prot · GP0981 · 2002-03-13 00:00:00 — Det gäller särskilt om man ärkvinna med något handikapp och speciellt om man ärbåde kvinna och invandrad, och då med särskildaspråkhandikapp i vågskålen.Ofta överdriver arbetsgivarna svårigheterna somär förknippad med att anställa en person som harfunktionshinder. Information och enkla anpassningarav arbetsmiljön kan ofta räcka för att överbrygga dehinder som finns för att kunna passa in på en arbets-plats.Både offentliga arbetsplatser och privata företaga-re kan använda skäl som att behöva handikappanpas-sa både dam- och herrtoaletten. Det blir för dyrt. Ingaskäl godtas av en god liberal för att förhindra enkvinna att få en arbetsplats beroende på kostnader föranpassning. Alla partier förutsätts av Folkpartietgodta denna uppfattning. Jag vågar dock påstå att ensvårighet för kvinnor, och då speciellt för invandradekvinnor, kan vara anpassningskostnader.Fru talman! Jämställdheten får inte förhindras avanslag i kommunala budgetar och företagsinveste-ringar. Rätt kvinna på sin berättigade plats trots ar-betshandikapp eller språksvårigheter måste gälla.Detta är ledorden i solidaritetstanke ochhar varit så i liberalernas tankegångar . Kallainte arbetskraften för "man" utan för "personal",förordade den talesmannen sedan.En jämställd arbetslinje måste gälla även för dehandikappade. Förtidspensioneringar ska undvikas istörsta möjliga utsträckning. Både arbetsförmedling-ens lönebidrag och anställningar inom harvisat sig vara värdefulla lösningar för många handi-kappade, även om handikappet är språket eller enkombination med ett annat handikapp.Folkpartiet har alltid prioriterat de arbetshandi-kappade. Arbetshandikappade kvinnor, inklusiveinvandrarkvinnor med språksvårigheter, är en gruppsom vi anser tillhör det som vi kallar Det glömdaSverige. Det är grupper som inte har någon starkintressegrupp som kan föra fram deras berättigadekrav på torget eller här i riksdagen.Fru talman! liberalerna för därför framderas situation i dagens debatt om jämställdhet. Sam-hall AB:s möjligheter att bistå betyder mycket förmånga i denna kategori, och deras möjligheter får inteförsämras. Då försämrar vi också jämställdhetsmöj-ligheten för de svagaste kvinnorna i Sverige.Fru talman! kommer att fortsätta attstödja de arbetshandikappade jämställt via SamhallAB och andra arbetsmarknadsmässiga åtgärder inomAMS regi. Det är ett led i vår jämställda politik förDet glömda . Det avser med dennadevis, Det glömda , är Socialdemokra-ternas Sverige.Anf. 214 ():Fru talman! Jag vill säga några ord om motionA231. Jag ska nu berätta historien om . Enfiktiv berättelse, men ack så verklig, om en reko karlpå dryga femtio år.Holger jobbade på en arbetsplats med ett hundra-tal anställda i en svensk, medelstor, alldeles vanligstad. Han var ambitiös och duktig, fullt arbetsför. Detsom tyngde hans tillvaro var att han dragit på sig enskada vid en olycka. Olyckan åsamkade honom di-rekta besvär, och han hade bl.a. börjat stamma. Detgick till slut så långt att han med en oförstående om-givning gav upp att inleda samtal med sina arbets-kamrater. Omgivningen som inte ville förstå valde atttro att han inte ville umgås. Men han längtade efteringet hellre än att få bli bemött med värme och re-spekt.Utfrysningen av var ett faktum. Och närhan inte blev utfryst bombarderades han i stället medkränkande kommentarer. hade han alltidvarit talför av sig och klarat av att ta itu med problemsjälv. självförtroende fick sig en knäck, ochhan kom aldrig dit att han kunde sätta hårt mot hårt.Ingen annan gjorde det heller. De som borde hjälpthonom på arbetsplatsen gled oförlåtligt undan.Holger skulle likaväl kunna heta eller Ah-med, eller , eller . Den smärtahan upplevde upplevs tyvärr av många män och kvin-nor på arbetsplatser runt om i . Det är bara detatt där jobbade kände han sig ensam i sinsituation. Det var han som var utfryst. Det var hansom upplevde hånflin bakom ryggen. Det var hansom gick hem håglös. Det var den kränkte Holgersom blev syndabocken och offret som fick stå somsymbol för en mycket dålig arbetsmiljö och organisa-tion på arbetsplatsen.Hur många vet att 200 000-300 000 personer iSverige, är utsatta för mobbning av sina arbetskam-rater? Hur många vet att mobbning, utfrysning ochtrakasserier är den tredje vanligaste angivna orsakentill anmälan av arbetssjukdom av social eller organi-satorisk karaktär?Hur många vet att antalet anmälda arbetssjukdo-mar till och tillföljd av mobbning, utfrysning och trakasseri uppgicktill totalt 3 710 ? Av dessavar 388 vårdbiträden, 315 undersköterskor, 170 för-skollärare och grundskollärare, 88 hotell- och kon-torsstädare och 51 fastighetsskötare. Så kan listanfortsätta. Det visar färska siffror från Arbetsmiljöver-ket, och då är fortfarande inte beräkningen för hela2001 klar.I har var femte med-lem blivit utsatt för kränkande särbehandling. Detvisade en undersökning som förbundet gjorde 2001.Var tredje medlem uppger att mobbning förekommerpå arbetet. av förbundets kvinnliga med-lemmar uppger dessutom att de utsatts för sexuellatrakasserier från chefer och arbetskamrater under detsenaste året.Mobbning och kränkning kan alltså ske på olikasätt av alla medarbetare. Men alltför många vittnarom att chefen är den som kränker, eller tillåter attkränkning sker utan åtgärder. Orsakerna till kränk-ningen kan vara flera. Stress, dålig arbetsmiljö, van-makt, brist på inflytande över sin arbetssituation,dåligt ledarskap och hot om uppsägning kan varanågra. Men oavsett orsakerna har det aldrig varit ochfår aldrig bli okej att mobba eller trakassera någon.Fru talman! Hur många vet att det finns åtminsto-ne fem fall registrerade avpersoner i som med största sannolikhet be-gick självmord på grund av att de blivit utsatta förmobbning och trakasseri på sina arbetsplatser? Det ärfem stycken för många. Mörkertalet är förmodligenmycket större. Människors arbetssituation kan bliouthärdlig, och till slut ser de ingen annan utväg. Attkonsekvensen av mobbning ska leda till att männi-skor begår självmord är naturligtvis helt oacceptabelt.Det ligger i hela samhällets intresse att se till attförebygga mobbning och trakasserier i arbetslivet.Arbetslivet får inte vara sådant att vuxna människorinte klarar av att visa vanlig hyfs mot varandra. I ettanständigt arbetsliv ska ju jobbet vara något lustfyllt.Varken samhället i stort eller arbetsgivarna har rådmed förlusterna till följd av mobbning som inte åt-gärdas. Kostnaderna blir stora i form av minskadeffektivitet, ökat antal sjukskrivningar och inte minstallt mänskligt lidande.Vi ska nu vara vaksamma och påverka så att ut-vecklingen går i rätt riktning, dvs. antalet anmäldaarbetsskador av den här sorten måste stadigt minskaoch villkoren i arbetslivet måste generellt sett förbätt-ras så att de präglas av mer trygghet, mindre stressoch oro och mindre fysisk och psykisk påfrestning.Detta är allas gemensamma uppgift.Fru talman! Så till syftet med min och motion.I dag har vi fyra lagar mot diskriminering i ar-betslivet vad avser jämställdhet, funktionshinder,etnicitet och sexuell läggning. Men helt klart finns detfortfarande gluggar som måste passas till. Det visarhistorien om . För fall ryms inte själv-skrivet inom de befintliga fyra lagarna mot diskrimi-nering. Liknande sanktionsmöjligheter som finns idiskrimineringslagarna borde därför införas för desituationer när kränkande särbehandling är aktuellmen inte täcks av den befintliga lagstiftningen motdiskriminering. Jag är också övertygad om att ensådan sanktionsmöjlighet skulle stärka tillämpningenav redan befintliga lagar mot diskriminering.Utskottets talesman tog upp fråganom diskrimineringslagarna i början av sitt anförande.Vi är många som har diskuterat frågan.När kan vi förvänta oss ett genombrott av en rejälsatsning på området?Anf. 215 ():Fru talman! Låt mig först säga att jag instämmermycket i den beskrivning ger. Det ärett problem som finns på många arbetsplatser i vårtland. Det kan inte nog understrykas hur stort problemdetta är för dem som berörs.Huvudsakligen bör den typen av frågor kunnahanteras inom ramen för arbetsmiljölagen. Jag är välmedveten om att de inte alltid gör det och att det finnsproblem. Jag anser att lagen bör vara det huvudsakli-ga området där man ska arbeta med frågor om krän-kande särbehandling.Den utredning som arbetar med diskrimine-ringslagarna har i uppdrag att fritt pröva om diskrimi-neringsförbudet behöver vara mer vittgående ochomfatta andra diskrimineringsgrunder än vad somtidigare har varit fallet. Man har också i uppdrag attdiskutera vilka regler och system som finns i andraländer på området. Jag kan tänka mig att det kommeratt föras en diskussion. Jag kan inte ge något beskednär detta kan tänkas komma till en slutgiltig lösning,men diskussionen finns. Det är viktigt att hålla liv iden. På så sätt är inlägg tack-samt. Jag hoppas att vi kan fortsätta den debatten. Jagtror att regleringen huvudsakligen kommer att liggainom arbetsmiljölagen, men den tål att fundera överäven när det gäller diskrimineringslagarna.Anf. 216 ():Fru talman! Jag är oerhört glad över det svar somMartin ger här. Det lovar mycket för framti-den. Det låter oerhört positivt. Normalt skulle ar-betsmiljölagen och de föreskrifter som finns på om-rådet kunna fånga upp detta. Jag tror mig kunna sägaatt det känns som att det inte gör det utan man behö-ver gå vidare.Jag ser också fram emot utredningen. Det har gåtträtt där dessvärre de negativa följderna harvisat sig.Jag är helt nöjd med svaret, och jag är tacksam fördet. Vi får väl försöka att noggrant följa ärendet.Jag ska inte starta en ny debatt, men jag måste än-då få säga att det är oerhört trevligt och stimulerandeatt få lyssna på arbetsmarknadsutskottets debatter.Med min bakgrund som fackföreningsman känner jagmig sugen att komma hit . Jag vet inte omdet är ett löfte eller ett hot, men det kliar mycket imina fingrar när man pratar om kollektivavtal ochenskilda avtal.Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas . )14 § Vissa finansmarknads-, försäkringsrörel-se- och kreditupplysningsfrågorFöredrogsfinansutskottets betänkande 2001/02:FiU13Vissa finansmarknads-, försäkringsrörelse- och kre-ditupplysningsfrågor.Anf. 217 ():Fru talman! Det här betänkandet handlar om enlång rad olika frågor. Jag tänker dock koncentreramig på en enda av dem, nämligen frågan om kollekti-va hemförsäkringar.Många fackförbund har ju valt att teckna kollekti-va hemförsäkringar åt sina medlemmar. I nästansamtliga fall har man tecknat dessa hemförsäkringar idet av facken ägda , och man har gjort dettautan någon form av anbudsupphandling.Detta betyder att många fackföreningsmedlemmarhar påtvingats försäkringslösningar som de själva intehar önskat sig. I många fall har det blivit försäk-ringslösningar som är dyrare än de alternativ de an-nars kunde ha valt.Många som har egna försäkringar sedan tidigaretvingas att säga upp de försäkringarna för att slippadubbla kostnader. Alternativet är givetvis annars attgå ur facket, vilket kanske inte är rimligt eller helleralla gånger önskvärt. Det enda rimliga är givetvis attsätta stopp för de formerna av påtvingade hemförsäk-ringar som facket ägnar sig åt att teckna. Därförvill jag yrka bifall till reservation 3 i betänkandet.Anf. 218 ():Fru talman! Jag ska börja med att yrka bifall tillreservation 2. Jag står självfallet bakom reservation 4,men jag vill spara kammarens tid och nöjer mig där-för med nr 2.I övrigt är detta ett positivt betänkande som jaghelhjärtat står bakom. Ursprunget till den motion somLena Ek, och jag väckte för ett ochett halvt år sedan var ett möte på Münchenbryggerieti där en ganska stor skara människor -mest småföretagare - som ansåg sig misshandladeunder bankkrisen var med. Företrädare för fem riks-dagspartier - m, fp, c, kd och v - lovade där att läggafram förslag om en kommission som skulle granskadenna fråga och lägga fram förslag till åtgärder. Nunär vi har fått ett så positivt svar på motionen kanskeman borde låta bli att mucka gräl med ett parti somvalde att inte motionera i denna fråga, men jag tror attjag ska undvika att ställa några frågor till GunnarAxén om varför inte var med - så spararvi lite tid.Jag ska i stället vara snäll och positiv. Detta är jufaktiskt en ganska intressant fråga där vi har kunnatenas över blockgränserna - trots klara ideologiskaförtecken. I grunden handlar frågan om makt, ägande-rätt och växande klasskillnader. Det är frågor som vivänsterpartister försöker väcka till liv men där vi mestbemötts med ovilja att lyssna och en rad mer ellermindre medvetna missuppfattningar. Det handlar omden ojämna fördelningen av makt och inkomster. Dethandlar också om en växande klyfta mellan dem sombehärskar den nya informationstekniken och dem sominte gör det.Nu när vi i denna fråga har lyckats ena oss överhela den politiska skalan borde det vara möjligt attföra en sansad debatt där vi lyssnar på varandrasargument. Jag har i denna fråga fått ett antal kontakteroch samtal som ofta har varit ganska sorgesamma,men de har också gett mig en hel del nya insikter. Jaghar fått höra berättelser om människor som inte baraförlorade sina företag och pengar utan också sinafamiljer. Vad var det då som hände? Hur ska vi kunnaundvika upprepning av misstagen?Ytterst måste nog historikerna ta hand om vadsom egentligen hände, men jag vill ändå ge ett egethistoriskt perspektiv.Jag minns med viss nostalgi gamla därdet rådde ett slags hederlig kamrersanda. Sedan kom80-talets spekulationsbubbla. Fastighetsvärdena drevsi höjden och många tappade omdömet. Det gälldebåde de som lånade ut och de som lånade in pengar.När sedan krisen kom och tillgångsvärdena rasade,handlade bankerna i panik och krävde snabb återbe-talning. I några fall var det säkert berättigat att sägaupp lånen. Det fanns många skojare i rörelse dennatid, men också seriösa småföretagare och småspararedrabbades.Mitt i allt drev 1991 igenomhårdare regler för fastighetsvärdering, som ledde tillatt säkerheternas bokförda värden sjönk ytterligare. Iett slag hade bankerna exproprierat stora mängderfastigheter och andra tillgångar, som sedan när bank-krisen väl var över kunde säljas till långt högre priserän värdet vid överföringen till bankerna. En rad pro-cesser inleddes, men det var de stora bankerna somhade resurser att anlita de bästa juristerna. Både dom-stolar och myndigheter stod på det hela taget på ban-kernas sida.Jag är ingen anhängare av konspirationsteorier,men jag har en ganska stark uppfattning om att destatliga myndigheter som agerar i dessa frågor hartätare kontakter med bankerna och deras intresseor-ganisationer än med småföretagare och konsumenterav banktjänster och dessas företrädare. Därför ser jagnu fram emot förslag från regeringen och från denexpertpanel som jag förutsätter kommer till snarastmöjligt som går ut på att stärka små näringsidkaresintressen i förhållande till bankerna.Som vi konstaterar i betänkandet behöver ocksåkonsumentskyddet vid finansiell rådgivning stärkas.De som liksom jag suttit i deklarationsbyrå eller desom på andra sätt har kontakt med framför allt äldremänniskor vet hur stort behovet är. Jag minns den 90-åriga änka som hade nära på ett transak-tionskonto med en ränta nära noll. Pengarna tänktehon lämna efter sig i arv. Ingen hade påpekat förhenne att hon utan vidare skulle kunna dryga ut sinlåga pension med minst ett par tusenlappar om åretbara genom att flytta pengarna till ett sparkonto.Jag vill också något beröra de två reservationerVänsterpartiet står bakom. Den första gäller en mo-tion av m.fl. om att pröva dels infö-randet av en nedre beloppsgräns för betalningsför-summelser som ska registreras, dels en förkortadgallringstid för mindre betalningsförseelser. Dennafråga handlar också om ökade klassklyftor. När ägareoch styrelser i stora företag inte kan tvingas informeraom fallskärmar och pensionsavtal i mångmiljonklas-sen kan det inte vara rimligt att hårdbevaka dem sommissat en hundralapp på avbetalningsköpet.I motionen av m.fl. vill man attaktiefonder ska åläggas att ta ett mer aktivt äga-ransvar och bl.a. ta ställning i frågor som styrelsenssammansättning, fusioner och uppköp samt företa-gens strategiska inriktning. Utskottet hänvisar till enrapport från , till att fondbolagensförening antagit riktlinjer för fondägandet iden riktning som krävs i motionen samt att ska undersöka ökat inflytan-de över fonderna för andelsägarna.Allt detta är bra, men otillräckligt. Det som häntnyligen i ABB har blixtbelyst problemet med detpassiva ägandet. Fonder av olika slag, även AP-fonderna, har vanligtvis varit röstboskap åt de storaägarna, av typ Investor och andra s.k. maktbolag förett litet antal finansfamiljer. Det har lett till att ett litetkompisgäng har kunnat styra och ställa inte bara medägarstrategin utan också med olika individuella för-måner som man korsvis tilldelar varandra. När nu degamla kapitalisterna sviker sitt ansvar är vi i akutbehov av nya, ansvarstagande ägare. Visst är det braom detta ansvar tas på frivillig väg, men det är inteheller fel att också statsmakten uttalar sin vilja i den-na fråga.Till sist vill jag passa på att avliva en myt omVänsterpartiets syn på makten och ägandet - en mytsom grasserat en del . Vi är inte ute efteratt förstatliga privata företag. Däremot anser vi att desamlade löntagarna och pensionsspararna måste ta sittägaransvar nu när de lata kapitalisterna sviker ochbara ägnar sig åt kortsiktig spekulation. Vi kallar detekonomisk demokrati. Det har inget att göra medplanhushållning eller diktatur. Det är en rörelse somväxer underifrån och breder ut sig över världen. Föratt vara lite högtidlig , är det i grunden socia-lismens ursprungstanke, den arbetande människansvilja att skapa sin egen tillvaro.Anf. 219 PER ():Fru talman! Jag har inte med mig de citat sommöjligtvis hade varit bra för att polemisera mot JohanLönnroths citat från hans eget partis olika program.Nu handlar det om den svenska ekonomiska kri-sen, bankkrisen. Det var en kris för den finansiellastabiliteten. Det fanns många bakomliggande orsakertill detta, och det har skrivits mycket om detta. Detvar en kris för den ekonomiska politiken, en valu-takris, en fastighetsmarknadskris osv., med såvälnationellt som internationellt betingade orsaker.Vad som ofta glöms bort är att med bankkrisenföljde också en kris för många småföretagare. JohanLönnroth kanske skulle kalla dem småkapitalister -vad vet jag? 1993 var det nästan 17 000 konkurser förjuridiska personer enbart. Då kommer det också tillkonkurser för enskilda firmor.Vi vet vilken bakgrunden är. Det har nämnts omfastighetskrisen och nya regler från Finansinspektio-nen för värdering av fastigheter. Det kom mångalåntagares säkerheter att kraftigt sjunka i värde. Ban-kerna kunde hänvisa till avtal där kreditvillkorenmedgav uppsägning om inte säkerheterna komplette-rades och motsvarade lånebeloppet. Värderingen avkommersiella fastigheter förändrades mitt under denlöpande kreditperioden och satte människor på barbacke.Jag kan inte säga att jag bidrar med väldigt myck-et originellt här, men det är ändå oerhört viktigt. Entanke slog mig, och jag vet inte om utskottets ordfö-rande och andra kan ta till sig detta.När majoriteten försvarar en expansiv budgetpoli-tik - rätt eller fel - hänvisas till budgetmålet över enkonjunkturcykel. Jag har funderat, i min enkelhet somicke-ekonom, på formuleringen "över en konjunktur-cykel", om inte den innehåller en visdom även vadgäller bestämmelser om bankers soliditet, hanteringav säkerheter och uppfyllelse av kreditvillkor. "Överen konjunkturcykel" hade mycket kunnat rättas till,och de ursprungliga ägarna - låt vara med lån, menkanske inte allt var belånat - hade då kunnat varakvar i hyfsat orubbat bo.Professor pekar på minst fyra olikasätt som bankerna hanterade krisen. Han skrev i att en bank - vi vet säkertvilken det var - ofta gav in blanco-krediter utan sä-kerhet men till lite högre ränta och så förväntade mansig att det skulle ordna upp sig. Han kallade detta enhusbank med informella relationer.De andra storbankerna i var mer benägnaatt säga upp krediterna, att försätta låntagare medotillräckliga säkerheter i konkurs eller att överta till-gångarna. Vi känner till detta också. Det har skettäven . I många fall har driften fortsatts kanskeav företags verksamhet fast med en annan "betrodd",som skrev, företagare.Sedan säger han det som många andra har sagt,och även , att en oerhörd förmö-genhet omfördelades på detta sätt. Man behöveringalunda vara en postkommunist eller ha vilkendrapering som helst för att se de här problemen, utanman kan bara stå för marknadsekonomi i sin fullfjäd-rade form för att se att här är det lagregleringar sombehövs - det har varit otillräckligt.Wihlborg spekulerar i orsakerna och nämner enrad sådana. Jag hoppas att de tas till vara på bästamöjliga sätt i expertpanelen. Vi får ställa frågan, ochexpertpanelen får direktiv, eller hur det kommer attfungera. Vad ska man göra? Vad behövs för framti-den för att detta inte ska upprepas?Det behövs naturligtvis en samlad bild utifrånsmåföretagarnas synvinkel, inte bara bankernas ochden makroekonomiska instabiliteten, dvs. småföreta-garnas syn på den ekonomiska krisen. De var ju densista dominobrickan - kanske inte den sista, förLönnroth talade om familjer, spruckna förhållandenoch allt möjligt hemskt som har hänt.Även småföretagens ställning gentemot kreditgi-varna måste stärkas. Jag är glad för den enhet somfinns i utskottet. Småföretagarnas intressen måste tastill vara. Vi känner väl till den företagarstruktur vi hari landet. Den är inte bra. Småföretagens resurser är ju,som sade, så små i förhållande till de storabankernas och kreditinstitutens.Detta behöver vävas samman med konkurslag-stiftning och bankreglering, osv., utifrån samma per-spektiv.Jag ser framemot att arbetet kommer i gång.Anf. 220 ():Fru talman! S-gruppen fick ett brev från en äldredam. Hon hade sålt sitt egnahem, och så hade hon sattin sitt sparkapital på ett bankkonto. Av bankens eko-nomiska rådgivare blev hon per telefon uppmanad attföra över nästan alla sina besparingar till vad somvisade sig vara en högriskfond. Denna försäljningskedde utan något som helst skriftligt avtal och utannågon betänketid. Tanten hade ingen möjlighet attångra sig. har hon förlorat av sina pengar.Detta är bara ett exempel på utvecklingen inommarknaden för finansiella tjänster. Det ställs mycketstörre krav på konsumenternas kunskaper, kompetensoch tid att sätta sig in i frågorna. Långt ifrån alla harmöjlighet att sätta sig in i frågorna. Men kraven skaförstås inte bara ställas på konsumenterna.Vi anser att det är oacceptabelt att personer i ban-kens tjänst utger sig för att vara rådgivare när det isjälva verket handlar om försäljare som uppbär bådeprovision och bonus på sin försäljning. Försäljningvid dörr av t.ex. dammsugare kan inte ske utan skrift-ligt avtal, garanti och ångervecka. Det är orimligt atten bank kan sälja fondprodukter via muntlig överens-kommelse och med kanske tvivelaktiga övertal-ningsmetoder.Det är bl.a. på grund av detta brev som utskottetanser att det är glädjande att direktiven till en utred-ning om rådgivaransvaret är så brett upplagda att deger utrymme för en analys av konsumentskyddet vidfinansiell rådgivning. Vi ser också framemot detarbete som pågår inom EU med regler om bl.a. ånger-rätt och krav på information.Fru Talman! Det är inte bara äldre tanter somförlorat sitt sparkapital som hört av sig, utan ocksåmånga småföretagare som drabbades av bankkrisen ibörjan . Det var bl.a. osäkra värden påfastigheter och nya fastighetsvärderingar som sloghårt mot många småföretagare.Beskrivningar av den finansiella krisens bakgrundoch orsaker och ansvarsförhållandena har lämnats iflera olika sammanhang. Vi har också fått höra redo-visningar här .