prot · GP09106 · 2002-05-15 00:00:00 — Det var presidentFord som var nyvald - jag tror det var 1975 - när denya monetaristiska idéerna hade kommit i ropet. Hanhöll ett stort tal inför i . Därropade han ut: Trots allt, mina vänner, omfattar ar-betslösheten ju av befolkningen, men infla-tionen är någonting som skadar alla!Alla börsmäklarna ställde sig upp och applåderadevåldsamt, just därför att det utryckte precis tanken attdet är en klassfråga.Det är alltså vissa som har större intresse av atthålla tillbaka inflationen än att hålla tillbaka arbets-lösheten och andra som har motsatt prioritering. Allamänniskor, alla kloka människor i alla fall, vill själv-klart ha både låg inflation och låg arbetslöshet, mendet kan uppstå en konflikt, och den konflikten är iganska hög grad klassmässigt och politiskt ideolo-giskt bestämd.Anf. 230 PER ():Herr talman! Jag ska inskränka mig till att redogö-ra något för två reservationer som vi står bakom. Detfinns ytterligare en, men jag håller mig som sagt tillde två.Den första gäller extrautdelningen. Jag tvingas sä-ga att Socialdemokraternas hantering av den fråganpräglas av något av godtycklighet. Vi anser att enextra utdelning inte bör genomföras av flera skäl.Några har redan nämnts, och jag kommer att upprepanågot. Vi har ju en reservation om detta gemensamtmed de tre andra borgerliga partierna.Riksbanken har för redandelat ut mer till staten än vad vinstdispositionsregler-na stadgar. När man går vid sidan av detta och gör detinte bara en gång utan uppstår just käns-lan av godtycklighet. Jag har svårt att se att finansut-skottets ordförande kan vara riktigt nöjd med densituationen.Det handlar också om trovärdighetoch oberoende. Det skadas ju naturligtvis när manfattar beslut som går emot hela direktionen och ocksånär det går emot de analyser som har gjorts på dethållet i . Försiktigheten bjuder att Riks-bankens nuvarande beredskap ska bibehållas så kan hantera de risker och svängningar som kankomma. När då direktionen, som är där på professio-nell basis, säger att detta riskeras finns det anledningatt verkligen föra fram vägande skäl som talar för kan göra det. Det har enligt vår bedömning integjorts.Ett ytterligare skäl - och det har nämnts tidigare -är att det också handlar om beredskap och handlings-frihet inför växelkurssamarbetet ERM2.Den andra reservation som jag yrkar bifall till ärreservation 4. Jag yrkar alltså bifall till reservationer-na 2 och 4.Reservation 4 belyser de politiska faktorer somockså påverkar inflationen. har varitinne på frågan om inflation och arbetslöshet. Manskulle kanske kunna jämföra det med den överideolo-gi som talade om när han sade att alla partiernu står för demokrati. Det gör ju också.Jag tycker att det finns en viss parallell där. Andraländer har upplevt inflationshotet mer än vi och harsett de oerhörda skador som drabbar alla, inte minstde arbetslösa eller dem som har tillgångar som kanskeinte är stora men som snabbt förlorar sitt värde. Vi fårkanske vänta innan kommermed och omfattar även denna övergripande enighet ien stor politisk fråga, precis som demokratin.Ett generellt fel som regeringspartiet gör, såvälregeringen som partiet här i och dess stöd-partier, handlar om att man via politiska beslut kanpåverka inflationen, dämpa den och hålla den tillbakapå ett helt annat sätt än vad som sker här i Sverige.Det handlar om strukturpolitik, naturligtvis. Det ärskattepolitik, och det har ni tillämpat i någon omfatt-ning. Det handlar om bidrag, transfereringssystemenoch dessas utformning, konkurrenspolitiken, upp-handlingspolitiken - vi behandlar en proposition omdetta i finansutskottet nu - och det handlar om löne-bildning och arbetsmarknadens funktionssätt.Det finns alltså en rad instrument som politisktkan och ska hanteras härifrån, men det görs i väldigtliten utsträckning. Detta kan i alla fall tillfälligt på-verka inflationen, hålla inflationen tillbaka och göraatt den svenska ekonomin kan komma upp på enhögre tillväxtbana så att, så att säga, kakan blir större.Så sker dock i en alldeles utsträckning.I senaste inflationsrapport fanns enintressant sida, sidan 48, där man redovisade någraberäkningar på just detta. Man kan säga att10 miljarder i effektiviseringar, besparingar ellerstrategiska skattesänkningar motsvarar en tillfälliginflationsdämpning på . Där kan politikengripa in och göra så att oljan i maskineriet fungerarännu bättre och så att motorerna fungerar ännu bättre,och att man kanske t.o.m. kan byta upp sig till bättremotorer. Men det sker väldigt lite där, och det gör attRiksbanken tvingas höja reporäntan i en lågkonjunk-tur. Det kan knappast anses vara bra. Detta handlarvår reservation 4 om, som vi har tillsammans med deövriga borgerliga partierna.Anf. 231 ():Herr talman! Det här betänkan-det, som är nummer 23 från finansutskottet, heterPenningpolitiken och . Dethar inte diskuterats särskilt mycket om pen-ningpolitiken. Dock finns här en utvärdering frånmajoriteten. Vi har inga större invändningar mot dendel av betänkandet som gäller utvärderingen av pen-ningpolitiken.Vi kan se att konsumentprisindex och övrigamätmetoder för underliggande inflation har ökat.Egentligen har det ökat ganska stadigt sedan 1998fram till nu med ett mindre brott . Dethar varit en diskussion om problematiken med attinflationen har legat under det fastställda toleransin-tervallet. Vi har en diskussion om faran för ökandeinflation. Vi har också haft några räntehöjningar frånRiksbanken under senare tid.Det här är en känslig fråga i ett läge när det är likastor risk för att konjunkturen ska gå ned som att denska gå upp. Det är ett läge där vi står och väger. Frå-gan är hur man kan hantera faran för en ökad inflationoch avvägningen mot risken att strypa en begynnandehögkonjunktur eller bryta den utveckling som det påsina håll ändå finns positiva tecken på.En allmän bedömning av hur harmotsvarat sin uppgift är att man i stort sett kan god-känna den verksamhet som har varit och Riksbankensolika bedömningar. De gånger som hargjort fel bedömningar har den gjort det på ett ungefärlikvärdigt sätt som andra analytiker. Det innebär enstörre pessimism vid nedgång och en större optimismnär en uppgång förväntas. Det kanske är något somman rent politiskt ska fundera över. Jag tror också attdet är viktigt att vi fördjupar och fortsätter dennadiskussion i utskottets arbete framöver och också haren öppen attityd och diskuterar bedömningar med endel av de olika analytiker som gör konkurrerandebedömningar av den ekonomiska utvecklingen jäm-fört med bedömningar.I stort sett är min slutsats att arbeteoch policy är väl utformade och har fyllt de behovsom har funnits under den gångna utvärderingstiden.Det är ofantligt viktigt för en stabil ekonomi attförtroendet för upprätthålls och att för-troendet för fristående ställning upprätt-hålls. har ju medverkat i den myckettuffa saneringen av den svenska ekonomin som kräv-des efter den förra djupa lågkonjunkturen. Och en avde strukturreformer som har betytt väldigt mycket förstabiliteten är just fristående ställningoch hur dess uppgifter är utformade.Därför är den utveckling som har varit under detsenaste året väldigt bekymmersam enligt vår mening.Det är viktigt att marknaden har förtroende för Riks-bankens ledning. Det är detta förtroende som ocksågör att marknaden litar på stabiliteten i den ekono-miska politiken.Riksbankens ledning har föreslagit en utdebiteringenligt hävdvunnen princip och också föreslagitvinstdisponering. Fullmäktige har efter diskussioner iriksdagens finansutskott fattat ett annat beslut än detsom direktion har föreslagit.Vid en direkt fråga till riksbankschefen vid densenaste utfrågningen som utskottet höll med riks-bankschefen uttryckte han sig på följande sätt:"Den gamla principen omhur skulle fördela sina vinster har nuändrats två gånger - eller en gång - - -. "Den föreslagna blir verklighet när viska votera om detta i kammare.Därmed kan man säga att den principen inte läng-re finns. Det är svårt att ändra en princip två gångeroch sedan säga att man ska gå tillbaka till den gamlaprincipen.Det är ändå viktigt att marknaden har förtroendeför och funktionssätt. Däringår också dispositionen av eventuell vinst. Detinnebär i sig att det är viktigt att det finns principerför hur denna vinst disponeras så att skakunna upprätthålla den beredskap som är nödvändigoch att man inte i ett krisläge blir beroende av kapi-taltillskott.Då har man i gjort en analys av hurdetta skulle kunna se ut, en analys som vi tycker ärviktig och riktig. Det är anledningen till att jag förCenterpartiets räkning har ställt mig bakom den re-servation som handlar om disposition av Riksbankensvinst under mom. 2 i betänkandet, den reservationsom handlar om att denna extra utdebitering inte skaske just av den anledningen att måste hatillräckligt med kapital för att på ett trovärdigt sättkunna genomföra interventioner och kunna uppträdasom en lender of last resort vid hotande finansiellakriser.Den brist som uppstår i budget som är fastställdhär skulle i stället kunna fyllas genom försäljning avstatlig egendom för att inte öka den belåningsbördasom staten ändå redan har.Vidare tycker vi att det är viktigt att fundera överframtiden. Ska den här principen som inte längre gåratt kalla för en princip följas? Kan man lita på den,eller ska man föreslå lagstiftning? För vår del tyckervi att det är mycket viktigt att det är glasklart hurdessa frågor ska hanteras så att det inte uppstår någondiskussion om detta. Därför föreslår vi också en lag-stiftning där man stadgar hur vinst skafördelas och disponeras mellan olika fonder och vilkaöverskott som sedan kan föras över till staten.I ett vidare perspektiv står vi inför en diskussionnästa år som handlar om ett deltagande i den monetä-ra unionen. Det är viktigt att det finns en strategi förbåde ett ja och ett nej i denna folkomröstning som ärplanerad. Därför är det också viktigt att frågan omRiksbankens möjligheter att ta del både i en stabilise-rande verksamhet om det blir ett ja och i det fall detblir ett nej att dessa klargörs och att det sker delsgenom att man inte utdebiterar dessa medel, delsgenom att man genomför en lagstiftning för hurvinstdisponering ska ske.Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 2och 3.Anf. 232 ():Fru talman! Har fört en bra penning-politik? Som var inne på kan vi se en ganskaljus bild i finansutskottets granskning för treårsperio-den . Det här är tre framgångsrika år förden ekonomiska politiken. sjunkerarbetslösheten ned till och därunder. Vi får170 000 fler människor i arbete. Inflationen är i ge-nomsnitt . Och till svenska folkets glädje ökarreallönerna med , den bästa reallöneökning-en . Den offentliga sektorns nettoskuld på 392miljarder bantas bort och omvandlas till en nettoför-mögenhet. Det är en stor nyhet som har fått förvå-nansvärt liten uppmärksamhet. Våra offentliga finan-ser växer sig så starka att vi till skillnad från andraländer förmår att möta den internationella konjunk-turnedgången med en kraftfull och expansiv finans-politik.Vi kan nu se att trots alla varsel har arbetsmark-naden utvecklat sig bättre än väntat. Ska man få sågoda resultat måste alla delar av den ekonomiskapolitiken fungera väl, såväl regeringens som riksda-gens ekonomiska politik och penning-politik. Jag tvekar därför inte att sätta betyget välgodkänt på penningpolitik under dennaperiod.Vi vill ha en stark och välkonsoliderad riksbank.Men det måste ändå gå att sakligt resonera om vadsom kan vara en rimlig konsolidering och en välavvägd balansräkning. chef sade vid finansutskottets utfrågning ioktober förra året:En överkapitaliserad centralbank bekostas avskattebetalarna. Vi inom lånar uppför att placera pengar i . har ungefär 70 miljarder placerade i kort ränta ibanksystemet, och vi lånar upp till högre räntekostna-der. Dessutom behåller av sinaränteinkomster för att lägga till det egna kapitalet sombehöver öka eftersom det är så stort från början. Dettaökar i sin tur statens upplåningsbehov och skatterna.Här har talats en del om osäkerhet, bristande för-utsägbarhet, att det inte finns fasta principer och lik-nande. Jag tycker inte det stämmer. Vi gjorde ensamlad bedömning . Den innebar en extrainleverans på 40 miljarder uppdelat . Det vardessutom en fortsättning av de utdelningsprincipersom vi haft . Det var det besked vi gavförra året, och det är det besked vi ger i år.Vi fick här höra av , och vi kan också sedet i reservationerna, hur de borgerliga instämmer idirektionens förslag att skapa en fond på 10 miljardervars årliga avkastning i stort sett ska kunna täckabankens driftskostnader. Syftet är att bygga upp ensäkerhet om måste arbeta idet kontantlösa samhället och inte längre får inkoms-ter till följd av sitt sedelmonopol.Jag har stor sympati för att vill ha bå-de hängslen och livrem. Men här handlar det nog omdubbla hängslen och fyrdubbla livremmar och kanskelite till. Man gör nämligen antagandet att den utelö-pande stocken av sedlar och mynt på några få årkommer att krympa till en obetydlighet och att detdärför behövs en sådan här fond. Men det finns knap-past något stöd för ett sådant drastiskt antagande.Trots att vi det har fått så mycketmer av elektroniska betalningar, kontokort och kon-tantlös handel har sedelstocken ökat . Enrealistisk bedömning är attsedelstocken fortsätter att växa.Men låt oss ändå testa vad som händer med Riks-banken om vi gör det helt osannolika antagandet attsedelstocken bara skulle vara hälften så stor om tio år.I så fall kommer avkastning på sitt se-delmonopol att undan för undan sjunka från dagens 4miljarder kronor ned till ca 2 miljarder om tio år.Även den summan räcker mer än väl för att täckaRiksbankens driftskostnad på mellan 600 och 800miljoner kronor. Varför ska en normalt sett vinstdri-vande verksamhet bilda en mångmiljardfond varsårliga avkastning ska kunna täcka det allra mesta avdriftskostnaderna? Om det uppstår en extra god av-kastning , ska man då vara extra generös medsina driftskostnader? Blir det inte svårt att med ensådan här fond upprätthålla förtroendet för att manhåller en lika sträng kostnadskontroll i Riksbankensom i annan statlig verksamhet?De borgerliga partierna har många besvärande håli sina budgetalternativ . Till det kommer attde av någon outgrundlig anledning tillgodoräknadesig de 20 miljarderna i inleverans som de nu så hög-ljutt protesterar mot. Att de borgerliga proteste-rar mot den extra inleveransen innebär att de under-känner sina egna budgetförslag. Det fattas 20 miljar-der i deras budgetförslag utöver alla de andra bristersom finns där. Vad gör då de borgerliga när de upp-täcker att de har tillgodoräknat sig 20 miljarder somde inte vill ha? Säger de att det var ett misstag, beklagar det och att man ska försöka rätta tilldet? Nej, det sorgliga inträffar nu att de borgerligasmiter ifrån sitt ansvar att presentera trovärdiga bud-getalternativ. I stället hittar de på olika undanflykteroch skyller ifrån sig på andra.Kristdemokraterna, som gärna vill rida på högaprinciper, har försökt att förklara bort de gapandehålen i sitt budgetförslag med att finansministernskulle ha mörkat och smugit in pengarna i regering-ens budget och att de därför inte kände till att de varinräknade. I så fall måste ni ha slutat att läsa i bud-getpropositionen innan ni kom till avsnittet Statsbud-getens inkomster i första delen av budgetpropositio-nen. Där står det tydligt klart om de ökade inkomstersom beror på att förväntas göra en extra-ordinär utdelning även 2002. Mer insmuget än så vardet faktiskt inte.När nästan hela , inklusive ,missade i omröstningen om det tillfälliga sysselsätt-ningsstödet angav teknikaliteter som orsak,trots att det var människorna som gjorde misstagetoch inte tekniken. När det gäller riksbankspengarnaskyller på vad hon kallar arbets-modell. Men på vilket sätt skulle arbets-modell tvinga att räkna i de 20 miljar-derna i sitt budgetalternativ om de inte vill ha peng-arna? Det är ju självt som bestämmerom man ska räkna in pengarna eller inte.Efter det vill jag dock skynda mig att instämma inågot klokt som har sagt. Det är att riksda-gens arbete ska styras av ledamöter. Dettycker vi är en viktig princip, sade när honavvisade förslag om att riksbanksdi-rektionens tjänstemän ska ha laglig rätt att kräva attbli hörda i en offentlig riksdagsutfrågning. Socialde-mokraterna, , och Center-partiet har haft en solklar inställning i denhär principfrågan. Vi fyra partier anser att riksdagensarbete ska bestämmas av . Det är de folk-valda själva som ska bestämma över sitt eget arbete.Att ge tjänstemän hos en underordnad myndighetbestämmanderätt över de folkvalda och riksdagensarbete är ett förslag som inte hör hemma i en parla-mentarisk demokrati.I den här frågan har fladdrat fram ochtillbaka som en tyllgardin i högervindarna. För två årsedan ställde helhjärtat upp på Moderater-nas förslag och skrev under på att enligt reservanter-nas mening vore det särskilt värdefullt att få fastslagetatt rätten att föranstalta om utskottsutfrågning ärömsesidig. röstade på Modera-ternas motion men hävdade i debatten att man hadeen annan uppfattning. Det uppstod en diskussion därFolkpartiets representant påstod att jag inte läst or-dentlig vad som stod i reservationen, men en månadsenare erkände representant att reserva-tionen blivit felaktigt utformad.I år ser vi reservationen i en ny skepnad. harreservanterna snurrat jämfört med för tvåår sedan. nöjer de sig med att ska kunnaställa krav på , men inte tvärtom. Då villjag fråga : det att ni nu definitivtöverger motionens förslag om att det ska finnas enömsesidighet där riksbanksdirektionen enligt lag skakunna kräva att anordnar utfrågningar? Vardet här sista gången som ni lägger fram ett sådant härförslag om ömsesidighet i en motion?Jag får väl för artighetens skull kommentera detsom sade i sitt anförande, även om jagfick en stark känsla av det handlar om att man harväldigt svaga argument och att man därför behöverhöja rösten kraftigt.Konfiskation, plundring och övergrepp, sadeGunnar om extra inleveranser.När man hörde kunde man aldrig tro atthan själv aktivt medverkade till den ena halvan avden extra inleveransen på 40 miljarder. När manhörde honom kunde man möjligen också tro att Riks-bankens egna kapital måste ha sjunkit med minst 20miljarder . I själva verket kan jag lugnahonom. Han medverkade bara till att Riksbankensegna kapital minskade med 8 miljarder jämfört medåret innan. Det är för övrigt samma situation , 8miljarder. Minskningen blir alltså samman-lagt 16 miljarder. Då ska man veta att ökade Riksbankensegna kapital med det dubbla, med 32 miljarder. Att visom nu inte bara står för ena halvan av de 40 miljar-derna skulle plundra och äventyra finan-siella oberoende är därför inte ett särskilt välgrundatpåstående, om jag uttrycker mig mycket milt.Även i fortsättningen kommer att va-ra en av världens bäst konsoliderade centralbanker.Vi är inställda på att ska kunna bevaraden situationen i framtiden.Låt mig efter den kommentaren till att jag som en kontrast uppskattade den sakligaton som , Per och haft i debatten. Jag måste säga att rätt svåra frågor. har vi skyl-dighet att ha en självständig riksbank. Det är minbestämda uppfattning att det är ett internationelltåtagande. Vad som kan hända i våra rela-tioner till EU har jag väldigt svårt att göra be-dömningar av. Jag tycker också att det är lite välmycket begärt att jag ska uttala mig om vilka som skafinnas i riksbanksdirektionen i en framtid.Herr talman! Jag ber att få yrka bifall till finansut-skottets förslag.Anf. 233 () replik:Herr talman! Låt mig då sakligt konstatera att denextra inleveransen om till statenfrån strider mot gällande regler.Låt mig sakligt konstatera att den extra inleveran-sen strider mot principen om att ska varasjälvständig och oberoende.Låt mig sakligt konstatera att den extra inleveran-sen strider mot riksbanksdirektionens rekommenda-tioner.Då infinner sig givetvis följande fråga: Om nuekonomin är så god som inledningsvishävdade att den var, varför ska man då på det härsättet flagrant bryta mot de regler och principer somfinns och riskera att förtroendet för ur-holkas? Det handlar ju om att man annars skulle få ettunderskott i statsbudgeten om närmare 10 miljarderkronor. Det är ett faktum, och det är det som det härhandlar om.Anf. 234 () replik:Herr talman! Mycket fakta har jag hört i mina da-gar men sällan så lite. Det som försöktekonstatera hade inte mycket med saklighet att göra.Det skedde ju en extra inleverans , och Gun-nar åsatte också den i sitt inledningsanförandestämpeln konfiskation osv. Men varaktivt medverkande till den.Samma invändningar som nu försö-ker resa mot den andra delen av inleveransen kan påsamma grund riktas mot den första delen. Jag tyckerdärför att ska vara väldigt försiktig medhela detta resonemang, milt uttryckt.Man ska vidare kanske uppmärksamma att direk-tionen inte kategoriskt har avfärdat varje form av enextra inleverans även . Man säger i uttalandet attmed de behov av avsättningar som harskulle det finnas ett utrymme för att under innevaran-de år dela ut ytterligare 0-20 miljarder utöver denberäknade vinsten. Det uttalas inte med någon entusi-asm, vill jag säga, men det är inte heller ett katego-riskt motstånd mot en extra inleverans.Jag är ganska säker på att direktionen inte ser detsom en styrka att ha talesmän som talar om plundringoch konfiskation i det här sammanhanget.Anf. 235 () replik:Herr talman! Jag skulle vilja att på en enkel fråga: Är det så att statsbudgeteninte skulle gå med underskott om man inte överfördedessa 20 miljarder extra från ?Anf. 236 () replik:Herr talman! Detta är en helt ointressant fråga.Den har över huvud taget inte påverkat vår inställningi detta sammanhang. Det är blott och bart en sidofrå-ga, som inte alls har spelat någon roll när vi tagitbeslutet.Jag skulle också vilja att försöktesvara på den fråga som jag ställde: Innebär reserva-tionen när det gäller ömsesidighet att ni nu övergertanken på att motionera om ömsesidighet?Anf. 237 PER () replik:Herr talman! talar om att det intefanns någon entusiasm hos direktionen med tanke påextrautdelningen, och det är väl milt uttryckt. Jag trorinte att vill påstå att den sker i enlighetmed riksbanksdirektionens önskemål eller uttryckligavilja. Det har dessutom tydligt förnekats av riks-bankschefen vid en utfrågning för kanske ungefär etthalvår sedan på en fråga som jag ställde.Jag tycker att det här sättet att gå emot riksbanks-direktionens vilja gör att man kan ställa frågan tillutskottsordföranden om han har förtroende för riks-banksdirektionen. Att på detta vis gå emot den är juändå ett sätt att undergräva dess auktoritet.Jag tänker mig vidare också att finansutskottetsordförande lite grann får vänja sig vid att Kristdemo-kraterna är ett förhållandevis stort parti. Jag tycker så långt möjligt ska försöka att axla ett individu-ellt ansvar. Vad gäller att finansministern har smugitsig in är det visserligen farligt att fråga här var någon-stans har hittat uppgiften om detta - jagskulle inte tro att det står i vår motion - men jag und-rar vem som har sagt detta. Det kan vara av intresse. Ivarje fall har inte jag talat om detta.Jag skulle för min del vilja säga att det hade varitklädsamt och bra om man hade finansierat detta på ettannat sätt och inte i efterhand.Anf. 238 () replik:Herr talman! Det är ju som har skrivitom detta i flera omgångar. Han har fört en stor debattom att finansministern mörkar och har smugit indetta. Det har upprepat flera gånger.Man kan göra ett misstag, och ni har bara lästfram till s. 102 i budgeten. Problemet är att man se-dan skyller på någon annan och säger: Det var vi somgjorde misstaget, men det ska vi försöka rätta till. Närdet kommer upp en diskussion om vad ni ska göra närni nu har ett hål på 20 miljarder i er budget blir sva-ret: Ja, då får vi sälja ut lite fler statliga företag.Men är det ansvarsfullt att i ett läge där börskur-serna är låga forcera en utförsäljning av statliga före-tag och åstadkomma stora förluster för skattebetalar-na?