prot · GP09113 · 2002-05-27 00:00:00 — Det är detta som är såkomplicerat.Min uppfattning är den att vi behöver fler sjuk-sköterskor, men vi har lite olika uppfattningar när detblir balans i tillgång och efterfrågan på sjuksköters-kor. bedömer inte att det skerinom utan . Jag är inte säker på har rätt. Jag tror att vi kommer att ha kvar pro-blemet , men vi måste göra allt föratt motverka det: öka utbildningen, rekryteringen ochden interna utbildningen samt erbjuda flera möjlighetatt komplettera sin utbildning.Allt detta är vi överens om. Då återstår bara enfråga: Ska landstingen räkna med att AMS ska klarafinansieringen, eller ska landstingen känna att detta ärderas skyldighet som arbetsgivare? Mitt svar somsocialminister är att landstingen har detta som sinskyldighet. De ska ta ansvar för det, och de ska erbju-da alla som vill komplettera sin utbildning möjlighetatt göra det. Då får vi fler sjuksköterskor, och då löservi problemet.Jag är inte säker på att det är klokt att användaAMS-medel just för detta. Jag kan förstå att lands-tingen själva gärna tar emot alla tänkbara intäkter,men jag tror inte att det är klok arbetsmarknadspolitikatt agera på det sättet. Arbetsgivarna, i det här falletlandstingen, har ett stort ansvar för att klara rekryte-ringen i framtiden.Överläggningen var härmed avslutad.10 § Svar på interpellation 2001/02:359 omförskrivningsrätter för legitimerade sjuksköters-korAnf. 33 Socialminister ():Fru talman! har frågatmig om jag ämnar vidta åtgärder för att också gegruppen legitimerade sjuksköterskor verksammainom den kommunala hälso- och sjukvården ochutbildade möjlighet att efter utbildningförskriva vissa läkemedel. Vidare om jag ämnar vidtaåtgärder för att också skolsköterskor med adekvatutbildning ska få möjlighet till viss förskrivning avläkemedel.År 1994 infördes en generell förskrivningsrätt fördistriktssköterskor som uppfyllde vissa särskilt upp-ställda kunskapskrav i farmakologi och sjukdomslära.Socialstyrelsens uppföljning av denna reform visadeatt förskrivningsrätten hade bidragit till en enklareoch effektivare handläggning, t.ex. genom att di-striktssköterskan fått en bättre överblick för uppkom-na läkemedelsproblem. Andra positiva effekter var attandra behandlingsmetoder än läkemedel valts i ökadomfattning eller att man avvaktat läkemedelsbehand-ling. Framför allt hade den också medfört ett mervär-de för patienten i form av bättre omvårdnad.Mot bakgrund av de positiva resultaten Socialsty-relsen såg i samband med sin uppföljning föreslogman att det skulle göras en utvidgning av förskriv-ningsrätten så att även andra sjuksköterskekategorierskulle få förskriva läkemedel. Mot den bakgrundengav regeringen styrelsen i uppdrag att, i samråd, medLäkemedelsverket bl.a. överväga en utvidgning avförskrivningsrätten.Med beaktande av förslag före-slog regeringen att rätten att förskrivaläkemedel skulle omfatta fler sjuksköterskor. Medhänvisning till utvecklingen mot alltmer öppen vård,framför allt i regi, föreslog regeringen attsjuksköterskor som uppfyller vissa uppräknade ut-bildningskrav, och dessutom arbetar som distrikts-sköterska vid vårdcentral eller motsvarande, inomkommunal hälso- och sjukvård för äldre och funk-tionshindrade eller inom hemsjukvård bör ges för-skrivningsrätt. Verksamheten där arbetet sker skabedrivas av landsting, kommun eller annan offentligtfinansierad vårdgivare. De utbildningskrav som upp-ställdes kan i vissa fall innebära att sjuksköterskormed äldre utbildningar måste komplettera sin utbild-ning för att kunna få förskrivningsrätt.Socialstyrelsen har utfärdat närmare föreskrifterom de förutsättningar som ska gälla för sjuksköters-kornas förskrivningsrätt. De nya bestämmelserna harvarit i kraft . Innan man gårvidare med en ytterligare utvidgning av förskriv-ningsrätten bedömer jag att de erfarenheter som gjortsav de nu införda ändringarna måste utvärderas. Det ärregeringens avsikt att ge ett sådantuppdrag.Anf. 34 ():Fru talman! Tack så mycket för svaret, herr soci-alminister. Jag hade ändå trott att socialministernskulle ha tagit larmrapporterna om äldres ohälsa ochbristande läkemedelsförhållanden och larmrapporter-na om äldres nutrition och stora medicinintag på litestörre allvar och att han inte bara skulle säga att re-geringen har för avsikt att ge ett upp-drag att utvärdera den utökade förskrivningsrätten.Jag skulle önska att socialministern här merkunde precisera när detta uppdrag ska komma. Minförhoppning är att socialministern här säger attSocialstyrelsen ska få detta uppdrag.Regeringens avsikter kan vara nog så välmenande,men jag tror inte på detta uppdrag förrän jag ser det,och jag skulle gärna vilja att det kommer fram ,inte så mycket för min skull utan för alla de äldre sombehöver dra fördel av den här extra kompetensen ivården.Att säga nej till utökad förskrivningsrätt är sammasak som att acceptera att äldre inte får tillgång till enmer välutbildad personal. Det handlar om patientensrättigheter och säkerhet. Vi har haft nog av larmrapp-orter.Det talas om personalbrist, att läkare inte hinnerkomma ut till äldreboendena och ännu mindre till deäldres hem. har, precis som socialmi-nistern sade, tittat på sköterskornas förskrivningsrättoch sagt att det bara är positivt. Jag beklagar att manför en grupp sköterskor utbildade undan-håller möjligheten att efter genomgången utbildningoch praktik höja kompetensen inom äldreomsorgenoch att man bara svarar att vi ska utreda.Det handlar om 6 173 sjuksköterskor utbildadeföre som arbetar inom äldreomsorgen.Man säger nej till 6 173 sjuksköterskor.Socialstyrelsen säger att omvårdnaden har blivitbättre med den utökade förskrivningsrätten. Sköters-korna har bättre överblick över patienternas läkeme-delsbehandling. Det finns mycket mer positivt att läsai utvärderingen. Ändå får de inte möjligheten.Jag skulle vilja fråga socialministern hur reger-ingen kan utelämna 6 173 sköterskor utbildade före1993 som arbetar inom den kommunala äldreomsor-gen. Det gäller inte utan också när beslutettogs . De får inte möjlighet attvidareutbilda sig och göra ett bättre jobb med enutökad förskrivningsrätt. När ska uppdraget till Soci-aldepartementet ges, socialministern?Anf. 35 Socialminister ():Fru talman! Jag tror att delar min uppfattning att det inte vore bra ifallriksdagen beslutade vilka som ska ha förskrivnings-rätt. Man ska pröva det mycket noggrant och låta demyndigheter som hanterar frågan om gränsdragningaroch ansvarsfördelning inom sjukvården också prövadetta med stor noggrannhet. Vi kan vara stolta att deti finns en stor säkerhet när det gäller justförskrivning av läkemedel grundat på att varje steghar prövats mycket noggrant.Nu togs ett stort steg 1994. Det var det som utvär-derades av . konstate-rade att det i allt väsentligt hade fått positiv betydelse.Som en följd av det togs ytterligare många viktigasteg . Innan vi tar ytterligare steg för att ut-vidga förskrivningsrätten är det rimligt att utvärderaockså det sista steget. Det är inte utvärderat av Soci-alstyrelsen än.Det finns alltså skäl att be studeradetta i syfte att pröva just frågan om en utvidgadförskrivningsrätt. Jag tror inte att det hade varit braifall vi bestämde oss nu för att utvidga förskrivnings-rätten och sade att vi tyckte att det verkade förnuftigtoch vettigt allmänt sett. Det behöver prövas av demyndigheter som hanterar frågan, med krav på högsäkerhet och med övertygelsen om att utökad för-skrivningsrätt verkligen skulle vara till gagn för vår-den och patienterna.Jag kan inte säga exakt när uppdraget ges till So-cialstyrelsen, men det sker mycket snart.Anf. 36 ():Fru talman! Jag har inte alls sagt att vi här och nuska bestämma detta, socialministern. Jag bad om ettförtydligande av när uppdraget ska ges. Faktum varatt när beslut togs om utvidgad förskrivningsrättnämndes ingenting om att det inte också skulle gällasköterskor med utbildning från . Majoritetenglömde faktiskt bort denna grupp, och det tycker jagär väldigt tragiskt.Det finns bristande logik på fler områden. I mininterpellation till socialministern nämnde jag också enannan viktig grupp sköterskor, nämligen skolsköters-korna. I svaret berör inte det, trots attjag också ställde frågan om skolsköterskornas för-skrivningsrätt. Det nämns inte med ett enda ord. Detär ganska anmärkningsvärt. Det står ingenting ombehovet av en god och nära skolhälsovård. Det ståringet alls om skolsköterskornas vidareutbildning ellerderas behov av kompetenshöjning, trots att regering-en i propositionen Hälsa, lärande och trygghet fram-håller just elevhälsa och vikten av kompetens hos allpersonal kring eleven.Skolsköterskor har ofta en vidareutbildning inomöppen hälso- och sjukvård och en vidareutbildninginom hälso- och sjukvård för barn och ungdom. Dethandlar om 2 000 skolsköterskor som trots att degenomgått en 10 poängs kurs i farmakologi och sjuk-domslära inte har samma förskrivningsrätt som endistriktssköterska som genomgått samma kurs. Det ärinte ovanligt att distriktssköterskan är skolsköterskaockså. Jag bor själv på landet och där har det oftavarit så. Men distriktssköterskan har somhuvudman. Då kan det horribla inträffa att distrikts-sköterskan får använda förskrivningsrätten på för-middagen som distriktssköterska men inte som skol-sköterska på eftermiddagen.Hon får skriva ut läkemedel mot huvudlöss påförmiddagen, som distriktssköterska, men inte påeftermiddagen i skolan när hon är skolsköterska. Varfinns logiken i det, ? Detta borde hautretts för länge sedan.En skolsköterska finns nära eleven och kan myck-et bra följa upp åtgärder och effekter av den behand-ling hon satt in eller råd som hon har gett. Hon ärnärmare eleven än någon vårdcentral.Skolsköterskorna som har en utbildning i sjuk-domslära och farmakologi borde få möjlighet attutöva förskrivningsrätten på skoltid och inte behövabe eleven som har huvudlöss att be mamma ellerpappa ta ledigt från arbetet för att ellernästa igen åka till en vårdcentral och där få medletutskrivet, kanske av samma sköterska som var skol-sköterska dagen innan eller av en läkare.En skolsköterska får alltså inte skriva ut medelmot mask eller skabb men det får en distriktssköters-ka.Om och regeringen är det minstaintresserade av höga läkemedelskostnader borde detsom jag tar upp vara ett led i besparingarna som sam-tidigt ger en högre kvalitet. Jag kan bara fortsätta atthänvisa till utvärdering som visadeatt skolsköterskornas förskrivningsrätt innebar ibland kunde avvakta läkemedelsbehandlingeller välja andra läkemedel.Ni säger nej till besparingsförslag, socialminis-tern, trots att det skulle gynna båda patienten ocheleven. I detta finns ingen logik. Varför säger ni nejtill skolsköterskorna? Varför skriver inte socialmi-nistern någonting om detta i sitt svar?Anf. 37 Socialminister ():Fru talman! Det måste vara så att hade väntat sig ett annat svar än dethon har fått. Vi säger inte nej. Vi säger att vi ska geSocialstyrelsen i uppdrag att utvärdera den förändringsom har skett för att komma tillbaka med nya förslagom förskrivningsrätten. Det handlar naturligtvis ocksåom skolsköterskor.Vi ber att utvärdera de förändring-ar som har skett för att se hur det har fungerat. Ärdet samma positiva bedömning av den förändringenså är det rimligt om vi diskuterar om vi ska gå vidareoch utvidga. Ett ställningstagande kommer. Men vivill gärna att gör en utvärdering ochgår igenom vad som har skett, så att vi får ett bättreunderlag än bara allmänna föreställningar om att detskulle vara förbättringar. Det är inte ett nej utan i själva verket detstöd som jag trodde var bra. händer i alla fall någonting.Anf. 38 ():Fru talman! Av skadan blir man vis. Jag fortsätteratt ge exempel på vad det horribla att man inte redanhar fattat sådana här beslut betyder. ska social-ministern och jag diskutera ställföreträdarfrågan. Därhar jag också fått löften . Än så längehar den frågan inte kommit fram. Jag fortsätter att geexempel i min förhoppning om att skynda på detuppdrag som socialministern har lovat att ge till Soci-alstyrelsen, där också skolsköterskorna inkluderas.Jag tar detta som ett löfte. Men, socialministern, gedem en möjlighet att få reda på när uppdraget kom-mer - om , eller ?I dag får 6 173 sköterskor inom äldreomsorgeninte ge äldre vitaminer och mineraler för att kompen-sera otillräckligt födointag. 6 173 sköterskor får inteskriva ut läkemedel mot infekterade eller smärtandesår. 6 173 sköterskor får inte skriva ut läkemedel förögoninflammationer, muntorrhet, sura uppstötningareller halsbränna. 6 173 sköterskor får inte skriva utmedel mot tillfällig förstoppning, hemorrojder, blå-märken eller ytanestesi vid nålstick.2 000 skolsköterskor får inte skriva ut läkemedelmot springmask och spolmask, utan man måste gå tillvårdcentralen för detta. Trots 10-poängskursen i far-makologi och sjukdomslära får de heller inte i dagskriva ut läkemedel mot fotsvamp, eksem, ,mjäll eller mensvärk.Någonting måste göras . Jag tar socialminis-terns ord på allvar, och jag hoppas att socialministerni den sista repliken talar om när uppdraget kommeratt ges. Blir det ?Anf. 39 Socialminister ():Fru talman! Alla har inte förskrivningsrätt. Detinnebär att de som inte har förskrivningsrätt inte hel-ler får skriva ut läkemedel. Man kan göra en långuppräkning av de läkemedel som den som inte harförskrivningsrätt inte får skriva ut.Jag har svarat att vi, innan vi tar steget mot att ut-vidga förskrivningsrätten, bör be attutvärdera den förändring som har skett. Problemet äratt sommaren för min del kom redan i mitten av aprilså nu är det . Men uppdraget kommer att gesmycket snart.Överläggningen var härmed avslutad.11 § Svar på interpellation 2001/02:365 ompatienträttigheterAnf. 40 Socialminister ():Fru talman! har frågatmig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att i laggarantera och säkerställa ställföreträdarskapet inomhälso- och sjukvården, samt informera personalen omatt deras arbete kan strida mot svensk grundlag i denmeningen att yttrandefriheten åsidosätts för vissasvårt sjuka.Jag har tidigare svarat på frågor med samma inne-börd från . Under detsenaste året har regeringen dock vidtagit vissa åtgär-der på detta område som jag vill redovisa här.Regeringen har bl.a. beslutat att tillsätta en arbets-grupp som ska sammanställa befintliga kunskaper omsituationen för personer med demenssjukdomar ochderas anhöriga, samt identifiera utvecklingsområdendär åtgärder behöver sättas in på olika nivåer. Arbets-gruppen, som ska ha avslutat sitt arbete senast den30 , ska bl.a. lämna förslag till hur skydds-och tvångsåtgärder i möjligaste mån kan undvikasinom demensvården.Viktigt i detta sammanhang är också att regering-en tillsatte en utredning med uppdrag attutvärdera förmynderskapsreform, samt taställning till behovet av ändringar i regelverket förgode män och förvaltare. Denna utredning ska enligtsina direktiv bl.a. ta ställning till om några ändringar iregelsystemet ska göras mot bakgrund av Europarå-dets rekommendation om det legala skyddet förhjälpbehövande vuxna.I direktiven konstateras vidare att god mans ellerförvaltares behörighet inte är heltäckande i förhållan-de till de situationer som kan uppstå. Utredaren ska taställning till om det är möjligt att låta god mans- ellerförvaltarinstituten innefatta en vidare behörighet änvad som är fallet i fråga om t.ex. vård- och om-sorgsinsatser och forskningsmedverkan när den en-skildes samtycke på grund av sjukdom, psykisk stör-ning eller liknande förhållanden inte kan inhämtas.Vidare ska utredaren föreslå alternativ till utvidg-ning av de stödformer som ges i närdet gäller frågor om samtycke i dessa sammanhang,t.ex. en ny form av legala ställföreträdare, för det fallgod mans- eller förvaltarinstituten inte bedöms kunnainrymma sådana uppgifter. Utredningen ska vara klarsenast , men har möjlighet att redovisavissa frågor i ett delbetänkande om den anser detlämpligt.De frågor som tar uppkommer alltså att bli föremål för en grundlig belys-ning som förhoppningsvis kommer att klarlägga hurde ska lösas i lagstiftningen.Jag har svårt att se att det är den grundlagsskyd-dade yttrandefriheten som åsidosätts inom hälso- ochsjukvården om patienter inte själva kan fatta beslutom sin egen vård. Problemet är ju inte att patienternahindras att uttrycka sin vilja utan att de inte förmårgöra detta. Även om det inte är yttrandefriheten sombegränsas finns det emellertid andra problem med attmänniskor har svårt att ta till vara sina rättigheterenligt lagstiftningen på vård- och omsorgsområdet.Detta kommer att ingå i den översyn som jag nu re-dogjort för.Anf. 41 ():Fru talman! Tack så mycket för svaret, socialmi-nistern.Jag ser positivt på det faktum att det äntligen hän-der något i frågan om ställföreträdarskapet, dvs. vemsom ska vara min röst den dag jag inte orkar ellerförmår uttrycka mig själv.Det är riktigt att socialministern har besvarat ettstort antal frågor från mig vid ett flertal tillfällen. Detberor på att jag har sett att ingenting har hänt. serdet alltså ut som om det hela snart ska lösa sig, ochdet är positivt. Det är länge sedan Demensförbundetoch larmade om denna brist i svensklagstiftning.Om socialministern försöker lugna mig i sitt svarvill jag säga att jag är orolig. Jag har an-ledning till det. Ett exempel är den proposition somregeringen kom med. Det är ett förslagsom även i fortsättningen ställer de mest utsatta ochsvårast sjuka helt utanför patienträtt och patientsäker-het. Det gäller alltså den nya biobankslagen.Konsekvenserna av denna lag är ganska alarme-rande för dem som inte har förmåga att själva kunnauttrycka sig. Detta borde regeringen ha insett långttidigare, och därför är jag fortfarande orolig. Efter-som vi inte har löst frågan om ställföreträdare ställerbiobanksfrågan saker och ting på sin spets. Alltsåborde ställföreträdarfrågan ha behandlats innan lagenom biobanker antogs.Med den nya biobankslagen blir många männi-skor utlämnade. Den som är alla sjukast och inte kangöra sin röst hörd kan inte genom den nya lagen ga-ranteras en likvärdig rätt till hälso- och sjukvård. Dethandlar alltså om informerat samtycke vid provtag-ning och bevarande av vävnadsprover. Det handlarom integritet och etik. Därför är det både självklartoch viktigt att man ska inhämta tillstånd.Men alla kan inte lämna sitt tillstånd. Det medföratt vävnadsprover för icke beslutskompetenta perso-ner, sådana som inte kan lämna sitt informeradesamtycke, inte får samlas in eller bevaras i en bio-bank. Dessa människor berövas därmed möjlighetenatt få sina prover bevarade i hälso- och sjukvårdenunder den tid som deras sjukdom eller behandlingkräver detta.De prov som rutinmässigt tas för diagnos, vårdoch behandling inom hälso- och sjukvården undantasnämligen inte från lagen om biobanker och behöveralltså inte sparas. Om de ska sparas längre än tvåmånader måste informerat samtycke ges.Med denna lag är det alltså inte möjligt att underlång tid följa en förståndshandikappad eller demens-sjuk person som får cancer. Då hjälper det inte, soci-alministern, att det sitter en utredning och efter visstid ska komma fram med förslag i ställföreträdarfrå-gan. slängs proverna då det intefinns någon som kan ge ett informerat samtycke -även om de skulle behöva sparas. Det innebär attdessa personer berövas sina möjligheter till patientsä-kerhet, och med tanke på framtida vårdbehov sinachanser att få proverna bevarade inom hälso- ochsjukvården.Detta kan inte vara riktigt. Vården ska ges medrespekt för alla människors lika värde och den enskil-da människans värdighet. är det så att om jaginte är beslutskompetent och kan ge ett informeratsamtycke slängs mina prover . Detär inte likvärdig vård, tänker socialministern säga till de svagaste isamhället som inte får rätt till likvärdig behandling?Anf. 42 Socialminister ():Fru talman! Om jag är rätt informerad har riksda-gen alldeles haft en ganska omfattande debattom lagförslaget om biobanker. Utskottet har behand-lat frågan, har behandlat frågan, och riks-dagen har också fattat beslut. Jag förutsätter att defrågor som tagit upprörande biobankslagen behandlades i det samman-hanget.Frågan om ställföreträdarskap är mycket större. Vimåste få en lagstiftning som öppnar för ett vidareställföreträdarskap än det vi har i dag.Utredningen är tillsatt, och senast den 1 juli 2004kommer vi att få förslag. Om utredningen bedömeratt förslag behöver läggas kan den göradet. Det är inte alldeles osannolikt att utredningenväljer att på några punkter gå före och komma medett delbetänkande.Den stora frågan om ställföreträdarskap är före-mål för en stor utredning. Vi kommer att få möjlighetatt få en modernare lagstiftning på området än vad vihar . Därmed löser vi de problem som CristinaHusmark har ställt frågan om.Invändningar mot biobankslagen på det sättet somnu redovisas håller inte. Det går inte att vänta medbiobanken. Det har ställts enormt många andra frågorom medborgarnas och patienternas integritet sommåste få sin lösning.Genom en snabb hantering och utredningen ochutredningens förslag när det gäller ställföreträdarskapfår vi en helhet som kan fungera.Anf. 43 ():Fru talman! Det hade varit trevligt om vi i kam-maren hade fått den äran av socialministern när bio-bankslagen antogs att också få möjlighet att debatteratillsammans med socialministern.Jag hoppas att socialministern uppfattade mig rätt.Biobankslagen är viktig, men den blev inte så brasom den hade kunnat bli. Ett exempel är att hadeställföreträdarfrågan varit löst - vilket har larmat 1999 -hade denna också kunnat vara en långt mycket bättrelag än vad den är i dag.Problemet är att till dess att ställföreträdarfråganlöses kommer en stor grupp av människor somicke är beslutskompetenta att få en sämre sjukvård.Antalet cancerfall i har ökat kraftigt de se-naste årtiondena. För de flesta cancersjukdomar gälleratt man kan få återfall. Metastaser upptäcks kanskemånga år efter den ursprungliga tumören, men ocksåhelt nya tumörer kan uppkomma.Eftersom behandlingarna är mycket olika om detär en ny tumör eller ett återfall är det väldigt viktigtatt veta hur den gamla tumören såg ut och hur manbehandlade den då. Det är en fråga som inte kom-mer att ställas därför att medgivande inte har kunnatlämnas. Det gäller t.ex. medgivande från någon som inte är beslutskompetent. Efter två månaderslängs provet. Får patienten ett recidiv, ett återfall,kan man inte jämföra. Detta diskuterades i dennakammare. Kritik framfördes precis på det sättet.Dessutom säger universitets juridiska fa-kultet när det gäller just biobanken att ett informeratsamtycke utgör den bästa garantin förpatientens självbestämmande och respekt. Men manifrågasätter hur hanteringen av prov från icke besluts-kompetenta vuxna går till. Jag är ställer mig frågande,och juridiska fakulteten vid ärundrande. Men socialministern är inte oroad över hurvi ska tillämpa biobankslagen när det gäller ickebeslutskompetenta.Det vore väl bra om socialministern här kundetala om att vi kanske inte behöver följa biobanksla-gen. Vi kanske kan spara proverna efter två månaderutan informerat samtycke och gå emot lagen. Kanskenågon gång kan lagen vara i kraft, ochdå löser det sig självt. Biobankslagen hindrar analysav gammalt och nytt prov om patienten inte har givitett informerat samtycket. Då kan man också missadiagnoser. Patienten kan heller inte utkräva ansvar.Jag har en fråga till socialministern. Hur kan pati-entsäkerheten och patienträttigheten garanteras framtill dess att ställföreträdarfrågan är löst och det ingår iett sammanhang? Som det ser ut kräver den lagsom har antagits i denna kammare att informeratsamtycke ska lämnas om man ska bevara prov . Vad händer om patienten inte kan ge ettinformerat samtycke, till dess att vi är framme vid enny lag?Anf. 44 Socialminister ():Fru talman! kanskeska interpellera om biobankslagen i stället för ompatienträttigheter. Det är två helt olika diskussioner.I någon mån beklagar jag en del av den debattsom har funnits kring biobankslagen.