prot · GP0979 · 2002-03-08 00:00:00 — Kommittén överlämnade ifebruari 1998 sitt betänkande och föreslog följandesom också blev regeringens och beslutmed ikraftträdande den 1 januari 1999:En myndighet - - ska ansvara förbidragshanteringen inom områdena alkohol och nar-kotika, utsatta barn och deras familjer samt våld motkvinnor.Till stöd för bidragshanteringen ska finnas en för-ordning som ger samma grund för alla de aktuellaorganisationernas ansökningar när det gäller kriteri-erna för att få bidrag och krav på återrapporteringarav användningen av erhållna bidrag.Till stöd för bidragshanteringen formuleras verk-samhetsmål i regleringsbrev.För att följa upp och påverka utvecklingen av detnya bidragssystemet ska ett råd bestående av berördafrivilligorganisationer inrättas.För att den förebyggande aspekten inte ska kom-ma i skymundan ska höras innanbeslut om bidrag meddelas.Socialstyrelsen lämnar en samlad redovis-ning till regeringen om statsbidragets användning iförhållande till bidragets syfte och de mål som angi-vits i myndighetens regleringsbrev. Anslaget uppgårför 2002 till och omfattar de ideellaorganisationer som bedriver frivilligt arbete inomområdena alkohol och narkotika, utsatta barn ochderas familjer eller våld mot kvinnor. I ett särskiltregeringsbeslut har regeringen den 8 november 2001tilldelat ytterligare 10 miljoner kronorför fördelning till olika frivilligorganisationer i syfteatt stärka deras arbete i enlighet med den nationellahandlingsplanen för att förebygga alkoholskador.Nuvarande system upplevs av såväl Socialstyrel-sen som flertalet organisationer fungera bra och klartbättre än . Dock anser atttotalsumman bör öka.Det nuvarande statsbidragssystemet på det härområdet har tillämpats . Regeringen har iregleringsbrevet gett i upp-drag att utvärdera tillämpningen sedan ikraftträdandetsamt lämna förslag till eventuella förändringar omintentionerna med bidragen ej uppfylls. Socialstyrel-sen ska även redovisa hur ansökningsförfaranden ochredovisningar från organisationerna kan förenklas.Uppdraget ska redovisas . Detär först då, i det sammanhanget, som stödets framtidautformning bör prövas.Anf. 11 ():Herr talman! Först ett tack till socialministern försvaret. I svaret säger socialministern att det nu sker enutvärdering av bidragssystemet och dess tillämpning.Det är mycket bra. Det är väntat. Jag har väntat på attdet ska ske en utvärdering , och enligt uppgift startats.Men min bedömning av hur och på vilket sätt somSocialstyrelsen har handlagt bidraget och stödet tillorganisationerna är att bidragshanteringen har blivitbåde detaljstyrd, tungt byråkratisk och ineffektiv. Närman nu ska göra en utvärdering förutsätter jag attberörda organisationer och föreningar ges goda möj-ligheter att delta och förmedla upplevda erfarenheteroch kunskaper om hanteringen av bidragssystemet.Nu kommer jag till min fråga till socialministern.Avser socialministern att fästa stor vikt vid vad orga-nisationerna tycker om stödets framtida utformning,som ju ska ske efter ? Min fråga grundar signaturligtvis på min kännedom om ett flertal av dessaorganisationer, och då framför allt de som jobbar medförebyggade arbete. Min bedömning är att dessa be-höver ett ökat stöd för sin basverksamhet. Är detockså socialministerns uppfattning?Enligt min meningen borde organisationerna fåförtroendet av och regeringen att vara bi-dragsmyndighet på samma sätt som idrottsrörelsenoch folkbildningen är . Dessa föreningar bordekunna få ett liknande uppdrag där angersyftet med statens stöd och där organisationerna själ-va tar ansvar som bidragsmyndighet i någon lämpligsamarbetsform.Nykterhetsorganisationerna samt ytterligare ettantal organisationer verksamma inom det förebyg-gande området när det gäller alkohol och narkotika ären del av Folkrörelsesverige. Det känner ju socialmi-nistern väl till efter ett långt engagemang i folkrörel-sesammanhang. Dessa bör givetvis stå fria och själv-ständiga gentemot staten. De bör helst ligga före isamhällsdebatten och vara spjutspetsen, plogen, tillförändring. Det är så den svenska mellanvalsdemo-kratin har blivit ett begrepp i vårt land. Det handlarom aktiva folkrörelser som vill genomföra föränd-ringar mellan våra formella val. De behöver inte ochska inte ha ekonomiskt stöd för all sin verksamhet,men de behöver ett basstöd för att kunna upprätthållaoch utveckla en nödvändig verksamhet.Anf. 12 Socialminister ():Herr talman! Jag har uppvaktats av flera nykter-hetsorganisationer som har framfört just den kritiksom också framför. Den gälleratt det system som vi nu har lider av två brister. Denena är att det inte ger tillräckligt stöd för det somNils-Erik kallar för basverksamhet, ochjag skulle gärna kunna använda samma uttryck, dvs.att varje folkrörelse måste ha en basverksamhet sominte kan redovisas i projektansökningar och där maninte enkelt kan redovisa resultatet. Den verksamhetenär en förutsättning för att det ska finnas en folkrörel-se. Flera organisationer har sagt att det nuvarandesystemet inte ger stöd för den verksamheten. Deturgröper folkrörelsearbetet.Den andra kritiken har varit att man tycker att an-sökningssystemet är byråkratiskt och mer präglat aven myndighetskultur än av en folkrörelsekultur, föratt uttrycka kritiken lite kortfattat.Jag har sagt att jag är beredd att pröva systemet ien offentlig diskussion, gärna tillsammans med orga-nisationslivet självt.Systemet har fungerat . Jag har under-sökt hur pass medveten man var i och rege-ringen när man fattade beslutet. Det är inte så att manvar omedveten om de här problemen, men man villekomma bort från det system som så många organisa-tioner upplevde som orättfärdigt. Det gäller de orga-nisationer som jag nämner i mitt interpellationssvarsom inte fick del av stödet. När 1998 fatta-de beslut om det system som gäller från den 1 januari1999 var man medveten om att det innebar en föränd-ring. Man ställde andra krav på organisationerna.Därför tycker jag att det är rimligt att Socialstyrel-sen nu har fått i uppdrag att utvärdera stödet ochredovisa detta . Då ska vi ha en rejäl diskus-sion inte bara om hur vi kan effektivisera stödet utanockså naturligtvis också om i vilken mån man skaändra inriktning eller pröva andra kriterier. Jag troratt och jag har ungefär sammauppfattning. Det är bra att vi har ändrat systemet. Detgamla systemet ställde många organisationer utanför.Det är inte säkert att vi har nått hela syftet, nämligenatt ge en stimulans också till folkrörelsearbetet, menvi får möjlighet att ändra systemet när vi får Social-styrelsens utvärdering. Jag ska se till att organisa-tionslivet och de organisationer som verkar på det härområdet får vara med i diskussionen om vilka steg viska ta efter den här utvärderingen.Anf. 13 ():Herr talman! Jag tycker att det låter bra att soci-alministern och jag är överens om att det är nödvän-digt med ett basstöd. Det nuvarande systemet harurholkats.Begränsningen i den gamla hanteringen beroddeegentligen på att regleringsbrevet inte gav utrymmeför någonting annat. Det var låst till just de här orga-nisationerna. Jag ser möjligheten att ett reglerings-brev, där man kraftfullt trycker på förebyggandearbete och formulerar det på ett klokt sätt, skullekunna öppna förutsättningar för att slippa den regel-styrning som finns på ett helt annat sätt.Det här brådskar. De instrument som finns i dagför att komma till rätta med en ökad alkohol- ochnarkotikakonsumtion är skatteinstrumentet, monopo-let och förebyggande arbete. Den nationella hand-lingsplanen är ett bra initiativ som socialministern hartagit för att angripa en ökad konsumtion. Vi har jufaktiskt ambitionen att vi ska sänka den, och jag troratt föreningsstödet är ett av de viktigaste instrumen-ten där. Om kommunerna ska ha en reell möjlighet attfå draghjälp i ett sådant arbete måste det finnas ettbasstöd som upprätthåller en bred och stark folkrörel-severksamhet.I det sammanhanget skulle det vara intressant atthöra socialministerns tankar och funderingar, utöverde vi nu har talat om. Kan socialministern se någraandra vägar och stödformer för att stärka just nykter-hetsorganisationerna som en del av Folkrörelsesveri-ge i det här arbetet? Det kan naturligtvis också handlaom andra folkrörelser i den mån de är beredda att gåin och jobba med just förebyggande insatser på alko-hol- och narkotikaområdet.Jag vill påstå att det har skett en dramatisk ökningav konsumtionen. Med de erfarenheter vi har vet viatt det också följs av ökade skador och ökat missbruk.Här måste vi vidta kraftfulla åtgärder. Vi vet attprisinstrumentet är svårare att hantera . Det harju varit det starkaste instrumentet. Då blir förebyg-gande arbete bara viktigare och viktigare och därmedockså folkrörelseinsatser och folkrörelsearbete.Kan socialministern se några andra vägar? Detskulle vara spännande att höra.Anf. 14 Socialminister ():Herr talman! hade jag förmånen attvara ordförande i . är en spännande organisation. Den arbetar påregeringens uppdrag med att fördela stöd till folk-bildningsorganisationerna och till landets folkhög-skolor. Där har man använt det system som ocksågäller för idrottsrörelsen, nämligen att man överlåtertill organisationerna själva att fördela bidragen efterett mycket bestämt regelverk. Den stora utmaningendär handlade om att förhindra att stödet bara konser-verade den gamla strukturen och i stället öppna förnya folkbildningsorganisationer och nya folkhögsko-lor. Den stora testen blev när idrottsrörelsen startadeen egen folkbildningsorganisation. Folkbildningsrådetklarade det provet och såg till så att stödsystemetkunde utvecklas.Jag förstår att regeringen och på sin tidvar kritiska mot det gamla systemet eftersom detuppenbart uteslöt flera organisationer. Det handladebara om en fördelning efter ett gammalt mönster tillde gamla organisationerna. Det är klart att ett sådantsamhälleligt stöd kommer att utsättas för kritik.När vi nu har uppdragit till att ut-värdera det nuvarande stödet är avsikten att dessutvärdering ska ligga till grund för en diskussion. Jagär beredd att i en sådan diskussion öppna för att hittafram till ett annat system för stöd just till basverk-samheten. Jag inser som engagerad folkrörelsemän-niska att man inte kan driva alla folkrörelser baraprojektinriktat, projekt för projekt. Det är då det of-fentliga som styr det frivilliga folkrörelsearbetet.Folkrörelserna måste själva formulera sina mål ochsjälva utvärdera sina resultat.I grunden har vi alltså samma uppfattning, menjag vill framhålla att eftersom fattade beslut1998 och systemet nu har gällt är det rimligtatt vi uppdrar åt att redovisa ett un-derlag för en diskussion. Vi får det , och dåfår vi en chans att diskutera hur det här systemet skase ut . Vi ska inte upprepa de fel som fannsföre 1998, men det är inte alldeles säkert att den nu-varande ordningen ska behållas. Vi får en möjlighetatt se hur den skulle kunna förbättras så att vi ocksåska kunna ge ett rejält stöd till det genuina folkrörel-searbetet på alkohol- och narkotikaområdet.Anf. 15 ():Herr talman! Jag tror att jag och socialministernhar samma uppfattning om det här, och det glädermig. Det har upplevts och upplevs som djupt orättvistatt basstödet till organisationerna hanteras på olikasätt, att man inte ger samma förtroende till dessaorganisationer som man ger exempelvis till idrottsrö-relsen och folkbildningen. Vi kan se framför oss attorganisationerna nu kommer att vara med i en dialogoch en utvärdering, något som jag verkligen välkom-nar.Jag var oerhört kritisk när systemet ändrades,även om jag kan säga till att också jaginsåg att det var nödvändigt att göra någonting. Jaghade gärna sett att man då hade tagit steget fullt utoch infört samma system som för folkbildningen ochidrottsrörelsen. Vi hade då i kammaren justhanterat idrottsrörelsens och folkbildningens system.Nu blev det inte så. Man har följt dessa frågor,och jag har lovat att återkomma till dem ända sedanbeslutet fattades. Det känns skönt att socialministernoch jag har samma uppfattning om detta och attorganisationerna nu får möjlighet att vara med i ar-betet. Det är utan tvivel långsiktigt en verklig kraft-källa. Om det förut har varit viktigt med ett starktfolkrörelseengagemang och folkligt engagemang idessa frågor är det än viktigare . Engagemangethar också en större bredd.Man kan även titta på vad som händer i demokra-tisammanhang, där nu arbetar för atthitta vägar för att stärka folkrörelserna på ett nytt sätt.Jag vill framföra ett tack till socialministern för de-batten och för svaret.Överläggningen var härmed avslutad.4 § Svar på interpellation 2001/02:262 om afa-siAnf. 16 Socialminister ():Herr talman! har frågat migvilka åtgärder jag avser vidta för att tillgodose beho-vet av logopeder samt för att öka vårdsektorns kun-skaper om och förståelse för personer med afasi.Logopeder utreder, diagnostiserar och behandlarpersoner med tal-, röst- och språkstörningar av olikaart och grad. Ansvaret för rehabilitering, där logoped-stöd kan ingå, ligger hos sjukvårdshuvudmännen.En förutsättning för att kunna tillhandahålla engod vård för dem som drabbats av afasi är givetvis attdet finns tillgång till logopeder i tillräcklig omfatt-ning. Enligt det utbildningssystem vi har är det ettansvar för högskolor och universitet att beakta ar-betsmarknadens behov och se till att det utbildastillräckligt många människor inom olika yrken för atttillgodose de behov som finns i samhället.Logopedutbildning ges vid fyra universitet,nämligen vid samt vid Lunds,och . Utbildningen om-fattar 160 poäng, och påbyggnadsutbildningar anord-nas regelbundet på kursorterna. Det finns ett stortintresse för utbildningen, och det är många sökandetill de platser som finns.Enligt tillgänglig statistik har det skett en succes-siv ökning av antalet logopeder under senare år.Mellan åren 1996 och 2001 ökade antalet logopederfrån 815 till 986. Det rör sig således om en ökningmed 171 logopeder . Enligt de uppgifter jagfått är åldersfördelningen relativt gynnsam eftersommånga logopeder finns i åldersgrupperna 35-44 år.Enligt Landstingsförbundets prognos över rekry-teringsbehov och tillgång kan logopedresursen utökasnågot genom ökad sysselsättningsgrad. Här finnsalltså en viss outnyttjad potential. Eftersom logope-derna kan ha en arbetsmarknad utanför hälso- ochsjukvården är det givetvis också viktigt att vårdgivar-na skapar arbetsförhållanden som gör att de logope-der som finns i stor utsträckning väljer att arbetainom vården.Vad gäller frågan om vårdsektorns kunskaper omoch förståelse för personer med afasi så måste detgivetvis ingå i grundutbildningen för sjukvårdsperso-nal att lära sig att bemöta människor med olika funk-tionshinder som t.ex. afasi. Detta är också något somkan och bör uppmärksammas i samband med olikafortbildningsinsatser för vårdpersonalen. Här hararbetsgivarna ett stort ansvar för att deras personalhar den kompetens som krävs för att kunna ge godvård till alla människor.Jag kan slutligen nämna att försärskilt utbildningsstöd, SISUS, har fått regeringensuppdrag att verka för ökad kompetens om bemötandeav personer med funktionshinder. Det skedde i sam-band med att den nationella handlingsplanen för han-dikappolitiken beslutades . SISUS utarbe-tar ett nationellt program för kompetensutvecklingsom riktar sig till alla i som är offentligt an-ställda. I arbetet har SISUS hjälp av ett kompetensut-vecklingsråd med representanter för handikapprörel-sen och olika huvudmän och myndigheter.Anf. 17 ():Herr talman! Jag vill tacka socialminister för svaret. får ca 5 000 personerafasi. Man kan få afasi oberoende av ålder. Ca 1 750av dem som drabbas är i arbetsför ålder. Den vanli-gaste orsaken är hjärnblödning eller blodpropp i hjär-nan. Även traumatiska hjärnskador kan leda till afasi.Hjärncellerna i vänstra hjärnhalvans språkområdeblir skadade. Det är vanligtvis en avgränsad hjärnska-da, men denna kan ofta medföra fysiska handikapp,t.ex. förlamning.Afasi yttrar sig på olika sätt. En vanlig form är ettsökande språk i telegramstil. En annan form är fly-tande tal som är helt oförståeligt för lyssnaren. Jaghar i interpellationen beskrivit att det friska språketfinns kvar i båda hjärnhalvorna men att personer somdrabbats av afasi har svårt att komma åt det.Om skadan hamnat längre bak i hjärnan letar per-sonen efter ord. Om däremot skadan ham-nat längre fram i hjärnan förväxlar personen orden.Om skadan hamnat längst fram handlar svårighetenom att koppla ihop till meningar.Herr talman! Det var inte en lektion med social-minister , som redan känner till detta,som jag skulle ha. Det ropas efter logopedhjälp, ochdet är sådan hjälp som ansvarar för. Personer som drabbas av afasi ärinte sjuka utan funktionshindrade. Vägen tillbaka gårgenom träning och åter träning. Logopedstöd förbätt-rar möjligheterna för en framgångsrik rehabilitering.Logopeden ger individuell tal- och språkterapi. Denkroppsliga träningen tar sjukgymnasten och arbetste-rapeuten hand om, men talträningen kan bara logope-den ta hand om.Logopeder saknas på flera områden. Det är ett be-kymmer för den enskilde som inte får den hjälp honeller han ska ha, och det ställer till besvärligheter föranhöriga. Det blir i längden dyrare att inte rehabiliterasnabbt.Verkligheten är också den att det inte finns såmånga logopeder med intresse just för afasi. Eftersomintresset för att söka logopedutbildning är stort bordeantalet platser utökas i snabbare takt. En ökning med171 logopeder är inte mycket. Vi måstetänka på att sjukhusen numera sänder hem afasipati-enter mycket snabbare och på att också primärvårdenhar ett vårdansvar. Logopeder måste finnas såväl iprimärvården som på sjukhusen.Det bedrivs ingen forskning på detta område. Lä-kare med specialintresse är hänvisade till internatio-nella fortbildningsinsatser.Herr talman! Jag vill därför fråga socialministerLars om han är beredd att göra en utvärde-ring av den ökning av antalet utbildningsplatser somskett och vad det tillskottet gett just på afasiområdet.Om vi fingranskar detta är jag orolig för att vi seratt det inte har blivit något tillskott vad gäller afa-siområdet, eftersom intresset för afasi bland logope-der inte tycks vara så stort. Det finns andra attraktivaarbetsuppgifter. Jag har inga belägg för det, och där-för vill jag att socialministern utreder just den frågan.Anf. 18 Socialminister ():Herr talman! Ökningen med 171 logopeder på sexår är inte mycket, säger . Jo, detär det faktiskt med tanke på hur utvecklingen harvarit när det gäller sjukvården iövrigt. Det är en ökning under denna peri-od. Därmed är det inte sagt att behovet av logopederär tillfredsställt eller att vi utnyttjar de logopeder somfinns i svensk sjukvård på ett effektivt sätt. Det be-hövs fler, och utbildningen kan mycket väl behövautökas.Det viktigaste är att vi gör klart hur ansvarsför-delningen ser ut i detta fall. Det är naturligtvis hög-skolorna och universiteten som är ansvariga för attfördela utbildningsresurserna utifrån den bedömningde gör av behovet av olika specialiteter. Det ska ske isamverkan med de bedömningar som görs från sjuk-vårdshuvudmännen och framför allt från Landstings-förbundet.Förslaget om en särskild utvärdering just när detgäller logopeder är jag inte beredd att omedelbartbifalla. Däremot sker det en regelbunden utvärderingav hur vi fördelar resurserna när det gäller den utbild-ning som riktar sig mot vården.Vad som har skett är att vihar ökat antalet utbildningsplatser. Staten tog översjukvårdsutbildningen och utökade sjuksköterskeut-bildningen . Vi har också utökat läkarut-bildningen. Det är viktigt att vi ser också till övrigutbildning på högskolenivå och att vi följer utveck-lingen, så att vi får en utbildning som tillgodoser dekrav som ställs inom sjukvården. Den utvärderingensker successivt. Då kan vi också diskutera hur vi skagarantera att vi har tillgång till logopeder i framtiden.Men det sker alltså en ökning. självt att man inte utnyttjar delogopeder som finns tillräckligt mycket. Det är viktigtför sjukvårdshuvudmännen att se över detta och ut-nyttja den kunskap och erfarenhet som finns blanddagens logopeder.Anf. 19 ():Herr talman! Det är ändå såatt en logoped behövs för utredning, för att en diffe-rentierad diagnos ska kunna ställas och för att manska kunna fastställa behandlingsbehov, behandlings-gång och prognos. Logopeden ska ge patienten in-formation, så att patienten själv kan vara delaktig ibehandlingen, och informera om lämpliga hjälpme-del, möjlighet till fortsatt behandling utanför sjukhu-set och afasiföreningen, osv. Man ska få med de an-höriga.Man kan se på en person som blir utskriven väl-digt snabbt från ett sjukhus. Han eller hon kanske bori ett område där det över huvud taget inte finns till-gång till logoped. Behandlingen är specifik, och detär bara logopeden som kan utföra den och som harspecialutbildning. Då får annan personal i sjukvården,som inte har den kompetensen, gå in. Det är klart attlogopederna kan handleda andra, men de kan aldrighandleda annan personal så långt att den kan ta överen så viktig uppgift.Det måste till en intensivträning i början. Det ärhär vi kan spara mycket. Det räcker inte att träffa enlogoped , som är fallet för väldigtmånga.Vi hade ett rundabordsmöte hemma i Skaraborg.Flera drabbade var inbjudna, och det fanns expertisatt tillgå. Det fördes ett samtal. Det starkaste önske-målet gällde logopeder. Man vill ha den hjälpen. LSSoch de möjligheter som saknas på det området togsockså upp. Det var också viktigt för många som hadedrabbats hårt, men det viktigaste var logopeder.Vi kan titta på vad som har hänt denna period.Visst har det skett en ökning under perio-den, men det finns ändå väldigt få logopeder. Detfinns drygt 1 000 logopeder totalt.De ska ombesörja väldigt mycket. Vi har väldigtmycket inom dyslexiområdet t.ex. som kan varaspännande för en logoped att ta tag i. Afasi hamnar,vad jag förstår, i andra hand. Likadant är det medforskningen.Herr talman! Om man går in och tittar på hemsi-dor och läser om afasi och forskning osv. slår det enatt det inte finns något svenskt. När jag talar med enexpert från om detta vädjar han om attresurser som möjliggör resor och fortbildning inte skadras in. Vi experter är alldeles ensamma. Vi måstekunna resa till och och kunna tadel av de forskarseminarier som finns.Det är också en uppgift för oss att se till att vi ut-vecklar verksamheten. Man kan finna en hel deldansk och norsk forskning och forskning från och , men lyser med sin från-varo. Det är också en fråga jag vill ställa till LarsEnqvist: Ska vi stimulera ökad forskning på det härområdet? Det är ju samhällsekonomiskt att rehabilite-ra en person betydligt snabbare än vad som sker idag.Anf. 20 Socialminister ():Herr talman! Problemet med är att den egentligen rör institutionereller delar av politiken som jag inte är ansvarig för.Låt oss sortera det.När det gäller frågan om att utnyttja den kunskapsom finns och utnyttja de logopeder som finns är detnaturligtvis i första hand sjukvårdshuvudmännen somär ansvariga för detta. meddela-de, som jag säger i interpellationssvaret, att man i dagfaktiskt inte utnyttjar den kunskap som finns. Detfinns en outnyttjad kapacitet, och det är viktigt att denutnyttjas.Det andra är att bedöma behovet av logopederframöver. Då är det viktigt att också lyssna till vadsjukvårdshuvudmännen anger, framför allt genomLandstingsförbundet. Detta ska sedan ligga till grundför de beslut som fattas om utbildningsplatser på deuniversitet och högskolor som utbildar logopeder. Detsker en ökning. Man konstaterar också att intressetför logopedutbildning är stort.Hur man fördelar utbildningsplatserna blir fråga för universiteten och möjligtvis också förutbildningsministern. kanskeskulle fråga utbildningsministern hur han ser på för-delningen av platser till den här utbildningen. Detgäller delvis också forskningen. Forskningen på dethär området är viktig. Hur vi fördelar forskningsre-surserna blir en fråga för utbildningsministern.Jag tycker det är viktiga frågeställningar. De fåreffekt på det område som jag är ansvarig för, nämli-gen hela hälso- och sjukvården.