prot · GQ0912 · 2002-11-06 00:00:00 — Som någon sademåste ju dessa personer få ihop pengar till sina dro-ger, och då måste de utföra mängder med olika kri-minella handlingar.Jag tycker att budskap varväldigt positivt, men vi hoppas att det nu inte barablir ord utan också handling. Jag känner att här finnsjättemycket att göra.Det är inte bara i storstäderna som alkohol ochnarkotika ökar utan också på mindre orter. Vi har fåttflera exempel på att det just påsmåorterna finns mycket narkotika ute, och naturligt-vis även alkohol.Här behövs samarbete mellan kommun, landstingoch sjukvård liksom samarbete på EU-nivå och påinternationell nivå. Vi behöver också samarbete överpartigränserna.Höga kostnader har vi i kommunerna av behand-ling och placering när missbrukarna ska rehabiliteraseller när barn ska omhändertas. Det är jättekostnadersom vi kunde undvika, men framför allt kunde viundvika det mänskliga lidandet. Låt oss hjälpas åtöver partigränserna för barnens skull!Vi hoppas nu att statsrådet tarflera initiativ i den här frågan. En början kunde varaatt införa en lag om tvångsvård för gravida missbru-kare för att undvika just att skadade barn föds. beredd att arbeta för en sådan lag?Anf. 170 Statsrådet () replik:Fru talman! Som svar på den konkreta frågan fårjag lov att säga att jag måste titta mer på förutsätt-ningarna och problematiken innan jag kan lämnabesked.Men jag vill ändå ta upp en tråd i det som MaritaAronson talade om, nämligen frågan om hur narkoti-kan tar sig från de stora städerna ut till de mindre. Jagär uppväxt i i nordvästra . Jag måste säga att fanns det näs-tan inte någon i min uppväxtgeneration som faktisktkom i kontakt med narkotika på den lilla orten, trotsatt det bara är till som liggerväldigt nära kontinenten och man skulle kunna trodet. Men ser vi att narkotika är någonting somhar blivit ett växande problem också på de mindreorterna. Det är inte bara utan det är Klip-pan, och andra mindre orter hemma i Skåne.Det är därför vi tar det här initiativet. Jag vill sägaatt det görs väldigt mycket nu mot bakgrund av de325 som vi satsat i den aktionsplansom har att genomdriva. Effekterna av detarbetet kommer vi att se under kommande år.Anf. 171 () replik:Fru talman! Jag tackar för att statsrådet är engage-rad i frågan. Jag tror att vi alla partier tillsammanskan hjälpas åt. Jag tycker att jag hör så mycket posi-tivt i denna kammare att jag hoppas att dettaska kunna bli ett startskott för ett gott samarbete övergränserna med alkohol- och narkotikafrågan framförallt vad gäller ungdomar.Anf. 172 ():Fru talman! kommer 7½ % av antaletsysselsatta att vara sjukskrivna, det vill säga knappt70 % av befolkningen kommeratt vara i arbete med nuvarande utveckling.Jag vill se den stigande ohälsan som en kraftfullsignal om att mår allt sämre. Detta menar jaghar pågått då institutionstänkandetsuccessivt gjort sitt intåg.Fru talman! Folkhemmet har under dessa år bliviten folkinstitution. När den egna kraften inte räcker tillförlitar man sig på institutionen. När den egna eko-nomin urholkas av höga skatter på arbete och boende,när man kan råda över och besluta om sinvardag utan alltför många måste förlita sig på olikainstitutioner eller på olika bidrag för att klara sig mårman inte bra.Det är denna samhällsutveckling som måste vän-das, och därför vill jag uppmana till att låta beredaförslag där valfriheten och mångfalden ökar, därtryggheten omformas så att bidrag växlas mot sänktaskatter, där trygghetssystemen inte låser oss inne itrygghetens burar.Fru talman! Det jag hör är: "Jag kan nog klara nå-got annat på heltid, men då måste jag byta arbetsgiva-re, och då blir jag sist in, först ut, det vill jag interiskera. "Det är synd att , som är ansvarigtstatsråd i frågan inte är här i kammaren så att jag kanfå höra hans syn på detta citat.De offentliga arbetsgivarna, som har de högstasjuktalen, har också tillfälligt sysselsättningsstöd medsänkt arbetsgivaravgift vid nyanställningar, fastänregeringen flaggar för att arbetsgivare med hög sjuk-frånvaro ska ha högre avgifter. Man vill alltså under-lätta anställningar i de arbetsmiljöer som har blandden högsta sjukfrånvaron därför att där behövs fleranställda. Vad säger om detta?Riskerar vi inte att få fler sjukskrivna?Detta dubbla budskap gör att jag tvivlar på rege-ringens vilja och förmåga.Däremot är sjukskrivningarna klart mindre hosprivata arbetsgivare inom den offentliga sektorn.Vore det då inte bättre att fatta beslut om att låtaprivata alternativa driftsformer växa fram i offentligsektor än att bibehålla monopolet? Då blir det bättrebåde för patienter och personal.Därutöver måste möjligheterna till vård och reha-bilitering förstärkas. Detta sker genom en offentligtfinansierad hälsoförsäkring, genom en nationell vård-garanti, genom ökade resurser till försäkringskassornaför fler handläggare och för köp av vård i syfte attminska sjukskrivningarna.Så kallad second opinion sker redan nu av annanläkare och ofta tillsammans med sjukgymnaster ocharbetsterapeuter då man värderar arbetsförmågan. Ombehandlande läkare och second opinion-läkarenkommer till olika slutsats om arbetsförmågan över-klagar patienten detta, och pågår entvist om vem som har rätt som tar all energi. Rehabi-literingen blir lidande. Därför är jag mycket tveksamtill detta.Nyligen har man visat att av läkarintygensaknar tillräcklig information för att försäkringskas-san ska kunna bedöma patientens rätt till sjukpenning.Sämst av alla var företagshälsovården som lyftsfram som den som har kunskap om arbetsplatsen ochvet vad arbetet ställer för krav. Därför tror jag attbättre utbildning i försäkringsmedicin är mer angelä-get än second opinion.Det är en annan syn vi behöver på ohälsan ochutanförskapet. Det är ett annat regelverk. Det är ingafler hälsobokslut. Det är inget exklusivt ansvar förarbetsgivaren, det är den förda politikens ansvar.Hos arbetsgivaren, stor eller liten, finns oftast be-gränsade möjligheter till andra arbetsuppgifter, varföromplaceringar ofta riskerar att bli ett misslyckandeeller inte uppfattas som acceptabla för dem det berör.Fru talman! Det jag hör är: Det är inte sjukskriv-ning i sig som är ett hinder för rehabilitering utan detfaktum att man är anställd och har en arbetsgivaresom hindrar en mer mångsidig rehabilitering.För att rehabiliteringen ska bli framgångsrik ford-ras alltså kunskap om arbetsmarknaden i stort. Dåökar förutsättningen att hitta andra lämpliga arbetensom inte finns hos den ordinarie arbetsgivaren. Dennakompetens har inte , men väl ar-betsförmedlingen.Samarbetet dem emellan förhindras dock mångagånger av olika regelverk, så att arbetsförmedlingeninte har ansvar så länge sjukskrivning pågår, än mind-re om sjukbidrag beviljats. Då står man inte till ar-betsmarknadens förfogande. Det är inte konstigt attsjukbidrag permanentas.Det måste bli lättare att byta arbetsgivare och pro-va arbeten hos olika arbetsgivare. Nuvarande trygghetär så trygg att den blir fängslande, inte kreativ ochutvecklande.Mot denna bakgrund menar jag att försäkrings-kassan och arbetsförmedlingen måste få ett gemen-samt regelverk som kompletterar varandras kompe-tenser. Sjukpenning och arbetslöshetsersättning bordeomformas till en rehabiliterings- och omställningsför-säkring och omfatta insatser som behövs för att åter-gång till arbete ska kunna ske, oavsett om arbetshind-ret utgörs av sjukdom eller annan icke medicinskorsak.Det är emellertid en långsiktig process och därförmåste denna förändring komma till stånd så fort sommöjligt. I avvaktan på detta måste man överväga flerkarensdagar och se över ersättningsnivåerna i försäk-ringssystemen.Fru talman! Det är inte konstigt att ohälsan ökaralltmer. Det konstiga är att man fortsätter permanentaett system som förstärker utvecklingen.Anf. 173 ():Fru talman! Det finns många revor i det svenskavälfärdsnätet. Konsekvenserna av sjukskrivningarnaoch ohälsotalen ger ännu fler. De frånvarotal som vihar är frånvarotal som i slutet av 1980-taletbedömdes som helt orimliga, men är de överträf-fade.Det ekonomiska tillskott som krävs tränger ut an-gelägna reformer ur statsbudgeten. Drabbade männi-skor far illa. Risken att efter lång sjukskrivning slås utfrån arbetsmarknaden är betydande. Den framtidaarbetskraftsförsörjningen försvåras. Mest drabbade äranställda inom kommuner och landsting. Där harsjukskrivningarna ökat snabbast.Riksförsäkringsverkets undersökningar visar attstressrelaterade sjukdomar ökar mer än traditionellasjukdomar. Alltfler människor i mår dåligt.Grunden finner man ofta i en känsla av vanmakt. Detär allvarligt nog att stora delar av den vuxna befolk-ningen lever med oro och ångest. Än allvarligare äratt denna oro överförs till våra barn och ungdomar.Otrygga vuxna kan självklart inte alltid orka varastarka och konsekventa föräldrar eller starka ochtrygga lärare, stark förskolepersonal och så vidare.Det handlingsprogram mot ohälsa som Folkpartietföreslår har en stor bredd, och det är nödvändigt ef-tersom ökningen av de psykosociala diagnoserna harsin förklaring i både privatliv och arbetsliv. Ett pro-gram för att bryta den pågående utvecklingen behöverha två huvuddelar, dels de förebyggande insatsernaatt ge fler möjlighet att räcka till, dels snabbare vårdför dem som ändå blir sjuka.Regeringens mål är att halvera sjukskrivningarnafram till 2008. RFV visade att mednuvarande åtgärdsförslag kommer sjukskrivningarna istället för att minska att öka till2008. Arbetsmarknadsministern, som inte är här ,svarade enligt nyhetsrapporteringen att RFV:s beräk-ningar beror på att regeringen inte tillräckligt tydlig-gjort de skarpa förslagen. Möjligen kan det bero påatt de skarpa förslagen till stor del fortfarande saknas.Kanske jag och kan bjuda på några ur vårmotion.En rehabiliteringsgaranti ska förenas med krav påatt senast efter åtta veckors sjukskrivning ska en två-läkarbedömning göras. Att delta i föreskriven rehabi-litering ska vara en skyldighet. Att utebli utan giltigorsak ska betyda att sjukpenningen minskas. En reha-biliteringsplan måste upprättas tillsammans medpatienten. Arbetsgivare som inte fullgör sin skyldig-het får betala en förseningsavgift, och arbetsgivarenfår kanske också betala för en rehabiliteringsutred-ning som utförs av annan. Rehabiliteringsgarantin skaockså säkerställa att planen verkligen sätts i verketsenast inom en månad. En sådan garanti innebär attden enskilde har rätt till de insatser man har kommitöverens om.Förstärkningen av försäkringskassorna måste ock-så omfatta utrymme för en ökad rehabiliteringsverk-samhet. Vi från föreslår att anslaget tillförsäkringskassorna ökar med 500 miljoner kronormer än vad regeringen föreslår.Det behövs rejäla tag för att få bort köer ochflaskhalsar i vården. De viktigaste åtgärderna är fi-nansiell samordning mellan försäkringskassorna ochvården liksom i socialtjänst och arbetsmarknadsmyn-dighet. Lokalt och regionalt samarbete måste bli till-låtet inom en av angiven ekonomisk ram.Det är helt obegripligt varför regeringen inte vill geklartecken till utvärderat goda exempel. Här kundeman verkligen ha kommit med ett skarpt förslag.Den nationella vårdgarantin bör återinföras ochomfatta alla medicinskt motiverade behandlingar.Vissa områden inom sjukvården är eftersatta, ochi det här sammanhanget är bristerna inom psykiatrinallvarligast. När det gäller långtidssjukskrivna medpsykosociala diagnoser måste sjukvården kunna gebehandling snabbt och på rätt sätt. Särskilt viktigt ärdet att ge snabb hjälp till unga människor med psy-kiska problem.Arbetsgivaransvaret för att förebygga ohälsa,sjukdom, arbetsskador och självklart också ansvaretför rehabilitering måste understrykas. Inte minst gäl-ler det de politikerstyrda arbetsgivarna, som uppen-barligen är allra sämst på att ta ansvar för sin perso-nal.Det kan finnas många sätt att göra förändringarkring avgifter och arbetsgivaransvar. En del av demkan säkert vara bra. Men vissa förändringar kan ledatill att en del människor blir helt utestängda från möj-ligheterna att få ett jobb beroende på att de misstänkskunna bli ofta sjuka. Det kan gälla funktionshindrade.Det kan gälla personer med svag hälsa.Det får inte bli så att vi för att komma till rättamed problemen skapar nya problem i morgon.Anf. 174 ():Fru talman! med en socialdemokra-tisk regering är nästan var sjätte svensk mellan 18 och65 år kort- eller långtidssjukskriven eller förtidspen-sionerad. Det är kvinnorna som är de stora förlorarna.Deras sjukdagar har fördubblats . Två tredjedelar av de långtidssjuk-skrivna är just kvinnor.Den snabbaste ökningen ser vi bland de yngsta påarbetsmarknaden, det vill säga 16-29-åringar. Dedrabbas ofta av stressrelaterade sjukdomar. är detinte en halv miljon sjuka som ska skuldbeläggas utanansvaret vilar naturligtvis i första hand på den passivaregering som låtit utvecklingen skena.I valrörelsen talade om att "pressatillbaka" sjukfrånvaron på samma sätt som man har"pressat tillbaka" arbetslösheten. När minskad ar-betslöshet i hög grad har bytts till just sjukskrivningarkan man undra till vilka nya statistikkolumner dehöga ohälsotalen ska pressas tillbaka. Vissa vallöftenoroar mer än de lugnar. Mitt i tricksandet med statis-tik handlar det om utsatta människor.Kostnaderna för ohälsan ökar med 25 miljonerkronor och beräknas bli ofattbara 120miljarder kronor. Kostnadernas nivå och ökningstaktär alarmerande, och de hotar stora delar av den ge-mensamma välfärden. Men allvarligast är ändå denmänskliga sidan. Ett samhälle där så många männi-skor stannar hemma på grund avsjukdom, förtidspension, undersysselsättning ellerarbetslöshet är ett i ordets rätta bemärkelse sjukt sam-hälle.Vad är då regeringens förklaring till den katastro-fala situationen? Jo, här har det handlat om att ensi-digt peka på arbetsmiljön. Det är också den endaförklaringen som det nya statsrådet haft att bidra med när han har fått ansvaret för attvända utvecklingen. Visst handlar det i hög grad omarbetsmiljön, men varför har det hänt så lite under deåtta regeringsåren?Statsministern sade i talar-stolen att den offentliga sektorn inte är någon möns-terarbetsgivare. Nej, förvisso inte! Men trots deninsikten generar sig regeringen inte för att motarbetade alternativ som finns, exempelvis inom vården, ochsom bevisligen kan uppvisa en arbetsmiljö med lägresjuktal än vad som gäller i den offentliga vården.Ett exempel på hur allvarligt det är är att drygt40 % av alla sjukskrivna är kvinnor inom verksam-heter som vård, omsorg och skola. Här har regeringenoch de många s-styrda landstingen och kommunernaett ansvar som de inte har levt upp till.Fru talman! Det satsas enorma resurser på att göraden fysiska arbetsmiljön bättre, säkrare och trivsam-mare. Arbetsolycksfallen minskar, och det allmännahälsoläget förbättras i befolkningen. Ändå ökar från-varon från dessa säkrare och trivsammare arbetsplat-ser dramatiskt. Det visar på att något är enögt i denaktuella debatten och i regeringens problemanalys närallt fokus riktas mot den del av livet som är yrkesar-bete. Merparten av vår tid ägnar vi människor åt and-ra delar av livet. Var finns då helhetssynen i regering-ens politik?Vi kristdemokrater har en bredare syn på orsaker-na till ohälsan. Det handlar om människors totalalivssituation, om den tid vi tillbringar i hemmet, påfritiden och på arbetsplatsen. Allt bildar den helhetsom berör vårt totala välbefinnande. Stress, och i dessförlängning utbrändhet, uppstår oftast i den konfliktsom inte minst småbarnsföräldrar upplever mellanarbetsliv och privatliv. Det låga barnafödandet är envarningssignal om svårigheten att förena den viktigaföräldrarollen med en krävande yrkesroll. Den svå-righeten är påtaglig för de flesta föräldrar . Där-för måste familjepolitiken utformas så att föräldrarnafår en större makt över sina liv. Det har vi alldelesnyss debatterat här i kammaren.Den negativa utvecklingen när det gäller hälsota-len inleddes . Först nu kommer regeringenmed sitt elvapunktsprogram, som även om det ge-nomförs fullt ut knappast räcker för att vända utveck-lingen. krävs en politik som ser till människorstotala livssituation. För att hindra att akuta sjukdoms-tillstånd leder till långtidssjukskrivningar och förtids-pensioneringar krävs en snabb och aktiv rehabilite-ring. LO, TCO och har , precis som vikristdemokrater, krävt en ny rehabiliteringsförsäk-ring. Men i den frågan är regeringen också passiv.Insatserna behöver samordnas. Trots riksdagenstydliga krav på samordnade och kraftfulla insatserkommer inga andra signaler från regeringen än ensidigt fokuserar på arbetsmiljöfrågorna.Prognosen ser dyster ut. Den pekar på att kostna-derna för sjukskrivningarna kommer att öka med36 % fram . Det finns alarmerande siffror,som vi har fått , om utvecklingen då det gällerförtidspensioneringar. Om man tittar på en rullandetolvmånadersperiod från 2001 till serman att det är 10 000 personer i åldrarna ,alltså under , som har förtidspensionerats. 190personer , unga människor som har hela livetframför sig, har drabbats av denna fruktansvärdalivssituation. De sjuka och de förtidspensionerade skainte skuldbeläggas. Ansvaret vilar på en regering somär passiv i de här frågorna.Anf. 175 ():Fru talman! I början av förra mandatperioden be-gärde vi i en särskild debatt med anled-ning av de redan då skenande kostnaderna inom sjuk-försäkringsområdet. Efter den särskilda debatten försnart har denna galopperande ökningfortsatt, utan att regeringen vidtagit några riktigtkraftfulla åtgärder för att komma till rätta med dettamycket stora problem. Problemet är inte bara de storasamhällsekonomiska kostnaderna utan framför alltdet lidande alla de personer upplever som inte fårhjälp i den sjukdomssituation de befinner sig, sominte får möjlighet till snabb rehabilitering. De fårgenom detta en försämrad livskvalitet.Kostnaderna inom socialförsäkringsområdet harpå bara fördubblats, och de åtgärder somregeringen vidtagit är att sätta till utredningar, somnär de är klara ändå inte lett till några åtgärder. SvenBrus talade om elvapunktsprogrammet, men inte ens idet programmet finns några skarpa förslag. Att ut-vecklingen inom socialförsäkringsområdet är en oer-hört viktig fråga förstod vi närvi lyssnade på partiledardebatten. Jag tror att samtligapartiledare talade om ohälsan och de skenande kost-naderna inom det området.Under perioden 1997-2002 ökade antalet indivi-der som erhållit sjukpenning, reha-biliterings- eller arbetsskadeersättning med 107 %.Den totala sjukfrånvaron, inklusive karensdagar,sjuklönedagar och sjukpenningdagar, motsvarade ca400 000 årsarbeten . Det är nästan lika mångaårsarbeten som har försvunnit på grund av förtidspen-sionering eller sjukbidrag. Det innebär att avbefolkningen i arbetsför ålder finns utanför arbets-marknaden.Fru talman! har i en partimotion fö-reslagit krafttag för att öka rehabiliteringen. Det ärbra att regeringen har satt upp samma mål som viredan tidigare har satt upp, nämligen att halvera sjuk-skrivningarna fram till 2008.Vi har också satt upp som delmål att minska sjuk-skrivningarna till 2004 och till2006. För att nå dessa mål har vi föreslagit ett paketsom sammantaget definierar ett nytt kontrakt av rät-tigheter och skyldigheter mellan den sjukskrivne,/vården och arbetsgivaren. Detinnefattar bland annat· sammanslagning av sjuk- och arbetsskadeförsäk-ringen till en sjuk- och rehabiliteringsförsäkring,· en rehabiliteringsgaranti finansierad genom ökadeanslag till försäkringskassorna och en finansiellsamordning som består av· tvåläkarintyg för förlängd sjukskrivning efter 30dagar,· preliminär rehabiliteringsplan inom sex veckorefter sjukskrivningen,· individuell rehabiliteringsplan och tillgång tillrehabiliteringslots efter sjuk-skrivningen och· ett nytt differentierat arbetsgivarinträde i sjukför-säkringen som relaterar ansvaret till arbetsgiva-rens storlek.Allt detta kan man se utförligare i vår motion.När vi begärde den särskilda debatten hade vi femsärskilda förslag som vi då lyfte fram som viktiga.Jag kan upprepa dem, för det känns som att manbehöver återkomma till detta med jämna mellanrum.För det första: Det behövs ekonomiska incitamentför arbetsgivarna att få bukt med stressrelateradesjukdomar. Det är viktigt att arbetsgivarna tar sittansvar. Det ska löna sig för arbetsgivarna att ta handom sin personal, och det ska straffa sig att inte bry sigom stressproblematiken.För det andra: Man ska ha makt över sin egen ar-betssituation. Man måste få vara med och planera sinegen arbetstid. Framför allt för kvinnor inom offentligverksamhet är det möjligheten att själv påverka sinarbetstid. På många arbetsplatser har man infört"tvättstugescheman". Man borde se till att göra det påflera ställen. På de arbetsplatser där man är med ochpåverkar sin arbetssituation är man mycket mindresjuk.För det tredje: Det är viktigt att den förändringsom sker inom arbetsmarknaden gör det möjligt att fåkompetensutvecklas i sina arbeten. Där har vi ocksåhaft förslag om skattesubvention på individuellakompetenskonton. Det skulle vara viktigt att kommatill skott med detta.För det fjärde: Man måste ge tydliga direktiv tillförsäkringskassorna men också skicka med pengar föratt arbeta mer med rehabilitering.För det femte: Satsa på finansiell samordning. Därhar varit pådrivande. Vi har varit över-ens i fyra partier, men vi har ändå inte sett förslag påriksdagens bord. Det är viktigt att det inte dröjer yt-terligare med detta.Det är också viktigt att se till att de som är egenfö-retagare får större trygghet i sina arbeten och att soci-alförsäkringssystemen är så utvecklade att de intemissgynnar dem.Vi behöver en ny socialförsäkringsreform. Det ärviktigt att vi utreder detta. Den ska vara långsiktigoch innehålla aktiviteter. Den ska vara förutsägbar,enhetlig och tydlig.Hälsa är en förutsättning för välfärd. Företagshäl-sovården har en stor betydelse i detta. Det är viktigtatt vi börjar tidigare med friskvård. Börja redan iskolan! Vi måste satsa mer på ämnet idrott och hälsaför att våra barn ska lära sig att äta rätt och röra sigrätt och genom det vara bättre rustade att ta sig ut påarbetsmarknaden.Anf. 176 ():Fru talman! Det är sorgligt tomt i salen. Statsrå-den har gått hem. Men jag ska försöka ändå.Innan jag kom in i arbetade jag på möd-ravårdscentralerna, barnavårdscentralerna och ung-domsmottagningen i . Jag är psykolog tillyrket, och jag fick se mycket av alkohol, misshandel,sexuella övergrepp, ensamhet och barn och ungdomarsom tog ansvar långt över vad de hade ålder för attgöra. Jag sade en gång: tror jag att jag måste gå enkurs och lära mig blunda, för nu vill jag inte se mer.Om jag såg visste jag inte var jag skulle göra av det.I stället för att blunda kastade jag mig in i politi-ken. Jag var i både kommunfullmäktige och lands-tinget, där jag började 1988.Strax innan jag kom in i var jag på enkonferens om arbetsmiljö. Jag trodde att den skullehandla om tunga lyft, men det gjorde den inte. Denhandlade om omorganisationer ledda uppifrån. Så fortjag kom in i började omorganisationerna.Då var jag med om Dalamodellen, det vill säga närman började med köp och sälj i stället för anslagsgiv-ning. Det var stora nedskärningar som man kalladeför strukturomvandlingar. Då sade jag: Det här ärallvarligt. Det här kommer att hämna sig. Och i dagkan jag säga: Vad var det jag sade?Så kom jag in i , och det blev en stor be-svikelse. Förut hade jag varit med om att kommuneroch landsting slogs om vem som inte skulle betala.Och i säger man: Det här är inte riksdagensområde. Det här är inte regeringens område. Det ärlandstingens och kommunernas.Förra mandatperioden satt jag i socialförsäkrings-utskottet, en skola som alla borde gå i. Det var myck-et nyttigt. Det tror jag att jag kommer att ha nytta av ihela mitt liv. I början av den mandatperioden börjadevarningssignaler komma, försiktigt och lite darrande:Människor är sjuka, och så blir de långtidssjukskriv-na. Vad är det här?