prot · GQ0931 · 2002-12-06 00:00:00 — En förklaring som gavs var attansvarsfördelningen mellan staten och kommunernakunde medföra ekonomiska motiv för kommunernaatt förskjuta kostnaderna till staten via assistansre-formen.Regeringen ansåg det viktigt att utforma finansie-ringen av assistansersättningen så att den stimulerarkommunerna till att pröva behovet av stödinsatserenbart utifrån den enskildes situation och behov. Detska inte finnas ekonomiska incitament för kommu-nerna att omdefiniera behov av andra insatser tillpersonlig assistans. Regeringen föreslog därför attkommunerna skulle finansiera de första 20 timmarnaper vecka för alla som får assistansersättning. Såväl1989 års handikapputredning som Assistansutred-ningen hade framhållit just detta och pekat ut kom-munernas grundläggande ansvar för personlig assi-stans. handikapputredning framhöll blandannat att stödet från socialförsäkringen ska ses somett komplement till det ansvar som kommunerna har.Jag anser att genom att lägga ansvaret för person-lig assistans och de olika insatserna enligt LSS hoskommunerna, så tydliggjordes funktionshindradesroll som kommunmedborgare på samma villkor somandra. Personer som har så omfattande behov av stödatt de har rätt till insatser enligt LSS ska kunna fådenna service genom de organ som svarar för serviceav motsvarande slag till alla andra. I enlighet med dennationella handlingsplanen för handikappolitikenutgår regeringen från att stödet till personer medomfattande funktionshinder inte ska särbehandlasutan på ett naturligt sätt finnas med i respektive hu-vudmans ansvarsområde. Kommunerna bör därför haett samlat ansvar för att tillgodose enskildas behov avboende, service och vård.Jag vill också påpeka att staten tar ett betydandeansvar för reformen, vilket jag tycker är en självklar-het. Vi visste redan från början att kostnaderna förpersonlig assistans skulle kunna skilja sig stort frånkommun till kommun. Genom att stödet administre-ras av de allmänna försäkringskassorna skapas ensolidarisk finansiering av kostnader för stora stödbe-hov inom kommunerna.På samma sätt har en utredning arbetat med hurkommunerna som kollektiv skulle kunna ta ettgemensamt ansvar för kostnader som uppkommer pågrund av LSS. Utredningen om utjämning av LSS-kostnader inlämnade sitt slutbetänkande till regering-en i år.Jag avser därför inte att ta initiativ till att återförahela kostnaden för personlig assistans på staten. ILSS står det att verksamhet enligt denna lag skafrämja jämlikhet i levnadsvillkor och delaktighet isamhällslivet. Målet ska vara att den enskilde fårmöjlighet att leva som andra. Jag anser att vi, om viskulle frånta kommunerna det grundläggande ansva-ret för alla sina kommunmedborgare, med eller utanpersonlig assistans, då också har tagit ett första stegpå vägen mot en försämring av den rättighetslag somär grundläggande för så många.Anf. 66 HANS ():Fru talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret.Handikappreformen med rätten till personlig assistansför funktionshindrade innebar en frihetsrevolution fördem som fick den här hjälpen. Den gav tusentalspersoner med funktionshinder möjlighet att ta maktenöver sina liv och att leva självständigt.Den rättighetslag för funktionshindrade som kal-las för LSS och som vi i drev fram 1993innebar stöd och service till vissa funktionshindrade -grundstenen i det som kom att kallas för handikappre-formen.Den stimulans som statsrådet anser att kommu-nerna fått genom att ett ekonomiskt delansvar för LSSöverförts till kommunerna har, tyvärr, i mångt ochmycket i praktiken inneburit en försämring av handi-kappreformen eftersom rätten till personlig assistanshar skurits ned.Statsrådet säger i sitt svar att regeringen vet att as-sistansreformen inneburit en ökad valfrihet, ett störreinflytande och en bättre livskvalitet för många perso-ner med funktionshinder. Statsrådet säger också attregeringen anser det vara mycket viktigt att intentio-nerna i assistansreformen vidmakthålls. Problemetmed regeringens politik i denna fråga är dock, somjag ser det, just att dessa intentioner i assistansrefor-men inte har kunnat vidmakthållas.I mitt län, , har vi 85 ej verk-ställda beslut om personlig assistans. Detta är ett brottmot lagen, som säger att besluten ska verkställasomgående. JO brukar acceptera tre månaders dröjs-mål men det tar än så.Vad som hänt är att kostnadsansvaret för de 20första assistanstimmarna i och med vårbudgeten 1997vältrades tillbaka på kommunerna. För de människorsom berörs har detta delvis inneburit en återgång tillsituationen före handikappreformen, då de var bero-ende av den enskilda kommunens välvilja och därinsatserna väldigt mycket skilde mellan kommunerna.Förändringen har också medfört att assistansrefor-mens karaktär av rättighetslagstiftning ständigt ärifrågasatt av en . Dessutom harassistansverksamheten i en del fall ekonomiskt blivitonormalt betungande för vissa kommuner, medanandra har mindre utgifter för sina LSS-kostnader.Därför föreslår vi i i vår budgetmotionatt ska återföra ansvaret för de första 20assistanskommunerna från kommunerna till försäk-ringskassan och därmed till statsbudgeten.Många funktionshindrade har också fått sin rätttill personlig assistans omprövad. Även möjlighetenatt kombinera personlig assistans med andra insatserenligt LSS i skola och förskola har inskränkts. För attbarn med funktionshinder ska vara garanterade per-sonlig assistans krävs det att de har fler än ett funk-tionshinder och ett omvårdnadsbehov som per dag.Vi i anser att rätten till personlig assi-stans i förskola och skola ska återställas. Dessutomvill vi att den personliga assistenten ska användas meri arbetslivet.För nämnda åtgärder föreslår 300miljoner kronor mer än vad regeringen anslår i sinbudgetproposition. Detta ser jag som en prioriteradåtgärd eftersom det är viktigt att LSS återfår sin statussom rättighetslagstiftning.Jag tror inte att de målsättningar som vi i Folk-partiet har med lagen om stöd och service kan finan-sieras på annat sätt än att staten fullt ut tar över an-svaret för lagen. Jag undrar om statsrådet tror det.Anf. 67 Statsrådet ():Fru talman! Jag uppskattar verkligen den överens-stämmelse som finns mellan oss när det gäller självagrunderna för den rättighetslagstiftning som vi harhär. Detta är oerhört viktigt när det gäller att skapadelaktighet och jämlikhet i samhället. Det är oerhörtviktigt att slå vakt om de principer som ligger tillgrund för just LSS och . Jag vill alltså verkligenbetona att jag uppskattar enigheten och överensstäm-melsen mellan oss i fråga om de grundläggande vär-deringarna.Jag vill också säga att det som var tydligt i denhandikapputredning som ligger till grund för helareformen var just att kommunerna skulle ha ett an-svar. Det var vad man sade i Handikapputredningenoch också i . Den princip somvarit vägledande för oss när vi utformat handikappolitiken har ju varit att viinte ska skilja på människor. Du och jag och allaandra är lika mycket värda. Du och jag och alla andraär kommunmedborgare - vi är precis som alla andra.Det ska inte spela någon roll vem man är eller omman har ett funktionshinder. Det har varit den vägle-dande principen när vi byggt upp handikappolitiken -en oerhört viktig princip som har lett till en otroligförändring i hela utformningen av stödsystemen ochdet sätt på vilket vi har byggt upp våra stödsystem.Den principen måste vi vara väldigt rädda om.Jag känner stor oro för vad som skulle inträffa omvi fick en situation där vi gick tillbaka till något somvi en gång i världen hade då staten hade ansvaret förvissa grupper i samhället. Så vill inte jag ha det. Jagvill ha ett samhälle som i stora mått präglas av jäm-likhet och delaktighet. Men sedan ska staten ta sittansvar. Vi ska inte acceptera att det finns stora skill-nader mellan olika kommuner eller till och med mel-lan olika delar av kommuner. Det är inte acceptabelt.Hans Backman säger att vi i samband med vår-budgeten 1997 vältrade över kostnader på kommu-nerna. Det stämmer inte riktigt, utan vi har kompen-serat genom det generella statsbidraget.Hans Backman säger också att det finns problemmed kommunernas verkställighet beträffande beslutsom fattats. Jag delar den oro som vi kan se när detgäller det lagtrots som finns. Det är också bakgrundentill de sanktionsavgifter som vi införde vid halvårs-skiftet . Jag anser inte att detta är acceptabelt. Jaganser inte att vi löser frågan genom att staten tar överdet här ansvaret. I stället tror jag att det är väldigtviktigt att vi håller fast vid de principer som ligger tillgrund för hur vi har utformat handikappolitiken. Därhar det funnits en stor enighet i det svenska samhälletom sättet att se på människor - att vi inte gör skillnad.Jag vill inte ha en sådan situation där vi på nytt skapeka ut den ene eller den andre och säga: Just du där,dig ska staten ta ett ansvar för.Vi är alla fullvärdiga kommunmedborgare. Låtoss fortsätta att ha det på det sättet!Anf. 68 HANS ():Fru talman! Självklart är vi alla fullvärdiga kom-munmedborgare. Jag håller med statsrådet om att detär viktigt att det inte är olika behandling från persontill person. Men problemet just nu med LSS är ju attdet här är en grupp som behandlas olika beroende påvar man bor och så vidare.Som statsrådet nämner i sitt svar har en utredningarbetat med hur kommunerna som kollektiv skullekunna ta ett gemensamt ansvar för kostnader somuppkommer på grund av LSS. represen-tant i utredningen hade kritik att rikta mot att direkti-ven var så smala att man inte fick titta närmare på dethär med att staten skulle kunna ta över ansvar. I sam-band med utredningen har föreslagit ett nytt utjämningssy-stem för LSS-kostnader som omfattar alla kommuner.Detta föreslås bli infört . Kommittén pekarjust på att verksamheten är mycket ojämnt fördeladöver landet. Kostnadsspridningen är därför mycketstor mellan kommunerna. Det varierar mellan 400och per invånare. Man konstaterar också attdagens olika system inte klarar av att utjämna destora kostnadsskillnaderna mellan kommunerna närdet gäller LSS.Jag är ändå skeptisk till kommitténs förslag att in-föra ett kommunalt utjämningssystem. Så är ävenkommunstyrelsens ordförande i exempelvis Kungsör.Kommunen har räknat ut att kommunen egentligenskulle vara vinnare enligt det nya föreslagna syste-met. Man skulle få ett tillskott på 1,5 miljoner kronor.Trots detta skulle kommunen gå 7-8 miljoner iunderskott när det gäller LSS. Situationen för Kungs-ör skulle med andra ord inte förändras särskilt mycketjämfört med . Inte heller kommunstyrelsensordförande i är positiv till förslaget. I Väs-terås har man konstaterat att man enligt det nya för-slaget skulle behöva omfördela 65 miljoner kronorper år till andra kommuner. har man enkostnad på för att bygga utden egna LSS-verksamheten. Det blir förstås väldigtbetungande. Både i förlorarkommunen och ivinnarkommunen är man överens om attstaten måste ta sitt ansvar för LSS-lagen. De säger attdet här är en grupp som är i stort behov av dennaservice, det är man helt överens om, men kommuner-nas skatteintäkter räcker helt enkelt inte till.Vi har också kommuner där det fungerar bra . Från kommun säger man att LSS-verksamheten fungerar bra , men med det nyasystemet skulle man få en merkostnad på 40 miljonerkronor. Det innebär att man efter dess införande intelängre skulle ha råd att uppfylla LSS-lagens intentio-ner. Det här är väldigt problematiskt. I det här falletstöder de argument som de framför vårt synsätt, attstaten måste ta ett ansvar för rätten till personlig assi-stans omfattande per vecka.Annars får vi inte jämlikheten mellan alla människor ihela landet oavsett var man bor.Jag undrar verkligen: Anser inte statsrådet att detär ett problem att kommunerna säger sig inte i dagoch inte heller med det föreslagna utjämningssyste-met ha tillräckligt med pengar för att kunna följalagens intentioner? Där har vi en inneboende ojäm-likhet mellan personer i olika delar av landet.Anf. 69 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig bara konstatera att den utred-ning som handlar om kostnadsutjämning mellankommunerna lade alldeles fram sitt förslag.Det ska nu ut på remiss. Jag skulle vilja att vi väntarmed att dumma ut denna utredning. Det är ganskaunderligt att kommuner som ligger alldeles intillvarandra har så markant olika kostnader för den härverksamheten. Man kan leva alldeles intill varandra,förhållandena kan vara i stort sett likartade, men manhar helt olika kostnader för den här verksamheten.Själva syftet med utredningen var ju att finna enlösning på den ojämna belastning som kommunernahar och finna ett system som innebär en kostnadsut-jämning, vilket får anses vara rimligt.Jag vill återkomma till reformen och vikten av attreformens intentioner och verkningskraft får fortsättaatt utvecklas. Denna reform betyder så oerhört myck-et för den enskilda personen för att kunna leva ettsom vi brukar kalla vanligt liv, ett liv som alla andralever. Det som hänt enligt de beräkningar som finnsär att antalet personer som kommer att kunna användasig av denna reform ökar. Det är inte så att staten pånågot sätt får minskade kostnader, tvärtom, vi ser hurkostnaderna för staten ökar år med ungefär enmiljard framöver. Vi ser också att behovet avassistans ökar i antal timmar.Jag tycker att staten tar ett stort ansvar för att ga-rantera den rättighet som lagen ändå syftar till att ge.Det är en rättighetslag. Men återigen vill jag varna fördet synsätt som skulle innebära en återgång, som jagser det, till ett förhållningssätt som vi en gång hade ivårt samhälle, nämligen att vi skiljer på person ochperson. Så vill jag inte ha det. Jag tycker att det äroerhört viktigt att vi även fortsättningsvis, när viutformar våra stöd och den service som vi erbjudermänniskor, utgår från att vi alla är lika och har likarättigheter. Det innebär ett synsätt att vi alla är full-värdiga kommunmedborgare, att varje kommunmåste kunna erbjuda stöd och service till alla sinamedborgare.Det är grunden för den handikappolitik som vi harutvecklat genom årens lopp och som innebar en radi-kal förändring av hur vi har utformat stödsystemen.Det är inte färdigbyggt på något sätt, det finns oerhörtmycket mer att göra för att kunna skapa jämlikhet ochlika rättigheter för alla. Låt oss jobba vidare på detmen inte göra avkall på de principer som är så viktigaför oss alla för att kunna skapa ett bra samhälle.Anf. 70 HANS ():Fru talman! Jag vill tacka statsrådet för debatteninledningsvis, och jag är väldigt glad också att vi harsamma mål med vår respektive LSS-politik. Däremothar jag en annan åsikt på en punkt. Jag tror inte som enskild individ känner sig utpekad för attstaten tar ett större finansieringsansvar för ens tillvaroän kommunen. Jag tror inte att det är det väsentligasteför de personer som är beroende av LSS. Jag tror attde är mera måna om att just få den service de efter-frågar.Vi i har som mål att rätten till person-lig assistans i förskola och skola måste återställas. Jagvill att assistenternas insatser i skolarbetet eller pådagis ska kunna utvecklas så assistenten känner entrygghet i att allt kring hans eller hennes person fun-gerar så bra att alla övriga krafter kan användas till attsatsa på skolarbetet eller på den pedagogiska leken.Dessutom borde den personliga assistansen användasännu mer i arbetslivet. anser också attpersonlig assistans ska kunna ges till psykiskt funk-tionshindrade på samma villkor som till övriga svårtfunktionshindrade.En sak till som är viktig för att trygga reformen äratt de personliga assistenternas situation vid till ex-empel hjälpmottagarens sjukhusvistelse uppmärk-sammas. Det bidrar till svårigheter med att rekryteraassistenter att en tillfällig sjukhusvistelse som regelinnebär att assistenten inte får följa med till sjukhusetoch biträda i vården utan tvärtom kan bli av medjobbet på grund av arbetsbrist. Assistentens vidareut-bildning och handledning bör också uppmärksammasmer. Att vara personlig assistent måste vara ett lång-siktigt yrke, inte bara ett genomgångsjobb.Vi i anser oss vara en välfärdsnation, somvi har varit inne på här . Om vi ska kunna fort-sätta att kalla oss som välfärdsland måste vi kunnaavsätta resurser för de grupper av människor som harmest behov av dem. Den grupp som är i behov avpersonlig assistans är i högsta grad en sådan grupp.Dessa individers möjlighet att få stöd enligt LSS-lagen får inte vara beroende av den enskilda kommu-nens ekonomi. Om det sedan är staten eller kommu-nen som finansierar tror jag inte personen bryr sig såmycket om. Därför anser att staten måsteåterta det fulla finansieringsansvaret för medel tillpersonlig assistans omfattande 20 timmar eller merper vecka. Det vore en skam om som ett landmed världens högsta skattetryck inte klarade av attfinansiera detta.Anf. 71 Statsrådet ():Fru talman! Låt mig bara säga att detta är en uniklagstiftning, den är unik i världen, en oerhört viktigfundamental lag för att skapa jämlikhet och lika rät-tigheter åt alla, oerhört central. Den reform som harutvecklats , det finns säkert mycket meratt göra, har som princip att vi alla ska leva ett bra livoch att vi ska få den assistans som krävs. Det finnssäkert en del ytterligare, en del kompletteringar sombehöver göras. nämnde detta - depersonliga assistenternas anställningsvillkor, rättentill assistans vid sjukhusvistelse och så vidare. Därhar jag för avsikt att återkomma medförslag som gör att vi skapar goda förutsättningar föratt kunna rekrytera personliga assistenter till dennamycket viktiga verksamhet. Det är en del, och där skavi naturligtvis ta vårt ansvar.Återigen vill jag säga att denna reform är så oer-hört viktig. Det är en del i hur vi bygger upp en brahandikappolitik som vi alla är vinnare i. Det handlarom principer och grundläggande värderingar. Låt ossinte skapa på nytt ett samhälle där vi skiljer på personoch person, utan låt oss hålla fast vid att vi alla är likamycket värda, att vi alla är fullvärdiga medborgareoch att vi alla ska behandlas som de individer vi är.Det är oerhört grundläggande. Jag vill inte att vihamnar i en situation där vi på nytt, vilket vi gjorttidigare i det svenska samhället, skiljer på människor.Låt oss gemensamt arbeta för att skapa ett samhällesom präglas av stora mått av jämlikhet och trygghetoch full delaktighet för alla.Överläggningen var härmed avslutad.14 § Svar på interpellation 2002/03:59 om för-fattningsutredningAnf. 72 Statsrådet ():Fru talman! har ställt tre frågor tillmig.För det första: Kommer ministern att ta några ini-tiativ för att folksuveränitetens bärande princip förvår författning inte ska inskränkas med anledning avatt sådana förslag har förts fram i den författningspo-litiska debatten?För det andra: Kommer ministern att ta initiativtill att fördjupa debatten om angelägna konstitutio-nella problem eller problemområden och om så ärfallet också föreslå lösningar?För det tredje: Kommer ministern att ta initiativtill att tillämpa feministisk teoribildning på det för-fattningspolitiska området och kommer ministernsjälv att bidra till att så sker?Principen om folksuveränitet är grundläggande fördet svenska statsskicket. Detta slås fast redan i re-geringsformens allra första bestämmelse, nämligen iden första paragrafens första mening som stadgar att"all offentlig makt i utgår från folket". Dennagrundprincip om folkstyrelse bygger på fri åsiktsbild-ning och på allmän och lika rösträtt. I den inledandeportalbestämmelsen i regeringsformen fastslås, förut-om folksuveränitetsprincipen, ytterligare fyra grund-läggande principer för vårt statsskick, nämligen prin-ciperna om det representativa statsskicket, om parla-mentarismen, om den kommunala självstyrelsen ochom maktutövningens lagbundenhet.Det säger egentligen sig självt att det inte är aktu-ellt att ens diskutera förslag som skulle begränsanågra av dessa grundläggande principer. Tvärtom ärdet regeringens utgångspunkt att värna vårt statskickoch dess demokratiska principer.Det är sällan som en författningspolitisk diskus-sion får ett brett genomslag här i . Jag är an-gelägen om att ändra på detta och vill få i gång enövergripande och förutsättningslös debatt, särskilt närdet gäller frågor om vårt valsystem och samspeletmellan och regeringen. majo-ritet beställde vidare under /01 enutredning av frågan om en utökad lagprövningsrättoch om en författningsdomstol bör införas i Sverige.Riksdagsmajoriteten uttalade också att det bör görasen översyn av folkomröstningsinstitutet innefattandeökad användning av beslutande folkomröstningar ochen översyn av reglerna om åtal mot riksdagsledamö-ter.Regeringen har för avsikt att ta initiativ för attfrämja en bred debatt i författningspolitiska frågormen exakt hur detta ska ske får jag återkomma till. Enidé är att hålla en serie med öppna seminarier därallmänheten, politiker och forskare tillsammans kandiskutera och presentera förslag på olika områden.Inom denna ram bör naturligtvis också rymmas fråge-ställningar kring hur vår författning bidrar till att målom jämställdhet mellan kvinnor och män kan för-verkligas.Inom Socialdemokraterna inleds nu ett arbete föratt fördjupa och bredda den författningspolitiskadebatten. Arbetet kommer att vara ett värdefullt un-derlag till Socialdemokraternas ställningstaganden iförfattningspolitiska frågor. Jag välkomnar att andrapartier, organisationer och folkrörelser tar liknandeinitiativ för att åstadkomma bredast tänkbara diskus-sion om grunderna för vårt statsskick.Anf. 73 ():Fru talman! Jag vill tacka statsrådet för svaret. Jagska väl kanske börja med att erkänna att interpellatio-nen mer är avsedd att ge statsrådet en möjlighet attkomma in på den författningspolitiska arenan snarareän att få svar på specifika frågor. Därför kanske jaginte ska vara alltför kritisk mot att svaret är någotsvepande. Jag vill i alla fall få några kommentarer del saker.Statsrådet säger att principen om folksuveränite-ten är grundläggande för det svenska statsskicket ochatt det säger sig självt att det inte är aktuellt att ensdiskutera förslag som skulle begränsa några av dessagrundläggande principer. Det, menar jag, kan nogifrågasättas, för visst diskuteras folksuveränitetsprin-cipen. Statsrådet nämner själv den utredning om enförfattningsdomstol som en riksdagsmajoritet motSocialdemokraternas och uppfattningbeställt. Själva poängen med en författningsdomstolär ju just att inskränka folksuveräniteten. Tanken äratt de folkvalda inte kan anförtros makten att frittstifta lag med ansvarighet inför folket. I stället skaförment opolitiska jurister ges en politisk vetorätt.Jag ska ställa en kontrollfråga: Kommer regering-en och Socialdemokraterna att stå fast vid sin hittill-svarande uppfattning i denna fråga om författnings-domstolen?Dessutom kan ingen rimligen förneka att vårtmedlemskap i den europeiska unionen innebär eninskränkning av den svenska folksuveräniteten. Lag-stiftningsmakt har förts från den svenska riksdagentill ministerrådet. Det innebär att lagstiftningsmaktenförs från de folkvalda parlamenten till regeringarna,från legislativen till exekutiven om man så vill. Folk-suveräniteten inskränks på nationell nivå utan attkompenseras av en motsvarande europeisk folksuve-ränitet.Den teoretiska lösningen på den här ekvationen ärnaturligtvis att göra ensamt lag-stiftande, det vill säga att upprätta en europeisk stats-bildning och upphäva medlemsländernas nationellasuveränitet. Jag tror att statsrådet och jag är eniga omatt detta är vare sig en önskvärd eller ens möjlig ut-veckling. Återstår alltså, om vi vill stärka folksuverä-niteten, att stärka de nationella parlamenten och upp-rätta ett nära internationellt samarbete grundat på denationella parlamentens suveränitet. Så visst är folk-suveräniteten både en central och en ifrågasatt prin-cip.Jag skulle uppskatta om statsrådet något kundeutveckla sina avsikter och sina ståndpunkter på dettaområde, både vad gäller den konkreta frågan omförfattningsdomstol och mer principiellt.Anf. 74 Statsrådet ():Fru talman!