prot · GQ0938 · 2002-12-17 00:00:00 — Men det många,både forskare och debattörer, pekar på är att denutveckling som vi nu ser - med den dramatiska kost-nadsökningen - i själva verket hotar och urholkar densolidariska modell som vi i princip är överens om. Serinte att det i farans riktning liggerrisker för just en privatisering och för ett A-lag ochett B-lag på arbetsmarknaden om vi inte kommer tillrätta med den dramatiska situation som vi nu befinneross i?Anf. 55 () replik:Herr talman! Den uppfattningen kan jag dela. Görvi ingenting åt de ökade sjukskrivningarna, de kost-nader de för med sig och det övriga elände de givetvisför med sig för de individerna så hotas vår modell avtrygghetssystem. Det är självklart att vi måste göranågot för att bryta detta.Jag hoppas att jag inte kallade Kristdemokraternaför oansvariga, för ansvar är ni alltid beredda att ta,det har jag noterat. Däremot tar ni inte fullt ansvar närdet gäller att finansiera de förslag som ni nämner.Att införa en karensdag, förändra sjukersättningeneller på andra sätt göra besparingar i försäkringen -ja, det bringar ned kostnaderna, men det stärker juinte hälsoarbetet. Det gör ju inte människor friskare.Däremot drabbar det de människor som i ökad ut-sträckning är sjukskrivna.Jag vill minnas att i sitt anförande frå-gade vad som har hänt på de offentliga arbetsplatser-na och menade att sjukskrivningarna kanske ocksåhar andra motiv än förhållandena på arbetsplatserna.Jag kan då påminna om att vi hadebrutala besparingar inom många av de offentligaverksamheterna, och det sätter sina spår i den pressoch den situation som människor utsätts för. Det ärdärför en del av satsningen på förbättrad folkhälsa,som är minst lika viktig som det vi nu diskuterar här ikammaren, är att tillskjuta medel till kommuner ochlandsting med Wärnerssonpengar, kanonpengar ochallt det där övriga som gör att man får rimligare möj-lighet att kunna ha en bra personaltäthet inom för-skolan eller andra delar av välfärdens område. Jagtror att vi inte får missa den delen och hänskjuta dettill att det ska vara privatlivet i övrigt. Det är klart attdet finns allmänna stresstecken i samhället också,men vi löser inte dem genom ytterligare en karens-dag, försämrad sjukersättning eller andra besparings-förslag som och ärensamma i denna kammare om att föreslå.Anf. 56 () replik:Herr talman! Jag skulle också vilja ta upp trådenmed karensdagarna. Det är naturligtvis väldigt lätt attbryta ut just detta enskilda förslag från vår sida om attha ytterligare en karensdag. Men man ska sätta in deti det totala sammanhanget med vår skattepolitik ochvår satsning på lågavlönade, där vi har en tydlig profilatt sänka skatterna för just de grupper som den soci-aldemokratiska regeringen beskattar högst i Europa.Om man ser helheten i detta så får det här förslaget enhelt annan innebörd och ett helt annat innehåll.Jag skulle vilja ta upp karensdagarna med TomasEneroth. Regeringen har ju varit ointresseradav att komma till rätta med de brister som finns isystemet . Många anställda missgynnas ju ge-nom dagens system med karensdagar. Det gällerdeltidsarbetande, skiftarbetande, människor med fleraarbetsgivare med flera. De här människorna drabbasju ofta av inte bara en eller utan kan-ske fyra fem och ännu fler karensdagar. Vad avserTomas att göra åt det problemet?Anf. 57 () replik:Herr talman! Jag noterar att i sinartikel har föreslagit en åtgärd. Jag är inte säkerpå att den skulle vara den rätta eller riktiga, men dentål att diskuteras. I betänkandet skriver vi också attdet här är en fråga som måste hitta sin lösning, mendet är ju inte alldeles enkelt. Jag tror inte heller attSven och har en enkel lös-ning på hur man ska kunna hantera karensdagen förde människor som har flera olika arbetsgivare. En sakär jag dock övertygad om: Ytterligare en karensdagskulle inte förenkla den här frågeställningen, utansnarare krångla till den.Anf. 58 () replik:Herr talman! Vi har från fått ettantal grova påhopp om de förslag som vi skulle läggai den här frågan, bland annat att vi skulle vilja föränd-ra försäkringen i grunden. Vad vi vill är att få enhållbar försäkring med tydliga regler som håller övertiden. Det är vårt intresse.Jag vill då få en kommentar från säger att det uppenbarligen är bättre att man harstörre anslag på sjukförsäkringskontot än mindre.Således är det bra att sjukförsäkringskostnadernastiger och är högre jämfört med om de är lägre.Jag vill också säga att vi har gjort en tydlig prio-ritering för hälsoarbete. Vi har satt av 520 miljonerkronor mer än regeringen på det konto som avserrehabilitering. Vi har också avsatt 1,1 miljard näst-kommande år för att ska kunnaköpa in mer sjukvård och för att vi ska kunna korta avsjukvårdsköerna. Det är mot denna bakgrund som vihar kunnat göra en lägre prognos för sjukförsäkrings-kostnaderna än vad regeringen gör.Hur ser på det? Är det bra att haen lägre sjukförsäkringskostnad eller en högre sjuk-försäkringskostnad?Anf. 59 () replik:Herr talman! Jag noterar trots det att på det här utgiftsområdet harföreslagit mindre. Även om bådeAnna Lilliehöök och jag säkerligen hoppas och öns-kar att vi ska få ett minskat antal sjukskrivningarframöver kan jag ändå inte låta bli att notera att del av den minskning tar tillgodo isitt budgetalternativ hänförs till ytterligare en karens-dag, sänkt sjukersättning genom att man förändrarSGI-beräkningen och dessutom en utebliven höjningav taket i sjukförsäkringen. Detta är rena besparings-alternativ som drabbar människor som är sjuka.Jag tycker att bekymret visst är ökade sjukskriv-ningskostnader, men det huvudsakliga bekymret fårvi ju inte glömma. Det är att människor i detta landdrabbas av ohälsa, slits ut i arbetet och måste frångåarbetet för att de inte har tillräcklig hälsa. Det ärkomplexa system med komplexa orsaker. Det finnsalla skäl i världen för att göra tusendals insatser föratt förhindra detta, men spring inte ifrån de reellabesparingsförslag som ni själva lägger. Det är över800 , dessutom på aktivitets- ochsjukersättningen, och sedan, vilket jag nämnde i mittreplikskifte med , 688 miljoner kro-nor på besparingar i arbetsskadeförsäkringen för dekvinnor som äntligen kanske får chansen att få denersättning de rimligtvis borde ha haft rätt till om enarbetsskadeförsäkring ska vara både rättvis och jäm-ställd.Anf. 60 () replik:Herr talman! Det är precis därför vi satsar på häl-soarbetet. Vi menar att det här fordras att man på ettärligt sätt tar ansvar för situationen och ser till att detblir mer rehabilitering, att det byggs upp rehabiliter-ingsteam och att det finns någonstans att remitterapatienter som är sjukskrivna. Det finns inte ,delvis därför att socialdemokratiskt styrda landstingställer både dem som har en klar diagnos och demsom har en oklar diagnos i köer.Men låt mig återgå till frågan om att skapa hållba-ra, långsiktiga försäkringar som faktiskt kan skapatrygghet, den trygghet som de flesta av oss känner attvi vill ha. Det här menar jag är det riktiga, allvarligaansvaret för regeringen, som man inte tagit tag i i ochmed att man inte går in och hjälper till och preciserar,till exempel: Till vad ska vi använda en sjukförsäk-ring?Jag menar också att förslaget om tio basbelopp ärnågot som faktiskt ytterligare riskerar vår försäkringsnarare än skapar en mer hållbar försäkring. Det är jufaktiskt så, om man går tillbaka i tiden, att man lättkan se att varje gång man har höjt ersättningen i dehär systemen så har sjukskrivningarna ökat och så harersättningskostnaderna ökat. Därför säger vi nej höjning av ersättningen till tio basbelopp och villbehålla dem på nuvarande nivå.Jag vill fråga om han tycker verkligen ska genomföra frågan med tio basbe-lopp. Är det kanske detta som Socialdemokraternashöjda prognos för sjukförsäkringskostnaderna delvisavser?Anf. 61 ():Herr talman! Mina och socialdemokratins argu-ment för att höja taken till tio basbelopp är att fler ska få en ersättning som stämmer överens medvad man tycker är rimligt när man drabbas av sjuk-dom och inte kan arbeta. är det väldigt mångasom går, inte på , inte på utan kanske på60 % sjukersättning. Underliggande i förlängningenleder det till drivkrafter för dem som kan, vill, har rådeller tillåts av de privata försäkringsbolagen att taprivata sjukförsäkringar som kompletterar. De avtals-bundna går ju nu i graven allteftersom.För mig är en höjning av taken i sjukförsäkringenen viktig princip för att öka tilltron till våra gemen-samma sjukförsäkringssystem.Gör vi inte det kommer vi att undergräva dessa igrunden. Det är mina bakomliggande argument.Sedan kan jag notera att vurmarför att man ska ha resurser i sjukvården för att kunnagöra rehabiliteringsinsatser. Det har jag stor respektför. Men den grundläggande förutsättningen för attkunna göra det är väl att man har resurser inomlandstingen. Vi kan bara konstatera vilka ekonomiskaresurser man har i efter deår då styrde, där man prioriterade skatte-sänkningar och annat i stället för sjukvården ochlångsiktig hållbarhet.Vi vill ha ökade resurser för vårt utgiftsområdemen faktiskt också för kommuner och landsting,viktiga insatser för att stärka folkhälsan och ge flermänniskor rätten till rehabilitering.Anf. 62 Statsrådet ():Herr talman! Ohälsan i arbetslivet är en av den härmandatperiodens stora utmaningar. Även om vi nukan se en avmattning i ökningstakten fortsätter delånga sjukskrivningarna och förtidspensionerna attöka. Därmed ökar också det så kallade ohälsotalet,det vill säga antalet dagar med sjukpenning ellerförtidspension per person i arbetsför ålder. Detohälsotalet ligger nu på perår. Det innebär att många människor far illa, inte baraav sjukdom utan av sämre ekonomi, brist på det slagssjälvförverkligande som ett arbete kan ge. Men detinnebär också ett stort slöseri med resurser då våragemensamma medel tvingas användas till att finansie-ra mänskligt lidande, resurser som i stället skullekunna utnyttjas till nödvändiga välfärdsreformer.Därför behöver vi ett gemensamt och kraftfullt arbeteför att komma till rätta med det stora bekymret medden ökade ohälsan.För att betona vikten av arbetet för ökad hälsa harregeringen satt upp ett övergripande mål i budgetpro-positionen . Målet är att frånvaron från ar-betslivet på grund av sjukskrivning jämfört med 2002halveras till 2008. Det är ett mycket ambitiöst mål.Vi vet alla vid det här laget att ohälsan är ett oer-hört komplext problem. Det finns många orsaker tillproblemet. Ohälsan tar sig många olika uttryck, bådefysiska och psykiska. Män och kvinnor liksom olikaåldersgrupper drabbas på olika sätt och olika hårt.Lösningen på problemet med ohälsan är därför inte enenskild åtgärd. Det måste till en rad olika åtgärder påflera olika områden och flera olika arenor.Precis på det sättet har regeringens arbete för ökadhälsa varit uppbyggt . Det elvapunktsprogramsom efter flera utredningar utgjorde det första störreåtgärdspaketet innehöll en rad åtgärder inom olikaområden. Arbetet med att genomföra det programmetpågår. Men oavsett hur mycket resurser eller åtgärdersom sätts in kommer regeringen eller inteatt kunna lösa problemet med ohälsan på egen hand.Oavsett om orsaken till sjukfrånvaron är arbetsplatseneller inte så landar problemet ändå tungt på arbets-platserna.En ny studie från visar ock-så att många av de sjukskrivna menar att det är ar-betsplatsen som är orsaken till ohälsa. Arbetsplatser-na blir därför en viktig arena för att lösa många avproblemen och arbetsmarknadens parter blir viktigaaktörer. Det var ett av skälen till att regeringen i sam-band med elvapunktsprogrammet startade de så kall-ade trepartssamtalen. Även om nuhar hoppat av samtalen vilar fortfarande ett tungtansvar på arbetsmarknadens parter att bidra till lös-ningar.Trepartssamtalen går in i en slutfas. Det har i tidningarna . Parterna ska nu ta ställning tillvilka åtgärder man kan enas om. Det är min förhopp-ning att det kan leda till flera konkreta åtgärder somär viktiga i arbetet för ökad hälsa.Alltsedan jag utsågs till statsråd har man frågatmig vad jag ska göra för att lösa problemet med ohäl-san. Det är en berättigad fråga. Men jag vill ocksåvända på frågan och ställa sammma fråga till arbets-marknadens parter: Vad tänker ni göra - nu -för att förhindra att människor blir sjuka av sitt arbe-te? Vad tänker ni göra för att öka möjligheten attåtergå till arbete? Det går att göra oerhört mycketutan att regering eller riksdag stiftar en enda lag. Detarbetet är kanske det viktigaste.Utan att föregripa parternas eget arbete vill jagändå tro att ett första steg mot ett hälsosammare ar-betsliv är att arbetsplatserna måste bli bättre på att tatill vara människors arbetsförmåga, oavsett om den är100 % eller om den tillfälligt eller varaktigt är någotmindre. Det måste vara okej att få komma till sittarbete även om man känner att man just inte kanprestera maximalt.Den nämnda undersökningen från visar också just detta: Sex av tio sjuk-skrivna uppger att de skulle kunna återgå till ett ar-bete om de fick bestämma mera över arbetssituatio-nen själva.Självklart är mitt besked till de som undrar vadjag tänker göra att jag ska göra vad jag kan, medpolitiska medel, för att öka hälsan i arbetslivet. Ochmycket pågår redan. De förslag som aviserats i bud-getpropositionen kommer att läggas fram ien särskild proposition . I den kommeren rad förslag att finnas. Om jag ska nämna någrahandlar det om, när det gäller exempelvis en föränd-rad sjukförsäkringsprocess, att partiell sjukskrivningska vara utgångspunkten vid sjukskrivning, att fleraförsäkringsläkare anställs vid försäkringskassorna ochatt utbildningen av läkare i försäkringsmedicin för-stärks. Åtgärder för en förbättrad rehabilitering kom-mer liksom åtgärder för en förändrad aktivitets- ellersjukersättning.Det här är viktiga åtgärder i den rad av insatsersom nu pågår. Men med tanke på det läge som nuråder, ett minskat inflöde till sjukförsäkringen och enfortsatt ökning av antalet ohälsodagar, antalet långasjukskrivningar och försäkringspensioneringar är detmest prioriterade just nu att göra något åt de riktigtlånga sjukskrivningarna.Människor måste få en möjlighet att komma till-baka till arbete. Undersökningar, bland annat JanRydhs utredning, har visat att ett av de bästa sätten attfå sjukskrivna tillbaka till arbete är att de får möjlig-het att pröva ett annat arbete, på en annan arbetsplatseller åtminstone andra arbetsuppgifter inom det före-tag eller den organisation där de jobbar. Det är därförviktigt att arbetslinjen i sjukförsäkringen kan stärkas.Under 2001 var av långtidssjukskriv-ningarna föremål för åtgärder. Det är naturligtvis ettalldeles otillfredsställande resultat. Det är något somjag vill att vi snabbt kommer till rätta med. För att detska bli möjligt krävs att de myndigheter som arbetarmed dessa människor, framför allt AMS och , agerar tillsammans på ett bättre sättän i dag.Det kräver att människor ges möjlighet att prövanya arbeten. Därför kommer jag, herr talman, attinom kort lämna ett uppdrag till AMS och som innebär att de får i uppgift attgemensamt se över vilka medel som krävs för att getillräckligt stöd åt den enskilde och tillräckligt godtillgång på platser på den öppna arbetsmarknaden föratt chanserna att få pröva annat arbete ska bli reella.De ska se över vad som krävs för att likformiga ochprofessionella stödresurser snabbt kan etableras i helalandet så att den lokala samverkan med individen icentrum kan förstärkas.Detta innebär i praktiken att AMS och bland annat ska föreslå hur arbetsförmed-lingen bättre ska kunna arbeta även med sjukskrivnasom har en anställning, men som inte bedöms kunnagå tillbaka till ett ordinarie arbete. De ska också tittapå hur arbetet med de sjukskrivna arbetslösa kanförstärkas för att förbättra dessa människors möjlighetatt återgå i arbete. Man ska också föreslå förändringari stödåtgärderna till de arbetsgivare som behövs föratt öka de sjukskrivnas möjligheter att återgå i arbetehos en befintlig eller hos en ny arbetsgivare.Ohälsan är inget isolerat problem. Den påverkaross alla, och den påverkar andra politikområden.Samtidigt som ohälsan måste bekämpas och det godaarbetslivet skapas måste sysselsättningsgraden ökaoch företagens produktivitet bibehållas och stärkasgenom en effektiv arbetsmarknadspolitik.De som vill och kan arbeta måste på ett bättre sättmatchas mot de jobb som finns, och vi måste få infler personer med invandrarbakgrund på arbetsmark-naden. Vi går sannolikt framöver mot ett läge då detkan uppstå brist på arbetskraft. Rätt åtgärder måstedärför vidtas så att inte så kallade flaskhals-problem uppstår, vilket hindrar tillväxt och skaparöverhettning på arbetsmarknaden.Herr talman! Slutligen: Ohälsan har också starkakopplingar till den framtida lönebildningen. Hur denlyckas kommer att bli avgörande för det framtidasamhällsekonomiska läget, och både ohälsan och hurvi lyckas med matchningen av arbetskraften har av-görande inverkan på lönebildningen.Vi har alltså, herr talman, all anledning att fort-sätta att ta gemensamma krafttag mot ohälsan.Anf. 63 () replik:Herr talman! Jag ska använda inledningen av minrepliktid till att göra en korrigering av mitt yrkande.Jag yrkar bifall till reservation 15, inte reservation 10som jag sade tidigare.Sedan vill jag vända mig till statsrådet . Som det ser ut är sjuklöneperiodenarbetsgivarens ansvar. Om regeringens ambition är attvältra över mer och mer av kostnaderna för ohälsanpå arbetsgivarna kan man se en hotbild. Jag kan före-ställa mig att arbetsgivarsidan ser denna hotbild. Detutgör också en hotbild för den enskilde om vi går iden föreslagna riktningen. Ser inte statsrådet faran iatt utvecklingen leder till ett A- och ett B-lag på ar-betsmarknaden?Vi har en utveckling med genteknik och an-nat som gör det möjligt att förutse individers hälsout-veckling, eller snarare ohälsoutveckling. Ser intestatsrådet ett hot i detta med risk för att vi skapar ettA- och ett B-lag? Vem ska anställa och försäkramänniskor med dålig hälsoprognos? Är det den of-fentliga sektorn, som redan är överbelastad av kost-nader och ohälsa, som ska göra det?Anf. 64 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag vill först erinra om att det intefinns något förslag från regeringen om ökade driv-krafter som skulle kunna ge de effekter som beskrivs.Jag tycker att det är en viktig diskussion, och det ärviktigt att väga för och nackdelar mot varandra ochfundera på vilka tänkbara modeller man skulle kunnaanvända för att skapa någon form av ekonomiskadrivkrafter.Nu finns trepartssamtalen, och kommit med en modell som jag förutsätter kom-mer att bli föremål för debatt och granskning ochockså analys. Vi måste se vilka för och nackdelar denkan ha.Jag är medveten om att detta inte är enkelt. Jagkan se att det finns ett absolut läge där en ekonomiskdrivkraft skulle kunna bidra till att arbetsgivaren blirmera aktiv för att få den enskilde, den sjuke, attkomma tillbaka till arbetet. för-svinner dock det ekonomiska skälet för en arbetsgiva-re att ta tillbaka en som är långtidssjukskriven. Manhar löst problemen i företaget med vikarier och annat,och den sjuke blir kvar hemma. Det är naturligtvisinte någon bra situation. När det gäller ekonomiskadrivkrafter, såsom de har diskuterats, ser jag att detäven finns risk för utslagning, risk för att vissa män-niskor väljs bort.Det finns också ett annat problem, som jag största respekt för. Det är hur små företag skakunna skyddas så att de inte riskerar att drabbas avorimligt höga kostnader. Det finns dessutom risk föratt vi tappar, eller i varje fall naggar i kanten, en ef-fektiv och allmängiltig försäkring med stor risksprid-ning.Anf. 65 () replik:Herr talman! har ju trepartssamtalen havererat,och man får väl ta det som ett tecken på bristandetilltro till regeringens ambitioner från den part somklivit av - om det verkligen handlar om att kommatill rätta med problemet på bredden eller om det barahandlar om att vältra över kostnader och hyfsa siff-rorna i statsbudgeten.När vi nu har den situationen skulle jag vilja frågahur statsrådet ser på fortsättningen av det här arbetet.Arbetsgivarsidan är ju en oerhört viktig part att hamed, och när de nu så tydligt har markerat sin brist påtilltro till den här processen undrar jag vad somkommer i förlängningen. På vilket sätt avser statsrå-det se till att frågan förs vidare med ett brett perspek-tiv?Anf. 66 Statsrådet ()replik:Herr talman! Man kan möjligen, som några hargjort tidigare i debatten, raljera över att det nu snarareförs tvåpartssamtal än trepartssamtal. Det är aningenoförskämt. Det finns en arbetsgivarpart bestående avstat, landsting och kommuner som fortfarande deltaroch, förutsätter jag, är intresserade av att konstruktivtbidra till lösningar.Den arena som skapades för parterna för att för-söka hitta gemensamma framkomstvägar kommer attavslutas . Jag har förstått saken så tänker invänta svar från de parter som deltar isamtalen. Dessa svar ska komma i slutet av januarieller . Parterna har då haft möjlighetatt diskutera de förslag som läggs fram i något slagsslutdokument, där de diskuterat och tagit ställning tillförslagen i sina beslutsorgan.Detta kommer sedan att bilda underlag för åtgär-der som regeringen kan vidta, och som förhoppnings-vis leder till förslag i kammaren. Jag försäkrar att jagkommer att ta de förslag som kommer på störstaallvar.För min del kommer jag att söka kontakt medSvenskt Näringsliv även i fortsättningen. Bara för attde inte deltar på den arena som just nu finns förutsät-ter jag ändå att de fortfarande har ett intresse av attdiskutera dessa viktiga frågor. Det skulle förvåna migmycket om de helt skulle abdikera från den rollen.Anf. 67 () replik:Herr talman! Först vill jag uttrycka min uppskatt-ning över att statsrådet är närvarande då denviktiga frågan om ohälsa debatteras i riksdagenskammare.Jag ställde en fråga som jag inte riktigt uppfattadeatt jag fick svar på. När kommer förslaget om finansi-ell samordning? Från sida har ett enigtutskott och också en enig riksdag beställt ett förslagfrån regeringen men ändå lyser detta förslag med sinfrånvaro. Alla de rapporter vi har fått och de besöksom vi har gjort i verksamheterna visar på att man hargjort stora framsteg inom just det området.Det råder ingen tvekan om att stressen i samhälletökar. Vi får rapporter om att till och med ett- ochtvååringar, alltså små barn, är stressade. Redanför varnade stressforskaren konsekvenserna av den ökande stressen i samhäl-let. Då nickade man och instämde. Man förstod vartvi var på väg. Men ändå har det inte hänt någontingpå det området.Vi kommer att sitta på en tickande bomb om ing-enting görs för att förändra situationen på ett sådantsätt att människor lär sig hantera den typen av situa-tioner de hamnar i med den negativa stressen. Allamänniskor mår dåligt av det. Vad gör regeringen föratt komma till rätta med de problemen?Anf. 68 Statsrådet ()replik:Herr talman! Jag blev lite glad när sade att hon uppskattade att jag var här i kamma-ren. Jag kan tänka mig att jag känner mig som mångaav dem som är sjukskrivna när de är på sina arbets-platser och blir stressade av hur mycket det är att göraoch hålla reda på. Man skulle kunna umgås med tan-ken på att smita från det som är jobbigt.För mig är det väldigt jobbigt att kasta mig överdessa frågor och möta er i kammaren med underlagsom jag är osäker på. Jag tänker fortsätta inte att varaosäker men att delta i debatten i kammaren om minafrågor så mycket jag någonsin orkar, eftersom det ärviktigt. Jag har inte hunnit springa ifatt alla frågor ochfått grepp om dem än.En av de frågorna är frågan om Finsam. Därförhar jag ett förberett svar. Jag räknade med att någonskulle ställa den frågan. Svaret lyder så här. Arbetetmed finansiell samordning innehåller en rad tekniskaproblem. Det gäller, såvitt jag har förstått så här långt,bland annat hur arbetsmarknadsmyndigheterna skakunna delta i samordningen.Därför har en arbetsgrupp inom Socialdepar-tementet arbetat med de frågorna.