prot · GQ0926 · 2002-11-29 00:00:00 — har frågat migvilka åtgärder jag avser att vidta för att barns hälso-skäl ska beaktas i asylutredningar i större utsträck-ning än vad som är fallet samt vilka åtgärder jagavser att vidta för att undvika uppskakande hämt-ningar med polis där barn är inblandade.Anne-Marie uppger i sin interpellationatt det finns flera exempel på familjer som fått avvis-ningsbeslut där barnen mår dåligt och att man vidbeslutsfattandet inte tagit hänsyn till barnets bästaeller beaktat intyg från barnpsykiatriker.Hänsyn till barnets bästa i asylprocessen är en an-gelägen men också ofta svår uppgift. Regeringen harsärskilt uppmärksammat de asylsökande barnenssituation. Som en följd av införandet 1997 av den såkallade portalparagrafen om barnets bästa i utlän-ningslagen har kontinuerligt stärktsina utbildningsinsatser och handläggningsåtgärdernär det gäller barn i asylärenden. All personal har fåtten grundläggande utbildning om FN:s konvention ombarnets rättigheter, . Ett 40-talhandledare har fått en gedigen central utbildning föratt dessa i sin tur sedan ska kunna genomföra regio-nala utbildningsinsatser och utgöra ett nätverk förbarnfrågor. Flera utbildningar är under planering.I asylutredningar tillfrågas för-äldrarna om barnens hälsa och om barnen har särskil-da asylskäl. Dessutom tas barnens hälsa alltid upp iden sociala utredningen, vilken också utgör ett un-derlag i ärendet. Redan från början i asylprocessenuppmärksammas således barnens hälsa. Så gott somalla asylsökande som riskerar avvisning har rätt till ettoffentligt biträde. Biträdets förordnande omfattarföljaktligen även de barn som ingår i asylsökandefamiljer.Det är viktigt att barnets röst blir hörd. Enligt ut-länningslagen har ett barn rätt att höras i ärendet omdet inte är olämpligt. Det kan emellertid inte alltidsägas vara till barnets bästa att höras i en asylutred-ning, vilket regeringen framhöll i propositionen införändringen av utlänningslagen och införandet avportalparagrafen. Det har visat sig att det nu före-kommer variationer mellan regionerna inom om hur man tillämpar föreskrifterna omhörande av barn. Det får förutsättas att verket arbetarmed att få en enhetlig tillämpning. Bland annat kandetta ske genom implementering av kunskaper ocherfarenheter hos de som ska fungera som handledare ibarnfrågor samt genom de utbildningar som planeras.Det finns starka skäl att ta särskild hänsyn till barni asylprocessen i förhållande till vuxna på grund avbarns särskilda behov och utsatthet. I varje enskilt fallgörs en bedömning av barnets bästa. Prövningen avbarnets bästa kan dock inte ges en så långtgåendeinnebörd att ett barn beviljas uppehållstillstånd enbartför att han eller hon är ett barn. För att uppehållstill-stånd ska kunna beviljas på humanitär grund krävsstarka skäl. Berörs barn av beslutet ska en något mergenerös bedömning av sådana skäl göras.Jag vill i detta sammanhang också hänvisa till desvar jag lämnade på riksdagsfråga2001/02:1174 av om rättssäker-het vid asylutredning av barnfamiljer och den 27november 2002 på riksdagsfråga 2002/03:152 avJohan om humanitära skäl och barnets bästa.Vad gäller verkställighetsärenden är det ambition att i möjligaste mån undvika attsådana ärenden överlämnas till polismyndigheten.Någon region arbetar med fördjupade motiverings-samtal med barnfamiljer inför ett återvändande näravvisningsbeslut har meddelats. Om familjen vägraratt acceptera ett lagakraftvunnet avvisningsbeslut ochfrivilligt återvända till hemlandet, kan en verkställig-het av avvisningsbeslutet genom polismyndighetenändå bli nödvändigt även när ärendet rör barn. När ettärende överlämnas till polismyndighet för verkstäl-lighet informeras polisen om barnets situation. Detförtjänar att framhållas att både ochpolismyndigheten ska iaktta utlänningslagens portal-paragraf om hänsyn till barnets bästa.Avslutningsvis vill jag nämna att man från sida anser att erfarenheten från sam-arbetet med när det gäller ut-bildning och information är mycket positiv och harmedfört att varje barn uppmärksammas som en egenindivid. Vidare har jag erfarit att kommer att vara uppdaterad i sin helhetutifrån ett barnperspektiv och attdet pågår en översyn av verkets styrdokument utifrånbarns särskilda behov.Anf. 13 ():Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Ty-värr innehåller svaret mycket om uppdatering avhandböcker och utbildning av personal, vilket i sig ärbra, men mycket lite om det som saken verkligengäller, nämligen vad man ska göra för att rätta till denakuta situation som råder med fyllda avdelning-ar inom barnpsykiatrin med barn som mår mycketdåligt.Låt mig ta ett exempel från verkligheten. Mammaoch storasyster är inskrivna på en psykiatrisk avdel-ning. Flickan är och väger . Hon harupplevt att en nära anhörig dödats inför hennes ögon.Pappa och sover i bilen. Det är kallt ute, mende sover i bilen på grund av rädsla för att polisen skakomma och hämta dem och sätta dem i förvar för attde sedan ska utvisas. Flickan har en sjuk mamma ochen rädd pappa, och till råga på allt kommer social-tjänsten och talar om för föräldrarna att barnen kanomhändertas därför att mamma och pappa inte kan tahand om dem som en mamma och pappa ska ta handom sina barn.Det finns många fler exempel.Den senaste tiden har situationen för barn somkommit hit ensamma som asylsökande börjat diskute-ras. Det är bra. Däremot har inte situationen för debarn som kommit hit tillsammans med sina familjerdiskuterats i samma utsträckning. Barn i asylsökandefamiljer är också utsatta.Många barn som finns i asylsökande familjer harlevt på flykt från sina hemländer. Bara det är isig en besvärlig situation för ett barn. Många barn harockså varit med om fruktansvärda upplevelser. An-tingen har de själva utsatts för våld eller också har desett någon anhörig utsättas för våld eller kanske tilloch med avrättas inför deras ögon. Det är traumatiskaupplevelser som barnen inte har fått möjlighet attbearbeta.Statsrådet säger i sitt svar att föräldrarna tillfrågasom barnens hälsa och om barnen har särskilda asyl-skäl och att barnens hälsa alltid tas upp i den socialautredningen vid asylutredningen. Det är inte säkert attföräldrarna inser att barnen inte mår bra.Herr talman! Ett annat skäl till att det inte kommerfram i asylutredningen är att barnet på ytan ser ut attmå bra, men att händelser som sker senare underasyltiden utlöser trauman och får barnen att minnasdet de upplevt tidigare. Med en medicinsk term kallasdet posttraumatiska stressyndrom. Händelser somutlöser sådana reaktioner kan till exempel vara ettavslag på asylansökan. Att sedan få uppleva en hämt-ning av polis gör inte det hela bättre.Statsrådet påtalar att eftersom man infört den såkallade portalparagrafen om barnets bästa i utlän-ningslagen har utbildningsinsatserna gällande barn-konventionen ökats inom . Det ärbra med utbildning, som jag sade tidigare, men omman ändå inte följer är det full-ständigt meningslöst. För den som läser lagtexten iutlänningslagen bokstavligt är det självklart att bar-nets bästa ska gälla. Det är synnerligen olyckligt attdet som finns förarbetena till lagen säger något annat.Det är svårt att förklara för en icke-jurist, som jagsjälv till exempel, att det inte är det som står i lagensom gäller utan det som finns bakom.Och ännu mer luddigt blir det när statsrådet sägeratt en något mer generös bedömning ska göras när detgäller barn i de fall uppehållstillstånd beviljas avhumanitära skäl. Det behövs en översyn av utlän-ningslagen, och det är brådskande.Anf. 14 ():Herr talman! Jag vill börja med att tacka för den här interpellationen i en ut-omordentligt viktig fråga. Det är naturligtvis bra att viockså får en uppdatering av vad som är på gång ochvad som är gjort. Men det är faktiskt verklighetensom gäller. Jag brukar ofta säga att när kartan ochverkligheten inte stämmer överens är det verklighetensom gäller. Det är denna verklighet som är viktig attdiskutera. Jag är väl medveten om att man inte fårdiskutera enskilda fall, men det är ju ändå dessa ex-empel - och föredrogs ett sådant exempel här -som gör att vi får signaler om att vi måste vidta någraåtgärder.Jag är också lite förbluffad över att statsrådet intei en enda mening har erkänt att det inte fungerar till-fredsställande. Det finns en liten antydan i det lillastycket om att man gör olika bedömningar, men det ärockså det enda, och det tycker jag är lite bekym-mersamt. Jag tror nämligen att det gagnar respektenför politiker om vi erkänner när saker inte fungeraroch även att faktiskt gäller ock-så för dessa barn.Herr talman! Jag tycker vidare att en annan saksom hör ihop med detta är resurserna till kommuneroch landsting. Vi vet ju att regeringen på senare århar gett och tagit och att det oftast inte blivit någotnettotillskott när man sett på resultaten.På många platser fungerar inte barnpsykiatrininom landstingen. Jag vet att det är så. Det är oerhörtlånga väntetider, och till och med i fall när en barn-psykiater har bedömt ett barn - vare sig det är ettsvenskt eller ett asylsökande barn - kan det dröja upptill innan möjlighet finns att få adekvatvård. Detta är inte tillfredsställande.Herr talman! Om nu ändå har till-tro till utbildning om vad som är barns bästa och detsom gagnar barns hälsa, varför i all sin dar negligerarman så ofta barnpsykiaterns bedömning av ett barnshälsa och varför tar man inte det förhållandet att enexpert har uttalat sig till intäkt för att ge uppehållstill-stånd? Det förstår jag inte.Utlänningslagens portalparagraf är citerad i inter-pellationen, och även jag vill i mitt inlägg citera den:"I fall som rör ett barn skall särskilt beaktas vadhänsynen till barnets hälsa och utveckling samt bar-nets bästa i övrigt kräver." Vem kan bättre än enbarnpsykiater bedöma vad som är det bästa för bar-nets hälsa i ett sådant här fall?Jag vill också ställa frågan: Vad avser att vidta för ytterligare åtgärder för att verk-ligheten ska stå i samklang med de ambitioner reger-ingen har?Anf. 15 Statsrådet ():Herr talman! Jag vill till att börja med säga att jaggärna medger att den väldiga koncentration som jag,om också inte ensam, ägnade åt de ensamkommandebarnen under den första delen av min ämbetstid -även om det är ett mycket stort problem som ocksåförtjänar att uppmärksammas - har lett till att vi fåtten viss obalans i diskussionen om flyktingbarnen.Jag vill för både och Chatri-ne understryka att jag är fullt medveten omatt även om de ensamstående barnen representerar ettspeciellt problem som vi inte kan lämna åsido, vilketnaturligtvis också har med att göra,kan flyktingsituationen för en familj med barn varanog så traumatisk. Jag vill understryka att jag är med-veten om det, och jag ska försöka att visa på någrasaker som pekar framåt i detta.Jag vill också försvara mig en liten smula. FN:sbarnkonvention, som för övrigt en gång i världenutarbetades på svenskt initiativ, är uttryck för en strä-van och inte för ett färdigt tillstånd. När man säger attvi inte uppfyller vill jag hävda,också med hänsyn till ett meningsutbyte som jag harhaft i denna fråga med i ett tidigaresammanhang, att vad som ska bedömas alltså inte ärom vi lyckas uppnå ett idealt förhållande - för detkräver inte konventionen - utan om vi strävar efterdet.När man hänvisar till de erfarenheter som männi-skor har gjort i vårt land medger jag också gärna attdet mycket väl kan ifrågasättas om vi har strävattillräckligt. Men i grunden hävdar jag två ting. Jagtycker att det finns få länder som i så hög grad repre-senterar den strävan som är exaktainnebörd. Dessutom går vår lagstiftning faktiskt påmycket viktiga punkter längre. Vi har högre ambitionän barnkonventionen.Sedan vill jag säga att jag menar att det är oerhörtviktigt med utbildning. Självklart ska vi ha respektför expertopinionen som en expertopinion, och det ärdärför som vi tillämpar den. nämnde här-omdagen i kammaren ett uttryck som jag hoppas skafå sätta prägel på debatten: en kvalitetssäkring avutlännings- och flyktingpolitiken. Jag menar att ut-bildning spelar en mycket viktig roll i den strategin.När vi nu upptäcker skillnader i tillämpning avarbetet som kan iakttas i olika delar av tror jag att en tillämpning av det rena direkti-vet kan vara farligt. Det är väldigt viktigt om man skakunna visa den empati och omsorg som den här typenav ärenden kräver, att vi också måste lära människorhur man handskas med dem. Det är klart att den kan-ske bästa erfarenheten, för att parafrasera ChatrinePålsson, är verkligheten själv, alltså erfarenheten,men jag tror också att ett systematiskt lärande på denhär punkten för vår personal i ärviktig.Till sist i den här omgången - jag ska återkommatill flera av de synpunkter som ni tog upp, men de varganska rikhaltiga - vill jag säga att föräldrarna själv-klart ska tillfrågas. Självfallet innehåller detta ettdilemma, för det kan ju hända, som både interpellan-ten och påpe-kade, att föräldrarna på grund av sin traumatiskasituation saknar möjlighet att göra den bedömningenoch att andra måste hjälpa dem med den.Jag ska återkomma till barnpsykiatrin och flyk-tingbarnen i nästa replik.Anf. 16 ():Herr talman! Det är bra att statsrådet medger atthan är medveten om situationen. Det är ett steg i rättriktning. Jag vet också att det finns en diskussion pågång med samtliga partier om rättssäkerheten i asyl-processen. Det är bra att även de här frågorna dåkommer upp till debatt.Men de här diskussionerna tar lite tid, och detbrådskar. Man säger att har en human flyk-tingpolitik. Om därmed menas att vi låter mångakomma in i landet är det sant, men där tar humanite-ten slut. Många asylsökande kommer att lämnas attklara sig själva. Som tur är finns det många männi-skor som ställer upp frivilligt med att stötta, menväntetiden kan bli lång. Det finns fall där en förstaintervju från sida inte ägt rumförrän , och sedan kan processen ta flera åri anspråk. Jag håller därför med om att det är väldigtviktigt att man kvalitetssäkrar asylprocessen.För långa väntetider är oacceptabla. Som jag tidi-gare sagt innebär de att tillvaron kanske till en börjannormaliseras genom att barnen börjar skolan ochfamiljerna får vänner. Sedan kommer ett avslag somen kalldusch. Även om man kanske från början ärmedveten om att det kan bli avslag finns ändå etthopp, och utan hopp skulle människan inte överleva.Föräldrar som har svårt att fungera som föräldrarkan inte ta hand om sina barn, och i många fall fårbarnen ta hand om sina föräldrar. Är statsrådet med-veten om att många barn används för att hjälpa sinaföräldrar genom att tolka? Barnen lär sig oftastsvenska fortare, och det medför att barn får höra sakersom barn inte ska höra, till exempel när föräldrarsäger att de vill ta sina liv. Även barn som är sjuka fårtolka. Ska det verkligen vara så?Herr talman! känns det också som ett lotterivilka som beviljas uppehållstillstånd. Likartade fallbehandlas olika. Jag kommer här till de psykiatriskaavdelningar som var inne på. I dagär dessa fyllda med asylsökande barn som mår dåligt.De har upplevt saker som vi inte kan föreställa ossoch som de inte har fått möjlighet att bearbeta. Därförsluter de sig inom sig själva och upphör till exempelatt tala. En del pratar om att ta sina liv. Barnen harmardrömmar och behandlas med lugnande tabletter.Enligt expertis innebär det, precis som jag sadeförut, att om man har varit utsatt för sådana hemsk-heter kanske det inte visar sig direkt, men när en nynegativ händelse - ett avslag eller något annat - på-verkar kommer symtomen fram . Läkarna vetinte vad de ska göra. Om en behandling sätts in ochinte kan avslutas förvärras situationen. Det finns fåmöjligheter att fortsätta en behandling vid ett beslutom återvändande.Statsrådet har i ett svar på en skriftligfråga från sagt att han håller med omatt tillgången till vård i hemlandet är en betydelsefullfaktor vid prövningen av ärenden där det görs gällan-de att det finns ett vårdbehov, detta i synnerhet närdet gäller barn. Det är också en viktig faktor somalltid vägs in i myndigheternas tillämpning av utlän-ningslagen i sådana ärenden.Håller statsrådet fast vid dessa åsikter? För debarn som är psykiskt sjuka är det svårt att få ordentligvård i hemlandet, för att inte säga hart när omöjligt.Har statsrådet besökt någon psykiatrisk avdelningmed asylbarn, eller för den skull vuxna, som mårdåligt? Har statsrådet besökt någon flyktingförlägg-ning och verkligen lyssnat på dem som bor där ochinte bara på personal?Anf. 17 ():Herr talman! Jag funderar väldigt ofta på hur en-gagemanget på orter är till förmån för de människorsom kommer från andra länder.I morgonens TV-program hade ett hundratal hög-stadiebarn i en skola i norra fyllt entrappuppgång utanför en bostad, där man skullehämta en kvinna och hennes två döttrar. De skullekämpa så länge de kunde för att utvisningen skulleundvikas.Jag själv har stått och tittat på en förtvivlad litenpojke med tårar i ögonen av rädsla, psykiskt mycketskadad som är rädd för allt, rädd för vem som än tittarpå honom. När vi människor kommer så nära var-andra blir det här smärtsamt och svårt.Vi måste tolka lagarna och måste veta att det ävenhär är verkligheten som gäller, men ibland skulle jagvilja ha in mer hjärta i bedömningarna. Om vi harsträvan, och det ska vi ha, att uppnå ett visst målmåste målet vara att vi ska uppnå det målet. Jag troratt vi är överens om att vi vill göra det.Kvalitetssäkring, som vi kristdemokrater pratarom, tycker jag är en alldeles utmärkt idé. Vi bordetillsammans hitta kriterierna för en sådan.Jag vill avsluta med att säga att ett barn som ärsjukt och får vänta på hjälp och vård hinner tappa iutveckling och kan få skador av det. Det gäller intebara utländska barn utan även svenska. Det är därförde har en speciell rätt att få snabb hjälp och snabbabeslut.Anf. 18 Statsrådet ():Herr talman! Jag ska i den här repliken till och uppehålla migdels vid psykiatrin och vårdsituationen, dels vid sam-bandet barn-föräldrar och, om jag hinner, något vidrättssäkerhet och engagemang.När det först och främst gäller barnpsykiatrin harjag mycket intensivt studerat den, och jag har mycketnära erfarenheter av psykiatrisk hälsovård, ocksåpersonliga.Det har slagit mig att en av de utsatta situationersom flyktingbarnen hamnar i har att göra med att detinte för dem finns någon mellanstation mellan denspecialiserade vården centralt på ett psykiatriskt sjuk-hus och den nödsituation som de befinner sig i. Vikan jämföra med - om jag får använda uttrycket -våra svenska barn som har väldigt många mellanni-våer - terapeuten, den kloka grannen, föräldrar sombefinner sig i en helt annan situation, en psykolog -innan det här yttersta steget.Jag ska vara lite försiktig här, men jag har noteratatt man ibland, även i uttalanden från ansvarigt håll,talar om varför ett barn befinner sig på en psykiatriskklinik. Jag undrar hur jag skulle känna det om det iUpsala skulle talas om varför till exem-pel min sondotter var på en psykiatrisk kli-nik.Jag förstår inte de ansvariga personer, också i po-litisk ställning, som tycks ha tillgång till journalernaoch som offentliggör dem. På den punkten har de-batten ibland gått för långt. Jag passar på tillfället attsäga detta, därför att jag har noga studerat det där.Man har gjort erfarenheter, framför allt i ,när det gäller att mobilisera andra resurser som inte ärså tunga men som kan gå in tidigare. Om vi försökeratt skapa en själavårdande situation mer lik den somvi anser vara en mänsklig rättighet när det gällermänniskorna i vårt land, tror jag att den oerhört dra-matiska överbeläggningen, hemska förhållanden raktin till kan undvi-kas. Det är ett resursproblem som delvis ligger bor-tom det vi diskuterar . Men jag har noga studeratdet, och det handlar i hög grad om våra flyktingbarn.När det gäller föräldrarollen vill jag till säga att även hennes eget inlägg visarvilket svårt dilemma det är. Å ena sidan ska vi natur-ligtvis lyssna till föräldrarna, å andra sidan är föräld-rarna kanske också i en så svår situation att de inteklarar sina barn. Då har vi också, både med hjärtatoch med vår lagstiftning, ett bud om vad vi ska göra,nämligen att barnets bästa även här ska sättas i för-grunden. Detta kan komma i konflikt med föräldrar-nas upplevelse av sin situation, så ett omhändertagan-de kan vara föreskrivet av samma humanitära grund-satser som själv vill föra fram.Jag vill bara peka på att här ställs också de människorsom arbetar med detta inför ett förstaklassens dilem-ma.Till sist rättssäkerheten och engagemanget, somnaturligtvis också är en oerhört svår och viktig av-vägning. Jag tror att det framför allt i vårt politiskasamtal är viktigt att låta empatin, engagemanget ochkänslan komma till uttryck, och jag välkomnar det.Men när det kommer till hur vi ska verkställavår politik och hur vi ska kommunicera med de tu-sentals människor som ska genomföra dessa fruk-tansvärt svåra uppgifter, måste rättssäkerheten varaledstjärna.Jag har sedan min första dag som flyktingministerundvikit uttrycket generös flyktingpolitik, därför attdet innehåller ett slags överlägsenhet, ett slags givan-de som jag inte tycker hör hemma här. Det är trots allträtten som ska vara gällande, därför att där rättengäller där brukar tryggheten också få en chans.Anf. 19 ():Herr talman! Barn ska inte användas som tolkartill sina föräldrar. Det är viktigt att man särskiljer pårollerna. Föräldrarna ska ha hjälp av kvalificeradeprofessionella tolkar. Jag vet ett otal fall där barn fårtjänstgöra som tolkar till sina föräldrar. Då förlorarföräldrarna sin roll som förälder därför att de blirberoende av barnen. Det är någonting som jag tyckerär otroligt viktigt och som kanske avspeglar sig hosen del barn som har varit med som tolkar tillsina föräldrar tidigare. Föräldrarna förlorar föräldra-rollen.Ett stort skäl till att många människor mår dåligtär just de långa väntetiderna. Det finns faktiskt falldär man fått vänta innan man har fått kommatill den första asylutredningen.Det som jag tycker att vi kan prata om är humanflyktingpolitik. Statsrådet har sagt i ett svar till att enligt hans uppfattning har kommit långt när det gäller att söka bättrelösningar på de problem som uppstår. Om man utgårfrån dåliga lösningar behövs det inte mycket för attdet ska bli bättre. Men blir det tillräckligt bra, hur ärdet då med strävan för att uppnå det här målet?Till sist: Vilka signaler sänder vi till det svenskafolket? Precis som sade tappar desvenska barnen i de asylsökande barnens närhet,skolkamraterna, förtroendet för svenska myndigheter.Det är verkligen illa. Är inte alla människor likamycket värda? Det är inte konstigt att rasism ochfrämlingsfientlighet växer fram.Anf. 20 Statsrådet ():Herr talman! Jag ber om ursäkt för att jag var senupp i talarstolen. Jag trodde att hadeett inlägg till. Noterade kammarledamöterna att tal-mannen kallade detta rättsövergrepp "förenkling"?Herr talman! Förlåt för denna lilla förlöpning.Jag vill först ställa en fråga till om något som vi kan klara ut vid sidan av de-batten. Det var en sak som jag inte hann med i denförra repliken, nämligen att det har funnits folk somhar fått vänta på första intervjun. Jag vore tack-sam om mina medarbetare kunde få besked om detta.Vi får inte lägga oss i enskilda ärenden, men när detgäller handläggningsrutiner och sådant anser vi ossfaktiskt kunna gripa in - via regleringsbrevet om inteannat. Jag har inte hört talas om något sådant falltidigare. Det måste vi i så fall följa upp påett sätt som rimmar med arbetsfördelningen mellandepartementet och myndigheten.Sedan vill jag också för full-följa detta med humaniteten och rättssäkerheten. Vihade en diskussion i kammaren omkringflyktingpolitiken och rättssäkerheten rent allmänt. Jagtror att det finns ett medvetande om att vi här har ensvårighet, ett dilemma. Vi har just försökt att skapaett mer legitimt prövningssystem för utlänningsären-den genom att avskaffa och föraöver ärendena till förvaltningsdomstolarna.