prot · GP09104 · 2002-05-13 00:00:00 — Det finns möjligheter förutlänningar som erhållit ett lagakraftvunnet avvis-nings- eller utvisningsbeslut att få slutföra nödvändigmedicinsk eller psykologisk behandling innan verk-ställighet sker. Inom ramen för Migrationsverketsåtervändandearbete kan viss hänsyn tas till såvälmedicinska som andra faktorer i det enskilda fallet.En utgångspunkt härvidlag är bl.a. att den enskilde,när det är motiverat, ska kunna slutföra nödvändigbehandling. Detta är särskilt angeläget när det gällerbarn. Även tidsbegränsat uppehållstillstånd av huma-nitära skäl kan komma i fråga i vissa fall. När dehumanitära skälen i sig inte är tillräckliga har utlän-ningsmyndigheterna i en del fall använt sig av möj-ligheten att förordna om en senare tidpunkt för verk-ställigheten av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut.Sammanfattningsvis finns det således en rad möjlig-heter för utlänningsmyndigheterna att i enskilda fallta sådana hänsyn som medger att den enskilde skakunna fullfölja såväl påbörjad nödvändig psykolog-behandling som annan nödvändig behandling.Anf. 58 ():Fru talman! Jag vill tacka ministern för detta svar.Min interpellation grundar sig, som ministern säkertförstår, på en verklig situation.I dag finns det flera asylsökande kvinnor i Sverigesom utsatts för grova kränkningar och våldtäkter somär så fasansfulla att man nästan inte orkar höra psy-kologerna berätta om de omständigheter som dessakvinnor varit i.Jag har bl.a. pratat med en psykolog i somarbetar med att hjälpa kvinnor att prata om det som devarit utsatta för i syfte att de ska komma någorlundavidare psykiskt. Många kvinnor känner enorm skuldoch skam, och många har inte för nå-gon berättat vad de varit utsatta för. Dessa kvinnor ärofta djupt deprimerade och går ofta in i psykos.De kvinnor jag nu talar om har alltså så svårapsykiska skador att de oftast är självmordsbenägna.Dessa kvinnor har då fått möjlighet till akut psykolo-gisk behandling för att överleva. Och det är bra, förde har ofta en familj med små barn som är i behov avsin mamma, och papporna mår också ofta mycketdåligt av hela situationen.I finns nu ett team som arbetar med sam-talsgrupper för kvinnor som varit utsatta för systema-tiska våldtäkter som de lider svårt av. Problemet är attfå gruppen att känna trygghet så att de vågar berättar.Det tar ett tag att skapa förtroende och kräver att de igruppen håller ihop och stöttar varandra. En erfaren-het man dock har är att vissa kvinnor blivit utvisademitt i behandlingen. Det skapar en negativ stress igruppen, och behandlingsresultaten försämras allvar-ligt. Att inte veta om man kommer att få fullföljabehandlingen eller om man mitt i ska bli utvisadpräglar de här kvinnorna under behandlingen. Detskapar också osäkerhet hos terapeuten.Även om ministern här i sitt svar säger att utlän-ningsmyndigheten i det enskilda fallet kan ta hänsynså att man kan fullfölja sin psykologbehandling, ärtydligen verkligheten en annan. Jag har talat medpersoner som säger, trots det ministern nu hävdar, atti det ögonblick man får ett avvisningsbeslut upphörmöjligheten till vård. Kvinnor blir alltså avvisade mittunder behandling, och det här är en katastrof för denenskilda kvinnan och för de kvinnor som är kvar igruppen.Fru talman! Det känns också svårt att vi accepte-rar det oetiska arbetssätt som psykologerna tvingasarbete med. De känner att de inte kan följa de etiskaregler som finns för psykologers arbete. De önskarinte att få behålla patienterna . Desäger att de bara begär att få avsluta behandlingen påett värdigt sätt. Många patienter har också psykofar-maka som behöver trappas ned. De kanske inte kan fådessa i sitt hemland. Psykologerna lider av att se denhär behandlingen av våra flyktingar.Det sätt som det går till på är inte rimligt.Det borde finnas regler som säger att om någon fårmöjlighet att påbörja en behandling ska man få av-sluta den också. Det är en humanitär handling, ochdet är väl ändå inte för mycket begärt, eller vad sägerministern? Måste de fortsättningsvis vara hänvisadetill utlänningsmyndigheternas oberäkneliga beslut?Är ministern stolt över en sådan här ordning?Anf. 59 Statsrådet ():Fru talman! Först och främst är vi medvetna om,jag är fullt medveten om det, att det vi diskuterar härär utomordentligt allvarliga, svåra och tragiska situa-tioner. Det som jag tycker är tillfredsställande i detsom har kommit fram under interpellationens be-handling är att vi faktiskt i , i , harbyggt upp en resurs som jag tror är av mycket högkvalitet. Jag hoppas att man inte bara ska kunna fort-sätta sitt arbete där utan också utveckla det och att viockså kan få tillgång till den här typen av resurser påandra håll.Jag vill ta frågorna i tur och ordning. Det finnsflera principiellt betydelsefulla synpunkter som Dési-rée tar upp i sina uppföljningsfrå-gor. För det första gäller det avbrytande av behand-lingen. Som framgår av mitt svar finns det i den nu-varande lagstiftningen och dess tillämpning fleraolika varianter på möjligheten att kunna fullfölja enbehandling. Även om ett formellt beslut fattas kanman alltså genom att skjuta upp verkställigheten setill att behandlingen kan fullföljas. Detsamma gälleren annan sak som jag tycker är viktig och som jag harstött på i många andra sammanhang när det gälleråtervändande, nämligen att behandlingen får en sådaninriktning att den möjliggör ett värdigt återvändandeför den som har genomgått behandling.Som vet är jag lite han-dikappad när det gäller att gå in i enskilda fall. Inter-pellanten har också valt att ge det hela en principiellinriktning, och jag fullföljer gärna det. Jag tycker attdet är utomordentligt viktigt att vi har en dialog mel-lan våra utlänningsmyndigheter och de människorsom vårdar dem som genomgår behandling. Undermin korta tid som ansvarig för de här frågorna har jagstött på en rad olika fall. De här våldtäktsfallen är ettexempel men det finns också många andra, bådemedicinska, alltså somatiskt medicinska, psykosoma-tiska och psykiatriska, där ett avbrytande, och kanskeframför allt oron för att det ska avbrytas, kan verkamenligt.Den stolthet som jag har låtit förnimma när detgäller svensk flyktingpolitik generellt behöver, sommåste ha förståtts av de inlägg jag har gjort från denär talarstolen från tid till annan, inte innefatta varjedetalj i hur vi gör. Tvärtom måste vi kunna förbättraverksamheten.När det gäller förtroendet för politiken, och fram-för allt förtroendet för myndigheternas sätt att utföraden, tror jag att det är utomordentligt viktigt att vi fåren öppen andrainstansbehandling av ärendena så attden här typen av gnagande ovisshet, som jag ärövertygad om kan vara en mycket svår belastning förde kvinnor som vi här talar om, undanröjs så att manförstår att den här möjligheten finns.Därför ser jag med tillförsikt fram emot behand-lingen av den nya process- och instansordning som viska få för de här ärendena så att en ökad öppenhetkan bidra till att det åtminstone blir en relativ trygg-het i en i övrigt mycket svår behandlingssituation.Anf. 60 ():Fru talman! Jag tycker att det är bra att ministerngärna vill utveckla det här Skövdeprogrammet ochdet jobb som man gör där. Det kanske kan finnastillfälle att använda detta på andra ställen också. Detär bra att ministern tycker att man ska ge goda förut-sättningar för en sådan här verksamhet. Men manmåste då se till att det finns förutsättningar att göra ettbra jobb. talar verkligheten sitt tydliga språk: attdet är nästintill omöjligt för de psykologer som skajobba med de här programmen.I är det ju som jag tidigare nämnde så attvuxna asylsökande inte får annat än akutvård, ellersom ministern sade sådan vård som inte kan anstå.Inget annat bekostas av staten. De här personerna ärså svårt psykiskt sjuka att de har behövt omedelbarvård, vilket de fått.Risken för att de avvisas hänger trots allt överdem under behandlingen - trots att det är en basalakutbehandling. För fysiska åkommor antar jag inte kastar ut någon ur landet innan man fåravsluta den akuta behandlingen för den fysiskaåkomman. Man kan undra om det gäller andra reglerför psykiska åkommor. Det skulle jag gärna vilja haen kommentar från ministern om, om han tycker attdet är rimligt att det finns skillnad på sjukdom ochsjukdom som är akut. Varför ska dessa kvinnor inte fåden akuta vård de oundgängligen behöver? Ofta gäll-er det att förhindra att de faktiskt tar sina liv. Här kanvi i tillämpa en bättre och humanare politik,anser jag. Jag tycker inte att det är människovärdigtsom det är i dag.Fru talman! Jag tycker att det är dags att regering-en mot bakgrund av det som ministern har sagt här ser till att kanske redan nu till utlänningsmyndig-heterna ge en stark rekommendation om att inte avvi-sa kvinnor - och även andra naturligtvis som är iliknande situation - mitt i en behandling, en psykiat-risk behandling eller psykologbehandling. Vore intedetta det enda rimliga? Jag tror inte att det räcker attministern här i interpellationssvaret skriver attdet finns möjlighet att vänta med en avvisning. Omman inte tillämpar det här ute i verkligheten är det ettproblem som måste åtgärdas. Då tror jag att det ärviktigt att ministern agerar centralt.Att de svenska psykologer som försöker göra ettgott jobb med sina etiska regler för ögonen inte kangöra detta tycker jag är skamligt för svensk flykting-politik. De etiska regler som psykologer har gällertydligen inte när man jobbar med flyktingar. Är det såvåra psykologer ska se på det här? Ska inte sammaetiska regler som dem de har fått lära sig gäller när dejobbar med svenskar gälla när de jobbar med flyk-tingar? Ska vi ha det så, ministern?Anf. 61 Statsrådet ():Fru talman! Jag hade inte helt avslutat svaret påde första frågorna som . Det gällde just det förment oetiska arbetssät-tet. Vi har alltså två ämnen för det första, två spårsom vi jagar efter . Det ena gällde denvård som faktiskt ska ges och som läkare eller psy-kolog har att uttala sig om. Den har i och för sig ingetatt göra med tillämpningen av utlänningslagen, utanden har att göra med det ansvar som den vårdgivandepersonalen har att ta.När det sedan gäller förhållandet till hur utlän-ningslagen tillämpas har jag några synpunkter. Till attbörja med tror jag inte att det erfordras, och det är detsom är innebörden av svaret, några lagstiftningsför-ändringar. Jag menar att den legala ramen är tillräck-lig. Däremot tror jag att det är viktigt, och där tror jagatt och jag är överens, måste kunna utveckla det sätt på vilket den härvården sker i sammanhang med människor som ärasylsökande och som möjligen inte är flyktingar, dvs.sådana som sedan har möjlighet att stanna, så att mankan genomföra den här vården.När jag räknade upp de olika fall jag kunde tänkamig var det inte för att antyda att jag iakttagit någraskillnader mellan t.ex. somatisk och psykiatrisk häl-sovård. Däremot var det för att understryka behovetav en dialog mellan de olika ansvarstagarna, de somtar ansvar för vården, dvs. sjukvårdspersonalen, ochde som tar ansvar för att utlänningslagen följs, dvs.utlandsmyndigheterna. Jag tror att det finns godamöjligheter att via en sådan dialog utveckla kvalitetenpå den vården.Det framgår av mitt svar att jag betraktar det somsjälvklart att den vård som vårdnadshavaren anservara nödvändig ska få fullföljas utan att avbrytas aven handläggning enligt utlänningslagen. Där pekarjag på att de olika möjligheterna att ge den vårdenfinns.Sedan menar jag i och för sig att det i ett längreperspektiv finns anledning att beakta den förändringsom den planerade reformverksamheten på utlän-ningslagens område, dvs. process- och instansord-ningen, kan innebära. Med ökad öppenhet, som jaghoppas att vi kommer att få, kommer ett ökat förtro-ende. Som redan i sittförsta inlägg påpekade är det klart att resultatet avden vård som patienterna genomgår när det gällerpsykiatri i oerhört hög grad har att göra med medvilket förtroende de kan se att myndighetsutövningensker på det området.Jag är den siste att förneka att det är en oerhörtvansklig situation som både de traumatiserade kvin-norna och de vårdande psykiatrikerna eller psykolo-gerna befinner sig i, alldeles oavsett den medicinskasituationen, genom att det rör människor som inte vetom de får stanna eller inte, vilket inte har att göramed deras vård utan har att göra med huruvida de ärförföljda i sitt hemland eller inte. Men allt som kangöras för att klarlägga detta, och där jag tror att justdialogen mellan de berörda är det viktiga, måstesjälvfallet göras för att vi ska kunna ha en human ochfungerande vård på området, vilket jag är övertygadom att vi alla eftersträvar.Anf. 62 ():Fru talman! Jag blir ändå inte riktigt trygg av detministern uttalar om hur det här ska gå till. Lagstift-ningen räcker, säger ministern. Då är frågan hur denska tillämpas så att alla som jobbar med utlännings-frågorna inte avvisar de här kvinnorna. Hur ska detkonkret gå till? Behövs det ingen typ av riktlinjer fråncentralt håll som talar om att det här inte är accepta-belt? Ska vi bara låta det vara i det här läget och sägaatt lagstiftningen är tillräcklig? Finns det ingentingsom ministern skulle kunna tänka sig att göra för attuppmärksamma utlänningsmyndigheterna på den härfrågan?Jag menade inte heller att det var ministern somskiljer mellan fysisk och psykisk vård. Det tror jagtyvärr görs ganska naturligt ute i verksamheten i dag.Man tycker inte att det är lika viktigt med den psyki-atriska vården som kanske med den fysiska vården.Man har svårt att förstå att det kan handla om liv ochdöd när man jobbar med svårt psykiskt traumatisera-de personer.Jag skulle som sagt var önska att ministern i daglovar att ingen flykting ska avvisas mitt i en psyko-logbehandling, att nya riktlinjer tas fram på områdetoch att de psykologer som arbetar med flyktingar iframtiden ska kunna ta sig an ett fall med vetskap omatt de kan arbeta efter de etiska regler som finns ochatt de ges möjligheter att avsluta en behandling på ettvärdig sätt. Dessutom ska patienten få möjlighet atttrappa ned sina mediciner innan vederbörande avvi-sas. Psykologerna kräver, som jag sade, inte att de härmänniskorna ska få stanna, de kräver bara att få an-vända de etiska riktlinjer och principer som är såsjälvklara för psykologer.Tack för debatten!Anf. 63 Statsrådet ():Fru talman! När det gäller frågan hur det ska gåtill tror jag till att börja med att det är väldigt viktigtatt understryka att varje fall som vi nu talar om ärindividuellt. Var och en av dem som vi så att sägadiskuterar har en situation, och den ena är inte denandra lik.Det jag vill slå fast är att den pågående behand-lingen är ett verkställighetshinder. Det finns i dagflera möjligheter enligt lagen att genomföra behand-ling på ett värdigt och etiskt tillfredsställande sätt förbåda parter, om jag får använda detta i sammanhangeten smula tveksamma uttryck.Att jag inte säger att vi ska utfärdariktlinjer beror på att det pågår ett reformarbete. Inomkort kommer att få ta ställning till ett lag-förslag om en utomordentligt omfattande förändringav utlänningslagen, nämligen i samband med process-och instansordningen. Vi kommer i det sammanhang-et dessutom att ha en öppen behandling som gör detmöjligt att föra upp olika erfarenheter av hur hittill-svarande lagstiftning har kunnat tillämpas. Jag menaratt det som är viktigt, därför att en förändringhela tiden måste ske, nya situationer uppstår oavbru-tet, är att en dialog mellan de ansvarstagande myn-digheterna, de som har ansvaret för vården och desom har ansvaret för tillämpningen av utlänningslag-stiftningen, måste fortgå för att vi ska få humanasttänkbara behandling av detta. Den typ av debatt somDésirée och jag har är intebetydelselös vid utformningen av den verksamheten.Tvärtom.Överläggningen var härmed avslutad.15 § Svar på interpellation 2001/02:394 omutlänningslagenAnf. 64 Statsrådet ():Fru talman! har frågat mig vilka ini-tiativ jag ämnar ta för att förbättra lagstiftningen vadgäller s.k. nya ansökningar.Enligt gällande lagstiftning får en ny ansökan frånen utlänning som ska avvisas eller utvisas bifallas avUtlänningsnämnden om ansökan grundar sig på om-ständigheter som inte har prövats förut i ärendet omhans eller hennes utvisning eller avvisning och omutlänningen har rätt till uppehållstillstånd antingen pågrund av skyddsbehov eller på grund av att det annarsskulle strida mot humanitetens krav att verkställabeslutet om avvisning.Det är alltså inte fråga om att Utlänningsnämndengör en ny prövning av vad som tidigare förekommit iärendet. Man bör kunna kräva av den asylsökande atthan eller hon redan tidigare, i ärendet hos och , har lämnat allarelevanta uppgifter.Att det finns en möjlighet att pröva nya skäl somuppkommit efter det att fastställtMigrationsverkets beslut om avvisning eller utvisningär av största vikt som en säkerhetsventil för männi-skor som är i behov av skydd som flyktingar ellerskyddsbehövande i övrigt. Av utlänningslagstiftning-en följer ett förbud att verkställa ett beslut om avlägs-nande om det visar sig att en utlänning riskerar tortyreller annan omänsklig eller förnedrande behandling.Detsamma gäller, med vissa inskränkningar, om per-sonen riskerar förföljelse. Detta följer även av inter-nationella konventioner såsom Genèvekon-vention, om skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande frihe-terna samt , som ärbundet av. I utlänningslagen finns även ett förbudmot att verkställa om personen riskerar dödsstraff.Det är vidare av vikt att en ny möjlighet till pröv-ning finns där nya omständigheter i form av humani-tära skäl framkommit. Utlänningslagens förarbetenoch praxis på området är dock restriktiva.Fru talman! Jag är överens med omatt rätten att inge ny ansökan leder till ökad tidsut-dräkt i handläggningen av flyktingärenden. Detta ärpåfrestande både för de asylsökande och för denhandläggande myndigheten. Som kän-ner till pågår en beredning av den s.k. NIPU-reformennär det gäller överprövningen av hur utlänningsären-den ska kunna utformas. Reformen har till syfte attstärka rättssäkerheten genom att bl.a. införa en två-partsprocess med ökade möjligheter till muntlig för-handling i dessa ärenden. Ett viktigt krav på den nyainstans- och processordningen, där överprövningen avutlännings- och medborgarskapsärenden ska förasöver från till migrationsdomsto-lar respektive en migrationsöverdomstol som knytstill tre länsrätter respektive en kammarrätt, är attrimliga handläggningstider ska uppnås. Regeringenkommer att fatta beslut om en lagrådsre-miss för att sedan ska kunna behandla enproposition . I förslaget behandlas ävenfrågan om reformer vad gäller institutet ny ansökan.Om förbättringar kan göras, utan att ta bort möjlig-heten att framföra nya omständigheter som skullekunna utgöra hinder för verkställighet, finns mycketatt vinna när det gäller tids- och resursåtgång. Jag kaninte nu redogöra för hur förslaget ser ut ,eftersom jag inte kan föregripa vad den pågåendeberedningen kan leda till.Anf. 65 ():Fru talman! Jag tackar så jättemycket för svaretoch för berättelsen om hur det går till. Jag vet redanhur det går till när man bedömer en ny ansökan. Detär just därför jag tar upp problemet. Problemet kvar-står även om jag vet hur ärendet handläggs.Ministern sade i sitt svar att man bör kräva av denasylsökande att han eller hon redan tidigare i ärendethos eller harlämnat relevanta uppgifter. Ja, det bör man kräva avden asylsökande, och det gör man väl också. Ofta asylsökande redan berättat sin historia på migra-tionsverksnivå, men det tillkommer ändå nya om-ständigheter - som de själva tycker.Låt oss nu förflytta oss till verkligheten och . En familj från t.ex. Jugoslavienlämnar in sin asylansökan. Familjen får avslag efter-som familjen inte har tillräckliga skäl att stanna iSverige. Familjen överklagar till Utlänningsnämnden.Om familjen har tur får man ansökan behandlad rela-tivt fort. Familjen får avslag även i Utlänningsnämn-den. Då tycker familjen att det har kommit fram en nyomständighet, dvs. mamman eller pappan - det är ettpåhittat fall - mår inte bra psykiskt. har vi redanhaft en debatt i denna fråga. Familjen anser att det ären ny omständighet.Familjen får ett avslag på den nya an-sökan. Det går en kvart, , en månad eller tvåmånader, och sedan kommer nästa ansökan in. Numår mamman eller pappan ännu sämre. T.o.m. makaneller maken mår också dåligt. Så fortsätter det hela.I verkligheten är det tyvärr så - även om lagen sä-ger en sak - att det blir enormt inhumant för denasylsökande. Jag tror att personalen på gott och väl klarar av detta. Det kan dockbli lite tråkigt att handlägga de nya ansökningarna.För den asylsökande är detta något enormt. drivs till att bli vrak. Deras nya omständigheterär att de blir sjukare och sjukare.Jag håller självklart med om att det ska finnas ettsätt att lämna in en ny ansökan om nya omständighe-ter uppkommer, men det måste finnas någonting somsätter stopp. Det kan inte vara mänskligt att kunnalämna in en femte ny ansökan - ett nytt självmords-försök eller barnen mår ännu sämre.Jag skulle vilja veta om ministern har något slagslösning på detta. Jag vet att det finns en utredningsom ska titta på NIPU-reformen. Vad jag har förståttflyttas problemet till länsrätten. Jag tror inte - somkanske andra tror - att bara för att en domstol läggerfram en dom kommer den asylsökande att accepteradomen mer än om fattar sammabeslut.Anf. 66 Statsrådet ():Fru talman! Jag har inte några invändningar motnågonting av det har sagt i sin beskriv-ning av situationen. Det måste finnas ett sätt att an-hängiggöra nya omständigheter, ett slags säkerhets-ventil. Jag håller fullständigt med om att det försätterden asylsökande i en nästan hopplös situation att helatiden ha möjligheten - och med sig själv som gisslan- driva ärendet vidare till den trygga hamn som heterhumanitära skäl. Det här är ett dilemma som vi allasom sysslar med dessa frågor brottas med.Jag vill föra in två allmänna synpunkter. Jagmåste för denna första gång i få tillfälle attta upp mina erfarenheter av att besöka flyktingför-läggningen i . Jag ägnade Valborgsmässoaftonåt detta. Jag talade med människor som hade varit häri , och jag försökte göra mig en föreställ-ning om vad denna ofta dubbeltydighet innebär. Jagvill ta upp några allmänna synpunkter.En sådan synpunkt gäller informationen, eller sna-rare förtroendet, dvs. att förstå hur den svenska asyl-processen är uppbyggd. av de ärenden somläggs fram för handlar om att detinte finns några som helst identifikationsdokument.Ett stort antal av de asylsökande har en föreställningom att om deras identitet inte blir känd ökar deraschanser att få stanna.Eftersom jag har flyktingar i min egen familj harjag alltid varit förvånad över detta. Jag har en foster-son som flydde från juntans diktatur i . Hanvar besjälad av att tala om vem han var och varförhan var här.Redan att denna föreställning finns skapar en stortidsåtgång.Där tror jag att den nya processen i längden - inteomedelbart - kan betyda någonting. är hela and-rainstansen - hela slutvarvet i behandlingen - doldför allmänheten, för de asylsökande och för oss andra.Jag tror inte heller att bara för att det finns ett två-partsförhållande med en domstolsprocess kommerden att innebära någonting annat. Det är samma ut-länningslag - om det nu är det. Men det förhållandetatt processen är öppen innebär att motiven klargörsoch att vi får en migrationsöverdomstol med en öppenprejudikatsbildning. Det minskar godtycket och detökar genomsläppligheten i systemet - transparensen.Därmed kan man få en annan typ av allmänt förtro-ende för processen. Där har vi - och har haft - pro-blem i dag.Jag instämmer inte alls i klappjakten - den pågårinte längre - om de usla på . Jaghar inte någon förståelse för den. De är utomordent-ligt bra människor. De är besjälade av sitt arbete, ochderas jobb är ofta mycket otacksamt.Jag tror därför att reformen i sig kan innebära enöppning. I mitt nästa anförande vill jag återkommatill frågan om vi måste ha detta tröskande med nyaomständigheter eller om det går att hitta någon möj-lighet att få stopp på detta.