prot · GP09120 · 2002-06-05 00:00:00 — Barnsbehov av harmonisk uppväxt måste tydligt hävdasoch kommer långt före vuxnas önskan att bli föräld-rar.Kommittén Barn i homosexuella familjer och se-dermera regeringen föreslår, som vi har hört mångagånger här , att homosexuella par ska få adopteragemensamt och därmed bli prövade för adoption.Påståendet att det är för barnets bästa kan te sigmärkligt då utredningens experter, utom företrädarenför de homosexuella, kritiserar kommitténs sätt att drasina slutsatser.Tvärtom menar experterna, med stor kunskap ocherfarenhet, att förslaget om gemensam adoption stri-der mot det som kan vara just barnets bästa. Deninternationella slår också fast attbarnets bästa ska vara styrande för alla övervägandensom rör adoption. Även den svenska adoptionslagenbygger på principen om barnets bästa. Den bärs uppav tanken att inga andra intressen kan ta över barnetsbehov.Regeringens proposition har många svagheter ochreser många frågetecken. Varför är det så bråttom?Propositionen är högst motsägelsefull och följer intenågon rationell eller traditionell linje. Kommitténsexperter, som regeringen själv tillsatt, säger nej.Tunga remissinstanser är negativa. Regeringen haransett att en ny utredning bör tillsättas för att se överde internationella adoptionerna. Ny forskning styrkeratt adopterade som grupp är mycket sårbar. Lagrådetkritiserar regeringens förslag.Dessutom har TV-programmet Dokument inifrånvisat att vare sig eller kommittén eller ännu mindreregeringen har tagit adopterades sårbarhet på allvar.Det som har kommit fram efter det att kommittébe-tänkandet lades fram har inte stärkt kommitténs ställ-ningstagande utan närmast gjort att det ifrågasatts.Det finns några saker att erinra om. Det var riks-dagen som beslutade att homo-sexuella par inte skulle få adoptera med motiveringenatt det gäller att hävda barnets bästa. Varför gällerinte detta ställningstagande efter det riks-dagsbeslutet? Underlaget är ju i stort sett detsamma.Sverige vill gå längre än andra jämförbara länder somNorge, , och t.o.m. Holland.Förebilder av båda könen är viktiga. Regeringensäger att "det inte heller finns anledning att i lagenkräva att till exempel barn ska vistas i underviss tid". Det innebär att ursprungsländerna inte kanvara säkra på att barnen inte skulle hamna i t.ex. ho-mosexuella familjer. Varför gör en annanbedömning än våra nordiska grannländer och Neder-länderna?Samarbetet om internationella adoptioner måstebygga på förtroende. Det erkänner också regeringen.Ändå tänker regeringen kringgå ,en konvention som varit med om att arbetafram, där ursprungsländerna får en tydlig roll och harrättigheter. Återigen: Vad har förändrats på dessa fåår då man i argumenteringen kom fram till sammaslutsatser?Regeringens tal om en svensk öppenhet som påsikt skulle medföra att inställningen till homosexuel-las adoptioner i partnerskap skulle förändras även iandra länder visar på att det för regeringen och ut-skottsmajoriteten är en symbolfråga som inte handlarom barn utan om politik. Det påstås att erkännandetav en sådan familjebildning ger en viktig signal tilldem som lever hos homosexuella vuxna. Men signa-len innebär också att det inte alls är viktigt för barnatt ha en mamma eller en pappa, vilket regeringen åandra sidan understryker. Därför finns det en rad bådeintellektuella och argumentmässiga kollisioner.Slutsatsen från regeringen själv är att det nu gälleratt berörda myndigheter får i uppdrag att följa kon-sekvenserna. Det finns alltså en risk med lagändring-en, enligt regeringens egna ord.Fru talman! Barn behöver både manliga ochkvinnliga förebilder under uppväxten. Det är de flestaöverens om. En del påstår dock att dessa förebilderinte måste vara föräldrarna. Det kan vara så, men detunderlättar om det är människor med föräldraerfaren-het, särskilt för internationellt adopterade. Underidentitetsutvecklingen är det mycket som inte kan gesdå de biologiska banden saknas.I en departementspromemoria, Ds 1999:57, påvi-sas att också barns psykologiska utveckling sker bl.a.genom ett kontinuerligt växelspel mellan föräldrarna ideras olika könsroller.I nästan alla sammanhang i samhällslivet i övrigtdriver vi hårt frågan om vikten av att både män ochkvinnor förekommer som förebilder. Det gäller iförskolan, i skolan, inom vården, i arbetslivet i övrigtoch i chefsroller. Det ter sig orimligt att de förebil-derna inte skulle behövas i den mest primära situatio-nen, dvs. under ett barns uppväxt och inom familjensram.Med tanke på att de flesta adoptioner börjar i nå-gon form av tragedi som man under sittliv måste bearbeta kommer funderingar om identitet,utseende och bakgrund att spela en stor roll. Därför ärdet viktigt att adoptivbarn inte blir något slags spjut-spetsar eller slagträn i den svenska inrikespolitiskadebatten om villkoren för vuxna med annan sexuellläggning. Den statliga , adop-tionsorganisationer och många adopterade säger nejeller är tveksamma till homosexuella och internatio-nella adoptioner. Många gör det utifrån att man inteanser att det är barns bästa att utsättas för ytterligareett utanförskap som de själva inte har valt.Att vara invandrare och att vara adopterad innebäratt man måste hitta ett förhållningssätt för att klarapåfrestningarna. Att dessutom leva i en annorlundafamilj blir ytterligare en svårighet som för mångaadopterade med dess bakgrund kan innebära en storpåfrestning. Tilläggas kan att många tonåringar medhomosexuella föräldrar har att genomgå sin egen"komma-ut-process". Detta har understrukits av flerahär i dagens debatt.Ska det bli något positivt i tesen "barns bästa" såmåste en rad omständigheter iakttas, forskning iscen-sättas och utvärderas, omvärldsländernas inställningbeaktas och ett rejält mått av försiktighet iakttas.Detta har den statliga utredningskommittén bortsettifrån. Därför behövs det en ny beredning som byggerpå forskning som tar hänsyn till en sammanvägningav erfarenheterna från adoptionens totala effekter iförhållande till internationella avtal och konventioneroch som i vid mening kan hävda att de förändringarsom föreslås har sin utgångspunkt i perspektivet"barns bästa".Ett par motioner, en socialdemokratisk, L19, ochen folkpartistisk, L24, ser ut att samla en bred upp-slutning i omröstningen. Skulle det bli en majoritetför det yrkande som motionerna bygger på så skulledet bli ett rådrum, och det skulle kunna ske en sam-ordning med en översyn över hela lagkomplexet.Fru talman! Jag yrkar bifall till det tidigare fram-ställda yrkandet av under punkt 3,som innebär bifall till motionerna L19 och L24. Detinnebär i sin tur yrkan om avslag på regeringens för-slag om att internationell adoptionern ska tillåtas ihomosexuellt föräldraskap.I detta anförande instämde ().Anf. 115 ():Fru talman! Vi kan kanske gissa att jag fick detrådrum som det talades om här alldeles efter-som det blev fel i ordningen på talarlistan.Fru talman! Jag ska börja med ett citat, nästan pådagen . Så här sade talesmannen förSocialdemokraterna, , i debatten den 7juni 1994 rörande partnerskap - jag hämtar det direktfrån protokollet:"Några undrar om inte detta bara är det första ste-get. Sedan kommer adoption, gemensam vårdnad ochinsemination. Det har rests krav också kring dessafrågor. Jag kan bara svara för mig och för det social-demokratiska partiet. Detta är steget. Det är inte detförsta steget. I det lagförslag som ligger påriksdagens bord tar vi uttryckligen bort allt som harmed barn att göra. Barns rätt i samhället regleras förövrigt i , som utgår frånbarnens bästa, inte från vad föräldrarna vill. "Hon fortsätter sedan:"Det finns heller ingen lag som säger att man harrätt att kräva att få bli förälder. Den frågan prövasalltid utifrån barnets bästa om det gäller adoption ochutifrån vissa etiska regler om det gäller olika formerav konstgjord befruktning. Som jag ser det byggersamhällets engagemang i dessa frågor på att manunder vissa förutsättningar hjälper barnlösa par att fåett barn som de kunde ha fått själva. Därmed fallerfrågan för homosexuella par. "Fru talman! Jag fick en gång lära mig att för enviss religiös rörelse var en sanning en sanning ,och sedan surnade den och blev en lögn. Det är up-penbart att i vissa frågor får man se upp med "bäst-före-datum" även i politiken och inte lita på upp-giftslämnaren!Fru talman! Det har redan ordats ganska mycket idenna debatt . Jag ska inte vare sig bemöta ellerkommentera mycket av det som har sagts eller strykaunder det heller. Vad som har slagit mig är dock att såfort någon har haft en avvikande uppfattning från detsom är ett slags inneuppfattning just nu så talar manom fördomar. "Fördomar" är en etikett som manklistrar på till höger och vänster här. Det har ocksåtalats om dimridåer. Jag vågar säga för egen del attjag tycker att de som har beskyllts för det stårför klarsynen.Det är också uppenbart att det finns de som harbestämt sig för att inte ta argument. Adoptionsorgani-sationer, adopterades organisationer, psykologer,kuratorer, och många andra medinsikt har varnat för det steg som föreslås, men detbetyder inget för dem som talar för det sommåste kallas för vuxenegoism. För, fru talman, det ärinte utifrån barnets bästa som detta föreslås, som jagupplever det, utan för en liten grupp vuxna. Det bordevara som sade 1994: "Samhälletsengagemang bygger på att hjälpa dem som annarskunde fått egna barn. Därmed faller frågan för homo-sexuella par. "Tydligare än så kan det inte sägas. Man borde intebehöva argumentera mer.I den motion i frågan, 2001/02:L17, som Gustafvon och jag lämnade in med anledning av pro-positionen finns korta, enkla argument för ett avslagpå densamma, så den läskunnige kan ju själv ta deldärav utan att jag ska upprepa dem. Självfallet yrkarjag också på bifall till motionen inom ramen för re-servation 2.I den nu pågående debatten har jag träffat på de-battörer som jag känner igen från en annan debatt -den om de frånvarande papporna. Det har också be-rörts här . Där har de rätt. Barn kommertill genom en handling och inte genom en händelse.Handlingar är man ansvarig för. Skam åt de män somsmiter undan från sitt pappaansvar! Här skulle vi allagemensamt kunna gå till storms på ett helt annat sätt.Må det då vara mig förlåtet att säga att jag därförupplever dessa debattörers agerande som ett kvalifi-cerat hyckleri. Man brukar säga att barn behöver bådesin far och sin mor i den ena debatten, men i den nuaktuella så vill man hjälpa till att skapa möjlighetereller, rättare sagt, risker för barn att bara få ha tillgångtill den ena föräldern. Det är ju i det dagliga livet, ioväntade situationer och i identitetstillblivelseproces-sen som man har behov av båda föräldrarna - ochkontinuerligt. Dagens förslag är bara till för att låta enliten grupp vuxna få rätt att hantera barn. Barn fåraldrig hanteras! Barn ska ha en lycklig och harmoni-fylld uppväxt. De ska utvecklas och skyddas. De skainte utsättas för vuxenskapade problem och bekym-mer. Det kommer bekymmer tids nog ändå! Allt viger dem ska utgå från deras egna behov - aldrig frånde vuxnas.Jag tycker att inte minst dagens socialdemokratis-ka ledamöter bör besinna det som jag citerade frånMaj-Lis Lööw. Här finns ju många kvar av dem i kammaren från , som då stödde detförslagets motiveringar även med avseende på bar-nen. Det gäller både socialdemokrater och ledamöterfrån andra partier.Fru talman! Lagstiftningen måste alltid i grundenvara generell och inte fungera som särlagstiftning förolika begränsade intressegrupper. Jag motionerade ihöstas om det. Förvånansvärt nog ansåg interiksdagen att så skulle vara fallet, så när man nu ånyoföreslår en särlagstiftning så fortsätter man på dennaför ett rättssamhälle riskabla väg.Fru talman! I min första debatt här i kammaren försnart tvingades jag konstatera att frågansom det gällde då - på skatteområdet - inte kundeavgöras direkt, som jag ville. Vi skulle avvakta slutetav en utredning och pågående beredning. Det insågbåde jag och ministern jag debatterade mot. I den härfrågan hade det funnits alla skäl att avvakta pågåendeforskning och utredning, men det vill man inte. Mankan fråga sig varför. Det förhållande som jag då de-batterade betraktade jag som en björntjänst, ser jag iprotokollet. En björntjänst är nästan detsnällaste man kan säga att ett beslut om det förslagsom läggs fram skulle bli för barnen.Jag önskade av hela mitt hjärta att detta som avallt att döma är min sista debatt i denna kammarehade varit något som jag med glädje skulle minnas.Dock, som det heter: Människan spår, men rår.Och det är i den fasta förvissningen, när jag nu läm-nar att, trots alla tillkortakommanden för oss männi-skor finns det ytterst en högre makt som kommer attkorrigera - om än ibland ganska hårdhänt - de beslutsom fattar och där vi gått utanför våra ramar.Fru talman! På det hela taget har va-rit en otrolig upplevelse, som jag på intet sätt skulleha velat vara utan. Jag vill med dessa ord tacka demånga goda kamrater från olika partier som jag haftatt göra med , och ett varmt tack går ocksåtill de många duktiga medarbetare i , ikammaren, i utskott och olika kanslier och avdelning-ar som hjälpt till att göra arbetet möjligt.Anf. 116 ELISEBEHT ():Fru talman! Det har varit en lång debatt, och detmesta som är värt att säga har redan sagts. Det inserjag när jag får komma upp som en av de sista i denhär debatten . Så mycket nytt har egentligen intekommit fram, trots att vi har hållit på i flera timmar.Det är i huvudsak väl kända ståndpunkter som vipassar på att manifestera i den sista debatteninför det beslut som komma ska.Fru talman! , kanske ganskamånga timmar, kommer majoriteten av riksdagensledamöter att fatta det för mig enda rimliga, för attinte säga möjliga, beslutet i den här frågan, nämligenatt undanröja den särlagstiftning som exkluderar engrupp av människor att komma i fråga för prövningav adoption. På det sättet tar ett stortsteg i en fråga som och har dis-kuterats och debatterats, och jag är glad för alla debarn och deras föräldrar som får känna att deras fa-milj är lika okej som alla andras, dvs. de barn somlever med homosexuella och de föräldrar som ärhomosexuella.Hur det än är finns det en hel del barn i Sve-rige som lever med en eller två föräldrar som är ho-mosexuella. Sedan partnerskapslagen kom har antaletsynliga barn som växer upp med homosexuella för-äldrar ökat. Vi är överens om att det är barnens bästasom ska leda oss i den här frågan. Även om det här har kunnat låta som att några har barnens bästalite mer för ögonen än andra, är det naturligtvis inteså, utan vi har barnens bästa för ögonen. Men vikommer till olika ståndpunkter, och det får vi lov attrespektera. Jag gör det, och jag hoppas att alla gördet.De flesta barn med homosexuella föräldrar i Sve-rige har kommit till inom ett heterosexuelltförhållande där föräldrarna har separe-rat. En av dem har kommit fram till att hon eller hanegentligen vill leva med någon av samma kön. Debarnen har ofta tillgång till båda sina biologiska för-äldrar, precis som i andra fall då föräldrar separerar.Men det finns också en växande grupp av barn tillhomosexuella som kommit till genom insemination,antingen privat här hemma eller på klinik utomlands.De barnen har ofta bara en vårdnadshavare, även omföräldern lever samman med en partner. Partnern hari dag ingen som helst möjlighet att vare sig bli för-ordnad vårdnadshavare eller adoptera barnet även omdet vore det bästa, fru talman, för barnet.Även om det kan låta som att det här finns heltmotsatta ståndpunkter och mycket av debatten harkommit att handla om internationella adoptioner därvi över partigränserna inte fullt ut är överens, vill jaglyfta fram att det finns en bred politisk sam-stämmighet för förslag som det bara för några årsedan inte hade varit möjligt att samla en riksdags-majoritet för. Det är egentligen bara Kristdemokra-terna som säger nej på de flesta punkterna. Om styv-barnsadoptioner och förordnat vårdnadshavandeskapär vi överens. Det är en positionsförflyttning somheter duga jämfört med . Då hadedenna riksdag icke kunnat enas om en sådan lagänd-ring.Det är alltså, fru talman, en stor förändring i parti-ernas hållning i de här frågorna, och det är väl värt attuppmärksamma även om flera av oss på en punkt,dvs. internationella adoptioner, inte tycker likadant.Men i de andra frågorna är vi överens. Hade vi i dagbehandlat frågan om insemination hade vi varit rela-tivt överens också om den. Det är egentligen baraKristdemokraterna som mäler ut sig också där. Jagser det här som ett led i att attityden till homosexuellasakta men säkert har förändrats.Som flera talare här har påpekat är det alldelesriktigt att kommitténs barnexperter var oeniga på justpunkten internationella adoptioner, men inte på deandra punkterna, vill jag understryka. När jag hört.ex. , nu har han ju gått, fråga hur vi ijösse namn kan ta ansvar för att gå emot barnexper-terna måste jag ställa samma fråga till i jösse namn kan ni gå emot barnexperterna ochsäga nej till styvbarnsadoptioner? Barnexperternasäger ja till dem men nej till internationella adoptio-ner. Frågan blir väl hängande i luften eftersom AlfSvensson inte finns här. Men faktum är att Kristde-mokraterna inte finner stöd hos barnexperterna när deavvisar styvbarnsadoption. Experterna talar om att detär det bästa för barnen att få komma in i en familje-bildning där båda de vuxna är föräldrar.Barnexperterna säger att de inte känner sig säkrapå att alla barn skulle klara av den tänkta ökade be-lastning som det kan innebära att vara adopteradtillsammans med att ha homosexuella föräldrar. Nej,jag förstår det, och det är faktiskt ingen av oss somhar svaret på den frågan, inte experterna, inte kom-mittén, inte utskottet och inte regeringen därför att dethandlar om enskilda individer, och det finns ingagivna svar enligt givna mallar. Det som är en för storbelastning för en person är det inte för en annan, ochdet är en regel som gäller också i de här fallen.Kommittén menade att man knappast kan staplaförekommande problem på varandra och göra gällan-de att alla problem som så att säga kan drabba adopte-rade ska räknas och staplas på varandra. På någotmatematiskt sätt till slut hamnar man i ett läge där detippar över, och just i fråga om homosexuella föräld-rar hamnar man i ett sådant läge. Därför ska de räknaspå det sättet att homosexuella föräldrar blir alldelesför mycket för adoptivbarn. Det är inte sant. Man kaninte göra en sådan generell bedömning. Det är därförsom barnkommittén har kommit till ett annat ställ-ningstagande. Det betyder inte att man inte har lyss-nat på barnexperterna. Vi har lyssnat väl på barnex-perterna, vi har lyssnat på andra än barnexperterna, vihar lyssnat på oss själva och våra egna värderingar.Barnexperterna är experter på barn och barns utveck-ling, men de leds lika mycket som vi andra av sinagrundläggande värderingar. Att vi har kommit tillolika slutsatser är inte alls något konstigt, utan så kandet naturligtvis bli.Fru talman! Om ett givarland framöver godkännerhomosexuella sökande för adoption kommer svensklagstiftning inte att hindra att ett barn får adopterastill . Jag yrkar bifall till utskottets förslag.I detta anförande instämde , Mari-na , , ,, , ,och (alla s) samtTanja Linderborg och (båda v).Anf. 117 ():Fru talman! Jag har avslutatmin första mandatperiod här i . Jag har intetidigare ställts inför en så svårfråga som den vi ska besluta om här i dag.Det hade varit ett lätt ställningstagande om det ba-ra hade handlat om principer. För mig är principenom likhet inför lagen en grundläggande princip. Vihar en partnerskapslag som så gott som likställerhomosexuellas partnerskap med heterosexuellas äk-tenskap. Det är nästan bara rätten att prövas somadoptivföräldrar som skiljer dessa relationsformer åt.För mig är det viktigt att samhället inte ska föror-da någon relationsform i lagstiftningen. Människorsegna livsval ska styra vilken relationsform man väl-jer, inget annat.Jag tycker att det i denna debatt, som pågått ettpar år , finns en del absurditeter. Jag skräms av denverklighetsfrämmande syn som vissa för fram. Förvissa verkar det finnas en övergripande ideologi somkallas kärnfamiljen. En familj ska bestå av mamma,pappa, barn, annars är det ingen familj. Det verkarvara så oavsett vilka problem familjen har. Dettaanses vara bäst för barnen. Vad som göms bakomhusets stängda dörr och fördragna fönster spelar ing-en roll.I verkligheten, fru talman, lever många barn i heltandra situationer. En del lever med en ensam mam-ma, en del med en ensam pappa. Vissa lever med tvåmammor, andra med två pappor. Barnet kan varalyckligt och välmående ändå. I denna debatt får manför sig att mamma, pappa, barn är det enda sättet förett barn att bli lyckligt. Den ståndpunkten har varkenförankring i verkligheten eller i någon seriös forsk-ning.Men denna fråga handlar inte bara om principer.Principen om likhet inför lagen får inte genomförastill varje pris. Individens, i detta fall barnets, rättig-heter måste stå över alla andras rättigheter. Det harvarit extremt viktigt för mig att ta in all den informa-tion som har kommit fram i debatten under många årför att ta slutlig ställning.Vissa hävdar att är ensamt om att införadenna typ av adoptionslagar och att det kommer att fånegativa konsekvenser för heterosexuellas möjlighetatt adoptera . Det finns en rädsla att de s.k.givarländerna ska stoppa adoptionerna till ett land pågrund av att man har tillåtit homosexuella att adopte-ra.Men för det första är vi inte ensamma om dennadebatt. De flesta delstater i tillåter homosexuellaatt adoptera. detta år godkände de kanadensis-ka delstaterna detta. IStorbritannien har regeringen lagt fram ett liknandeförslag till parlamentet.För det andra bör man fråga sig om andra ländershot ska vara normgivande i vår lagstiftning. I andrasammanhang är detta givetvis helt otänkbart. Ettexempel var när vissa barnhem i givarländer vägradeadoptioner till på grund av den svenska ab-ortlagstiftningen. Det förändrade inte våra abortlagardå. Det vore otänkbart att anpassa svensk adoptions-lagstiftning till detta resonemang. Dessutom är detren spekulation. Det finns lite som visar att något landskulle förvägra möjligheten att ta emot adop-tivbarn om vi tillät även homosexuella att prövas.Den statliga utredningen i homosexuella famil-jer ställde frågan till olika länder men fick svar somdet inte går att dra några slutsatser av.Viss forskning om barn som adopterats från andraländer tyder på att adoptivbarn löper större risk änandra att få psykiska problem. Man menar att adop-tivbarnets identitetsbyggande är mer komplicerat änandra barns på grund av deras bakgrund. Varnings-signaler som dessa måste givetvis tas på största all-var, och vi borde ta reda på mer om detta. Men det äringet argument mot homosexuellas möjligheter attadoptera. Det är möjligen något som bör väcka endiskussion om adoptioner som helhet. Vi behöver fåreda på vad det är för mekanismer som eventuelltleder till detta. är det väldigt viktigt attframhålla att de allra flesta adoptivbarn mår mycketbra.Har då homosexuella par möjlighet att erbjuda entrygg uppväxtmiljö? Vissa hävdar i debatten att barntill homosexuella löper större risk att t.ex. utsättas förmobbning i skolan. Det är argument tagna helt urluften. Man kan konstatera att barn mobbas av mångaolika orsaker. De studier som finns om barn i homo-sexuella familjer har visat att dessa barn mår lika brasom de som växt upp med heterosexuella föräldrar -varken bättre eller sämre. Det finns ingen sakliggrund för att påstå att barn till homosexuella mobbasmer än andra barn eller för att påstå att de på någotsätt skulle ha en sämre uppväxt.Alla föräldrar - oavsett om de är hetero- eller ho-mosexuella - är inte lämpliga föräldrar. När en adop-tion genomförs är det viktigt att barnet ges de bästamöjliga förutsättningarna till en bra framtid. Därför ärjust prövningen ett viktigt instrument vid varje adop-tion. Man ska inte ha rätt att adoptera, men alla ska harätt att prövas som adoptivförälder.Principen om barns bästa borde utgå från om bar-net kan få en stabil och god uppväxt.