prot · GP0988 · 2002-04-02 00:00:00 — Det gäller kvinnor med funktionshinder,från väldigt unga kvinnor och barn till äldre kvinnor,inte minst inom äldreomsorgen där vi vet att det före-kommer trakasserier och våld.Detta är en väldigt aktuell fråga som måste dis-kuteras både bland förtroendevalda och bland anställ-da. Vi måste synliggöra problemet, eftersom det ärförst då som vi kan åtgärda det.Anf. 48 ():Herr talman! I sitt andra inlägg redogjorde soci-alministern för ytterligare frågor som är på gång närdet gäller just frågan om statistik och registrering. Jagtycker att det är bra att dessa frågor verkligen lyftsfram på många olika sätt. Och det finns säkert mer attgöra. Det viktigaste är naturligtvis att man får någontyp av samsyn när det gäller möjligheten att registreraoch hur man ska kunna registrera utan att den enskil-da människan hängs ut. Detta är naturligtvis en svårfråga. Jag är alltid lite skeptisk när det gäller att regi-strera människor, inte minst när det gäller att registre-ra människor som har ett funktionshinder. Men jaghoppas ändå att man ska kunna hitta något sätt för attöka kunskapen om vad det är för övergrepp, hur van-liga de är och hur vi på ett bättre sätt ska kunna mot-verka de övergrepp som vi trots allt vet sker.I och med detta är jag för min del nöjd med desvar som jag har fått och hoppas att det frågor som vihar lyft fram kommer att få konkreta resultat.Anf. 49 Socialminister ():Herr talman! Det har varit ett mycket nyttigt tan-keutbyte. Som jag försökte påpeka såväl i interpella-tionssvaret som i ett senare inlägg är det klart att dethar skett ganska mycket i ettförsök att uppmärksamma problemet och att också setill att myndigheter både på nivå och påstatlig nivå uppmärksammar problemet och skaffarsig kunskap. Jag berättade också om de initiativ somhar tagits . Men jag delarinterpellanternas allmänna farhågor om att det ändåinte görs tillräckligt, dvs. att vi har anledning att yt-terligare reflektera över vad som kan ske. Det är där-för som detta särskilda möte med frivilligorganisatio-ner och myndigheter kommer att hållas.Den fråga som vi har anledning att fundera på all-deles särskilt är den som tog uppi slutet, nämligen att vi å ena sidan måste skaffa kun-skap och se till att vi vet hur stort problemet är och attvi därmed också kan utveckla etiska riktlinjer ochlösa bemötandefrågorna, men att vi å andra sidannaturligtvis inte får skapa ett system som gör attmänniskor med funktionshinder känner att de plöts-ligt får en extra belastning, att de på något sätt skaregistreras särskilt. I detta fall måste de kunna hasamma rättigheter och kunna kräva samma respektsom alla andra.Jag tror alltså, precis som , attdet finns en lösning på detta. Och om vi är tillräckligtlyhörda i diskussionerna, inte minst med handikapp-organisationerna, går det kanske att hitta en lösningså att vi tillgodoser såväl respekten för den enskildaindividen som vårt behov av att öka kunskaperna.Marietta de påpekade att detkanske inte räcker med fortbildning. Jag tycker att detär viktigt att konstatera att det är angeläget att sjuk-vårdshuvudmännen likaväl som kommunen ellersocialtjänsten ser till att erbjuda personalen en utbild-ning i dessa frågor likaväl som i andra. Jag är faktisktosäker på hur det ser ut i grundutbildningen. Jag vetinte i vilken mån den här typen av problem tas uppoch på vilket sätt. Men jag är beredd att undersökadet. Och om vi kan konstatera att man i grundutbild-ningen inte tar upp detta på ett förnuftigt sätt är jagfrån min sida beredd att försöka se till att det läggs ini grundutbildningen.Anf. 50 ():Herr talman! Enligt den information som jag harfått, socialministern, tas det i grundutbildningen förläkare och sjuksköterskor inte upp särskilt mycket närdet gäller att kunna se om funktionshindrade kvinnorhar blivit misshandlade. Det är den information somjag har. Det är därför som jag har tryckt så väldigtmycket på det. Då tycks vi vara överens om att soci-alministern ska se vad han kan göra.Jag kan efter denna debatt konstatera att alla visom har deltagit i den är väldigt överens om denmångdubbla utsatthet som funktionshindrade kvinnorsom blir misshandlade drabbas av och att detta måstefram i ljuset och åtgärdas. Vi tycks också vara över-ens om att det behövs kunskaper och kompetensbland sjukvårdspersonal, socialtjänstpersonal, perso-nal inom äldreomsorgen, osv.Det är därför som jag blir så väldigt upprörd närjag läser om t.ex. den kränkande behandlingen medgrova ord och hot som den 93-åriga senildementakvinnan i blev utsatt för. Hon är faktisktfunktionshindrad. Min upprördhet blir inte mindre närjag ser hur agerar.Kommunen är tydlig men inte facket. Frågan i dettafall precis som i alla andra fall är på vems sida manstår. Jag vet på vems sida jag står. Jag står på den 93-åriga kvinnans sida, och det tror jag att vi alla som ärhär gör.Anf. 51 ():Herr talman! Jag delar uppfattning att det känns som att vi är väl-digt överens om att det här är ett stort problem sommåste tydliggöras och synliggöras. Vi måste diskuteradet i olika sammanhang så att vi får både kunskap ochförståelse och så att detta uppmärksammas ordentligt.Ministern tog upp forskningen och sade att maninom brottsofferforskningen nu ska titta närmare påproblematiken också när det gäller funktionshindradekvinnor. Det gläder mig mycket. Det visar sig nämli-gen att det finns väldigt lite forskning inom områdetkvinnor med funktionshinder. De har inte synliggjortsalls inom forskningen. Det finns bara några studiersom fokuserar på kvinnor och barn med utvecklings-störningar. Från den forskningen vet man att före-komsten av sexuella övergrepp är oroande stor och attövergreppen ofta startar mycket tidigt i kvinnans liv.Med detta som grund vill jag också peka på att detkan se olika ut för olika grupper med funktionshinder.Den som är psykiskt funktionshindrad, förståndshan-dikappad eller kommunikationshandikappad har kan-ske större svårigheter än någon annan när det gällermöjligheterna att tala om hur det ser ut. Därför behö-ver vi mer kunskap, och då måste forskningen blitydlig. Man måste se både till olika funktionshinderoch till den utsatta situation som dessa kvinnor befin-ner sig i. Där håller jag med ministern om att det ärsvårt med statistiken. Men om vi kan komma framden vägen skulle det betyda oerhört mycket för denfortsatta kunskapsinhämtningen och för förståelsen.Jag tackar för den här debatten som jag tycker ärväldigt viktig och som var mycket intressant.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 2001/02:307 omfunktionshindrade kvinnors behov av kvinnojou-rerAnf. 52 Socialminister ():Herr talman! har frågatjämställdhetsminister på vilketsätt hon avser att arbeta för att kommunerna ska ta ettstörre ekonomiskt ansvar för kvinnojourernas verk-samhet och för att det finns en jour i varje kommunsamt på vilket sätt hon avser att arbeta för att defunktionshindrade kvinnornas behov tillgodoses vaddet gäller tillgänglighet till kvinnojourer. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skasvara på interpellationen.Ansvaret för att ge kvinnor som är eller har varitutsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet stödoch hjälp för att förändra sin situation vilar enligtsocialtjänstlagen på i landets kommu-ner. Det kan t.ex. handla om att ordna en tillfälligbostad eller ett skyddat boende till en kvinna somutsatts för misshandel och som inte utan risk för fort-satta övergrepp kan återvända hem. Det kan ocksåvara fråga om behov av hjälp i form av rådgivningeller kanske en stödperson som polisut-redning eller rättegång pågår. Det är viktigt att soci-altjänsten är lyhörd för vad kvinnor som befinner sig ien misshandelssituation kan vara i behov av. Social-tjänsten måste också aktivt erbjuda hjälp av olika slagsamt själv ta initiativ till kontakter med en kvinna omman får kännedom om att en misshandelssituationföreligger.I flertalet av landets kommuner har en del av dettaansvar tagits genom att kommunen driver eller stöderen kvinnojour. Landets kvinnojourer fyller enmycket viktig uppgift för att stödja och hjälpa kvin-nor som är eller har varit utsatta för misshandel ellerandra övergrepp. Precis som påpekar finns det ett antal kommuner som intestöder någon kvinnojour ekonomiskt. Jag menar attdet är viktigt att de kvinnor som är i behov av stödoch hjälp också får det. Om detta sedan sker via enkvinnojour eller på något annat sätt är ett ansvar förden enskilda kommunen att bedöma utifrån behovenoch de resurser som finns tillgängliga. Våren 1998antog regeringens proposition(1997/1998:55) Kvinnofrid, ett omfattande åtgärds-program för att bekämpa våldet mot kvinnor. Social-styrelsen fick då bl.a. i uppdrag att leda socialtjäns-tens och hälso- och sjukvårdens utvecklingsarbete ifrågor som rör våld mot kvinnor. Socialstyrelsenkommer att rapportera detta uppdrag tillregeringen. Denna rapport kommer att utgöra ettvärdefullt underlag när det gäller att säkerställa attmisshandlade kvinnor verkligen får det stöd och denhjälp av som de behöver.När det gäller frågan om den fysiska tillgänglig-heten till kvinnojourerna för kvinnor med funktions-hinder menar jag att den måste ses i sammanhangetav det mer generella tillgänglighetsarbetet. I denhandikappolitiska handlingsplan som fatta-de beslut om görs en kraftfullmarkering av värdet av ökad fysisk tillgänglighet.Den offentliga sektorn och dess institutioner ska gåföre i detta arbete och visa vägen, ett omfattandearbete som just nu pågår. Handikappombudsmannenhar också inrättat ett tillgänglighetscenter som bl.a.arbetar rådgivande och pådrivande när det gällertillgänglighetsfrågor. Jag vill i det här sammanhangetockså nämna den parlamentariska kommitté (dir.2002:11) som ska se över diskrimineringslagstift-ningen.Kvinnor med funktionshinder som utsätts förmisshandel eller andra övergrepp är en mycket utsattgrupp. Det är därför viktigt att deras speciella situa-tion uppmärksammas både i det fortsatta kvinnofrids-arbetet och i det handikappolitiska arbetet.Anf. 53 ():Herr talman! Jag har lyssnat på den debatt som fö-regick denna interpellationsdebatt. Mycket har redankommit fram, även vad gäller kvinnojourer. Vad jagskulle vilja lägga till är det otroliga arbete som kvin-nojourerna utför - mycket på frivillig basis och medobetalt arbete.En grupp inom kvinnojourerna t.ex. anordnarvarje år ett möte - en semester- och arbetsvecka; jagvet inte riktigt vad jag ska kalla det för. I Vejbystrandhar man hållit på . En grupp om ca 35 kvinnorper år deltar i självförsvar, medvetandegörande ochmycket sådant. Det är inte så att det bara är 35 rull-stolsburna kvinnor som är där och får lära sig hurman kör på en angripare med den vassaste delen avsitt mobilfordon, utan det gäller också psykiskt han-dikappade. Det är många handikapp som behöveruppmärksammas i det fallet. Det finns ju många olikatyper av handikapp där det visar sig att man är väldigtutsatt.Nu vågar vi tala om dessa problem här i kamma-ren. Det är alldeles utmärkt. Jag tycker inte att någonhar försökt att dölja vad det egentligen rör sig om,utan vi har verkligen tagit tag i de riktigt svåra frå-gorna och det som vi egentligen inte vågar se.Jag ska citera ur regeringens proposition Från pa-tient till medborgare - en nationell handlingsplan förhandikappolitiken: "Det finns fortfarande anmärk-ningsvärt lite samlad kunskap om jämställdhetsper-spektiv på handikappfrågor i . Arbetet förjämställdhet har på många sätt trängts undan av jäm-likhetsarbetet när det gäller personer med funktions-hinder. Den ena diskrimineringen, den som handlarom kön, har inte blivit synlig därför att den andra, densom handlar om funktionshinder, har varit så iögon-fallande. "Det här är lite grann problemet, dvs. att se frågan iett könsmaktsperspektiv. Detta har och kvin-nojourerna kläm på. Lite har ändå hänt. Jag har fått enutredning, en rapport. Studie om förekomsten av våldmot kvinnor med funktionshinder. Där ges exempel påhur kvinnor och unga flickor trakasserats eller våldta-gits i färdtjänsttaxin eller i skolbussen - platser somper definition borde vara fredade zoner. I februari i årvar det ett seminarium om detta. Jag hoppas att någonannan kunde delta då. Jag kunde inte göra det, mendet hade varit väldigt intressant just från den aspektsom vi tar upp här i dag.Kvinnojourerna har behov av pengar. Vi i Miljö-partiet kräver extra i tilläggsbud-geten. En av mina frågor till ministern är om vi harnågra som helst möjligheter att komma fram tillsam-mans med er på den punkten. Jag vet att förhandlingpågår och tar tillfället i akt att försöka påverka ut-gången av den förhandlingen. Vi har ju samlatskring en väldigt angelägen fråga. Kvinnojourernabehandlar jag i min interpellation. De behöver de 20miljoner kronorna. Där skulle jag gärna vilja ha ettsvar.Anf. 54 Socialminister ():Herr talman! Det är viktigt att påpeka att det ärkommunerna och som har ansvaret, ochdet är bara gentemot kommunerna och socialtjänstensom vi med lagstiftning kan ställa krav på aktörerna.Det är viktigt att säga att kommunerna och de somarbetar inom konstaterar att kvin-nojourerna är den enskilt duktigaste aktören på områ-det. Det är där som kunskapen finns. Kvinnojourernagör sådant som , polisen eller andramyndigheter har svårt att göra.Socialstyrelsen gav ut en skrift sedansom heter Våld mot kvinnor - män i kris där man justredovisar att såväl polisen, som sjuk-vården konstaterar att de inte kan erbjuda sammaheltäckande stöd till våldsutsatta kvinnor som kvin-nojourerna.Därmed är vi inne på det som börjar bli allt vanli-gare, och det är ganska glädjefullt, nämligen att soci-altjänsten själv måste arbeta med frivilligorganisatio-ner som har en annan kompetens och som har lättareatt vända sig till och ta emot människor som kanskeinte vill vända sig till någon som ändårepresenterar en myndighet.Kvinnojourer finns, såvitt jag är rätt informerad, ica 150 av 289 kommuner. I flera kommunerfinns flera jourer. Men det betyder att det i mångakommuner saknas kvinnojourer. Vill vi kunna ge stödåt utsatta kvinnor - särskilt behöver vi naturligtvis gestöd åt funktionshindrade kvinnor som utsätts för våld- är det nödvändigt att vi ger stöd till att utvecklakvinnojourernas arbete.Hittills har också RSMH fått stöd av staten i hu-vudsak via de anslag som har getts via Arvsfonden iett antal omgångar. I vilken mån det finns möjligheteratt föra in pengar i budgeten vågar jag inte ha någonuppfattning om. Det är på höstkanten som budgetpro-positionen ska presenteras, och de samtalen kommeratt fortsätta. Det är viktigt att också kommunerna harmöjligheter att ge ett aktivt stöd. Tyvärr kan mankonstatera att många kommuner är förhållandevisavvaktande eller ger ett mycket begränsat stöd till enverksamhet som vi vet har mycket stor betydelse.Det är möjligt att staten ska ta ett ökat ekonomisktansvar. Men ska det här fungera är det viktigt attkommunerna ser kvinnojourerna som ett nödvändigtkomplement till , kanske är det den endamöjligheten för att leva upp till det somstadgas i socialtjänstlagen, och att kommunerna där-för är beredda att ge ett aktivt stöd till kvinnojourer-nas arbete.Anf. 55 ():Herr talman! Jag håller absolut med om det. Detär jätteviktigt att kommunerna tar itu med detta. Nuhar det tydligen hänt något , som jag hadesiffror från. Då var det 130 kommuner, och socialmi-nistern nämnde 150. Det är bra att det händer lite. Hurbedrivs det här arbetet i socialdemokratiskt styrdakommuner? Har socialministern någon uppfattningom det? Vet socialministern någonting om hur det serut i kommunerna ? De pengar som jag talar omsom skulle kunna tillföras gäller tilläggsbudgeten.Den sitter vi och förhandlar om , så det är lite meraktuellt än att det skulle komma först i höstbudgeten.Nu hör jag att socialministern är väldigt väl insatti de här frågorna. Anledningen till att jag ställde frå-gan till just jämställdhetsminister att jag ser det här ut ett könsperspektiv. Handi-kapporganisationerna når inte, trots det fina arbetesom de gör, de här kvinnorna riktigt på samma sätt.Det visar ansökningarna till kurserna på Vejbystrandsom hålls . Det är faktiskt mest via kvinnojou-rerna som man når de kvinnor som kommer till kur-serna. Det fungerar inte via handikapporganisationer-na.Det är alltså angeläget med medvetandegörandepå flera plan.Mina frågor till ministern nu gäller tilläggsbud-geten och hur arbetet bedrivs i de kommuner som harett socialdemokratiskt styre.Anf. 56 Socialminister ():Herr talman! Jag är ledsen för att jag inte kan gesvar på vare sig det ena eller det andra. Jag vet intehur diskussionerna om tilläggsbudgeten går. Det endajag kan säga är att har man anspråk på att öka ansla-gen i tilläggsbudgeten måste man också redovisavarifrån man tar pengarna, och det kan vara ett be-kymmer. Även om detta är ett angeläget ändamål ärdet viktigt att i så fall tala om varifrån pengarna skakomma. Jag vet faktiskt inte hur de diskussionernaförs.Hur det ser ut i kommuner med olika politiskamajoriteter är jag inte heller informerad om. Egentli-gen kan jag säga att det ur vår synpunkt spelar mindreroll. Min uppfattning är nämligen att det ska finnasstöd till kvinnojourer i alla kommuner. Jag tycker attdet är ganska rimligt att alla kommuner inser attkvinnorna behöver den här typen av stöd. Även viformellt från inte kan beordra det kan detvara en upplysning till kommunerna att de ska ut-nyttja den kompetens som finns och som är så väldokumenterad i offentliga handlingar, exempelvis iSocialstyrelsens rapport.Anf. 57 ():Herr talman! Ett dilemma som vi direkt har berörti dag är handikappanpassningen av jourlägenheter.Man vill inte ha de här lägenheterna på bottenplanet iett bostadsområde. De ska ligga ett par trappor upp,och då bör det finnas hiss. Jag vet inte riktigt om mantycker att det är en offentlig lokal. Den ska inte varaså hemskt offentlig heller. Där har vi möjligheter attvia lagstiftning komma till rätta med frågorna. Ellerska man se det ur bostadsanpassningssynpunkt? Dethandlar om en lägenhet. Ska man då få bostadsan-passningsbidrag för att anpassa den till de här kvin-norna? fokuserar jag på de rörelsehindrade kvin-norna, men det är där som behovet är mest påtagligtoch synligt. Det var andra som tidigare i debatten togupp möjligheten till dövtolk och annan hjälp ochnaturligtvis frågan om de psykiskt funktionshindradesspeciella svårigheter.Att ämnet är viktigt har vi fått belyst på mångasätt . Det är en interpellationsdebatt kvar i frå-gan. För dem som inte har hört det förut kan jag talaom att debatten kommer sig av att vi är ett antal kvin-nor i handikappforum från olika partiersom väckte interpellationer på den för att uppmärksamma våldmot funktionshindrade kvinnor.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 2001/02:309 omåtgärder för sysselsättningAnf. 58 Näringsminister ():Herr talman! Jag vill börja med att tacka MartinNilsson för interpellationen. De fyra frågor han ställerär centrala för den verksamhet jag ansvarar för inomregeringen. Dessvärre har ingen av frågorna en enkellösning. Problemen kan bara behandlas med ett lång-siktigt och målmedvetet arbete. Jag är glad över till-fället att få ge en samlad bild över de initiativ somregeringen beslutat om.Martin frågar om hur drabbade orter skastödjas vid nedläggningar.System för stöd finns inom exempelvis regional-och arbetsmarknadspolitiken. Men varje drabbad orthar unika möjligheter och problem, och därför måstesamordningen av statens insatser vara unik för varjedrabbad ort. , med länsarbets-nämnder och arbetsförmedlingar, är uppbyggt för attbedriva lokalt anpassat arbete. För att förstärka möjligheter att snabbt och ef-fektivt kunna erbjuda stöd- och stimulansåtgärder påden lokala nivån uppdrog emellertid regeringen ihöstas åt att etablera enoperativ grupp som kan sättas in vid stora varsel.För två veckor sedan tog regeringen vidare två be-slut om uppdrag till myndigheter för att samordnastatlig verksamhet för att stärka regional konkurrens-kraft. Ett av uppdragen är inriktat på metodutveck-ling. Myndigheter verksamma inom olika politikom-råden ska till lämna förslag på nya sättatt samordna statlig verksamhet på regional nivå.Det andra uppdraget är inriktat på att samordnasnabba insatser på orter med sårbar näringslivsstruk-tur. Arbetet med infrastrukturinvesteringar, företags-utveckling och kompetensförsörjning kommer attprioriteras.Martin frågar vidare om hur rättvis kon-kurrens säkerställs vid företagsstöd inom EU.Syftet med företagsstöd är att stärka den ekono-miska och sociala sammanhållningen och att stärkaden industriella konkurrenskraften. Detta får dockinte ske till priset av att konkurrensen på den inremarknaden snedvrids. Företagsstöden måste reglerasså att de inte otillbörligen styr företagens lokalise-ringsbeslut. Regeringen föreslog i den regionalpoli-tiska propositionen att småföretagsstödet avskaffasoch sysselsättningsbidraget utvärderas. Riksdagenbeslutade om detta. I fallet har regeringenagerat för att försäkra sig om att reglerna följts. har träffat ansvarig kommissionärMonti. Kommissionen undersöker om stödet ärförenligt med gällande regler.Nästa fråga från handlar om huranställda ska stödjas vid nedläggningar.Först vill jag nämna arbetet med omställningsför-säkringar. Inom några av arbetsmarknadens avtalsom-råden finns kollektivavtal som syftar till att stödjaarbetstagare vid nedläggningar. Regeringen verkargenom en förhandlare för liknande system inom allaavtalsområden. Arbetet ska vara klart i juni 2002.Arbete pågår för att klarlägga hur kostnaderna för attavveckla verksamhet påverkar företags nedlägg-ningsbeslut. och Arbetsmarknads-styrelsen har fått i uppdrag att snabbutreda rättsläget iandra EU-länder för arbetsgivarens ansvar vid före-tagsnedläggningar. Uppdraget ska redovisas senastden . I sammanhanget vill jag också på-minna om medbestämmandelagens förhandlingsskyl-dighet. EU-direktivet och lagen om europeiska före-tagsråd är inte lika långtgående men tydliggör ettföretags informations- och samrådsplikt då anställda imer än ett EU-land är berörda. I hela EU står detalltmer klart att företagen måste ta ökat socialt ansvarvid stora omstruktureringar.Till sist frågar hur vi kan säker-ställa att lönsam produktion stannar i Sverige.Det går inte att lagstifta fram företagande. Företagmåste ta marknadsmässiga beslut inom ramen för deregelverk som finns. Regler som motverkar socialdumpning och som ger konkurrens på lika villkortillsammans med bra näringslivsklimat gör att företagetablerar sig i och stannar här. Enligt list-ningar av internationella investeringsbanker har Sve-rige ett bra näringslivsklimat. statsfinanser gerprisstabilitet med låga räntor vilket gör det lönsamtatt investera. Arbetsmarknadspolitik och utbildnings-politik ger kompetent arbetskraft. är detviktigt att få en bild över vad som händer i vår om-värld. Ur det perspektivet har det tidigare nämndauppdraget till och Arbetsmark-nadsstyrelsen att utreda rättsläget i andra EU-ländervad gäller företagens ansvar för personer som hotasav uppsägning ett stort intresse.Jag hoppas att mitt svar tydligt visar att regering-en tar det senaste årets företagsnedläggningar påstörsta allvar. Regeringen har en väl genomtänktstrategi för att hantera frågorna på det enda verk-ningsfulla sättet: målmedvetet, genomtänkt och lång-siktigt.Anf. 59 ():Herr talman! Jag vill tacka för svaret. Det är pre-cis som näringsministern säger, det finns inga enklasvar på de här frågorna. De hade förtjänat en diskus-sion med ett visst djup och en viss intellektuell spetskring vad man skulle kunna göra. Tyvärr är mitt häl-sotillstånd sådant att jag inte är redo till det. Jagvill därför inför kammaren signalera till näringsmi-nistern att jag avser att återkomma vid ett senaretillfälle med frågeställningar i ämnet.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 2001/02:310 omvägsituationen i västra . 60 Näringsminister ():Herr talman!