prot · GP0985 · 2002-03-20 00:00:00 — Byggandet avdenna damm kommer att innebära deportationer avkurder från ett stort område, stora stillastående vat-tensamlingar som kan ge upphov till bl.a. malariasamt starka motsättningar till grannländerna. Turkietkan reglera floden och vattentillgången i ira-kiska och övriga Irak.Den turkiska kulturpolitiken präglas nästan avsamma mentalitet som talibanernas. utplånargamla kyrkor och dränker städer. Man blockerar ochstryper vattentillgången till och . Hurkommer en sådan stat att uppträda i EU som beter sigså mot sina grannar?Ett annat land som bryter mot snart sagt varjemänsklig fri- och rättighet är . Det är också ettland som har skrivit på många dokument och kon-ventioner om mänskliga rättigheter. Men innanbläcket hunnit torka på de högtidligt undertecknadedokumenten bryter man mot dem.Med stöd av ytterst stränga lagar om statens sä-kerhet och efter bristfälliga rättegångar har mångatusental blivit dömda till långa fängelsestraff i Kina.Inte minst gäller detta meditationsrörelsen falungong,som är utsatt för mycket brutala påtryckningar.Kina är också det land i världen där flest personeravrättas. Anklagelser om mutbrott, skattefusk, ben-sinstölder och våldsbrott kan leda till dödsdom ochavrättning i . Men när man pratar om dödsstraffmåste man fördöma såväl som och andraländer som har dödsstraff. En avrättning är en vålds-handling, och jag tror att våld oftast föder ytterligarevåld.Anf. 238 () replik:Fru talman! Jag tror att harrätt i att det finns all anledning att inte minst sopaframför egen dörr. Vi har tidigare vid åtskilliga till-fällen när vi har diskuterat mänskliga rättigheter ochbiståndsfrågor just tagit upp frågan om även ensvensk historisk öppenhet.Vi har vår slavhandelskoloni somhette där man byggde en vasaborg isvensk granit med hjälp 250 slavar. Den är renoverad av ochutsedd till världsarv. Vi hade den , och vi harall anledning att skämmas för vad som hände då.All dokumentation om själva slavhandeln har för-svunnit från . Men det är viktigt, och detär någonting som vi allesammans känner till. Det ärockså något som vi ska minnas för framtiden.Anf. 239 () re-plik:Fru talman! Jag tackar för inlägg.Att jag tog upp slavhandeln beror på att vi har väckten motion om den. Utskottet har skrivit lite allmäntom slavhandeln. Det kanske skulle betona hur Sveri-ge egentligen har agerat. Jag och vi i Vänsterpartiethade hoppats att man skulle har skrivit lite mer omdet.Anf. 240 PER ():Fru talman! Det är nu 15 ½ år sedan den då 32-årige kidnappades och dömdesför att han i avslöjat hem-liga kärnvapenprogram i kärnteknikanläggningenDimona där han arbetade som tekniker 1976-1985.Han dömdes bakom lykta dörrar för landsförräderioch avslöjande av statshemligheter. Straffet blev 18år i en isoleringscell på 2 * . Detta föranleddeen våg av protester och upprop över hela världen,bl.a. från en stor grupp Nobelpristagare och ledandevetenskapsmän. Arbetet för hans frigivning har där-efter pågått oavbrutet. tilldelades han detalternativa Nobelpriset.Vanunu ansåg att kärnvapenprogrammet var enangelägenhet som måste avslöjas för hela mänsklig-heten. I ett brev från fängelset skriver han så här: Jagär en människa med samvete som gjorde det av enstark övertygelse, efter mycket funderande ochmånga tvivel. Jag hade inget val. Jag var tvungen. Detfanns ingen annan som skulle göra det om inte jaggjorde det. Jag var rädd men redo att betala priset.Han har fått betala ett alldeles för högt pris för sittmod att avslöja sanningen och personligen handlaefter Nürnbergprincipen om att mänsklighetens sä-kerhet gäller för mer än lojaliteten mot det egna lan-det.Amnesty International betecknar Vanunus isole-ringsstraff som grymt, omänskligt och förnedrandeoch har krävt hans omedelbara frigivning. Trots dettaoch trots hänvisningar till att har skrivit underkonventionen om mänskliga rättigheter och tortyr-konventionen har alla vädjanden, även genom resolu-tioner i , om lättnader varit förgäves.Ändå väcktes hoppet hos många när Vanunu imars 1998 plötsligt tilläts komma ut ur sin isolerings-bur i Ashkelonfängelset. Hans mentala hälsa var dåsedan länge allvarligt hotad. Skulle han släppas isamband med firandet av 50-årsjubileum? Nej,det som såg ut att äntligen bli en upplösning av enlång pina visade sig bara vara falska förhoppningar.Förhållandena har i stället hårdnat förVanunu. stängdes han åter in iisoleringscellen. Han utsätts också fortsättningsvis försvåra trakasserier. Dessutom censureras posten. Bre-ven klipps i bitar eller når inte mottagaren på fleramånader. Man låter honom ha en dator som en skriv-maskin, men inget av det han har skrivit på denkommer han att få ta med sig när han till slut lämnarfängelset. Enligt domstolen blir det först den 22 april2004. Då har han suttit . Det finns också upp-gifter nu om att han dessutom därefter på obegränsadtid kan hållas i husarrest under hårda restriktioner vadgäller kommunikationen med omvärlden.Straffet, fru talman, har inga proportioner till dets.k. Det är bara en utdragen hämnd som intefår accepteras av omvärlden. Alla eventuella militärahemligheter som han skulle kunna kommaihåg är inaktuella. Den enda hemligheten somytterligare kan avslöjas och som förvisso är kompro-metterande för några är hur, av vem, och på vemsorder Vanunu kidnappades den 30 september 1986.Men dessa uppgifter väger lätt mot det helvete somVanunu har utsatts för och fortsätter att utsättas för.Nu, fru talman, krävs bl.a. kraftiga markeringarfrån den i direkta samtal medIsraels regering med krav på omedelbar frigivning.Har inte det effekt så måste snabbt få uppVanunus fall på FN:s agenda. År har jag lyftfram denna fråga i , och är det till minglädje representanter för fem partier som står bakommin motion. Regeringen måste göra något mer och tareella initiativ i frågan. Allmänna uttalanden räckerinte - det har vi sett.Vanunu själv är en osjälvisk människa som harfått lida mer än nog för sitt mod och för sitt rättspatos.Om situationen för den 47-årige skakunna förbättras måste hans fall aktualiseras på allanivåer. Varje chans till påtryckning och varje försökatt få Vanunu fri är något av en medmänsklig skyl-dighet. Vanunu har blivit en symbol för fredskampenoch för våra mänskliga och demokratiska fri- ochrättigheter.Fru talman! Vi får inte svika honom.Anf. 241 ():Fru talman! Det är synd att vi som har hamnatlängre ned i talarlistan inte fick komma in i debattentidigare med replikrätt. Vi får nöja oss med att kom-ma in nu i stället.Fru talman! I utrikesutskottets betänkande om demänskliga rättigheterna tas motioner från oss riks-dagsledamöter upp om något så grundläggande somhur människor har det i olika delar av världen. Mo-tionerna ger en mängd beskrivningar av människo-öden. Det är engagerade förslag på hurolika orättvisor, oacceptabla övergrepp och andrabrister i människors vardag runtom på vår jord skakunna rättas till.Jag tror att vi alla inte bara känner till och förstårmånga av de fruktansvärda saker som drab-bar människor på vårt klot. Jag vet också att vi allahar olika kopplingar och anknytningar till människorsom lever mitt i detta. Det är människor som mångagånger kämpar för sina liv och för sina rättigheter ivärldens alla hörn - människor som verkligen behö-ver aktiva stöd och solidaritet i sin kamp.För mig är frågan om det som kallas svärdets årmer än så. För mig handlar det om mina egna dödadeförfäder. För mig och för mina landsmän är detta intebara politik, utan främst en punkt där politiken direktberör själ och hjärta.Det är i det perspektivet som jag vill ge någrakommentarer till mitt ställningstagande. Ställningsta-gandet utgår från betydelsen av att vi nu utan ytterli-gare dröjsmål tar alla steg vi kan för att morden påmina och mina landsmäns förfäder äntligen ska kunnaförklaras för folkmord i dess absoluta och hemskamening.Assyrier/syrianer är en folkgrupp med ur-sprung i landet Bethnahrin runt och Tigris.Hemländerna för den assyrisk/syrianska folkgruppenär , , , och . Vid sekel-skiftet bodde mer än en miljon assyrier/syrianer iTurkiet. finns bara några tusen kvar. Den storautrensningen skedde som går undernamnet svärdets år, 1915-1919. Också efter andravärldskriget har omfattande och dramatiska utrens-ningar och diskriminering skett av gruppen.Det fasansfulla som drabbade armenier, assyri-er/syrianer och kaldéer i samband med det ottomans-ka rikets sönderfall är inslag i världshistorien som harpåverkat och påverkar många generationer av defolkgrupper som utsattes.Folkmord är ett väl definierat folkrättsligt begreppsom kräver en omfattande och opartisk bevisning ochforskning. Det gör det angeläget att ha väl under-byggda fakta bakom sitt ställningstagande. Naturligt-vis hade detta underlättats om de turkiska myndighe-terna hade haft den ambition som borde finnas hos ennation som anser sig kunna tillhöra EU.Den forskning kring assyriernas situation undersvärdets år som är så viktig måste genomföras. Sveri-ge måste göra ytterligare ansträngningar för att deturkiska myndigheterna ska tvingas till en annanhållning i frågan än vad som gäller. Det gäller tillatt börja med det självklara i att man måste ha rättenatt över huvud taget tala om frågan.Den rätten gällde inte för den syrisk-ortodoxaprästen fader i . Jag hadesjälv möjlighet att tillsammans med kollegan närvara vid rättegången i tre gånger.Han åtalades för statsfientlig verksamhet och förräde-ri enligt paragraf 312 i den turkiska strafflagen. Skä-let till detta var att han i en tidningsintervju sade atthan uppskattade att antagit ett erkän-nande av folkmordet på armenierna 1915-1919. Iintervjun säger han vidare att man inte får glömma attäven assyrier/syrianer mördades under folkmordet påarmenierna.Det gäller också att man måste öka möjligheternaatt forska kring händelserna under svärdets år. Det ärdet internationella samfundets plikt att inte enbartfördöma och minnas det som händer. Vi har också enuppgift i att räta ut frågetecknen i historien och kraft-fullt fördöma händelser som dessa. Därför är detutomordentligt viktigt att möjligheterna och förutsätt-ningarna att forska kring händelserna under svärdetsår ökar.I år är utskottets betänkande till stora delar ett do-kument som stärker möjligheterna för ett kraftfulltagerande från sida i frågan. Men en viktigdel saknas.För mig och för mina landsmän handlar ett erkän-nande av svärdets år som ett regelrätt folkmord omvår historia och om vår identitet. Det handlar om attäntligen få världssamfundets stöd i vår bearbetning avett dråpslag mot en folkgrupp som aldrig får glöm-mas. Det borde vara klart och tydligt uttalat i betän-kandet.I ett avsnitt i betänkandet finns dock mycket tyd-liga signaler som går åt rätt håll. Det är skrivningarsom tydligt slår fast att riksdag bedömerhändelserna under svärdets år som så allvarliga attdefinitionen folkmord skulle ha använts om nu gäl-lande konventioner hade funnits då händelserna in-träffade. Det har många av de tidigare talarna nämnt.Frågan om huruvida ett brott begåtts mot dessaavgörs av juridiska instanser. Utskottet menar att detsom drabbade armenier, assyrier/syrianer och kaldéerunder det tid sannolikt skulle be-traktas som folkmord enligt konvention omden hade varit i kraft vid den aktuella tidpunkten.Det är glädjande att genom betänkandetmedger att det som hände assyrier under det otto-manska riket skulle kunna betraktas som folkmordenligt konvention om den hade varit i kraftvid den aktuella tidpunkten.Den som tillhör den assyrisk/syrianska gruppenhar nog haft svårt att förstå varför den armeniskagruppen tidigare kunnat få ett erkännande av de hän-delser som också drabbade dem som folkmord. Ibetänkandet slås fast att detta inte stämde. Utskottetbetonar att det i FN-resolutioner inte fanns någonsärskild behandling av armeniernas situation undertiden för folkmordet och att betänkandet därmedborde ha haft en annan formulering när det gällerbehandlingen av motion U651 under riksmötet1999/2000.Utskottet slår därmed fast en likabehandling avfolkgrupperna assyrier/syrianer och armenier somdrabbades av samma folkmord under 1900-taletsförsta år. Det är ett välkommet ställningstagande.Därmed måste vi tillsammans se till att frågan be-handlas i FN och EU för att där få en resolution somförklarar det som hände assyrierna/syrianerna ocharmenierna 1915 för folkmord.Det är det juridiska perspektivet på frågan. Jagkan förstå att detta ligger till grund för den bedöm-ning man gör i frågan när riksdag ska fattabeslut. Internationella konventioner och begreppmåste följas, men för mig handlar det om betydligtmer än juridik, hur viktig den än må vara.Mina förfäder överlevde inte folkmordet. Påsamma sätt som många av mina landsmäns förfäderföll de offer för en hänsynslös utrensning under åren1915-1919. Jag har fått höra detta av mina släktingar,och också mina landsmän har hört om folkmordet påsamma sätt, fru talman.En halv miljon människors död är som om kata-strofen i iUSA skulle upprepas 166 gånger.Olof uppmanade oss i Hanoitalet julen1972 att kalla saker vid dess rätta namn. Jag är välmedveten om vikten av att så djupgående juridiskabegrepp som ordet folkmord kräver varsamhet närman använder dem. För mig med min bakgrund, minkunskap och min historia som förmedlats genomårtionden är det ett historiskt faktum att ett folkmord ivår nuvarande definition begicks under svärdets år.Fru talman! Låt oss återigen, som sa-de, kalla saker vid dess rätt namn, nämligen folkmordoch ingenting annat.Anf. 242 ():Fru talman! har behandlat enmotion, Om detta må vi också berätta, som UllaHoffmann m.fl., inklusive jag, står bakom. Den tarupp två principiellt viktiga händelser i den svenskahistorien som handlar om de mänskliga rättigheternasvärde under andra världskriget.Motionen fokuserar också på vikten av att geforskning tillfredsställande förutsättningar att ta framfakta om hur människor blev behandlade under dennatid. Den tar också upp vikten av att gör uppmed sina historiska misstag. Det måste också innebä-ra att de människor som blev felaktigt behandlademåste få en officiell ursäkt och därmed upprättelse.Detta måste ske på samma sätt när regeringen uttalaten ursäkt till dem som tvångssteriliserades eller tillsamer som utsatts för maktövergrepp. Motivet att dethar gått kan aldrig accepteras.Den ena historiska händelsen berör de s.k.rysslägren där den svenska samlingsregeringen, be-stående av , , , lät ha kontrollöver de ryska internerna. Det finns uppgifter om attdet t.o.m. fanns hemliga agenter i lägren vars svenskapersonal avlönades av den sovjetiska staten. Sovjet-unionen tryckte på om repatrieringen och den 10oktober lämnade de första fartygen hamnmed ca 900 sovjetryska krigsfångar ombord. Sam-manlagt skickades ca 2 000 krigsfångar tillbaka trotsatt samlingsregeringen måste ha vetat att det fanns enuppenbar risk att de skulle avrättas eftersom de be-traktades som desertörer.Det finns barn till fäder som satt i de ryskakrigsfångelägren i . De får inte svar på fråganvarför deras fäder inte fick stanna i . Mångavet inte heller vad som hänt med deras fäder efter attde skickades tillbaka till Sovjet.Den andra historiska händelsen berör de särskiltupprättade interneringslägren där värnpliktiga samla-des upp i s.k. arbetskompanier. Detta skedde ocksåunder samma samlingsregering som upprättaderysslägren.De internerade har inte fått veta skälen till varförde blev utvalda eller vad de anklagades för. De kundedärmed inte heller föra talan mot myndigheternasbeslut att placera dem i lägren. Rättssäkerheten blevdärmed satt ur spel. Det gemensamma för de interne-rade var att de betraktade sig själva som antifascisteroch antinazister. Genom interneringen fick de enstämpel som förföljde dem resten av livet.Genom i och andrahistoriska undersökningar kan vi se att de som påliknande sätt blev internerade i och Danmarksenare kunde bli skickade till . Det är en skrämmande tanke att landetsegna medborgare kunde bli så rättslösa att de skullekunna skickas till ett annat land som bedrev systema-tisk etnisk rensning. Den rensningen innebar också attmänniskor med antinazistiska åsikter blev mördade.Fru talman! När det gäller rysslägren har UllaHoffmann i en interpellationsdebatt beskrivit sittmöte med några av de drabbade och deras barn.Anatolij Emets var en av dem som transporteradestillbaka. I dömdes han vid en massrättegångtill arbetsläger . Han satt sammanlagt iarbetsläger. I har han ännu inte fått någonformell upprättelse i Gulag som förmentlandsförrädare. bär det största ansvaret,men det svenska staten har också ett ansvar. Dessahändelser förföljer de anhörigas barn så länge delever.När besökte minnesstenen iKrampen i kom en kvinna och bad: Hjälp mig att hitta min pappa elleråtminstone få veta vad som hänt honom. Jag var baraen månad när han deporterades till . Sedan desshar jag inte hört något från honom.Fru talman! Jag ska också ge en kort beskrivningav ett människoöde som jag kom i kontakt med. Detgäller en av dem som blev internerade. Jag tror dess-utom att han är representativ för denna grupp. Fördrygt var jag med om att göra en teater-pjäs om interneringslägren under . Iarbetet med att ta fram relevant material intervjuadevi bl.a. en man, , som blev internerad i Storsien1939-1940. Vi intervjuade också hans fru och fickinsikter i hur familjen blev förföljd av att manneninternerades. berättade att han var socialdemo-krat och framför allt aktiv inom den fackliga cent-ralorganisationen, FCO, föregångaren till Landsorga-nisationen, LO. Han prenumererade på Norrskens-flamman eftersom det var en norrbottnisk tidning.Under kampanjen som gick under namnet"sak är vår" for militärer runt bland de in-kallade och värvade folk att aktivt ställa upp på denfinska sidan i kriget mot . delade densvenska regeringens då officiella inställning att Sve-rige skulle vara neutralt, och därför nekade han till attbli "Finlandsfrivillig". Värvaren fortsatte att övertalamed argument som att sovjetiska soldater var illautrustade. "Det här skulle vara en lätt uppgift att kla-ra." Då kontrade med att han inte trodde att devar sämre utrustade än . troddesjälv att det var denna ordväxling som gjorde att hanblev internerad.År 1984 framfördes pjäsen påSeskarö för närmare 7 000 besökare under tio före-ställningar. Även såg pjäsen. Han uttryckte sinbelåtenhet över att vi hade gjort pjäsen. Kort efterföreställningarna avled han, , utan nå-gon upprättelse mer än att ett gäng amatörer upp-märksammat rättsövergreppet med en pjäs.Jag kommer aldrig att glömma premiären. Efterslutscenen såg jag äldre män i publiken i tårar. Detvar deras uttryck för den kränkning som de blivitutsatta för när de blev internerade utan att bli infor-merade om varför. Jag mötte också barn, nu i vuxenålder, vars fäder blivit internerade, och de berättadeom skammen som följt dem hela deras liv.Fru talman! Det är därför jag yrkar bifall till re-servation 19 som går ut på att arkiven inte bara skavara öppna till formen utan också till innehållet. Detinnebär att materialet inte ska, som sker, censure-ras genom att delar av texten överlämnas i fotokopie-rat skick med "vita" luckor. Ett sådant material kaninte anses vara tillfredsställande ur forskningssyn-punkt.Människor och grupper som drabbats måste få rättatt veta vad som inträffade, få någon form av upprät-telse eller ett erkännande av varför de behandladessom de behandlades. Det måste ske innan alla invol-verade hunnit dö. Vi kan inte acceptera att samlings-regeringens efterträdare i denna riksdag är så passivaatt dessa människor inte hinner få upprättelse undersin livstid. Det får inte vara så att det är viktigare attskydda historiskt stora män i respektive parti än atterkänna de rättsövergrepp över vanligt folk som sam-lingsregeringen har det politiska ansvaret för. Ansva-ret för misstagen ökar ju går.Anf. 243 () replik:Fru talman! Jag är glad över det engagemang somSiv Holma visar dessa medborgare. Jag skulle dockvilja ställa en fråga till eftersom hon harunik erfarenhet av situationen i norra . Jag harockså träffat människor som har varit involverade itragiska situationer, som har blivit rekryterade avvänsterpartistiska funktionärer över till ochdär arbetat för den sovjetiska arbetarstaten.Jag är lite nyfiken på att höra om Vänsterpartietoch från norra är beredda att ta tagi den delen av historien, öppna sina arkiv för forsk-ning och ge ett svar till de familjer som än leveri trauman för att deras familjer drabbades av en sådantragedi. Tacket de fick för att de hjälpte till med densovjetiska arbetarstaten var ett skott i nacken i Petro-zavodsk.Anf. 244 () replik:Fru talman! Jag ska lugna med attsäga följande:Vi i är naturligtvis intresserade avatt även dessa historiska händelser kommer upp pådagordningen. Alla arkiv som kan öppnas ska natur-ligtvis öppnas. Vi har också verkat för det, dels ge-nom att kontakta forskare att vara behjälpliga med attgöra detta, dels genom att i , somjag är med i, initiera en historieprojektgrupp som ledsav ett antal människor som har kontakter genom attsläktingar har varit involverade i de här samman-hangen. Naturligtvis ska alla brott som har begåttsmot de mänskliga rättigheterna behandlas därefter.Samtidigt är det viktigt att den svenska regeringennågon gång tar itu med de frågor som jag har tagitupp i mitt anförande. Det är inte första gången de hartagits upp. Många har tyvärr redan hunnit gå ur tiden.Men eftersom jag har kommit i kontakt med barnenvet jag att det här fortfarande lever kvar. Det finns allanledning att göra någonting.Jag undrar: På vilket sätt kommer attmedverka till att just de internerade ska få en upprät-telse och att vi får klarhet i det jag tog upp omrysslägren.Anf. 245 () replik:Fru talman! Jag tackar för svaret. Dethon säger är ju att är berett att öppnasina arkiv. Visserligen har man inte tillgång till allaarkiv. En del skickades ju över till Sovjetunionenskommunistiska parti och har fortfarande inte hittats.Men vi får väl hoppas att även de arkiven kommer attöppnas så småningom.Kan man kanske också hoppas på en ursäkt till defamiljer som har drabbats av detta trauma, där Väns-terpartiet faktiskt spelat en ganska stor roll? Vi skanaturligtvis ta allt vi kan i anspråk för att komma tillrätta med brott mot mänskliga rättigheter, men när visjälva så nära inpå kroppen ändå känner att vi har ettvisst ansvar vore det trevligt om ocksåkunde säga att är berett att ge dessafamiljer en ursäkt.Jag är glad över att så tydligt säger atthon ska öppna arkiven. Jag ska meddela de överle-vande släktingar som fortfarande finns att det uttalandet.Precis som vi skriver i vårt betänkande om de frå-gor som tar upp är väl-digt öppen för att vi ska ha den här forskningen. Vi vet själva att generalkonsulatet i S:tPetersburg och vår ambassad i gör allt för attfå tag i relevanta arkiv. Tråkigt nog är det på detsättet att stänger fler och fler av de härarkiven. Det blir svårare att komma åt dem.Men jag tackar för svaret. Jag tänkervidarebefordra det till överlevande släktingar. Menjag undrar också: Är berett att ge enursäkt?Anf. 246 () replik:Fru talman! Ja, vi är naturligtvis beredda att ge enursäkt. Svårigheterna efter att vi har försökt intervjuamänniskor som har varit i , de s.k. Kiru-nasvenskarna, är ju att det kommunistiska partiets rolli det här fallet inte är så väldigt tydlig. Det finns en-skilda kommunister som har varit aktiva i det härsammanhanget. Mycket beroende på att det var enmöjlighet att få arbete. Just var detmassarbetslöshet.Det finns uppgifter från , som varen av de ledande gestalterna. Han vädjade till de härmänniskorna att inte resa till och ryskaKarelen. Har fel begåtts tycker jag att det är fullstän-digt självklart att man också ska uttrycka en ursäkt.Anf. 247 ():Fru talman! Jag vill börja med att yrka bifall tillreservationerna 6 och 10.Brott mot mänskliga rättigheter möts vi av snartsagt - oftast via medierna men också iblandpersonligt nära.Jag glömmer aldrig den dag hemma i prästgårdeni när jag frågade en av de första syrianskaflyktingar jag kom i kontakt med varför han villekomma just till . Han sade: "Jo, ni har ett korspå er flagga.