prot · GP09123 · 2002-06-12 00:00:00 — Hennes parti har bestämt - medeller emot vilja, det är extremtoklart - att ska motsätta sig alla privataalternativ inom vård, skola och omsorg. Det gällerinte bara nya, utan de som redan finns ska upphöra.De arbetsplatser som har visat på nya organisations-former, på nya arbetssätt och på nya sätt att uppmunt-ra och lyssna på personalen ska alltså förbjudas. Barade som har gjort människor sjuka ska få vara kvar. Såär det nämligen ; det är landstingen som mest avalla gör människor, sin egen personal, sjuka. Jagtycker att det är horribelt att det är just de arbetsplat-ser som pekar mot framtiden som vill förbjuda.Anf. 204 Statsrådet ()replik:Fru talman! När jag lyssnade på jag inledningsvis att vi är helt överens om ensak: Jag tror att den här debatten i sig kommer attinnebära mycket för att sätta fokus på frågor som rörmänniskors rätt och möjlighet att komma tillbaka tillarbetsplatserna.Men när säger att den här debat-ten är ett resultat av de borgerliga partiernas engage-mang måste jag replikera och säga att jag under degångna ett och ett halvt åren fram till i vår känt migförfärligt ensam i debatten om att minska ohälsan påarbetsplatserna. Det har varit svårt att få gehör hosLars och andra för en diskussion om påvilket sätt vi med olika insatser kan förändra verklig-heten för människor.Det är väl ändå lite grann av ett lågvattenmärke,, att bara redovisa ett perspektiv i enförhandling i en krissituation. Den socialdemokratis-ka riksdagsgruppen gick in för att stötta en borgerligfyrpartiregering som bokstavligt talat hängde på fall-repet. Man gick in i den situationen för att skapaordning och reda brett över blockgränserna. Det ärnågot av ett lågvattenmärke att då rycka ut delar utanatt redovisa alternativ och de effekter som de skullefått för de enskilda individerna.Lars säger att man måste ha skarpaförslag. Ja, , det behöver man. Jag ska med nöje lyssna på dem.Anf. 205 () replik:Fru talman! Jag uppskattar att statsrådet hållermed om att den här debatten kommer att medverkatill att processen snabbas på. Det är väl ovedersägligtatt den här debatten, i meningen den debatt vi för justhär just , har tillkommit på initiativ från i förstahand Folkpartiet.Jag skulle kunna utveckla att alla mina tre exem-pel på Socialdemokraternas beredskap att sänka för-måner i socialförsäkringen är korrekta, men jag kandra tillbaka just det som avsåg . Jag hadetvå andra exempel på att socialdemokratiska reger-ingar har sänkt förmånerna i sjukförsäkringen.Jag vill inte tro att ni just nu säger att ni ska klaravalet genom att mörka nu och sedan slå till i budgeteni oktober med en sänkning till . Jag vill inte troatt ni pratar på det sättet. Men det kan uppstå enverklighet som gör att ni inte har något annat val,precis som var inne på. För att undvikaden situationen är det viktigt att ni gör andra saker.Vi har förslag när det gäller nya former för reha-bilitering, vårdfinansiering och maktfrågor, dvs. attindividen ska få mer att säga till om i fråga om sinegen verklighet på arbetsplatserna. Man ska också fåmöjlighet att minska stressen genom att köpa hem-tjänster och sådana saker. Visst har vi ett antal skarpaförslag som skulle kunna hjälpa människor med dethär livspusslet.Anf. 206 Statsrådet ()replik:Fru talman! Jag tycker att det är bra att inte för den där debatten vidare. Det kan jutvinga fram en och annan redovisning från de borger-liga partierna som inte är så rolig för dem.Vad är det för konkreta förslag, och vad är det förnya former av rehabilitering, ? Vad ärdet för konkreta förslag på den punkten som kanpåverka utvecklingen på ett annorlunda sätt än deförslag som regeringen arbetar med , som manprövar ute nu och som jag i diskussionen tidigare ivinter har presenterat? Regeringen återkommer jumed konkreta förslag i höstens budgetförslag inför2003.Sedan säger att det är ett förslagom Finsam som nu står i begrepp att fattabeslut om. Det är ju inget förslag om Finsam. Det ärinte det, . Vad är det egentligen LarsLeijonborg tror att har för avsikt att fattabeslut om ?Anf. 207 () replik:Fru talman! Det är regeringen som är riksdagensverkställande organ. Det är inte tvärtom. Med tankepå regeringens förhalning av en Finsamlagstiftningönskar jag verkligen att det var tvärtom. Men social-försäkringsutskottet har ju inte ansett sig kunna läggafram ett konkret lagförslag om Finsam för riksdagensbeslut, vilket jag verkligen hade hoppats. Det hadevarit en mycket välförtjänt smäll på fingrarna åt stats-rådet. har ju också kritiserathanteringen i den här delen.Jag tror ändå, om håller fast vid sinhittillsvarande linje i utskottet, att ett beslut i kamma-ren kommer att innebära att verklighetenförändras fortare än om får bestämmatakten. Då får man ett så konkret uttalande från riks-dagen att jag tror att aktörerna ute på kassor och ilandsting kommer att kunna agera utifrån det. Där-med tidigarelägger man den här processen ett antalmånader.Om det däremot visar sig att det är den majoritetsom , och talar för som vinner vet vi egent-ligen ingenting. lade ut nya dimridåerpå . Det var mycket oklartvilken nivå det handlar om. Om man inte vet hurmycket pengar man har att röra sig med är det väldigtsvårt att resonera om några gemensamma projekt. Detär fördelen om vi vinner . Då vet man vilkapengar man har att röra sig med.Anf. 208 ():Fru talman! Här får ni både se och höra en allde-les äkta sparv i tranedansen. Jag gissar att partiledar-na kanske inte hade varit kvar här om jag inte just nuhade varit en så intressant person. Jag är ju det i ochmed att jag har gjort ett ställningstagande i utskottet.Trots mitt tidigare politiska liv är jag ändå ovan vidsådana högtgående slängar som produceras här i dag.Jag ska försöka hålla mig till sakfrågan.Det är väldigt vad socialförsäkringsfrågor har bli-vit intressanta . Det var de inte när jagkom in i . Då var detsvårt, och folk ville inte diskutera det över huvudtaget. Jag hade väldigt svårt att berätta om mitt ut-skott, vad det var vi gjorde och vad som var viktigt.Men är det gudskelov på tapeten, och det hoppasjag att det ska fortsätta att vara. Det är jätteviktigt.Det kommer nya utredningar och nya påhitt ideligen.Det är ena dagen. Sedan är det bara arbetsplatserna, sedanförsäkringsläkare, sedan alla läkare över huvud tagetoch sedan är det ersättningsnivåerna det beror på. Såfortsätter det så där.Jag är psykolog till yrket och är van att se helhe-ten. Jag har alltså gjort det i hela mitt yrkesliv. Jagblev lite chockad när jag kom till . Jag tyck-er att det har varit en väldigt dålig helhetssyn härfaktiskt. Man har haft en väldigt snäv syn var och enpå sitt utskott också. Jag tycker att den här debattenhar breddat det här lite grann. Man börjar faktiskt tittalite åt sidorna också.Det talas mycket om komplexiteten och helheten,men det är ju lätt att bli skakis inför helheten. Detkanske är därför som man alltid avvisar att det skavara en barnbilaga till budgeten. Man orkar kanskeinte eller tål inte se hur allting hänger ihop och hurallting påverkar barnen. Det här var ett exempel.Man måste försöka blicka ut över helheten ochändå inte förlamas. Man måste försöka göra kraft-satsningar , förutsatt att man har analyse-rat frågan. Jag har faktiskt studerat och analyseratfrågan om finansiell samordning ur alla möjligavinklar. Jag känner till turerna också, och dessutom ärjag långsint.Jag vill hålla fast vid den överenskommelse somSocialdemokraterna, ochCentern gjorde 2000 när handlingsplanen för hälso-och sjukvård skulle läggas fast och Socialdemokra-terna lovade att fortsätta med det som då kalladesFinsamprojektet. har det utvecklats, och jagföredrar att säga finansiell samordning, för nu är ävenarbetsmarknadsmyndigheter och socialmyndighetermed.Det är bra att det har ordnats massor av utfråg-ningar och hearingar, men det har skett lite grann pågrund av att det har varit mycket protester. Är detprostester blir det diskussioner. Det har varit jättebra.I morse såg jag att regeringen ännu mer har när-mat sig utskottsbetänkandet vad gäller punkt 5 omsamverkan och finansiell samordning. Om det somstod i och det som sades på TV var santgick det t.o.m. att tala om en viss procent av försäk-ringskassans pengar, och det tackar jag för. I sam-klang med det hoppas jag att alla röstar medutskottsmajoritetens förslag på punkt 5, eftersomskillnaden inte är så dramatisk och man numera harmed flera aktörer, även i det förslaget.Det här var en del av helheten. kommer jag tillMiljöpartiets motion som är en helhet.Regeringens målsättningar på ohälsoområdet är imångt och mycket nödvändiga men inte tillräckligaeller ens de mest effektiva för att främja ökad hälsa iarbetslivet. Elvapunktsprogrammet för ökad hälsa iarbetslivet har många förtjänster men räcker inte.Framför allt måste man försäkra sig om att de gruppersom är överrepresenterade i ohälsostatistiken inte blirännu mer diskriminerade på arbetsmarknaden än vadsom är fallet eller att nya grupper hotas att slåsut. En politik för att möta ohälsan måste se till helamänniskan och hennes behov, och det är inte tillräck-ligt väl beaktat i elvapunktsprogrammet, tyvärr.Dagens ohälsotal måste ses i ett livsstilsperspektivför att kunna bemötas. De skenande sjukskrivnings-talen ser vi som ett tecken på ett samhälle som är iolag. Människor upplever en stress som är större äntidigare, trots att utvecklingen har varit tänkt att för-enkla för människor. I dagens situation upplevs tidensom mer knapp än någonsin.Parallellt med vuxnas stress skolas våra barn in isamma förhållningssätt, och krav ställs från barnensalla sammanhang både på barnen och på föräldrarna,och barn visar också symtom på stress. Deras stresshänger ihop med de vuxnas alltmer stressade tillvarodär tiden aldrig räcker till.Vuxna samtalar per dag medsina barn. Barn lär sig stressbeteenden och att det ärnormalt att leva på det viset. En fulltecknad alma-nacka betyder att man är en viktig människa, alltsåfinns man.Ohälsoproblemet måste lösas å det snaraste. An-nars har vi en generation av barn som riskerar att gåförlorade i stressrelaterade sjukdomar och besvär. Vihar inte tid att vänta. Allra viktigast för att bryta ny-rekrytering till gruppen sjukskrivna och förtidspen-sionerade är det förebyggande hälsoarbetet. Det tasupp i elvapunktsprogrammet men måste betonasytterligare. Bl.a. måste företagshälsovården återstäl-las. Det var på tapeten när vi hade en hearing medArbetsmiljöverkets generaldirektör, men då lät detsom att det var farligt att återställa den för fort och attvi skulle akta oss för att göra det. Det gör mig litebekymrad att saker och ting inte får gå fort nu när detär bråttom.En ökad satsning på förebyggande och hälso-främjande arbete krävs alltså i samhället generellt ochspecifikt för människor som riskerar att bli eller redanär långtidssjukskrivna. Fokus behöver sättas på t.ex.matens koppling till hälsan men också på motionensoch rörelsens koppling till hälsan. Skolgymnastikensbetydelse för ungdomars hälsa och fortsatta livsstilmåste lyftas fram. Att remittera till motion kan varaväl så effektivt som annan rehabilitering.Livsstilsfrågorna och det egna förhållningssättetsbetydelse för hälsan är det viktigaste, men detta måsteockså understödjas av arbetslivet och samhället. Denviktigaste livsstilsfrågan rör vår syn på arbetslivetsom den del av livet som ständigt får företräde ochsom ofta upptar den största delen av vår vakna tid.Den viktigaste åtgärden för att skapa en bättre balansi livet vore en arbetstidsförkortning. En arbetstidsför-kortning skulle kunna humanisera ett arbetsliv somför många upplevs nedbrytande i stället förupplyftande och på så sätt skapa möjligheter för enbättre balans i livet mellan arbete och egen fritid. Ettannat sätt att bryta arbetslivets rytm, att pröva någotnytt, att förkovra sig eller bara vila upp sig och samlakraft kan vara friåret.Men även om nyrekrytering av sjukskrivna brytsgenom att man uppmärksammar de här livsstilsfrå-gorna och samhället humaniseras kommer det attfinnas behov av rehabilitering. Därför måste rehabi-literingsbegreppet breddas, så att inte administrativahinder ligger i vägen, och så måste rehabiliteringenvara tillgänglig så att alla personer blir uppmärksam-made. Att vara sjukskriven på grund av bristanderesurser och köbildning i vårdsektorn är inte bra varesig för individen, vårdsektorn eller samhällsekono-min. Och vid sjukskrivningar då någonform av rehabilitering är aktuell måste kontakternamed fungera smidigt och snabbt.Försäkringskassan måste ha resurser att mötavarje människa och se hennes behov. Jag har i stortsett ägnat åt att åka runt till försäk-ringskassor i , och jag vet att försäkringskas-sepersonalen, de som möter människorna, kan det härmed rehabilitering. De vet hur man ska göra. Proble-met är att det inte ges tid och resurser för rehabiliter-ingsarbetet utan de måste merparten av sin tid ägnasig åt att betala ut sjukpenning.Om man inte ser över situationkommer alltfler att bli sjukskrivna utan att någonrehabilitering sker, och för att man ska komma tillrätta med den ökade ohälsan är det utomordentligtviktigt att människor blir sjukskrivna till rätt form avrehabilitering, inte bara sjukskrivna från arbetet. Härmåste synen på vård och rehabilitering breddas. Detgäller också den roll som den enskilde får spela i valav rehabilitering.Jag hade lite kvar som handlade om män ochkvinnor och lönestatistik, men är min tid ute. Jagfår se om jag måste sätta upp mig igen på talarlistan.Men jag avslutar med att säga att de yrkesgruppersom tar hand om det värdefullaste vi har, barnen ochhälsan, måste lyftas fram inte bara lönemässigt utanockså som den viktigaste resursen i arbetet för ettbarnvänligare och i kampen mot den ökadeohälsan.Med det vill jag tacka och yrka bifall till reserva-tion 2 och 3 och avslag på reservation 4.Anf. 209 Statsrådet ()replik:Fru talman! Jag kan instämma i väldigt mycket avdet som sade när hon beskrevden allmänna inriktningen när det gäller människan iarbetslivet och behovet av att ge henne stöd och be-hovet av olika insatser för att underlätta för henne attkomma tillbaka till arbetslivet.Jag blir bara lite förundrad när säger att hon på sina resor till försäkringskassornahar mött reaktionen att man vet vad man ska göra.Det jag möter när jag träffar kassapersonal är nämli-gen en väldigt stark önskan om en verksamhetsut-veckling och ett stöd i metodutvecklingen när detgäller att välja rehabiliteringsmetod och också ett stödnär det gäller att arbeta med att bygga upp rehabili-teringsunderlag. Därför ser jag nog ett annat behov avstöd på försäkringskassorna än det som Kerstin-MariaStalin uttryckte just nu.När det gäller frågan om samverkan och samord-ning vill jag erinra om att vi, av de rapportslutsatsersom vi har fått, kan konstatera att man har använt 2 %av det möjliga anslaget på i verksamheten i sinaprojektförsök. Det är bara när det gäller ochDELTA-försöket som det har använts lite mer, näm-ligen 3 %.Jag säger detta bara med tanke på det som står.Jag vill också hänvisa till denbeskrivning som finns på s. 9, 10 och 11 i utskotts-betänkandet. Där framgår det väl på vilket sätt fråganhar hanterats. Precis som är jagväldigt långsint.Anf. 210 ()replik:Herr talman! När jag har träffat försäkringskasse-personal har jag varit mån om att träffa inte barachefer. Det är klart att man på ett arbete vill ha me-todutveckling, gå kurser osv. Det är alldeles själv-klart. Men det absolut största problemet som stressarpersonalen som jobbar direkt med människor allramest är att de är för få. Det har gjorts en massa in-dragningar som har lett till att man har blivit färre.Man har högar med rehabiliteringsfall som man intehinner med, och man går hem utan att hahunnit göra det man egentligen vill göra.När personal har börjat med nytt jobb inom reha-bilitering, börjat från scratch och haft möjlighet att takontakt med en sjukskriven person väldigt tidigt gårdet snabbt att hjälpa till att rehabilitera. Det behövsibland inte särskilt mycket. Men ju en per-son varit sjukskriven ju svårare blir det.Det är klart att personalen vill ha utbildning ochmetodutveckling, men man vill ha resurser så mankan ägna sig åt arbetet. Personalen har också metodersom man är ledsen att man inte hinner tillämpa.I det som kallades Finsam förut var det ganskalåga procent. Man använde inte . Got-land låg, jag tror det var 1995, högst med 3,3 %.Anf. 211 ():Herr talman! Alla har inte förmånen att ha ett ar-bete som är utvecklande och stimulerande. Är jobbetdessutom fysiskt slitsamt krävs det ordentligt medvila för att orka med i längden, tid som blir alltmersällsynt i vårt samhälle.Tiden ska, som ni vet, räcka till mycket. Pressenatt leva ett aktivt och rikt fritidsliv ökar. Det gällerbarnens fritidsaktiviteter, egen utveckling osv. Samti-digt som denna livsstilsförändring har ägt rum i vårtsamhälle ser vi att villkoren i arbetslivet blivit allthårdare. Arbets-belastningen har ökat. Att skapa det goda arbetet harträngts tillbaka. Det gäller både inom den privata ochden offentliga sektorn. 90-talet har kort sagt satt sinadjupa spår och gett långsiktiga effekter.För att komma åt orsakerna till den drastiskt sti-gande sjukfrånvaron finns det tyvärr inga enkla lös-ningar. Jag hör här en önskan hos väldigt mångaom att det skulle vara så. Det finns kanske de somtror det. Men så är det inte.Jag tror att vi dels måste föra en öppen och livak-tig diskussion om de värderingar och attityder somdriver den livsstilshets som vi ser i vårt samhälle, delsgöra insatser som gör arbetslivet mer innehållsriktoch utvecklande och med en belastning som medgeratt man kan arbeta tills man når pensionsåldern.För oss socialdemokrater har arbetslivets villkoralltid varit en central fråga. Vid vår senaste kongress ihöstas antog vi riktlinjer för hur arbetsmarknaden skakunna erbjuda arbeten som människor mår bra av. Vivill bl.a. se förbättringar av den fysiska och denpsykosociala arbetsmiljön. Vi vill ha företagshälso-vård för alla anställda, ökat inflytande över arbetetoch arbetstidens förläggning. Vi vill se möjligheter attlära nytt hela livet och ett barnvänligare arbetsliv.Vi anser att den offentliga sektorn måste gå före iarbetet mot ett mänskligare arbetsliv. Kommuner ochlandsting måste kunna erbjuda arbetsplatser somkännetecknas av demokratiserade arbetsorganisatio-ner som saknar hierarkier.Det är dessa riktlinjer som är vägledande för soci-aldemokratins arbete med att bekämpa ohälsoutveck-lingen. beslutades - som vi nu har hörtflera gånger - om elvapunktsprogrammet som inne-håller ett brett åtgärdspaket och insatser på kort ochlång sikt, på olika nivåer och inom olika områden. Enrad beslut har därefter följt som innebär ett fullföljan-de av programmet.Det är min uppfattning att det krävs en samsyn omvi ska göra någonting åt orsakerna till ohälsan. Detkrävs ett gemensamt ansvarstagande från arbetsmark-nadens parter och oss som lagstiftare.Därför tycker jag att de pågående trepartssamtalenär helt avgörande för våra möjligheter att i grundengöra något åt ohälsan. Vi fixar inte detta själva genomatt fatta beslut i riksdag. Vi behöver arbets-marknadens parter.Jag tycker också att det i detta sammanhang ärsärskilt viktigt att betona arbetsgivarnas ansvar. Detförebyggande arbetet måste bli bättre. Det systema-tiska arbetsmiljöarbetet måste få genomslag. Jagtycker det är helt oacceptabelt, och jag hoppas flertycker som jag, att det bara fungerar på en tredjedelav våra arbetsplatser. Det är också det som är bak-grunden till varför vi satsar på utbildning av skydds-ombud, på arbetsmiljöcertifiering av arbetsplatsernaoch på att införa hälsobokslut.Det är oacceptabelt att kostnaden för utslagningenpå våra arbetsplatser belastar enbart samhället. Därförär det viktigt att vi fortsätter att överväga vilka eko-nomiska drivkrafter som bäst skapar ett arbetsliv sominte sliter ut utan som tar till vara sin viktigasteresurs, nämligen arbetstagarna.Det finns också en rad andra insatser, som harnämnts. Det gäller försäkringsmedicin och sjukskriv-ningar. Det handlar om hur vi som individer lever.Det handlar om administration och rehabiliteringsar-bete. Inom alla dessa områden måste det göras insat-ser.Jag går tillbaka till det som rör de skiljaktiga me-ningarna. beslutade socialförsäkringsut-skottet om att begära en lagstiftning om finansiellsamordning mellan fyra myndigheter. Den försöks-verksamhet som vi har haft i gång visar att det ärviktigt att just dessa fyra myndigheter deltar. Det ärviktigt att arbetsmarknadsmyndigheterna är med.Senast har vi fått veta det av dem som driverförsöksverksamheterna. De upprepar detta krav.Mot detta reserverade sig och Center-partiet . Jo, därför att detyckte att det var bättre med en finansiell samordningmed enbart hälso- och sjukvården och försäkringskas-san. Det var så sent som för ett halvår sedan.Nu återkommer samma partier med motioner medanledning av att regeringen inte återkommit med enproposition. Mot bakgrund av reservationen som nifaktiskt gjorde bara för tycker jag attdet är ganska märkligt. Jag tycker i och för sig att detär bra om ni har ändrat er. Det är intressant att få veta.Efter att ha hört vet jag inte riktigt vad nistår för. Det var något oklart, om jag får säga det.Ni slår in öppna dörrar. Vi har redan gjort ett till-kännagivande. Regeringen jobbar för högtryck medatt ta fram en proposition. Vi ändrade beställningen ihöstas. Det handlar om att gå till en permanent verk-samhet. Att gå från försök till permanent kräver ettomfattande arbete. Det är viktigt för enskilda männi-skor att detta kommer till stånd. Jag tycker att detta äronödiga piruetter. Det är ett billigt försök att nå poli-tiska poäng.När det gäller den övriga reservationen vet jaginte om jag vill tro på er nyfunna gemenskap som ettuttryck för valtaktik. Jag är benägen att göra det. Jaghoppas förstås att det är ett ärligt försök att visa attborgerligheten har ett regeringsalternativ att erbjudaväljarna.Men vad har ni att komma med som går utöverdet som redan är beslutat och på gång? Det är väländå rimligt att beredningsarbetet med den utredningsom har varit i gång, som gick på remiss och därremissen skulle vara inne till , får pågåoch att vi kan baka in det i nya förslag som kommer ihöst? Är det inte rimligt? Är det inte rimligt att vitänker efter vad vi gör innan vi gör något?I den gemensamma reservation som ni har lämnattill socialförsäkringsutskottet skriver ni att målet äratt antalet långa sjukskrivningar ska gå ned och gåtillbaka till genomsnittet för 1996-1998. Detta ska niåstadkomma, säger ni, med åtgärder som inte, mednågot enstaka undantag, skiljer sig från det som redanär beslutat och gjort.Det finns en reservation i finansutskottet som jagtycker det finns anledning att nämna här. Där föreslårni en socialförsäkringsreform som ska - lyssna nu -öka sambandet mellan vad den enskilde betalar ochvad hon får ut, göra det lättare att ta med socialför-säkringsförmåner utomlands, stärka systemet motdemografiska förändringar, öka incitamenten för attarbeta och motverka överutnyttjande.Båda dessa reservationer visar - när man läserdem, tränger in i motionerna och tittar på vad niegentligen menar - att ni står oerhört långt från var-andra.När det gäller de grundläggande frågorna i social-försäkringssystemet som ersättningsnivåer, beräk-ningsgrunder och karensdagar är splittringen total. Åena har vi , som inte vill göra några för-ändringar, försvarar det nuvarande sjukförsäkringssy-stemet och kräver en höjning av ersättningstaket.Sedan har vi å den andra, med Kristde-mokraterna i knät som vanligt, som säger nej till dettakrav och kräver att den sjukpenning-grundande inkomsten ska beräknas och att en ytterligare karensdag ska infö-ras.Så ser det ut: oenigt och splittrat. Ni har inget al-ternativ. Ni står tomhänta. Ni sparkar in öppna dörrar.Det enda man kan säga är att det är tydligt att Mode-raterna tillsammans med står förett stort systemskifte.