prot · GP09123 · 2002-06-12 00:00:00 — över blockgränsen, om vi gemensamt kan göranågot åt krisen . Vi har lagt fram ett förslag, somjag ska återkomma till, och vi har varit beredda attförhandla om åtgärder som kan träda i kraft med kortvarsel. Det finns ingen tid att förlora, vare sig för demsom behöver hjälp med rehabilitering eller för denstatsbudget vars reformutrymme och mer därtill hållerpå att ätas upp av de skenande kostnaderna för sjuk-skrivningarna.Att det är kris nu trodde jag vi alla som har säteoch stämma i den här kammaren var överens om.Sjukfrånvaron har aldrig varit högre än nu kon-staterade chef socialförsäkringsutskottets offentliga utfrågningden 23 maj.Jag vill här påminna alla som hävdar att sjukfrån-varon var högre att då räknadesalla sjukdagar. betalar arbetsgivarnaersättningen , som alltså intekommer med i statistiken.I dag är ca 120 000 personer i vårt land långtids-sjukskrivna , medan 260 000 är lång-tidssjukskrivna . Utskottet på-minner i sitt betänkande om att 464 000 personer iapril månad uppbar förtidspension eller sjukbidrag,alltså nästan en halv miljon!Sedan säger statsrådet att en socialdemokratiskregering aldrig kommer att acceptera att unga männi-skor slås ut . Jag har väldigt svårt att tro att detinte finns unga människor i dessa väldiga statistiskauppgifter som inte skulle kunna ha rehabiliterats omdet hade tagits ett helhetsgrepp.Oavsett vilka skälen bakom de snabbt ökande siff-rorna är, handlar det om tragedier för hundratusentalsmänniskor och därmed också en tragedi för vårt land.Jag har i tidigare debatter tagit upp det märkliga iatt spridningen mellan olika landsdelar är förbluffan-de stor och att man också inom samma län kan finnamycket stora skillnader. Detta har belysts av utred-ningen Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet,. Helårssjukfrånvaron varierar, somockså utskottet noterar, mellan olika kommuner ilandet från till av förväntad nivå. Vimåste naturligtvis finna förklaringar till dessa våld-samma skillnader för att på allvar komma åt proble-men.Ett annat förhållande, som man inte bara kan viftabort, och som måste analyseras, är varför sjukfrånva-ron - låt vara den korta - sjönk drastiskt när denborgerliga regeringen tvingades sänka ersätt-ningsnivån för att sedan återin-föra en karensdag . Sedan är frågan varförsjukfrånvaron börjar öka igen då ersätt-ningsnivån höjs. Nog verkar det som om det finns etttydligt samband. Jag vågar säga att om sjukfrånvaronskulle fortsätta att öka i samma takt, finns det risk föratt regeringen tvingas till begränsningar i ersättnings-nivåer.I den mån det finns ett överutnyttjande av syste-met tar förstås missbrukarna i förlängningen resurserfrån de verkligt sjuka. Det är därför vi kristdemokra-ter - vid sidan av de storsatsningar på rehabiliteringvi föreslår - också vill beivra missbruk.Det går inte att blunda för kostnadsökningarna.Jag tror att det var som konstate-rade att om sjukförsäkringen fortsättningsvis ska varasjälvfinansierad måste arbetsgivaravgiften höjas frånnuvarande till . Det skulle odiskutabeltundergräva svenskt näringslivs konkurrenskraft.Nu gäller det alltså att först och främst hejda till-flödet av nya långtidssjukskrivna till den grupp avsvårlösta fall jag nämnde.Fru talman! Enligt expertisen är det hart näromöjligt att återbörda mer än några enstaka procentav de långtidssjukskrivna till arbetslivet. Vi måsteändå, naturligtvis, göra allt vad vi kan för att hjälpa såmånga som möjligt tillbaka till arbetslivet och densociala gemenskap och självkänsla som arbetslivetger. Det är en del av vår plan. Men det som ärmest angeläget är att stoppa tillflödet till gruppen avlångtidssjukskrivna.Jag återkommer till som i utfråg-ningen sade att ju längre människor går sjukskrivnautan rehabilitering och insatser, desto mindre är san-nolikheten för att de kommer tillbaka med hjälp avrehabilitering.Hedborg är inne på rätt spår även om hon, f.d.statsråd i ministär, uttrycker sig försiktigt.Svårdefinierade smärttillstånd som ryggvärk ochskilda stressreaktioner svarar för över hälften avsjukpenningkostnaderna. I många av de fallen hävdarexperterna - hör och häpna - att det är mer skadligtmed långa sjukskrivningsperioder än att trotsa detonda och åtminstone delvis återgå till arbete.Här gäller det att skapa incitament för läkarna såatt de tar sig tid att förklara för patienten hur viktigtdet är att så snabbt som möjligt åter komma i arbeteoch i rehabilitering. Nästan alla läkare känner till hurvärdefullt arbetsliv och socialt umgänge är för deflestas välbefinnande. För många är det psykologisktoch fysiskt rent förödande att inte göra något ochexempelvis bara gå och vänta ,kanske år , på att få komma till en ortoped.Läkarna säger att de inte har tid och möjlighet att gådjupare in i en patients totala situation. Samtidigtkänner de att de står på patientens sida när de sjuk-skriver enligt hans eller hennes önskemål.S.k. benchmarking har blivit populär i många lä-ger. Länder jämförs, liksom företag och universitet.Varför inte tillämpa lite benchmarking i läkarkårenoch låta läkarna i framgångsrika kommuner somÖverkalix och lära ut metoderna?Fru talman! Regeringens handlingsförlamning -något annat kan man inte kalla det - vad gäller denexploderande sjukskrivningsprocessen är en skandaloch utgör ett hot mot många tiotusentals människor ibehov av rehabilitering. Den är också ett hot motvälfärden i vårt land. Det räcker inte med att i vanligordning peka finger åt arbetsgivaren, även om dettycks vara befogat särskilt inom den offentliga sek-torn där frånvaron är mest alarmerande.I stället för regeringens, vänligt uttryckt, famlandeelvapunktsprogram har vi kristdemokrater föreslagiten rehabiliteringsförsäkring med individen i centrum.Den bygger på utredning SOU2000:78.En tanke är, som bekant, att försäkringen ekono-miskt skulle kunna kompensera arbetsgivaren för enmer begränsad arbetsinsats från den anställde i ställetför att den anställde ska vara helt sjukskriven. Till-sammans med en rad andra rehabiliteringsinsatsersom vi har föreslagit tror vi att man i många fall kanundvika att sjukskrivningen förlängs gång på gångoch blir alltmer passiv och alltmer passiviserande.I detta anförande instämde , , , , , , , , och (allakd).Anf. 182 Statsrådet ()replik:Fru talman! säger att det som nudiskuteras är ett förslag som innebär att man ska göranågonting nu till skillnad från regeringens förslag. övervägande framgår det att lagen om fi-nansiell samordning ska träda i kraft den 1 januari2003. Regeringen har deklarerat, och jag har sagt detvid flera tillfällen, att det är regeringens avsikt attkomma tillbaka till med det förslag riksda-gen beställde , dvs. en ramlagsom gör det möjligt för samordning mellan de fyraområden som har pekat ut. Den lagen skagälla från den 1 januari 2003.Jag förstår ärligt talat inte vad det är som skiljerdet som ställer sig bakom i utskottsbe-tänkandet och det som är regeringens förslag. Sedanfinns det en del andra saker.Det finns en sak till som förundrar mig, och det ärnär säger att man vill införa karensda-gar för att förhindra tillflödet till sjukskrivningarna.Betyder det att sympatiserar med sinpartikollega som säger att en av de mest remarkablamediciner som har införts sedan penicillinet infördesär karensdagarna. Är detta också upp-fattning?Anf. 183 () replik:Fru talman! Jag vet inte vem som citeras, och detkunde ha varit intressant att veta det.Jag visade här på statistik, som ändå är oveder-säglig, som säger att finns det incitament gör de siggällande på det här området. Det behöver man intevara kristdemokrat för att begripa - det kan manbegripa ändå. Det är bara så. Vi människor är sådana.Det är klart att statistiken från det att karensdageninfördes spelar någon roll. Det är kanske därför somregeringen inte har tagit bort den. Eller varför låterman den finnas kvar?Om man läser betänkandet ser man att det är enväldig tövan. Här står det exempelvis: "Regeringenhar således två gånger i rad inte agerat i enlighet medriksdagens tillkännagivande. Utskottet beklagar detta,vilket utskottet också gjort i yttrande." Sedan finns dedaterade.Det här är en märklig debatt, fru talman, såtillvidaatt vi talar som om vi hade en framtida verklighet atthantera. Vi kan nu se tillbaka åtminstone till 1997 ochse hur utvecklingen har varit. Regeringen har suttitmed armarna i kors. Det är detta som är så förbluf-fande. Likväl säger man nu - det är - att "detta blir vår stora uppgift nästa man-datperiod". Vad är det för tröst för människor sombehöver rehabilitering ?Anf. 184 Statsrådet ()replik:Fru talman! Precis som i replikskiftet med BoLundgren vill jag säga till att om hanhade lyssnat lite på min inledning hade han fått enbeskrivning av det arbete som med full kraft pågårjust . Jag vill inte ta min repliktid i anspråk för attupprepa det.Får jag säga en sak när det gäller arbetslivets vill-kor, eftersom ägnar så mycket upp-märksamhet åt att människor måste få komma tillba-ka. Att komma tillbaka är rimligtvis att komma till-baka till arbetsplatsen. Då är det inte att peka finger åtvare sig den ene eller den andre arbetsgivaren när visäger att det är arbetslivet som måste förändras.Det är då förunderligt att lyssna på ,när han pekar på att rehabiliteringen är viktig. Det ärden - det tycker också jag. Vi är i många styckenöverens om en hel del konkreta inslag när det gällerrehabiliteringsfrågorna. Men då är det viktigt att manfår komma tillbaka, och då handlar det om arbetsli-vets villkor. Det är i huvudsak på arbetsplatsen somproblemen har uppstått. Det finns också annat.Alf pekar på att sjukfrånvaron sjönk1991, och enligt honom berodde det på sjukersätt-ningen. Sedan ökade sjukfrånvaron igen 1998, ochdet berodde på förbättrade förmåner. Jag tycker attdet är bra att man har förbättrat dem.Men sade inte ett ord om att det un-der skedde en fullständigt dramatisk föränd-ring på arbetsmarknaden, i början delvis på grund avAlf statsrådskap, eftersom han tillhördedet kollektiv som var ansvarigt för politiken underden tiden.Jag ska avsluta med att säga att åldersrensat ärinte skillnaderna så dramatiska mellan den privataföretagsamheten och den offentliga välfärdssektorn.Anf. 185 () replik:Fru talman! Man undrar naturligtvis, månad eftermånad, hur Socialdemokraterna kommer atttala om som något slags förklaringtill sin egen handlingsförlamning. gör IngelaThalén det igen.Vi kan nöja oss med att tala om 1997 och framåt.Under de åren har vi hört att det går bra för ,att Socialdemokraterna har ordnat balans i ekonomin,att allt i stort sett är frid och fröjd. Så lät det också iIngela anförande.Jag lyssnade mycket noga på det. Det är ett van-ligt trick bland talare att säga som nusade, att "om hade lyssnat på mitt anfö-rande". Jag lyssnade med de två öron jag har, och jaglyssnade mycket intensivt. Det var naturligtvis enlista på vad Socialdemokraterna har gjort.Men hur är statistiken över arbetslösheten? Mel-lan 15 och av statsbudgeten går till sjukskriv-ningskostnader, och det är ett faktum att tiotusentalsmänniskor far illa fysiskt och psykiskt. Jag behöverinte gå längre tillbaka än till 2001. Ni säger att ni hartagit ett helhetsgrepp och menar att vi ska sitta ochlyssna, fromma som lamm, och tycka att ni har gjortdetta och verkligen varit duktiga. Vad vore vi då förledamöter i den här kammaren?Vi ser ju statistiken - vi har den framför oss. Dengår ut över människor, och sekundärt drabbar denockså ekonomi.Anf. 186 () replik:Fru talman! Också jag blir förundrad över dettaakuta intresse för de här siffrorna. Det här är intenågon ny fråga. Det blir lite löjligt när man hör AlfSvensson stå och tala om att någonting måste görasnu, att det är kris nu.Ja, det är klart, men det här har inte uppstått i dageller i går, utan de här frågorna har diskuterats underde . Vi har tagit upp dem, bl.a. i samar-betet med Socialdemokraterna och . Dehar diskuterats i socialförsäkringsutskottet.Jag tycker att det vore klädsamt med en viss öd-mjukhet, där vi i alla partier kunde säga att det inte ärså lätt att hitta några enkla och snabba lösningar pådetta.Vi har sett en samhällsutveckling , inte minst på arbetsplatserna, som har inneburitnedskärningar, slimningar och trimningar av organi-sationer, både inom offentlig sektor och inom privatsektor. Vi har fått ett ökat tempo och en ökad stressockså utanför arbetsplatserna. Hela stressnivån i sam-hället har ökat. Det här måste resultera inågonting. Det är det som vi ser nu.Där vi har möjligheter att göra någonting kanskesnabbare än på andra ställen är just inom den offent-liga sektorn, därför att vi är arbetsgivare där. Det är visom är ägare där och som kan ta initiativ både till attanställa fler, vilket innebär mer pengar ute i kommu-ner och landsting, och till att höja löner och se till attdet blir heltider och inte otrygga vikariat och liknan-de. Där kan vi göra mer. Sedan kan vi också ställakrav på de andra arbetsgivarna.Den fråga ställer är varför sjuktalensjunker när sjukförsäkringen sänks. Det är väl enkelt.Det beror på att folk inte alltid har råd att vara hemmafast man är sjuk. Varför går fler till jobbet när det ären karensdag? Jo, det beror på att man inte har råd attvara hemma och går till jobbet ändå. Sjuknärvaronökar, och det blir långtidssjukskriv-ningar.Anf. 187 () replik:Fru talman! Det är ett mycket märkligt resone-mang som för, när hon säger attdetta inte har uppstått eller i går utan har varitkänt länge och att det därför skulle vara fel att krävaåtgärdande . Det är ett sällsamt sätt att resonera.Det är ju det vi säger, att det har varit känt så länge attdet är häpnadsväckande att det inte har tagits krafttag.Jag hade inte stått här och gått an - om det är detjag gör - om det inte hade varit känt . Men detär därför att inget sker trots att det har varit känt sålänge som man har rätt att bli upprörd på människor-nas vägnar. Det är faktiskt rädslan för att de långtids-sjukskrivna bara blir fler och fler, eftersom vi vet attbara några enstaka procent av dem som hamnar ilångtidssjukskrivning statistiskt sett har chans attkomma tillbaka. Då kan man väl inte trösta folk medatt säga att det här inte har uppstått eller i går.Gudrun säger också alltid att det intefinns några enkla och snabba lösningar. Det tror intejag heller.Att tala om lösningen i politiska sammanhang trorjag är mycket vanskligt. Men en enträgen strävan ochett åtgärdande kan man begära.Det ska naturligtvis finnas resurser för kommuneroch landsting, men det måste också ske något konkretnär det gäller rehabiliteringsarbetet. Där har ni inteställt upp. Ni säger att ni har drivit på, men vad blevdet av det? Verkligheten ser vi i statistiken här ochnu.Anf. 188 () replik:Fru talman! Vi har nog både drivit på och ställtupp, , och det har också skett en hel delsaker. Det finns konkreta förslag. Jag vet inte om AlfSvensson var med när i början redo-gjorde för allt det arbete som pågår. Rätt mycket ärsådant som ni också kan tänka er.Om vi skulle fatta beslut här i kammaren vid vo-teringen skulle det inte innebära att detplötsligt sattes i gång en massa saker som skulleskilja sig från det som vi kommer att besluta om ihöst. Det tar tid att förbereda saker. Det tar tid attgöra i ordning lagstiftning så att saker och ting kanfungera.Alf och förut försöker blå-sa upp detta och få det att framstå som att det är otro-ligt stor skillnad mellan vad de borgerliga skullekunna åstadkomma om de kom till makten och deförslag som finns på bordet och som rullar på. Detär inte att behandla frågan på ett seriöst sätt. Dettycker jag är allvarligt, eftersom det är en mycketviktig fråga.Självklart, , är det inte fel att göranågot. Det är just att göra något som vi tänker oss.För att göra detta något krävs det också pengar.Om människor ska kunna gå tillbaka till sina ar-beten, vilket jag är övertygad om att också vill, krävs det också att arbetsmiljön inte bryterned dem så fort de sätter foten innanför dörren igen.Det krävs att man kan förändra i arbetslivet, få nedtempot, skapa en bättre arbetsmiljö och att flera ar-betskamrater kan göra det som behöver göras. Det ärsådana saker som vi måste få till.När det gäller den offentliga sektorn kan vi dess-utom hjälpas åt, , med att se till att detkommer pengar ut till kommunerna och landstingen,så att det blir fler människor som arbetar för anstän-diga löner och på rimliga arbetstider. Låt oss hjälpasåt med det. Jag tror att vi klarar av att bära den bör-dan. Det är ett sätt att använda pengarna om man intevill sänka skatterna. Det är två olika synsätt.Jag talade om sjukförsäkringen och nivåerna. Omvi sänker ersättningen är det klart att folk inte har rådatt vara hemma. Då går man till jobbet fast man ärsjuk. Det är inget bra system.Anf. 189 () replik:Fru talman! När jag lyssnar på jag att hon säger att vi i stället för att sänka skat-ter ska se till att åtgärda de bekymmer som finns isamhället. Konsekvensen av det är att det inte kom-mer att finnas någon ohälsa alls om vi tar iskatt. Då har vi det perfekta samhället. Det är konse-kvensen av det hävdar.Att det någonstans nationalekonomiskt skulle fin-nas en gräns, där skatterna kan blockera för företag-samhet och låsa in entreprenörer och dem som ärkreativa, föresvävar inte . Det ärbara att höja skatter, så löser man alla tänkbara pro-blem.Gudrun säger att hon inte vet om jaglyssnade på anförande. Jag tycker attdet är så billigt. Jag satt här och lyssnade, och jaglyssnade lika bra som . Kom mednågra sakliga argument i stället!Sedan säger så här: Om vi fattarbeslut här händer ingenting i övermorgon.Nej, men det är ännu större risk att det som ska händahänder ännu längre bort om vi inte fattarbeslut så snabbt som möjlig. Det borde vi kunna varafullständigt överens om. Fattas det beslut kan manändå så sakteliga börja vidta åtgärder, men fattas detinte beslut åtgärdas ingenting alls.Gudrun talar om pengar till kommuneroch landsting. hävdade hon att de borgerligapartierna vill dra ifrån kommuner och landsting resur-ser. Det visade att hon kanske inte har läst, även omhon har hört, vad står för just i detsammanhanget.Anf. 190 ():Fru talman! Jag tycker att det börjar bli lite myck-et av urskuldande och frånträdande av ansvar i de-batten. säger att det som har hänthar hänt långt tillbaka i tiden. Får jag peka på att desamlade kostnaderna för sjukskrivningar och förtids-pensioneringar i landet har fördubblats på de senastefem åren, ? Den för-dubblingen motsvarar kostnader för ytterligare120 000 lärare i skolan eller 120 000-130 000 under-sköterskor i vården.Om man inte gör någonting åt denna galopperan-de utveckling nu kommer den att fortsätta, och då blirinte bara alltfler människor sjuka, vilket i sig ärmycket inhumant. Kostnaderna kommer också att ökapå ett sådant sätt att de äter ut allt annat reformut-rymme i samhällsekonomin och vi går in i en åter-vändsgränd.Ingela - det statsråd som är ansvarig förohälsan i landet - inledningsanförande var ett mycketfint sätt att med vackra ord och målande exempeldölja de försummelser som har skett. Regeringen harinte ens orkat lägga fram den proposition om folkhäl-san som man har aviserat skulle läggas fram införriksdagen för att den skulle kunna be-handlas före sommaruppehållet.Regeringen och samarbetspartierna har tagit etthelhetsgrepp, sade . Det är ett hån mot alla delångtidssjukskrivna och drabbade.Jag kan också ta exempel. Jag har talat i te-lefon med en kvinna - 55-plus, invandrare, funk-tionshindrad och långtidssjukskriven - som ingentinghellre vill än att börja arbeta igen. Hon måste få mas-sage för armar och axlar för att kunna gå tillbaka tilljobbet. Hon har gått till läkarcentralen, och där harhon anvisats smärtstillande tabletter som hon inte mårbra av.I dag gick hon till och sade attdet har börjat talas om att just sådana personer somhon ska prioriteras för rehabilitering och att det skafinnas pengar för det. Beskedet från försäkringskas-san blev detta: Glöm det. Det har vi inga möjlighetertill. Vi har inga resurser att använda.Det finns inga resurser. Men hade regeringen ochmajoriteten inte sagt nej till den finansiella samord-ning som har diskuterats och behandlats idenna kammare hade det funnits resurser för att den-na kvinna skulle kunna bli rehabiliterad i dag.Det ansvariga statsrådet tar maxtaxan som ett ex-empel på vad samhället har gjort för att människorska kunna kombinera arbete och familjeliv. Det äringet fel på låga dagisavgifter. Det gillar vi i Center-partiet också. Men det är en ensidig modell utanflexibilitet och valfrihet för familjerna just när detgäller att bättre kunna kombinera familj och arbete.Om det hade gjorts någonting hade statistiken intesett ut som den gör. Det har tagits åtskilliga exempel.Jag har redan nämnt en del. Men det är inte bara deäldre som blir sjuka. Sjukskrivningarna tränger nu alltlängre ned i åldrarna. har antalet sjukskrivnamellan 16 och ökat med 3 000. kostarlångtidssjukskrivningarna per dag.Kostnaderna beräknas öka ytterligare. Finns det dåinte anledning att handla , precis som , m.fl., har sagt?När det stod klart att ingen proposition skullekomma åberopade vi från tillsammansmed flera andra partier 3 kap. 15 § riksdagsordningenmed anledning av händelse av större vikt och väckteen särskild motion, där vi presenterade en rad förslag.Vi säger inte att det är fråga om ett helhetsgrepp somlöser alla problem, men vi har presenterat 15 förslag iett försök till åtgärder i en offensiv mot ohälsa.Förslagen har naturligtvis avvisats av majoriteten.Regeringen och ansvarig minister har varitganska osynliga i den här debatten om ohälsan, ochdet är tydligt att det krävs motioner med anledning avsärskild händelse för att få ut ministern på banan fördiskussion av de här frågorna.Jag är tacksam för och noterar med tillfredsställel-se att ministern nu är beredd att ta upp denna debatt,men när hon väl blir synlig presenterar hon i och här i kammaren ett förslag om finansieradsamordning som inte har någon möjlighetatt behandla under det pågående . Hon gördet först i ett skede när regeringen är ställd inför attmöjligen få en majoritet emot sig. Dessutom är deförslag som hon lägger fram på det här området otill-räckliga.Frågan är ju varför regeringen handlar på det härsättet. Jag vill fråga ansvarigt statsråd: läggerregeringen inte fram förslaget direkt i , såatt det hinner behandlas och snabbt kan börja verka?Är det möjligen en utstuderad valtaktik att regeringeni det här ärendet liksom i många andra tar oppositio-nens förslag för klara sig över valet men efter valetinte genomför förslagen utan kommer att försökaslingra sig undan?Varför inte bifalla de förslag som redan ligger påriksdagens bord i stället för att avvisa dem? Reger-ingen ska inte tro att den kommer undan från debattenom ohälsan i valrörelsen. Vi ska se till att den leveroch kommer att påminna om de utställda löftena ifalldessa inte hålls.I vår motion föreslår vi att ett mål bör sättas uppför att komma till rätta med ohälsan. En rimlig ambi-tion bör vara att nå tillbaka ungefär till de ohälsotalsom rådde 1997 när de brakade i väg uppåt. Detskulle innnebära en halvering av ohälsotalen ochkostnaderna för ohälsan fram . Det är vårambition. Vad är regeringens och majoritetens mål,om ni nu har något?De förslag som avslås rör olika åtgärder för att re-habilitera folk från passiv sjukskrivning till en aktivverksamhet igen. Är inte detta både humant och vik-tigt? Det måste ju vara betydligt bättre för den enskil-de att så fort som möjligt komma tillbaka till arbetsli-vet och vardagen igen i stället för att passivt kvitteraut sjukersättning.Det är uppenbart att regeringen står tomhänt i frå-ga om åtgärder mot ohälsan. Oppositionen står sam-lad. I reservation 1, som är undertecknad av Moderatasamlingspartiet, , ochCenterpartiet, finns yrkande om bifall till de motions-förslag som har lagts fram om en samlad aktionsplanmot ohälsan.Där behandlas mål för lägre sjukskrivning ochförtidspensionering. Där pekas på skillnader i sjuktalöver landet, där de regionala avvikelserna är mycketstora.