående,drivet av en egen inre logik eller av ett antal europe-iska storpolitiker som fängslas av projektets stor-slagenhet. Demokrati och öppenhet måste värnasliksom våra möjligheter att bevara och utveckla väl-färdsstaten.Närhetsprincipen - den heter subsidiaritetsprinci-pen med ett finare ord - måste vara styrande när sam-arbetet vidareutvecklas. Den principens innebörd äratt varje beslut ska fattas på lägsta möjliga nivå. Detinnebär, om jag har förstått det rätt, att ingen maktsom kan ligga kvar hos de enskilda staterna, självklartunder den förutsättningen att det ska vara möjligt attuppnå de politiska mål man har satt upp, flyttas tillden europeiska unionen och dess beslutande institu-tioner. Närhetsprincipen ska gälla.Det är bland annat av det skälet som jag anser attSverige ska behålla sin krona, sin riksbank och enegen penning- och räntepolitik. Med en egen valutahar vi nämligen beprövade institutioner med varshjälp vi ganska hyggligt kan hantera ekonomiskakriser, uppnå de ekonomiska och politiska mål visätter upp, öka sysselsättningen i bästa fall, klaralönebildningen och hålla inflationen i schack. Det ärtrots allt så det ser ut. Det vet vi att vi har, även omnågon här försöker påstå att vi aldrig vet vad somkommer . Det är naturligtvis sant i någonmening.Herr talman! I mitt eget parti, inom Socialdemo-kraterna och inom arbetarrörelsen är man förvissoockså medveten om att en övergång till euron skaparproblem, och så långt är det gott och väl. Därför ställ-de den socialdemokratiska partikongressen upp vill-kor för en anslutning. Det är villkor som en majoriteti partistyrelsen och förtroenderådet nu anser är upp-fyllda. De argumenten rekapituleras i det särskildayttrandet som finns i det betänkande som vi behand-lar.Det är för mig ett märkligt resonemang som liggertill grund för ganska märkliga slutsatser. För det för-sta var ett villkor som ställdes upp att en anslutningtill euron kan ske bara om lönebildningen fungerarredan nu innan kronan har avskaffats. För det andravar det också ett villkor att den svenska konjunkturennu innan kronan har avskaffats ska vara i fas medkonjunkturen inom EMU-området.Dessutom ska vi före anslutningen ha preciseratvilka institutioner och åtgärder som kan användas närden svenska ekonomin hamnar i otakt med ekonomininom hela euroområdet - och det kommer att inträffa.Det är förstås helt nödvändigt att precisera sådanaanordningar.Vad först gäller lönebildningen är det i och för sigalldeles sant att det vore sämre om lönebildningenfungerade dåligt , före eurons införande. Detvore ganska katastrofalt. Men det stora problemet ärju att även om lönebildningen fungerar sägerdetta inte så mycket om hur den kommer att fungerasedan, när vi inte har den egna kronan, en egen riks-bank och en egen penningpolitik.Som socialdemokrat finner jag skäl att vara extrabekymrad eftersom vi socialdemokrater sätter detsysselsättningspolitiska målet högt. Målet är fullsysselsättning. Det kan naturligtvis diskuteras vaddetta innebär. Ett etappmål är att sysselsätt-ningsgrad ska uppnås, och det är en bit kvar till detmålet.Ett uppnående av våra höga sysselsättningspoli-tiska mål kommer såvitt jag förstår att utsätta löne-bildningen för än större påfrestningar än de som den är utsatt för. riskererar vi att ha gjortoss av med viktiga verktyg för att klara en ökad sys-selsättning med en inflation på acceptabel nivå.Nu diskuteras som bäst vilka alternativa hjälpme-del som man skulle kunna använda för att motverkaekonomisk kris och understödja lönebildningsproces-sen när och kronan är avskaffad: buffert-fonder, olika finansiella råd, skattepolitiska instru-ment och nya saldomål. Några menar att vi inte behö-ver några buffertfonder eftersom vi har så goda stats-finanser och därmed ändå har ett stort utrymme för attagera.Det må vara hur som helst med detta. Jag tror attbuffertfonder och sådana anordningar som disku-teras kommer att fungera sämre än de nuvarandehjälpmedlen. Om det är så kommer priset att bli högrearbetslöshet.Man kan också om man kommer fram till att buf-fertfonder ska införas fundera över vad det finns förgaranti för att en framtida borgerlig regering inte i enövertro på marknadskrafterna kommer att avskaffadessa fonder. Jag tycker att det här har framgåttatt det finns skäl att ställa den frågan. Så blir natur-ligtvis fallet.Framför allt: Om jag har förstått den här diskus-sionen rätt måste man göra följande reservation. Alltannat lika måste rimligen stora offentliga resurserbindas upp i ett försök att kompensera för att vi intelängre har en egen valuta, en egen riksbank och enegen penningpolitik. Såvitt jag förstått saken rätt ärdet fråga om resurser som skulle kunna användas föratt stärka välfärdssystemen, till vård och omsorg,eller för att betala bättre löner till exempelvis lågav-lönade grupper inom den offentliga sektorn. Det spe-lar i detta sammanhang ingen roll om dessa ekono-miska reserver öronmärks och kallas buffertfondereller om de finns bara som stora överskott i statsfi-nanserna.Herr talman! Den europeiska unionens utvecklinghar av någon - jag minns inte vem - liknats vid encykeltur. Tanken med den bilden är att om man slutarcykla faller man omkull. Därför måste processen helatiden gå vidare och samarbetet kanske fördjupas ochutvidgas i allt större hastighet, annars brakar det ihop.Slutar man att cykla faller cykeln omkull.Jag tror att det kanske är dags att stiga av cykeln,slå sig ned vid vägkanten och låta folket hinna i kapp.Man bör fundera över och på allvar diskutera medmedborgarna om vart cykelfärden egentligen leder.En EMU-anslutning kan enligt min mening vänta.Det är ingen bra idé.Anf. 76 i Tyre-sö (m):Herr talman! Äntligen är det för eurodebat-ten i . går vi till folkomröst-ning om att ersätta kronan med euron. Det är vi röstade om medlemskap i . Samti-digt står EU mitt uppe i den största utvidgningenhitintills av det europeiska samarbetet. Under åtta årav svenskt medlemskap har det hänt väldigt mycket.Euron och den har etable-rats. 300 miljoner människor använder enoch samma valuta, från till ochfrån till Wien.Jag tror att den lyckade introduktionen av euronhar förvånat ett antal belackare. För att vara uppriktigvill jag säga att det positivt har överraskat mig vilkenpolitisk kraft som samarbetet därmed fått - en kraftsom behövs för att möta de utmaningar och de möj-ligheter som EU nu tar sig an och är i full färd medatt förverkliga.Utvidgningen av unionen till de av kommunismoch planekonomi drabbade öst- och centraleuropeiskaländerna är det främsta beviset på att Europasamar-betet lever upp till sina ambitioner att ena Europasfolk för frihet och fred. har under de åttaåren av svenskt EU-medlemskap nya hot mot vårafria och öppna samhällen mötts av samfällt europeisktagerande. De djupgående konflikterna på Balken harmedfört att EU har utvecklat gemensamma insatserför att kunna möta och förhindra liknande mänskligatragedier. Likaså har de fasansfulla terrorattackernamot och hela den öppna världen på ett nödvän-digt och samlat sätt gjort att vi har fått ett samfälltagerande mot terror, osäkerhet och ofrihet.I arbetet att tillsammans med andra öka möjlig-heterna för frihet och fred är nu med. Vibidrar till och påverkar det, och vi drar nytta av det.Denna delaktighet och påverkansmöjlighet blev möj-lig tack vare jaet 1994, ett ja till ett EU som utvecklasoch ett ja som har ökad styrka i folkopinionen, därfärre ifrågasätter att är med och samtidigtbejakar den kraft som det europeiska samarbetet ger.Jag säger detta därför att samma nejsägare nu igenvevar samma isolations- och svartmålningsdebatt somsist det begav sig. De säger nej även till euron, för deär emot det europeiska samarbetet och dess landvin-ningar. Men jag är till stora delar stolt över de fram-gångar och de resultat som Europasamarbetet medför.Jag vill vårda detta, och jag vill att mitt land fullt utska vara med i beslutsfattandet, så att vi kan påverka,kritisera och förbättra. Euron är ett centralt politisktprojekt, och jag vill att ska vara med.Det hävdas att euron är en svår fråga att ta ställ-ning till. Det handlar om penningpolitik, valutaområ-den, räntor, inflation, styrmekanismer och annat somknappast diskuteras i fikarummen, och därmed skulledet vara svårt för svenska folket att bedöma nyttan avatt gå med i det ekonomiska och monetära samarbe-tets tredje fas.Vi har hört hur motståndare försöker få eu-rodebatten att handla om teknik och penningpolitik,att basera argumentationen på indikatorer och stastikoch att i vart fall hävda att det inte just nu är bra attinföra den gemensamma valutan i Sverige.Jag tycker att euron är en bra sak för ochför . Jag och vill därför att ävenvi svenskar ska vara med så snart det är möjligt. Helsthade vi förstås sett att varit med redan frånstarten . För oss handlar politik om attskapa största möjliga utrymme för människors frihetoch möjligheter. Vi vill se en växande ekonomi ochökad företagsamhet.Sveriges ekonomiska politik behöver ökad stabi-litet. Med Socialdemokraternas devalveringsstyrefrån 70-talet i minne vet vi att det inte finns någragarantier mot att den sortens riskabla ekonomiskapolitik inte blir på modet igen i vårt land.Ett ja till euron i en folkomröstning skulle vara ettsteg bort från en politik som i längden hotar svensktnäringslivs konkurrenskraft och förmåga att hävda sigmot omvärldens ekonomier, eftersom eurosamarbetetär ett mycket långsiktigt åtagande som skapar just denmöjlighet till framförhållning och långsiktighet sominte minst företagandet förutsätter. Dessutom medförden europeiska samarbets- och stabilitetspakten attdeltagande länder upprätthåller budgetdisciplin, någotsom kanske inte alltid har varit de svenska statsfinan-sernas främsta kännetecken.Med euron försvinner devalveringsmöjligheterna.Balans i statens budget blir ett ekonomisk-politisktmål som inte kan frångås. Därför är ett fullt medlem-skap i det europeiska ekonomiska samarbetet ochdess gemensamma valuta bra för ekonomioch därför bra för de svenska skattebetalarna och detsvenska näringslivet och därmed i förlängningen förstabiliteten och tillväxten i vårt land.Ett av skälen till att jag tycker att det brådskarmed svenskt deltagande i eurosamarbetet är de kost-nader som utanförskapet medför, kostnaderinte minst för småföretagen, där växlings- och kurs-säkringskostnader samt administrationen för dettaibland överstiger nyttan av att ge sig ut på den euro-peiska gemensamma marknaden. Handel och utbytehar alltid varit den klart dominerande faktorn bakomen nations växande rikedom. Ekonomisk utvecklingoch allt vad det innebär av ökat välstånd sker genomhandel. Ett medlemskap i valutaunionen kommer attstimulera den svenska ekonomin och tillväxten ge-nom att stärka förutsättningarna för just handelnsutveckling. Ett ja till euron handlar mer om att gesvenska företag och entreprenörer samma möjligheteratt konkurrera på lika villkor som deras konkurrenterän att självmant bidra till att försämra möjligheternaför det svenska näringslivets förutsättningar.Det är ju genom handel och därmed utbyte mellanmänniskor som enighet har kunnat byggasmen också dess mångfald kunnat behållas. Efter deförödande världskrigen skulle ett närmare förbundmellan folk möjliggöras. I stället för politisköverbyggnad och centralism, kontroll och förstatli-gande valdes liberalisering. Ekonomierna öppnadesupp, gränshinder försvann, protektionismen skullebekämpas och snedvridande och kostsamma statsstödskulle avskaffas.Nu, efter dryga , kan vi njuta frukterna av enmodig och mycket framåtsyftande politik. Fortfaran-de återstår mycket att göra. är det mångasom tror att välstånd kan byggas med politiska pro-klamationer. Ännu är inte alla gränshinder avskaffa-de, EU:s jordbrukspolitik är en av de värsta skam-fläckarna och visst försöker ett och annat land då ochdå att vinna kortsiktiga fördelar genom att underhållagamla industristrukturer och branscher. Men i detstora hela har den europeiska gemenskapen och öm-sesidigheten mellan folk kunnat utökas.Freden har vunnits och friheten ökat tack vare att vidagligdags via marknaden är involverade i ett gemen-samt ökat välstånd och integration mellan nationeroch människor.Samhörigheten mellan européer tror jag har bästförutsättningar om den växer i var mans ficka, engemensam peng som symboliserar samhörighet sam-tidigt som den ger möjligheter till ökat välstånd. Attvara för euron är att stärka det marknadsekonomiskaoch framgångsrika Europasamarbetet som vilar justpå handel och utbyte mellan människor. Med dennahandel och detta utbyte följer också ökad tolerans ochmera öppenhet. Ett ja till euron ökar utbytet mellanmänniskor och är ett tydligt ställningstagande församarbete och mot isolationism.Herr talman! Euroomröstningen är i allra högstagrad en omröstning för eller emot ett fördjupat euro-peiskt samarbete inom den europeiska unionen. Ettnej till euron kommer att minska politiskaoch ekonomiska inflytande och försämra villkoren förvåra företagare att kunna växa i takt med övriga Eu-ropa. Euron handlar för mig inte främst om pengarutan om roll i ett alltmer sammanväxt Euro-pa, där gränser betyder mindre och mindre och därkontakten mellan människor från olika länder aldrigtidigare i kontinentens historia varit så fria och öppna.Euron är ett naturligt steg till att fullt ut ärmed i det europeiska samarbetet. Euron stärker EU-samarbetet i den delen där det ska vara starkt och välfungerande. Det är något som vi alla tjänar på.Anf. 77 () replik:Herr talman! , du säger att dethandlar om ett fördjupat samarbete om man säger jatill EMU och euron.