prot · GQ0935 · 2002-12-12 00:00:00 — snabbprotokollProtokoll 2002/03:35Torsdagen den 12 decemberKl. 09.00 - 11.0612.15 - 17.45Det justerade protokollet beräknas utkomma -------------------------------------------------------------------------1 § till StatsrådsarvodesnämndenFrån hade inkommit följan-de skrivelse:RiksdagenStatsrådsarvodesnämnden består enligt 8 kap. 4 §riksdagsordningen av ordförande och två andra leda-möter. De väljs var för sig av efter varjeordinarie val till för tiden intill dess nytt valtill nämnden har ägt rum. Suppleanter skall inte utses.Val av ledamöterna bereds av (tilläggsbestämmelse 8.4.1).Riksdagen utsåg genom val den 18 december1998 för tiden fr.o.m. den dagen till dess nytt val harägt rum f.d. riksdagsdirektören tillordförande i och hovrätt-spresidenten och hovrättspresidentenOve till ledamöter i nämnden.Konstitutionsutskottet har berett frågan om val avordförande och ledamöter i föreslår enhälligtatt för tiden från valet till dess nytt valhar ägt rum väljer om f.d. riksdagsdirektören till ordförande i f.d. hovrättspresidenten och f.d.hovrättspresidenten till ledamöter i nämn-den.Stockholm den 10 december 2002På vägnarPer UnckelKammaren biföll förslagoch utsåg därmed - för tiden från valet till dess nyttval ägt rum - tillordförande i i StatsrådsarvodesnämndenBirgitta BlomOve Lindh2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 6 december.3 § Förnyad bordläggningFöredrogs och bordlades återFinansutskottets betänkande 2002/03:FiU6Lagutskottets betänkande 2002/03:LU2Bostadsutskottets betänkande 2002/03:BoU14 § Utbildning och universitetsforskningFöredrogsutbildningsutskottets betänkande 2002/03:UbU1Utgiftsområde 16 Utbildning och universitetsforsk-ning (prop. 2002/03:1 delvis).Anf. 1 i (m):Herr talman! Jag yrkar bifall till reservation 1 un-der punkt 1 angående förslag till natio-nell skolpeng. Naturligtvis vill jag se samtliga vårareservationer bifallna och omsatta i konkret politik,men för att spara tid och böja mig för det dystra fak-tum att det inte råder den majoritet i kammaren somjag tror vore bäst för vårt land avstår jag från andrayrkanden.Jag vill börja med att tala om det allra käraste vihar: våra barn. Det handlar inte bara om våra alldelesegna utan också om de ungar till exempel som viibland ser här i tultandes runt i sina storaoveraller i kolonner under ledning av några fröknar.De är härliga, nyfikna, kapabla. Visst blir man gladbara av att se dem? De är vår framtid, det käraste ochbästa vi har.De ger sig av tidigt hemifrån med hjälp av envanligtvis lite stressad mamma eller pappa, och dekommer ofta hem efter en långdag med andra barn på dagis. De har fått leka, lära,busa, sova kanske, ätit och varit med andra hela da-gen. De har haft sina fröknar till hands, oftast kvin-nor, vanligtvis utbildade förskollärare.Dessa vuxna utför ett enastående arbete och ärofta minst lika slut som våra barn när dagen är över.De har fått ta emot alltfler barn i barngrupperna. Devittnar om en arbetsmiljö som är bådebullrig och rörig. Barnen själva säger inte så mycketom just det, men ibland kanske de är lite gnälliga.Barnen har ingen rösträtt. De är beroende av attmamma och pappa kan jobba, tjäna pengar och betalaskatt.Att barn träffar andra barn, lär sig leka i grupp ochfår både omvårdnad och pedagogisk vägledning tidigti livet tror jag är bra för den fortsatta läroprocessen.Jag har tidigare här i kammaren hört utbildningsmi-nister tala om hela systemet av utbildning frånförskolan till högre utbildning.Skillnaden mellan mig och , mellan Mode-rater och Socialdemokrater är att de ser ett systemmedan vi ser människor. Jag skulle hellre vilja liknaförskolan vid en länk i en kedja. Kunskapskedjankommer aldrig att bli starkare än sin svagaste länk.Länkarna kan se olika ut men ändå fungera i kedjan.Ett system bygger ofta på klossar och enhetlighet ochär kanske också mer tidsbundet och inte lika lätt attrucka på som en smidig kedja. Kedjan länkar i alltef-tersom. Med sin alldeles egna länk i kedjan kan manbygga för egen hand, i egen takt och i samverkan medandra.Alla våra barn kan få både omvårdnad och peda-gogisk vägledning på en mängd olika sätt. För enförsvinnande liten del av alla i förskoleåldern sker deti dag i hemmet i de fall där föräldrarna själva hargjort valet att prioritera barnens småbarnsår mer änjobb och karriär. De allra flesta väljer dock dagis ochförsöker, likt trapetskonstnärer, att få vardagen medjobb och familj att gå ihop.Under senare år har många mammor och papporvalt annat än kommunala dagis till sina barn medresultat att en mängd nya pedagogiker etablerats iSverige. Alternativen har ökat och dagis drivs i dagäven av föräldrar, företag, organisationer och perso-nal. Det har givit mångfald och konkurrens som i sigvarit kvalitetsdrivande.Den utveckling och mångfald som vi bevittnatunder senare år riskerar nu helt att tillintetgöras. An-ledningen stavas maxtaxa. Statsmakten har bestämtvad förskolan får kosta och hur avgiften ska tas ut.Det har lett till att alternativen, inte minst personal-och företagsdrivna dagis, inte längre anser sig kunnafungera. Med den intäktsstyrning som råder kanman inte garantera kvaliteten, och flera alternativaförskolor har tvingats slå igen.För kommunala dagis finns inte den möjligheten.De slår inte igen. Personal sjukskrivs möjligtvis ochvikarier rekvireras, men bara undantagsvis läggskommunala dagis ned . Där har i stället barnenträngts in i större barngrupper och under längre dagar.Kvaliteten har sjunkit radikalt under det år vi har haftmaxtaxa. Personal söker sig från verksamheten, ochallt färre kan med bibehållen heder hävda att försko-lan under dessa förutsättningar långsiktigt kan levaupp till en god pedagogik och vara en del i det livs-långa lärandet.Vinnarna i maxtaxedragningen var höginkomstta-garna. De fick en rejäl sänkning av sina dagisräk-ningar. Förlorarna har varit barnen och framtiden.Det som i början av verkade bingo förflera av de bekanta jag har i , det vill sägasänkta avgifter för barnomsorgen, har förbytts i enverklighet där barnens vardag radikalt har försämratsoch där räkningarna nu i stället kommer i form avrejäla och generella skattehöjningar. Det kan föräld-rarna själva inte påverka. De kan inte vara hemma -dagens skattepolitik förutsätter att båda föräldrarnaförvärvsarbetar. De får inte betala mer avgift för attomgående göra något åt situationen på dagis. För deallra flesta är det helt omöjligt att välja något annat änett kraftigt skattesubventionerat dagis. Dagmammorhar satts på undantag. Det är bara riktiga högin-komsttagare som kan välja själva.De alternativ som vi har sett blomma upptynar nu sakta bort, eftersom den ekonomiska reali-teten har blivit för tung. Också det som varitett livaktigt stöd för de små barnen med träffar i regi - öppen förskola och på många hållkyrkis, kyrkans verksamhet för de minsta barnen -försvinner nu helt på en del orter. Alla barn styrs in i en och samma maxtaxereformdär det till slut bara blir kommunala dagis kvar omutvecklingen inte bryts. Dessa kommer bara att kunnaerbjuda förvaring av våra minsta.Jag tror det ännu inte har gått upp för oss vilkakonsekvenserna blir för det civila samhället av max-taxereformen, vad den innebär för mångfalden ochalternativen. Fungerande verksamhet bara försvinner.I slutändan leder det till en ett-enda-system-stat. Detskrämmer mig.Har Socialdemokraterna helt förträngt vad detbetydde för människors engagemang när föräldrarstartade förskolekooperativ och när alternativa peda-gogiker som och fick fäste i vårtland? Många barn kunde då helt plötsligt bättre ta sindel när alternativen ökade, och föräldrar kunde varamer nöjda efter att ha gjort ett eget val. Hur kan Soci-aldemokraterna , i då kunskap och bild-ning blir allt viktigare och då enskilda barns behovborde få styra mer, avhända sig allt det som frihet ochnytänkande för med sig?Jag tycker att det är hyckleri att tala om förskolansom en pedagogisk del i ett lärsystem när kvalitets-bristerna är så uppenbara och när personalen anser knappt hinner mata och byta på barnen.Barn lär sig alltid, och redan från början. Så hardet alltid varit - i det gamla bondesamhällets storfa-milj, i industrisamhällets kvarter. är vi i en tidsom många benämner kunskapssamhället. Vi ingår inätverk och träffar under vårt liv ohyggligt mångamänniskor. Jag tror att det är klokt att förskolan intebara handlar om lek och omsorg utan också lägger endel av grunden i lärandet. Låt mig därmed också hasagt att den viktigaste förmedlaren av omsorg, tradi-tion och kunskap är familjen - som i dagens stressigaHögskatte-Sverige ibland har svårt att leva upp tilldetta.Men då de flesta barn tillbringar merpartenav sin aktiva tid utanför familjens hägn, på dagis, bryrsig inte minst varje förälder om hur ser ut.Låt oss se till att förskolan kan leva upp till sitt namn!Erkänn, här och , att maxtaxereformen har storanegativa konsekvenser och, skulle jag hävda, oskatt-bara kostnader! Inled, , den nya man-datperioden med att lyssna på föräldrars, förskollära-res och pedagogers kritik! Jag kan lova att vi mode-rater är beredda att visa hur vi kan rädda alternativ,mångfald och valfrihet till gagn för föräldrar och barnoch allas vår framtid.Herr talman! Det finns flera bilder av . Det är egentligen fel att tala om den svenskaskolan. Det finns många svenska skolor. De är olikaoch levererar olika resultat. Flera skolor är toppenbra,andra borde stängas direkt. Det finns inget entydigtsvar på var i landet vi kan hitta de bra eller dåligaskolorna. Inte heller är det så att de skolor som fårkosta mest levererar bäst resultat.Friskolereformen innebar en konkurrens för dekommunala skolorna och en ökad valfrihet för ele-verna. Friskolorna är beroende av att man aktivt väl-jer dem, och därvidlag spelar goda resultat en stor rollför att få elever. Vi moderater vill göra alla skolor tillfria skolor, även de kommunala skolorna. De skaockså få del av profileringsmöjligheter. Lärare ochskolledare på samtliga kommunala skolor borde fåverka under mer eget ansvar, för det är då jag tror attskolorna utvecklas mest och bäst.Vi moderater vill införa ett oberoende kvalitetsin-stitut. Den bästa värdemätaren, de med bäst känsla förvad som är bra skola, är dock eleverna. Och det finnsalltför många elever i som inte får denskolgång de förtjänar.Grundskolan i brottas med kvalitets-problem. Jag hinner inte närmare gå in på det, menvar tionde elev går ut utan behörighet tillgymnasiets nationella program - en av tio! I gymna-sieskolan är det en fjärdedel av eleverna som påbörjatgymnasiestudierna som inte fått slutbetyg inom fyraår - en av fyra!Socialdemokraterna svarar med att sticka huvudeti sanden och sänka kraven - en oerhört feg och kort-siktig politik som kommer att visa sig i att den högreutbildningens kvalitet sjunker och attenskilda människors möjligheter försämras. Sam-mantaget får vi sämre tillväxtmöjligheter för vårtland.Jag vill att ska vara ett välfärdsland däralla kan färdas väl och där ingen lämnas åt sitt öde.Men är det en av tio grundskoleelever som sviksoch en av fyra gymnasieelever som kommer vid sidanom. Kostnaden för detta för enskilda personer, somtvingas ägna åt kompletteringsstudier alterna-tivt i värsta fall hamnar i arbetslöshet och utanför-skap, är hög. Den gemensamma kostnaden för ossalla, för dålig effektivitet i utbildningssystemet, för-sämrade tillväxtmöjligheter och behov av ökadetransfereringar, är också hög.Det enda som inte synes tillräckligt högt är Soci-aldemokraternas förmåga att inse att deras utbild-ningspolitik inte lever upp till sina stolta målsättning-ar, att deras politik för att tillgodose människors för-måga och lust till lärande inte fungerar och att deresurser som satsas, vilket kommer till uttryck i da-gens diskussion kring utgiftsområdet Utbildning, gerdålig utdelning och inte ger alla unga i degoda möjligheter de förtjänar för framtiden.Anf. 2 ():Herr talman! Diskuterar vi budget ? Det trorjag inte. Vi diskuterar våra barns liv i nutid och fram-tid. Pengarna är bara ett redskap, men ett mycketviktigt redskap. Det viktigaste är hur vi använderpengarna.När det gäller förskolan har vi i myck-et tydliga krav. Vi skulle vilja ha en förskola somsätter individuella mål för varje barn. Vi vill hamånga språkförskolor för barn som har ett annat mo-dersmål än svenska. Vi vill ha barnomsorgspeng, meninte därför att vi vill kommersialisera förskolan utandärför att vi erkänner vikten och betydelsen av dettaredskap - pengar - men som ett redskap för sundarelationer mellan människor. Vi vill ha pedagogiskhandledning för dagmammor. Vi vill ha 15 barn igruppen för småbarn och 20 i större barns grupper.Som alla vill vi självklart ha pedagogiskt utbildadpersonal. Vi vill höja förskollärarnas status. Vi villförstärka samverkan mellan föräldrar och förskola. Vivill dessutom ge per barn till varje familj såatt de själva kan bestämma hur barnomsorgen skaordnas.Detta betyder inte att vi har engagerat oss i en fa-natisk kamp för valfrihet för valfrihetens skull utanhelt enkelt att vi vill ha dessa sunda relationer mellangrupp och grupp, enskild person och enskild personsamt system och förälder.Vad händer ? Vi vet alla att barngrupperna iförskolan har blivit mycket stora. Vi vet att dettamedför problem för personalen men framför allt förbarnen och för föräldrarna. Vi vet också att tiden sombarnen tillbringar i förskolan har blivit längre, och vivet att introduktionen av den allmänna förskolankommer att skapa ännu större svårigheter på området.Vad skulle hända om vi verkligen hade valfrihet?Jo, en del av de bördor som läggs på en enda ak-tör, kommunen, skulle delas mellan många, till ex-empel föräldrakooperativ eller andra former av barn-omsorg i mindre grupper.När jag hade småbarn drömde jag om flerfamiljs-system med barnen i hemmet, men det fick jag inteha. Alla skulle till dagis. Så var min dotter sjuk mel-lan och . Ett av barnen påsamma dagis fick en mycket allvarlig allergi motantibiotika på grund av de stora grupperna. Detta varför sedan.Vad vi kritiserar i den socialdemokratiska politi-ken är den här fixeringen vid en enda modell.Varför tror ni inte på människornas skapandekraft? Varför kan ni inte skapa rum för fria samspelmellan människorna? Är inte detta det mest värde-fulla vi har: att människor tar på sig ansvar, tar initia-tiv, vill förverkliga sina drömmar? Har ni inte lärtnågonting av hela den utveckling som de friståendeskolorna satte i gång? Vi behöver valfrihet, inte förvalfrihetens skull, utan för ett skapande samhälle därväldigt många engagerar sig på riktigt i barnens var-dag. En enda modell är en återvändsgränd. Det bordesocialdemokratin ha förstått för länge sedan när detgäller utbildningspolitik, men det finns kvar med enenorm tröghet.Våra krav när det gäller är ocksåmycket kända. Jag ska inte upprepa dem alla. Jag skapåminna om att det viktigaste för oss är att inte ettenda barn, inte en enda tonåring, lämnar grundskolanutan mycket trygga kunskaper i kärnämnena.Det här är en mycket lång historia. Det hände sigså att jag hamnade i skoldebatten när jag börjadebegripa vad är för ett slags samhälle, då våra ministrar antagligen fortfarande gick iskolan och inte tog del av skoldebatten. Jag hadeblivit väckt till engagemang av möten med ungamänniskor i studieförbunden. De ville bli skådespela-re, men de hade inte läst en enda pjäs av Strindberg.En gång tog jag en grupp av dem till en radiostudioför att de skulle tjäna lite pengar genom att läsa enkort dialog där, och i radiostudion upptäckte vi alli-hopa med fasa att en av dem inte kunde läsa. Kan niförstå vilken fruktansvärd situation de här unga män-niskorna var ställda inför? De kunde inte förverkligasin passion, därför att så kallade förstående och såkallade progressiva lärare hade låtit dem gå genomhela skolsystemet utan att lära sig läsa! Och så villede bli skådespelare - men det gick inte. De hade interedskapen.Vad vi vill är att de som har särskilda svårigheterska få särskilt stöd. Vi lägger till och med mycketpengar på sådana särskilda insatser, både för eleversom har mycket stora svårigheter och för områden därskolan har stora svårigheter. Vi vill också att special-lärarutbildningen ska starta för att vi skaha människor som kan kämpa för att lösa problemenför dem som har det svårt. Men vi tror absolut inte påen skolfilosofi som går ut på att blunda inför svårig-heterna. Det som inte löses löses kanske i mor-gon, på mellanstadiet. Det som inte löses på mellan-stadiet löses kanske på högstadiet, eller på gymnasiet,eller på komvux! Och allt detta kostar lidande ochpengar. Vi upprepar skolsystemet om,därför att vi inte arbetar tillräckligt bra i ,på låg- och mellanstadiet, och det måste vi ändra på.Vad vi drömmer om är en skola som betraktassom en av landets viktigaste institutioner, en glädjensmötesplats. För det behövs kunniga lärare, nöjdalärare och barn som får veta att det är jätte-roligt att gå i skolan.Bland de där chockupplevelserna som jag fick på70-talet när jag började begripa var också enrefräng som jag ofta hörde: Ska du börja skolan? Åh,stackars dig! Man betraktade kontakten mellan barnoch skola som ett slags trauma. Det in-gick inte i mitt tänkande. Jag kom från en del av värl-den där just skolan var räddningsplankan framför alltför de fattiga, framför allt för dem som inte hade fåttnågot annat redskap att kämpa med i livet än kunska-pen.Så låt oss hjälpa varandra med att skapa den härglädjens mötesplats. Låt oss höja lärarnas status. Låtoss arbeta för en bra arbetsmiljö i skolan.Med det ska jag avsluta och yrka bifall till enbartreservation 16. Självklart står jag bakom Folkpartietsalla ståndpunkter.Anf. 3 ():Herr talman! När dagisutbyggnaden tog fart engång i tiden var kvalitetsmålen väldigthögt satta. Det skulle gå två vuxna på fem barn ismåbarnsgrupperna och en vuxen på fem barn i sys-kongrupper med lite äldre barn. Småbarnsgruppernaskulle inte få överstiga 10-12 barn. Det skulle vara enhemliknande situation, och därför kallade man detockså för daghem.Men har mycket förändrats. gårdrygt hundra tusen barn mellan ett och , alltså deallra minsta, i grupper med minst 17 barn. Nästan enfemtedel av barngrupperna består av fler än 20 barn. Ivissa kommuner går det 8-9 barn på en vuxen, och nutalar jag om de små barnen.I så stora grupper tillbringar de här barnen åtta-tiotimmar varenda vardag. Oroliga föräldrar har inget attvälja på. Ett fåtal gör stora uppoffringar för att kunnavara hemma med barnen lite längre. De har inget stödoch ingen förståelse att vänta från Socialdemokrater-na. Men de flesta biter ihop och intalar sig att barnenska klara av det, och det gör också den allt fåtaligarepersonalen, som gör sitt bästa men omöjligt kan hinnamed så mycket mer än att mata och byta blöjor på deminsta barnen. Hur ska de hinna tillgodose behovetav närhet och ögonkontakt? Hur ska de kunna för-medla en känsla till varje barn att just du är unik? Hurska de kunna följa läroplanens pedagogiska krav?Hur ska det gå till i praktiken?Det här skulle jag vilja ha svar på av statsrådetLena . Jag vill veta vad hon tänker göra åtdet här , inte successivt omekonomin tillåter, som det står i budgetpropositionen,utan nu! Mandatperioden är , och för mig ochLena är det en ganska av livet.Men för en ettåring betyder att han eller honhinner passera hela förskolan. Det är vad in-nebär. Och barndomen går inte i repris, fast vi iblandskulle önska det.De småbarnsföräldrar som lockades att rösta påSocialdemokraterna tolkade nog inte ert vallöfte ommindre barngrupper och mer personal så att det skulleinfrias när deras barn redan hade hunnit lämna för-skolan.Allt handlar som vanligt om prioriteringar. Rege-ringen har helt enkelt inte mindre barngrupper allrahögst upp på sin prioriteringslista för förskolepoliti-ken. Där ligger i stället en lagstiftning som tvingaralla kommuner att just införa gratis allmänförskola för alla fyra- och femåringar. Att situationenser ut som den gör hindrar inte regeringen från attdriva igenom sina ideologiskt betingade beslut. Vil-ken konsekvensanalys har det här beslutet föregåttsav, ? Vilket tryck finns från föräld-rarna i denna fråga? tycks i alla fallinte veta svaret.Vi kristdemokrater lät för ett par veckor sedanTEMO gå ut och fråga 1 000 personer: Vilket anserdu är viktigast just , allmän avgiftsfri förskola förfyra- och femåringar eller mindre barngrupper ochmer personal? Svaret blev att anser att mindrebarngrupper och mer personal är viktigast.Jag tycker att det är dags att regeringen tar till sigdetta övertydliga budskap som kommer fram intebara i den här undersökningen. Jag ska ge fler exem-pel. Det har startats föräldrauppror runtom i landet.Protestlistor med tiotusentals namn har överlämnatstill regeringen. Föräldrarna kräver två saker, delsekonomiska möjligheter att förlänga tiden hemmamed barnen, dels mindre barngrupper i förskolan.Rapporter från , Rädda Bar-nen, , och ännu fler har visat attkvaliteten inom barnomsorgen inte håller måttet.Barnläkare och psykiatriker har betonat risken för attsmå barn far illa i de stora grupperna. Personal påvissa förskolor har slagit larm om att de inte ens vå-gar svara för barnens säkerhet, än mindre hinner gedem den omsorg och den utvecklande pedagogik somvar meningen. Är inte det här nog?Lyssna , ministern och omfördela de pengarsom är avsatta för den allmänna förskolan i budgetenför 2003. Låt dem gå till att minska storleken påbarngrupperna. Vänd på steken och resonera omgratis förskola som ministern gör när det gäller barn-grupperna, det vill säga: Den kan införas successivtunder mandatperioden om ekonomin tillåter.Ingen, och jag vågar faktiskt säga ingen, skulleprotestera mot det. Man skulle ha förståelse för det.1 som gratis allmän förskola kostar iförsta skedet är ingen liten summa. Det räcker tillflera till varje kommun. Låt kommu-nerna använda dem till att göra barngrupperna mindrei stället för att tvinga dem att pressa in ännu fler barni redan överfulla grupper. Jag och tusentals oroligaföräldrar och frustrerad personal väntar med späntintresse på svaret i dag.Det finns mer att göra, . Vi krist-demokrater har krävt:· Låt ge råd om hur stora barngruppernaska vara.· Uppdra åt kommunerna att lägga fast ett tak förhur många barn som får finnas i varje grupp i för-hållande till barnens ålder.· Se till att arbetsmiljölagen omfattar barnen i för-skolan. Och sist men inte minst:· Låt föräldrarna bestämma hur de ska ordna sinbarnomsorg och utforma stödet utifrån deras val.Den punkten är nog den viktigaste.Herr talman! Skol- och utbildningsfrågor fick förförsta gången på ganska länge stort utrymme undervalrörelsen. Dessvärre fördes debatten på en någotytlig nivå. Självklara ordningsregler som att mobilte-lefonsamtal inte ska få förekomma under lektionernablev plötsligt rikspolitiskt hetstoff. Hur kan det kom-ma sig att det har gått så långt att många lärare upple-ver att de måste få stöd med detaljreglering av vadsom får och vad som inte får förekomma i skolan?För så är det. Det fordras ett enormt civilkurage avbåde rektorer och lärare som vill ha arbetsro, ordningoch reda och som därför hävdar att vissa regler måstegälla och som dessutom försöker sätta kraft bakomorden. Många har fått uppleva att det lett till utred-ningar och anmälningar som i sin tur lett till att de harvalt att lämna sina tjänster. Kraven på lärare ärenormt höga . Stora undervisningsgrupper somofta innehåller elever med många olika slags problemoch svårigheter ska hanteras på ett sätt som gör attvarenda elev känner sig trygg, blir sedd och lär signya saker . Om det ska lyckas krävs att detomgivande samhället ger sitt stöd i form av tilltro,uppskattning och uppbackning. Det har länge varitskralt med allt detta, därav debattnivån under valrö-relsen, tror jag.Mycket av den detaljreglering som tycks behövasvore onödig om det grundläggande arbetet med sko-lans värdegrund hade haft den tyngd som det förtjä-nar.