prot · GP0994 · 2002-04-12 00:00:00 — ser jag att talartiden är ute, man jagtycker att vi ska fortsätta att arbeta med alla de härförslagen efter hösten.Anf. 7 ():Fru talman! Det är alltid intressant att lyssna tillutrikesminister , och så har det varit nuockså. Jag tycker också att det är väldigt roligt atttillsammans med kvinnor från så många olika partierfå diskutera en sådan här viktig fråga. Bara det attinterpellationerna ställdes visarockså att det finns ett intresse av att markera kvinno-dagen och hur viktigt det är att fokusera på kvinno-frågor. Att vi tillsammans i så stor enighet - även omvi naturligtvis lägger lite olika tonvikt vid olika delar- vill jobba gemensamt för den här frågan borgarockså för att vi kommer att följa upp det här. Natur-ligtvis kommer vi att bevaka att vi kan återkomma ide här frågorna.När det gäller att bygga fred har jag på min an-slagstavla ett gammalt därdet står: Freden börjar i sandlådan. På bilden ser mansmå barn som slåss med spadar och kastar sand påvarandra och någon vuxen som försöker ingripa. Jagtror att man måste börja ganska tidigt när det gälleratt utbilda i konfliktlösning - redan med barnen, ochgärna i skolan - för att på så sätt förändra attityderdär det behövs. Men det krävs naturligtvis också lagaroch uppföljning och fördelning av resurser, inte minstekonomiska. Det krävs arbete på många olika nivåer.Det går inte att gå förbi vad som har hänt och som visar på en brist påfredskultur och förebyggande arbete med genderpers-pektiv. Jag talar om Mellanösternpolitiken och dekonflikter vi nu ser i . De senaste veck-orna har varit de mest våldsamma på decennier.Misstro, hat och extremism har fått övertaget. Våldethar trappats upp, och parterna har fastnat i en hämnd-spiral där civila på båda sidor lever i ständig rädsla.Antalet döda och skadade, främst palestinier menockså israeler, stiger dramatiskt. I de ockuperadepalestinska områdena omöjliggör avspärrningar ochvåld all normal ekonomisk aktivitet. I förödelsensspår följer arbetslöshet, korruption, social misär m.m.Även den israeliska ekonomin drabbas hårt. Hotell och restauranger står tomma.Arbetslösheten stiger. Unga och välutbildade flyrlandet för en bättre tillvaro. Situationen blir alltmerouthärdlig.Konflikten har kommit att handla om själva exi-stensen för både palestinier och israeler. Men härliksom i andra konflikter vi har sett ärdet väldigt få kvinnor som tar plats i debatten. Ju merkonflikten eskaleras, desto mer trycks fredsskapandekrafter tillbaka och desto färre kvinnor ser vi i TV-rutorna. Jag tror att detta delvis beror på att man intehar jobbat förebyggande, att man inte har denfredskulturen.Man ska inte förenkla det här problemet, menvisst ligger en del av problematiken också i att kvin-nor, de värderingar som de i högre grad är bärare avoch deras erfarenheter inte får det utrymme som deborde få av parterna i området. Det finns en hel del attanmärka på i det här fallet när det gäller omgivning-en. Där känner jag att vi har ett extra ansvar att här-ifrån peka på att det behövs fler kvinnor. Vi behöverpeka på det som FN har sagt när det gäller genderfrå-gor, jämställdhet och resolution även i det härsammanhanget, både nu och framöver.Anf. 8 ():Fru talman! Jag vill tacka för dessa klarlägganden,som var väldigt bra. Det är också väldigt bra att AnnaLindh nu har sagt att det behövs genuskunskap även idet civila och att det är ledningen som har ansvaretför en internationell mission.Den enda utbildning som egentligen sker i genus-kunskap är faktiskt den som Kvinna till Kvinna gerpå . Det började med en lektionstimme. Medtanke på den otroliga, massiva manliga dominansenoch det som är motsatsen till genuskunskap, dvs. attmän ska bestämma allting och att man ska utgå frånmännen, är en lektionstimme liksom ingenting. Manförsöker nu att utveckla det, och det är bra. Men jagtror att man måste gå in även i de grundläggandeutbildningarna. Jag har pratat med försvarsministernom detta när det gäller utbildning för officerare. Detmåste naturligtvis ingå genuskunskap, genderpers-pektiv osv. i officersutbildningen och också i de ci-vila yrkenas grundutbildning. Den lilla utbildningman får av Kvinna till Kvinna - som är jättebra ochett oerhört bra initiativ från dem - räcker inte.Håller utrikesministern med mig om att vi behö-ver en väldigt stark motmakt mot den kunskap somfinns i historien?Anf. 9 ():Fru talman! Jag skulle vilja ge en positiv bild ock-så. När jag var nere i Kosovo strax efter återvändan-det från bl.a. hade de första polisernakommit till . Det var många svenskar, och devar väldigt populära och spred en positiv atmosfäromkring sig. I den gruppen fanns det flera kvinnorsom också var mycket uppskattade. Jag tycker att detvisar en positiv bild av en utveckling som jag tyckeratt vi ska fortsätta med, och det ganska intensivt.Jag tycker också att det låter bra att regeringen skaåterkomma med en mer detaljerad strategi för hurman ska jobba med de här frågorna. I det skulle ocksåingå bl.a. en arbetsgrupp, och det tycker jag också ärväldigt positivt.Det är också mycket positivt att FN:s resolution1325 har kommit till stånd. Men den är ju inte före-mål för ratifikation, och då undrar jag varför. Imple-mentering är väl inte riktigt detsamma som ratifika-tion, vad jag kan förstå. Det måste betyda att resolu-tion 1325 har en lägre dignitet. Är det så? Då kanman undra hur man ska tolka det. Frågan uppstår ju:Är det för att det gäller kvinnor, eller vad är det?Kanske är detta dumma frågor.Men handlar det således om att resolution 1325ska implementeras av FN:s medlemsländer. I denstora utmaningen ser jag att , dvs. den svenskaregeringen, har ett stort ansvar och också stora möj-ligheter att vara pådrivande.Resolutionen handlar dock inte bara om att kvin-nan ska delta i olika fredsfrämjande och fredsbeva-rande aktiviteter på olika nivåer utan också om attkvinnan och flickan måste skyddas från de krigensoch våldets ohyggligheter som speciellt riktar sig motkvinnor och flickor, t.ex. systematiska våldtäkter ochspeciellt könsinriktad tortyr. I t.ex. tränas per-sonal inom fredsbevarande och konfliktförebyggandeinsatser att ha ett kvinnoperspektiv. Frågor om skyddför kvinnor och barn i civila öppna konflikter harvarit särskilt viktiga i norska FN-operationer, har jaghört. Vi har hört lite grann om att det även finnsplaner på att göra de svenskar som ska ned och delta ifredsfrämjande aktiviteter mer inriktade på kvinnanssituation osv.Jag skulle vilja fråga om utrikesministern kansäga att den norska inriktningen också är en utgångs-punkt för det svenska deltagandet i fredsbevarandeoch konfliktförebyggande arbeten. Om inte, ingår deti det arbete som ska komma för att vi ska bli bättrepå kvinnorepresentation och på att ta hänsyn till dekunskaper och egenskaper som finns hos kvinnor?Anf. 10 ():Fru talman! Jag tycker också att det är väldigt bramed den här debatten och att utrikesministern serpositivt på de förslag som vi har lagt fram. Det kännsväldigt bra. Vi jobbar åt samma håll. Det är bara attförsöka se till att det här stärks och att vi verkligennår resultat.Då kommer jag till frågan om mainstreaming ellerkvotering och hur vi ska få detta att få genomslaginternationellt. Här pratar vi nu om hur svårt det är iSverige och att det fattas väldigt mycket. Vi kan noglätt räkna ut att det inte är lättare i andra länder. Imånga länder är det mycket svårare. Hur ska mansätta press? Det kan man fundera på.Resolutionen ger stöd åt att detta med mainstrea-ming och kvinnors representation osv. ska in överallt,men det sägs ingenting om kvotering. Egentligen ärdet kanske det vi ska använda oss av: att ställa kravpå att kvinnor ska vara med. Invändningen mot kvo-tering är att det inte är demokratiskt. Men olika för-handlingsdelegationer från länder i konflikt är aldrigdemokratiskt valda utan tillsatta, och då faller ju ensådan invändning.Kvinna till Kvinna säger att deras erfarenhet frånarbete i krigs- och konfliktområden och i områden därkvinnor är utestängda från deltagande är att mainstre-aming inte är tillräckligt. De tycker inte det. De me-nar att det behövs kvotering för att kvinnor alls skakomma med och även ges resurser. Det handlar ju omdet också.Det behövs så klart mainstreaming från högstanivå till lägsta, men bara krav på mainstreaming ärotillräckligt, tycker de. De menar också att resolutio-nen ger stöd för kvotering som ett instrument för attnå de mål som vi är överens om.Jag vill också säga någonting om fredskultur ochbristen på sådan. är det mest tydliga ochförskräckande exemplet vi har, där våldsspiralen göratt hatet förstärks på båda sidor i en utsträckning somär förfärande. Hur ska man kunna komma ur detta?Jag brukar alltid säga att jag är optimist. Men när detgäller är jag faktiskt inte längre det. Jagkan inte se hur det ska kunna bli en lösning som kanaccepteras så att människor kan leva i fred bredvidvarandra.Ändå finns det fredsorganisationer. Den 8 marsvar en rad organisationer, mest kvinnoorganisationer,som arbetar med fred här i , både palestinskaoch israeliska. Vi var några stycken som träffadedem. Det var intressant. Det finns ju människor somarbetar på ett annat sätt. Men deras verksamhet hartyvärr alldeles för liten omfattning.Det vi kan göra är att stödja alla civila organisa-tioner, hela det civila samhället, och fredsorganisatio-nerna i det här området för att ändå kunna åstadkom-ma en förändring. Även om jag sade att jag på ett sättär pessimist så vill jag inte vara det. Man ska ju intege upp. Man måste försöka arbeta för att åstadkommanågon sorts lösning och förändring i det förfärligasom sker i det området just nu.Anf. 11 Utrikesminister ():Fru talman! Först vill jag säga till övriga att jag tycker att det är väldigt bra attkvinnor från alla partier på det här sättet tar upp ochmarkerar den här viktiga frågan.Berit Jóhannesson och jag konstaterar att gender-perspektivet måste in i allting som har med det freds-främjande och utbildning för det fredsfrämjande attgöra. Att från det gå till att säga vilken utbildning viockså ska ha in i all grundutbildning vågar jag noginte göra utan låter de ansvariga ministrarna ta dendebatten.Margareta tar upp frågan varför inte re-solution ratificeras. Det är när man gör någon-ting lagligt bindande, kan man säga, som man ocksåratificerar konventioner. Då är det ofta ett arbete somhar pågått , kommit väldigtlångt, blivit väldigt detaljerat. Jag tror att det skulleha helt motsatt effekt att försöka göra en konventionav 1325. Risken skulle vara att man fick ett väldigtlitet antal länder som ratificerade. Därmed skulle detheller inte bli gällande för de andra länderna. På dethär sättet kan man arbeta väldigt brett och gentemotväldigt många länder. Det tror jag är mer effektivt.Rent juridiskt är det ganska få områden som omfattasav den typ av konventioner som verkligen ratificeras.Sedan tog upp och Ka-nada. Vi ska gärna titta på positiva exempel därifrån idet fortsatta arbetet för att ta fram de mer konkretaförslagen och strategierna.Marianne tar upp mainstreaming. Detär ju en väldigt viktig väg, för det innebär att alla skata sitt ansvar. Däremot får det inte användas på detsättet att man säger att man nu tar upp detta generellt.Man ska också kunna använda kvotering, man skaockså kunna använda speciella insatser. Det är intemeningen att vi ska låta bli att ha särskilt fokus på,särskild prioritering av kvinnor för att vi hänvisar tillmainstreaming. Det är därför jag också försökertrycka på det i mitt svar. Vi ska ha mainstreaming,men vi ska också ha särskilt fokus på kvinnor.Flera tog upp . I den frågan åter-kommer vi med en interpellationsdebatt om någonvecka här i kammaren. Det är också en fråga som vi iprincip diskuterar med olikautskott och och som vi självklart tar uppi alla sammanhang.Slutligen, fru talman, vill jag bara säga att jag troratt det här är en mycket viktig fråga för . Där-för tyckte jag att det var bra att vi fick en sådan mar-kering av alla partier. har länge legat långtframme när det gäller fredsfrämjande verksamhet. Vihar tillhört de mest aktiva länderna i FN:s verksam-het.Vi har också legat i täten när det gäller jämställd-het. På det här området hoppas jag att vi ska kunna blibetydligt bättre än vi är och visa att vi faktisktkan ligga i täten från svensk sida. Men då är vi ocksåmedvetna om att vi självkritiskt behöver titta på hurdet ser ut och göra en ordentlig förbättring avSveriges insatser.Anf. 12 ():Fru talman! Jag vill gärna peka på någonting somkan verka ganska litet och kanske lite för vardagligt idet här sammanhanget. Men när den presenterades avden organisation som lanserade den och på grund avden roll man har gett uttryck för att den ska spela -det är en pärm det handlar om - tyckte jag ändå attdet var viktigt att lyfta fram detta. Jag tror att detibland är lätt utifrån ett svenskt perspektiv att under-skatta initiativ som tas någon annanstans. Man tyckersjälv att metoden är har alltså tagit fram en pärmsom handlar om genderfrågor. Det är meningen attden här pärmen ska spridas i . Detmaterial som är framtaget så här långt finns också påInternet. Man behöver inte ha den fysiska pärmen.Men just att den finns understryker att UNDP hartänkt implementera och jobba aktivt med detta.I och med att det är en pärm har man också visatatt man ska kunna öppna den, plocka ur blad ochtillföra nya allteftersom utvecklingen går framåt. Detär viktigt att vi även i är aktiva i det härsammanhanget och ser till att det kommer in såmycket bra material som möjligt i den här pärmen.Jag måste säga att jag faktiskt tyckte att det varganska så spännande att se den här pärmen. Det varroligt att den presenterades från allra högsta nivå. Nufår jag bara hoppas att den får det genomslag somorganisationen har hoppats på och att , somhar mycket erfarenheter, bidrar till att föra in dem.En annan konkret fråga i ett helt annat frågespekt-rum gäller . Jag tycker fortfarande, jagvet att jag har sagt det från den här talarstolen tidiga-re, men vill ta upp det igen, att det är oerhört viktigtför det afghanska folket, för de afghanska kvinnorna,och för kommande konflikter att man i det förebyg-gande arbetet , både i och utanför landet, följerupp omfattningen och typen av sexuella övergrepp,de våldtäkter och det sexuella våld som har före-kommit . Jag menar attdet här har pågått , ochkvinnornas utsatthet i det här fallet har inte synligg-jorts. Det måste, på samma sätt som man lyfte framdetta nere på , föras in bland våra gemensam-ma erfarenheter och ligga till grund för kommandebeslut.Nu ser jag att min talartid är slut, så jag får tackafru talmannen, övriga talare och utrikesministern.Anf. 13 ():Fru talman! Det som utrikesministerns son såg iFN säger allt, dvs. att det är fullt naturligt att det ärmän som finns i alla möjliga sammanhang när detgäller krishantering och när det gäller andra saker.Jag tror att det är oerhört betydelsefullt att vi lyfterfram de här frågorna. Vi ska också vara medvetna omatt det finns ett stort motstånd mot att få in kvinnor ikrishantering och även naturligtvis ett stort motståndmot att få in genderkunskapen i utbildningarna. Var-för ska man göra det? Är kvinnor aldrig nöjda? harjag hört.Nej, vi ska inte vara nöjda. Vi ska inte vara nöjdaförrän det är precis lika naturligt att det är fifty-fiftymän och kvinnor i de här sammanhangen, såväl som iandra sammanhang, som det är naturligt att detär män, nästan bara män. Vi har ett långt arbete fram-för oss, men jag uppfattar att utrikesministern och viinterpellanter är överens. Jag tror att vi får ha mångadebatter i den här frågan innan vi ser ett resultat.Anf. 14 ():Fru talman! Jag vill ta upp frågan om implemente-ring eller ratificering. När det gäller uppdraget attimplementera 1325 sade utrikesministern ungefär måste arbeta med det väldigt brett och att detkanske skulle ha motsatt effekt om det var en ratifi-cerbar konvention. Jag vet inte. Det är möjligt. Jagkan inte svara på det.Men jag tycker att den här frågan är så oerhörtviktig. Det handlar om vår framtid. Det handlar omvärldens framtid. Det handlar om freden, våra barnoch barnbarn, allt det som ligger framför oss, fastkanske inte vi får vara med. Därför måste man väljade bästa vägarna.Vad finns det då för möjligheter? Vilken är utsik-ten att världen, FN och alla de länder detta berör tarfrågan på hundraprocentigt allvar? Jag tycker att denär oerhört viktig. Vi vet att FN består av länder somhar olika kultur, olika utgångspunkter och en heltannan syn på kvinnans situation och möjligheter änvad vi har i vårt land, som vi kanske inte tycker ärriktigt bra.Vi måste arbeta oerhört intensivt. Har vi här iSverige den möjligheten? Hur kan vi göra vår rösthögre, så att den hörs bättre i dessa sammanhang? Enkonvention hade kanske varit bättre; jag vet inte.Jag tycker att exempel från Afgha-nistan är oerhört angeläget och viktigt. Jag håller heltmed henne. Jag vet att det finns många starka kvinnorbland den svaghet som vi ibland får en bild av. Jagtror att det finns mycket att hämta där, och ocksåmycket att satsa på när det gäller kvinnornas delta-gande i just krishanteringen.Jag vill också tacka för denna debatt.Anf. 15 ():Fru talman! Vi är flera som har berört att det är enkontroversiell fråga, även om vi är överens. Hur viska arbeta internationellt för att få genomslag är svårtatt säga. Rapporten som kommer är intressant.Det är såvitt jag förstår som arbetarmed den. Det kommer säkert förslag som kan varavärda att jobba vidare med. Att har en storuppgift när det gäller att få detta implementerat inter-nationellt är helt klart.Jag noterade att utrikesministern inte svarade påmin fråga om kvinnlig värnplikt. Som vi ser det är detett instrument som verkligen skulle vara värdefullt iarbetet med att öka kvinnorepresentationen i alltinternationellt fredsarbete. Det finns faktiskt inte såmånga kvinnliga militärer att ta av. Men med likavärnplikt för män och kvinnor skulle det urvalet blibetydligt större, och kvaliteten i Försvarsmaktenskulle med all säkerhet höjas på köpet.Jag skulle gärna vilja ha ett svar på den frågan.Jag vill också tacka för debatten. Den lär fortsätta.Vi kommer att jobba vidare med dessa frågor.Anf. 16 Utrikesminister ():Fru talman! Också när det gäller den kvinnligavärnplikten får jag hänvisa ledamöterna till en enskilddebatt om ämnet. Där har vi olika uppfattningar. Jagtror att vi får ta det i ett annat sammanhang.När det gäller insatserna för att sprida kunskap togCarina upp exemplet från UNDP. Det finns ettmaterial som motsvarar detta och som används iverksamheten i . Det gäller både mänskligarättigheter, demokrati, fredsfrämjande verksamhetoch konfliktförebyggande bistånd. Tanken är att manpå alla olika områden konkret ska gå igenom gender-perspektivet och förstå vikten av att göra rätt insatser.Jag kan också instämma när det gäller det exem-pel många har givit från . Det är ett av deuppenbara fall där FN måste sätta genderperspektivethögt. Det handlar inte bara om att komma till rättamed brott som har begåtts, sexuellt våld, osv., utanframför allt om att se till att vi skapar institutionerinför framtiden och ser till att man bygger in kvin-nans ställning i de nya systemen.Från svensk sida har vi varit mycket aktiva gent-emot Brahimi, som haft FN:s uppdrag att övergripan-de leda detta arbete. Vi har pekat på vikten av att mansätter kvinnor på viktiga positioner också i detta ar-bete och att många av de internationella representan-ter som arbetar med är kvinnor. Dåvisar vi för hur vi tycker att man skaarbeta i framtiden.Fru talman! Avslutningsvis vill jag säga att vikommer att fortsätta att arbeta aktivt med detta, menjag tror att det är viktigare att vi gör det genom attgöra allvar av resolution , som är den möjlighetvi har. Det är ett bra instrument i sig. Vi får kommatillbaka till vilka andra internationella instrument someventuellt kan behövas.Överläggningen var härmed avslutad.5 § Svar på interpellation 2001/02:326 om sam-ordningen mellan försäkringskassa och sjuk-vårdAnf. 17 Statsrådet ():Fru talman! har frågat socialministerLars om vad regeringen har för avsikt attvidta för åtgärder när det gäller samverkan och sam-ordning mellan olika aktörer inom rehabiliteringsom-rådet.Arbetet inom regeringen är så fördelat att det ärjag som ska svara på interpellationen.För att motverka den oroväckande utvecklingenav antalet sjukskrivna presenterade regeringen i bud-getpropositionen ett åtgärdsprogram förökad hälsa i arbetslivet. Det s.k. elvapunkts-programmet innehåller ett brett spektrum av åtgärder.Regeringen för bl.a. samtal med arbetsmarknadensparter för att skapa samsyn samt för att samordnainsatserna i denna fråga. Vidare har regeringen satt igång en förnyelse av den arbetslivsinriktade rehabili-teringen och lämnat bidrag till olika försök för attminska ohälsan inom offentlig sektor. Programmetinnehåller dessutom åtgärder för att utveckla arbets-miljöarbetet.Det behövs utöver detta ytterligare åtgärder för atthejda den negativa utvecklingen. Regeringen harockså för avsikt att fortlöpande återkomma med så-dana åtgärder.Den fråga som tar upp passar väl in idetta sammanhang. Regeringen ser som en viktig åt-gärd för att hjälpa människor tillbaka till arbetslivetatt samverkan och samordning förbättras mellan deaktörer som har ett ansvar inom rehabi-literingsområdet.I december 2001 gav regeringen tillkänna att regeringen bör återkomma till riksdagenmed förslag om finansiell samordning som omfattarsocialförsäkringen, hälso- och sjukvården, social-tjänsten och arbetsmarknadsmyndigheterna. Genomsamordning bör vi på ett bättre sätt än kunnastödja och tillgodose utsatta gruppers behov av sam-lade insatser. Frågan bereds ochkommer att utgöra en integrerad del av den politikmot ohälsa som regeringen återkommer med till riks-dagen i höst.Anf. 18 BO ():Fru talman! Jag har ställt tre frågor till socialmi-nistern och har fått svar på en av dem från IngelaThalén, som enligt arbetsfördelningen har att ansvaraför dessa frågor. Svaret på den enda av de tre frågorjag får svar på är att regeringen inte tänker levereravad har beställt. När citerarvad har beställt hoppar hon över en sak.Hon hoppar över att det skulle ske . Detsvar jag får är att det ska komma någonting . Påde övriga två frågorna har jag alltså inte fått någotsvar.Fru talman! Den fråga vi nu diskuterar är en viktigoch enkel fråga. Det är frågan hur vi skaanvända de allmänna resurserna så effektivt sommöjligt i akt och mening att minska mänskligt lidandeoch få ut så mycket valuta för skattepengar och övri-ga pengar som möjligt. Frågan handlar konkret omhuruvida det är bättre att använda resurser i vårdeneller rehabilitering än att betala ut sjukpeng till demsom väntar på vård och rehabilitering.Ändå tydligare handlar det om huruvida försäk-ringskassan i vårt land ska tillåtas ekonomisk sam-verkan med andra berörda organ och myndigheter -framför allt kanske sjukvården.Denna enkla tanke väcktes för åtminstone 15 årsedan och har debatterats i denna kammare jag vetinte hur . Den ledde fram till två propo-sitioner som presenterades jag var stats-råd och ansvarig för socialförsäkringarna i början på90-talet. Den ena propositionen kom 1992 och tillätförsöksverksamhet mellan ochlandstingen. Den andra kom 1994 och tillät försöks-verksamhet med finansiell samordning mellan de tvånämnda organen och socialtjänsten.Fru talman! Detta är en av de mest vanskötta frå-gorna i modern svensk vårdhistoria. Det vill inte sägalite med tanke på hur vårdpolitiken har hanterats avden socialdemokratiska regeringen de senaste sju ochett halvt åren.De försöksverksamheter som sattes i gång - fram-för allt kanske den om den finansiella samordningen- utvärderades noggrant av rikets två mest självklaramyndigheter på området, dvs. Det skedde och gavett gott resultat.Den som var ansvarig i den socialdemokratiskaregeringen - var inte ansvarig då -vägrade att fullfölja detta, lade försöket i byrålådanoch försökte sig på någonting helt annat, som intehandlade om ekonomisk samordning.