prot · GQ0938 · 2002-12-17 00:00:00 — Det är omständighetersom vi aldrig skulle acceptera för den arbetskraft iSverige som har en bakgrund i vårt eget land. Det ärviktigt att utvidgningen kommer till också av detskälet.Vad jag sade var att grundinställningen är den attvi inte tänker utnyttja de här undantagsreglerna, såvi-da det inte inträffar störningar. Det är rimligen ensjälvklarhet. Om vi gör en felaktig bedömning ochdet kommer 100 000 eller 250 000 personer ganskakvickt måste vi självfallet hantera en sådan situationpå något sätt. Det vore naivt att inte göra det. Detvore rent motsträvigt mot hela andan i utvidgningen.Jag betraktar det som en självklarhet.Vi har möjligheten. Vi tror inte att vi behöver an-vända den. Vi vill inte använda den. Men vi tvekarinte att skydda oss om det är nödvändigt.Anf. 16 ():Herr talman! Tack, statsministern, för en redig in-formation om Köpenhamnsmötet.Robert , och deGasperi ivrade för, ordade om och skrev åtskilligt isina önskemål och strävanden att folken i Europamåste komma närmare varandra. Man visste av erfa-renhet att bakom gränser gror misstänksamhet ochmisstro.Järnridån, det , gastkramade en helvärld, som vi alla vet.Den gångna weekenden i : Europahåller på att läka samman.Jag tycker att detta är en ofantligt stor glädjensdag.Herr talman! Vi har en benägenhet - det är natur-ligtvis i högsta grad angeläget och rimligt - att seframtida problem. Men vi vet att mänskliga relationeralltid har och alltid kommer att ha problem. Men attmänniskor möts, lär känna varandra och bygger broarav förståelse är, tror jag, det säkraste sättet att skapamöjligheter för freden.Allt det vi talar om - arbetstillfällen, att resa, attutvecklas, att se ekonomisk tillväxt - har freden somförutsättning. Ju mer av gemenskap, desto tryggareframtid. Det är också något som är centralt för mig iden framförliggande folkomröstningskampanjen.Herr talman! Det här var ingen fråga, utan jagville få uttrycka mig den här dagen, av tack-samhet för att jag fick vara med om det tillfälle somjag som yngling aldrig trodde att jag skulle få varamed om.Anf. 17 Statsminister ():Herr talman! Jag kan bara instämma i vad AlfSvensson har sagt.Anf. 18 ():Herr talman! Europeiska unionen hålls sammanav samarbete och gemensam politik. Exempel på dengemensamma politiken är framför allt den gemen-samma marknaden, handelspolitiken, konkurrenspo-litiken och jordbrukspolitiken. säger statsmi-nistern att man är tveksam till om jordbrukspolitikenkan förbli en gemensam politik och att kom-mer att driva en linje där den ska åternationaliseras.Detta är för mig ett steg bort från samarbete, bortfrån gemensam politik och bort från den trend som visnart ska ta ställning till i en folkomröstning, nämli-gen den gemensamma valutan, som också är en dju-pare integration, ett djupare samarbete. En nationali-sering av jordbrukspolitiken är ett steg åt ett annathåll.Min fråga är: Finns det gehör för detta hos de nyaländerna som kommer in? Varför lyfter statsministernden här frågan just nu?Anf. 19 Statsminister ():Herr talman! Jag sade inte riktigt så som HolgerGustafsson refererar. Jag kanske uttryckte mig oklart.Jag läser om det avsnittet i mitt tal:Framför oss ligger nu hårt arbete medatt försöka samla tillräckligt stöd för reformer vidförhandlingen om nästa fyraårsbudget . Omdet inte skulle gå ser jag inte något annat alternativ änatt omforma stödet till en nationell angelägenhet.Vad jag menar är alltså att vi naturligtvis fortsättervåra ansträngningar att reformera jordbrukspolitiken.Men det jag har sett så här långt av den politiskalåsningen inom unionen gör att jag börjar misströsta.Vi kan få med den jordbrukspolitikvi nu har, med enorma subventioner, som framför alltkommer att successivt byggas upp i de nya med-lemsländerna. Det är en utomordentligt dålig ochfarlig situation.Det är inte heller, som jag sade i mitt anförande,en bra situation att åternationalisera stödet, men det ärmindre ont och mindre dåligt. Jag tror att vad somsedan kommer i nästa fas är ett yttre tryck mot unio-nen och dess medlemmar, inte minst i världshandels-förhandlingarna, att öppna upp det europeiska jord-bruket för konkurrens. Då kommer debatten i framti-den inte att handla om hur man primärt skyddar när-ingen som sådan, utan om den andra dimensionen,hur man ska hantera landskapet, kulturarvet. Då blirkanske detta någonting som får bäras via nationernasskattsedlar och inte på matpriset i varukorgen.Det är den typen av resonemang jag för. Jag sergärna att vi kommer fram till en rationell politik påeuropeisk nivå, men jag tror inte att det är möjligt.Anf. 20 ():Herr talman! Jag är tacksam om statsministern tarett halvt steg tillbaka när jag belyser konsekvensernaav en nationalisering av ett så viktigt politikområde.Låt mig ta upp ett annat, närliggande område. Jagtycker nämligen att det är viktigt att vi som välfärds-länder stöttar de nya länderna också i jordbrukspoliti-ken.Det finns ett land som arbetar i samma riktningnär det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken,och det är . De vill alltså backa ur dengemensamma politiken. har de en nära nog50-procentig rabatt på sin egen avgift. Hur ser stats-ministern på detta? Hur länge ska de få ha detta, vil-ket är osolidariskt mot de nya länderna, som är avse-värt mycket fattigare?Anf. 21 Statsminister ():Herr talman! Den brittiska rabatten är någontingannat än jordbrukspolitik. Låt mig bara säga att jaginte tog ett halvt steg tillbaka från det jag sade i mittanförande. Mitt anförande var klart på den punkten.Vi föredrar en reform inom unionen. Jag tror inte attdet är möjligt, och därför måste vi hitta ett näst bästaalternativ. Då är en åternationalisering en position.Men vi driver naturligtvis reformkravet så länge sommöjligt.Den brittiska rabatten var be-drift. Det var generositet som en gång itiden skapade den situationen. Den lever kvar. Alladåliga beslut inom unionen har en viss förmåga attöverleva - de är väldigt svåra att ändra när de väl ärpå plats.Vi lyckades i förhandlingen i få bort vår fi-nansiering av den brittiska rabatten. Det var så vitryckte ned vårt nettobidrag till unionen, som förutvar ännu större. Så vi betalar den inte. Jag tror att viär de som betalar allra minst. Vi betalar mindre änmånga av de ansökarländer som kommer in. Somjag sade då till brittiska journalister är det förbritterna att inse att har avgått. Detär en ny situation, och den här rabatten är inte för-svarbar. Men de lät sig inte imponeras av det. De villha den kvar. Och den striden har vi fortsatt framföross.Anf. 22 ():Herr talman! Först vill jag egentligen instämma ivad sade. Jag tror att det som skedde ären av de största framgångarna för möjligheten attförena . Jag tror att vi som är Europavännerhar en delad glädje.Jag har egentligen en följdfråga till fråga om statsministerns öppnande redan idetta läge för en eventuell renationalisering av dengemensamma jordbrukspolitiken. Jag förstår att re-geringens och statsministerns inriktning är att förstreformera - och jag känner väl till de svårigheter somfinns - men på något sätt känns det ändå olustigt attredan nu öppna för denna möjlighet. Det ger åtmin-stone mig signalen om en resignation. Jag tror att detskulle vara ett stort svenskt misslyckande om vi intelyckas reformera utan tvingas att backa så småning-om. Därför är min fråga till statsministern: Hur långtär den beredd att gå? Jag menarinte att jag vill ha några detaljidéer när det gälleråtgärder. Men är man exempelvis beredd att ta inandra områden vid sidan av jordbrukspolitiken för attnå en reform på detta område? Jag tror nämligen attjust jordbrukspolitiken har varit en väldigt viktig del idet gemensamma arbetet. Den är krånglig och svår,och ändå har vi lyckats med en gemensam politik såhär långt.Anf. 23 Statsminister ():Herr talman! Vi kan diskutera det här länge, ochvi får väl chans att återkomma till detta också. Menman kan bara göra en liten reflexion. Tänk om Euro-pa i stället för att hålla i gång en jordbruksproduktionsom vi inte behöver och som resulterar i miljöförstö-ring och i att vi slår ut möjlighet påvärldsmarknaden använde de pengarna - det handlarom jättelika belopp, halva EU:s budget - till exem-pelvis forskning.Vi har ju sagt att vi vill göra unionen till den mestkonkurrenskraftiga ekonomin . Vi hal-kar efter våldsamt - det ser vi nu - gentemot USAoch andra delar av världen som satsar mycket med-vetet på forskning. Det är ett område som jag skullekunna se framför mig där vi skulle behöva ha nyaresurser. Det finns också andra. Vi har den europeiskainfrastrukturen, och det finns ytterligare områden avdet slaget som alla bygger under vår förutsättning attväxa i den moderna delen av ekonomin.Låt oss sedan hantera jordbruksfrågorna och detsom hänger ihop med dem, inte minst utifrån ett kul-turarvsperspektiv, och se till att den näring som finnsutsätts för en konkurrens som är riktig också i andradelar av ekonomin.Anf. 24 ():Herr talman! Statsministerns ambitioner är natur-ligtvis vällovliga, men min fråga var om statsminis-tern och regeringen är beredda att även ta in andraområden än jordbrukspolitiken i sina ansträngningarför att kunna nå reformer hellre än ett tillbakadragan-de av den nuvarande jordbrukspolitikens inriktning.Anf. 25 Statsminister ():Herr talman! Vi är öppna för alla konstruktivaförslag. Vi kommer att ha en omfattande samråds-verksamhet före regeringskonferensen, så finns detidéer om hur det ska gå till tar vi gärna emot dem,men vi bör inte fortsätta dagens ordning. Det är inteen modern politik, och det är inte vad behö-ver.Anf. 26 ():Herr talman! Även jag vill tacka statsministern förredovisningen inför kammaren. Jag är inte den förstasom säger det här , men det är självfallet englädjens stund för . Det är fantastiskt att ländersom , , och , länder somvi för inte så länge sedan såg tillhöra en helt annanvärld, nu är på väg in i det som vi är en delav.Jag måste säga att jag har kunnat hålla med omdet allra mesta som statsministern har sagt här i dag.Det känns lite ovanligt men också rätt angenämt pågrund av att det är en stor händelse. Kanske är det enrisk att vi alldeles för snabbt griper oss an de normalafrågorna och att vi i det bruset glömmer den mycketstora förändring som detta innebär. Det vore illa avdet skälet att vi då gör Europatanken lite grann enotjänst genom att se detta som en politisk fråga avväldigt många andra. Jag tror att det förtjänar attsägas här att den utvidgning som vi nu ser visaratt det europeiska projektets idé fungerar.Alla de östeuropeiska länderna är nu inne i enmodell av rättsstat, demokrati och marknadsekonomisom är stabil, men de har också utvecklats i den rikt-ningen och inte i någon annan riktning. Vi har intefått se det elände som vi har kunnat se i andra delarpå jorden. Själva fredsidén har fungerat. Jag tror attdetta är viktigt inte minst eftersom det finns de somhade velat att inte hade varit med i Köpen-hamn och de som hade önskat att EU inte hade fun-nits. Tittar vi på vad som har hänt ser vi ocksåbetydelsen av att Europeiska unionen finns.Jag skulle bara vilja understryka att det är viktigtatt nu också ha blickarna framåt, och beträffandenästa stora projekt, nämligen när det gäller konventet,vill jag fråga statsministern: Hur ska styras?Tidigare har regeringen fört fram en tanke på att manska lägga mer tyngd på ministerrådet och en valdpresident. Det menar jag skulle vara till förfång för desmå staterna och jämbördigheten mellan de olikaländerna. Det vore bra att få ett besked på den punk-ten, för där har vi nästa stora debatt som också bärsupp av idéer.Anf. 27 Statsminister ():Herr talman! Först ska jag ta upp den första delenav inlägg. Den är värd en reflexionav följande slag: Många av dem som tycker att Sveri-ge borde lämna EU är glada över att de tre baltiskastaterna och nu är medlemmar. Det finns någotslags bristande logik i det som det är värt att reflekte-ra över. Vi behöver inte gräva mer än så i det i dag.Sedan är jag glad för att tar upp diskus-sionen om konventet. Jag är för mellanstatlighet. Jagär motståndare till federalism. Det är möjligt att EUså småningom blir en federation, men det kommer attvara långt fram i tiden. I den här regeringskonferen-sen handlar det inte om att lyfta fram de federalastrukturerna.Det finns tre stycken politiska kroppar i dennaunion. Det är parlamentet. Det är kommissionen, ochdet är råden. Det som garanterar mellanstatligheten ärframför allt råden. Svenska ministrar kommer tillriksdagen för att inhämta synpunkter innan de åkertill EU för att fatta beslut. Det gör de därför att deåker till ett europeiskt råd av något slag och tar ettbeslut. Det är ingen kommissionär som kommer hitoch hämtar synpunkter. Det är ingen Europaparla-mentariker som kommer hit och hämtar synpunkter,utan det är ministrarna, och statsministern, innan deåker till råden och där tar besluten. I dagens strukturär det råden som garanterar mellanstatligheten.I konventet är det en oerhörd fixering på att stärkaparlamentets roll och kommissionens roll. Jag är intemotståndare till vare sig parlamentet eller kommis-sionen; deras roller kan behöva förstärkas. Men omingen talar om att också förstärka Europeiska rådetsroll och är innovativ när det gäller hur det ska ut-vecklas kommer vi per automatik att få en drivningöver mot de två organ i unionen som båda bär federa-lismens drag. Det vill jag inte ha, och det vill reger-ingen inte ha. Jag tror heller inte att en riksdagsmajo-ritet vill ha det så. Därför ska vi vara konstruktiva ochinnovativa när det handlar om att förstärka rådetsställning i den europeiska organisationen.Idén om en vald ordförande - på EU-språk heterordförande president - inom rådets krets är ett sätt attskapa kontinuitet och synlighet och förstärka rådetsställning och på så sätt understryka mellanstatlighe-ten. Mellanstatligheten, där varje stat i slutändan haren röst vid vissa viktiga beslut, är en garanti för att desmå staterna har sin rätt tryggad. Så upplever jag det,och därifrån startar jag min diskussion omkring Eu-ropas utveckling.Anf. 28 ():Herr talman! Detta är en viktig diskussion. Jagtror att statsministern gör ett fel när han säger att dethandlar om att välja mellan mellanstatlighet och fede-ralism. Det som har gjort projektet att bygga deneuropeiska unionen så lyckosamt är just att det harvarit ett pragmatiskt mellanting mellan förmågan attbestämma gemensamt och genom olika typer av kva-lificerade beslutsformer, och det som är renodladmellanstatlighet. Frågan handlar inte om federalism. Ilikhet med statsministern tror jag inte att det finnsstöd för det i denna kammare. Det handlar snarare omde små ländernas roll och hur väl det regelverk mankommer fram till ska uppfyllas. Vi vet att ju mertyngdpunkten ligger på rådet ju mer kommer de storaländerna att kunna fatta besluten och driva utveck-lingen vid sidan om de små. Hur glada vi än kan varaså tillhör inte de stora länderna.Anf. 29 Statsminister ():Herr talman! Det kanske beror på att han inte har någon erfa-renhet av hur arbetet går till inne i unionen. Det är entotal missuppfattning att rådet skulle vara en tummel-plats för de stora länderna. Så fungerar det inte. Detär som sade: När man kommer till slutetoch ska ta ställning har varje land vid bordet en röst.Därför byggde lika gärna allianser medLuxemburg som med . Därför tog HelmutKohl med personlig generositet och kanske ocksåpolitisk avsikt hand om mig när jag kom in i rådet.Precis som han hade jag en röst i slutändan.Man lyssnar naturligtvis mer på stora länder än påsmå länder om man bara utgår från nationernas stor-lek. Men i Europapolitiken som i ett annat viktigtsammanhang är det inte alltid storleken som är avgö-rande. Det handlar också om de goda argumenten,förmågan att bygga nätverk, presentera idéer ochdriva projekt. Det gör man i rådet. Jag har inte någongång upplevt att någon betraktat till exempel kom-missionen som per definition de små ländernas före-trädare eller att det skulle ha märkts när man fördelatportföljerna i kommissionen att det skulle ha varit desmå länderna som fått de tunga portföljerna. Jag troratt det är i rådet man har garantin och säkerheten.Anf. 30 ():Herr talman! Jag tackar statsministern för infor-mationen. Jag vill börja med att instämma med stats-ministern och tidigare talare som i kammaren uttrycktglädje över att öst och väst nu är enade i . Detär verkligen historiskt.Jag vill sedan gå in på jordbrukspolitiken. Stats-ministern har ju nämnt att det varit en knäckfråga iförhandlingarna. Några andra talare har tidigare tagitupp detta. För liberalernas del har reger-ingen fullt stöd att med kraft driva på EU för att re-formera jordbrukspolitiken. Det är en sjuk politik somleder till höga livsmedelspriser, överproduktion ochhindrar från att exportera sina produktertill oss i . gäller det för att samlastöd. Statsministern har redogjort för en vissmisströstan beträffande möjligheterna att göra detta.Om reformen inte skulle lyckas innebär det att denya medlemsstaterna ska få full tillgång till jord-brukssubventionerna. Det innebär i sin tur att jord-brukspolitikens andel av budgeten måste öka. Jag villfråga statsministern: länder skulle vara bereddaatt betala detta genom höjda avgifter till Europeiskaunionen?Anf. 31 Statsminister ():Herr talman! budgetförhandling kommeratt handla om detta. Vi gjorde en klok sak i Bryssel.Där fick vi från svensk, tysk, holländsk och brittisksida in att i det budgetperspektiv som finns för jord-brukspolitiken ska resur-serna inte räknas upp med . Dethandlar om nominellt. Med en inflation somligger blir det en urholkning. I dettaska nya länder som ska ha ett högre stöd fasas in.Det är vår uppfattning att det ska resultera i enomfördelning inom gruppen. Då blir det spänningar.Vi får se om det kommer att gå att hantera politiskt.Jag har ingen prestige i frågan. Vi är helt överens ikammaren i vår syn på detta. Det finns ingen somhelst anledning att dölja att det är ett jätteproblem. Vibetalar för någonting som vi inte får någonting tillba-ka av. Så är det.Å andra sidan kan jag komplicera det genom attfråga om ni tror att de polska bönderna efter att de harfått direktstöden tycker att det är kul att höra att detförsta som ska hända är att de avvecklas. Kommer deatt vilja rösta för en regering som driver en sådanpolitik i unionen? Jag tvivlar starkt på det. Man fårvara lite politisk realist.Vi ska kämpa och gärna med stöd.Det känns tryggt. Vi ska kämpa så länge vi kan och såhårt vi kan. Om det inte går blir det verkligt hårda attsäga att länderna ska betala själva och inte ta det viaEU-budgeten. Då får man en närmare diskussion.Ofta finns i Europasammanhang uppfattningen att detsom betalar är gratis, att det inte kostar nå-gonting. Det kan vara så för en del. Det är definitivtinte så för oss. Det blir allt mindre så för alltfler län-der. Vi kämpar på. Jag har i grunden precis sammauppfattning som . 32 ():Herr talman! Jag vill också börja med att tackastatsministern och regeringen, inte bara för redogörel-sen utan även för det arbete som regeringen harlagt ned på att åstadkomma utvidgningen, inte minstunder det framgångsrika svenska ordförandeskapet.Men jag måste erkänna att jag blir lite orolig närjag hör talet om att exportera den svenska välfärds-staten. Enligt min erfarenhet, som i huvudsak liggerinom drogpolitikens område, är det ett bra sätt att retaupp våra samarbetspartner att säga att de ska kopieravår modell. måste jag instämma med stats-ministern att vi nu kan verka i ett större område förvåra idéer och vår känsla för vad välfärd är. Det kanvi göra inte minst i som i hög gradarbetar med partigrupper.Jag tror att arbetet ska bedrivas på en lägre nivåän mellan regeringarna. Jag brukar uttrycka det så attvi har bundsförvanter i alla europeiska länder. Medderas hjälp kan vi driva vår uppfattning.Vi ska också vara medvetna om att den svenskavälfärdsstaten minsann inte är perfekt. Vi kan ocksålära oss en del av andra. Det handlar inte om att ex-portera färdiga lösningar i alla avseenden.I dag är inte det viktiga om vi kan exportera vårpolitik. är det viktiga att inte EU-samarbetethindrar oss från att föra vår välfärdspolitik genom atthandelspolitik och marknadstänkande tar över detsociala ansvaret. Det är dagens verklighet. Om manvill skapa utjämning genom marknadstryck, som ju ären del av strategi, gäller det attdet inte bara blir utjämning nedåt så att den som lägsta nivån på sin välfärdspolitik sätter normenför alla andra. Det måste bli möjligt att få en utjäm-ning som innebär att människor i hela får detbättre och skyddas mot ofärd.Inom EU har man slagit fast att hänsyn till folk-hälsan ska vägas in i alla beslut. Enligt min uppfatt-ning måste det tas på allvar. Delar statsministern minuppfattning?Anf. 33 Statsminister ():Herr talman! Jag delar helt och fullt denna upp-fattning. Det är självklart.Gabriel satte i sitt inlägg fingret på enpunkt som jag har försökt tala om. Det är inte han-delspolitiken som ska stå för den sociala utjämningenoch det sociala ansvaret. För att handelspolitiken skafungera på ett sätt som vi tycker är acceptabelt krävsdet att den kombineras med en skyddslagstiftning förmiljön exempelvis. Det krävs ett socialt ansvarsta-gande för arbetskraften och en vettig behandling avregioner som är stadda i omvandling, allt det som viofta förknippar med det vi kallar för välfärd och väl-färd för alla.Det är därför som jag tror att den debatt som vi föri parlament av det här slaget kommer att flytta in i deeuropeiska organen. kommer att fåse att partigrupperna finns också där och att derasåsikter bryts mot varandra. Det finns en höger, envänster och några som försöker att stå mittemellan.Så är det ju också de sammanhangen. Det kommer atthandla om en dragkamp om livets goda, hur det somvi gemensamt har skapat ska fördelas på ett sådantsätt att det stimulerar ytterligare att nytt välståndskapas. Det är de eviga politiska frågorna som skabehandlas också på ett sådant sätt att freden kan kla-ras.Jag argumenterar för den svenska välfärdsmodel-len. Sedan är jag inte alldeles övertygad om att allakommer att gilla den, lika lite som en del gör här.Men jag är stolt över den, men jag är inte nöjd medden. Det finns mycket i den som är bra och som andrakan ta intryck av som vi kan förbättra en delgenom att lära av andra. Men tro inte för ett ögon-blick att inte också kampen finns där, mellan högeroch vänster, svart och vitt, ont och gott, surt och sött,kallt och varmt, rött och blått. Så är det.Anf. 34 ():Herr talman! Jag tror att de flesta av oss, inteminst när vi reser utomlands, är ganska stolta överden svenska välfärdsstaten.Jag noterar att det är ett annat tonläge när man ta-lar om att vi kan lära av varandra än när man barasäger att vi ska exportera den svenska välfärdsstaten.Det sistnämnda är ett bra sätt att förhindra att andratar till sig våra tankar.Anf. 35 Statsminister ():Herr talman! Den uppfattningen delar jag helt. Vihar ingen som helst anledning att tro att vi genom attvara självgoda och självtillräckliga påverkar någonannan. Det är resultaten som måste tala. På vissaområden har vi goda resultat och på andra områdenhar vi sämre resultat. Då får vi lära av andra, och detfinns mycket att lära av andra i . Det är en finerfarenhet.Det är också lite av tanken med en union, att vitillsammans blir starkare. är vi 25 som är tillsam-mans, och det är en fin avslutning på riksdagsåret2002 för en statsminister att från kammarens talarstolfå redogöra för ett historiskt beslut som ju Sverigeunder full enighet i kammaren och på ett aktivt sättunder har medverkat till. Ett bättre sätt attavsluta riksdagsåret kan jag inte tänka mig.Så med i färskt minne och medstor tacksamhet för allt stöd önskar jag talmannen ochkammaren en god jul.Anf. 36 ():Herr talman! Jag vill också inledningsvis önskabåde statsministern och talmannen god jul.Utvidgningen sätter ju också fokus på en annan avEU:s viktiga och avgörande ödesfrågor, det vill sägaden folkliga förankringen av .