prot · GP0956 · 2002-01-23 00:00:00 — Varför ska jag utbilda mig?Varför ska jag ta och utbilda mig?Att skolan är en murbräcka är självklart, men vimåste också våga ge de här eleverna rätten att kon-kurrera och rätten att delta i skolan på samma villkorsom alla andra elever.Anf. 102 () replik:Fru talman! Det är mycket viktigt att man lär sigav alla de år då man har låtit barn med invandrarbak-grund läsa mindre svenska och i stället ägna sig åtmodersmålet. Det kan vara nyanlända, barn som ärfödda här eller andra generationens invandrare. Oav-sett vid vilken ålder man kommer hit är det viktigtmed en mycket större satsning på svenska språket ochläsning. Sedan kan det likafullt vara en bra pedago-gisk metod att undervisa på modersmålet. Men det fårinte stå i motsats till en mycket mer kraftfull satsningpå svenskan för alla åldrar.Fru talman! Att utifrån en kort beskrivning uttalasig om vilka pedagogiska metoder man ska använda iMalmö vore helt fel. Det vore ett utslag av den men-talitet som i så många fall har blivit missriktad. Detsom var bra för den ene har blivit dåligt för den and-re. Det är oerhört viktigt att vi visar att utbildninglönar sig och att varje barn har rätt att få en bra ut-bildning utifrån sina egna förutsättningar.Anf. 103 Statsrådet ()replik:Fru talman! Jag vill bara göra två kommentarer.Jag instämmer i mycket av det sade,inte minst om att skolans betydelse för en lyckad ellermisslyckad integration är mycket större än den rollutbildningsfrågorna har spelat i integrationspolitiken.Den uppfattningen delar jag. Det finns många larm-klockor, som uttryckte det. En är denundersökning som hon själv nämnde. När man tittarnärmare på de siffrorna ska man minnas att det ärframför allt flyktingbarnen som sticker ut. Det är barnsom har kommit till i sen ålder, kanske itioårsåldern, utan att någonsin ha gått i en skola.Om skolan ska spela en roll i integrationspolitikenär det viktigt att hårdsatsa tidigt, som det. Det behövs riktade insatser för att dehär eleverna så snabbt som möjligt ska komma ikapp. Jag delar uppfattningen att t.ex. språkförskoloreller speciella klasser där man får utveckla sitt egetspråk faktiskt kan underlätta integrationen. Jag undrarom hade någon kommentar till det.Förra replikskiftet handlade om just det.Anf. 104 () replik:Fru talman! Det är viktigt att vi inte blundar fördet faktum att både andra och tredje generationensinvandrarbarn i många fall inte heller klarar sig likabra i dagens skola. De behärskar inte heller detsvenska språket fast de kanske t.o.m. är tredje gene-rationens invandrare. Det är mycket allvarligt.Alla har rätt att slippa diskriminering. Diskrimine-ring på arbetsmarknaden beror för deras del inte barapå deras efternamn. Det beror lika mycket på denindirekta diskriminering de utsatts för genom att deinte fått någon chans i skolan. Om man som 18-19-åring inte kan tala och skriva hygglig svenska spelardet egentligen ingen roll vad man heter i efternamn.Det är inte där problemet ligger. Det beror på att manaldrig fick den chans man var värd och hade rätt till.Det är bra att lyfter fram att integra-tionspolitik handlar mycket om mänskliga rättigheter.Låt mig avsluta med att säga att vi aldrig någonsin fårvika en tum från att mänskliga rättigheter också måstevara kvinnors rättigheter. Kvinnors rättigheter till livoch frihet är mänskliga rättigheter.Anf. 105 ():Fru talman! Denna dag går också mina tankar all-ra mest till . Jag tror att vi alla - alla politiskapartier - skulle kunna göra en insats för att verkligenhedra minne.Tyvärr är det oftast för svårt att göra något åt enkonflikt i en familj när det väl har gått till en polis-anmälan. Det är oerhört viktigt att det finns verktygför att fånga upp konflikter på ett mycket tidigareskede, i fall och för många andra barn ochtonåringar.Jag anser att det inte finns tillräckligt med forum i vårt samhälle där barn och ungdomar som upp-lever problem kan få hjälp . Det behöver intevara problem i familjen utan det kan vara olika typerav problem. Det räcker inte med den typ av hjälp somfinns . Delar av den har tyvärr för lite resurser.Det här är en fråga om resurser, om pengar. Om vivill prioritera hjälp i ett tidigt skede till barn och ung-domar som har en konflikt måste vi ta av skattemedel.Jag vet vad jag och mitt parti prioriterar. Jag hoppasatt vi kan nå enighet, både på lokal nivå och riksnivå,om att satsa mer resurser på det. Det är nödvändigt.Bara det faktum att det finns tjejer som tvingasgömma sig, som vi måste skydda, är ett misslyckan-de. Det är oerhört viktigt att alla i samhället tydligtkan ta avstånd från det som har hänt i falloch tyvärr händer i många andra familjer. Det gällerbåde oss som individer, organisationer och ansvarigapolitiker.Det finns mycket vi kan göra för att förebygga,som kommer att förbättra situationen på lång sikt. Jagtänker ta upp en sak. I har vi en väldigt brajämställdhet. Jag är stolt över den svenska jämställd-heten. Den har sina brister, den är inte perfekt. Menden beror mycket på att de allra flesta har möjlighettill ekonomisk frihet. De har möjlighet till egen för-sörjning och egen bostad. Men det gäller inte i Akalladär jag bor.Jag har grannar, ungdomar som är myn-diga, som bor hemma. De har inget jobb. De får ingenbostad. Vissa kanske har tillfälliga jobb, men de fåringen bostad. De blir beroende av sin familj.Det är viktigt för oss att se till att alla i Sverigegaranteras möjlighet till en egen försörjning och enegen bostad. Det är inte en självklarhet för alla i dag.I den gruppen är barn med invandrarbakgrund starktöverrepresenterade. Vi måste göra insatser inombostadspolitiken och även inom arbetsmarknadspoli-tiken. Det mest relevanta är att motverka diskrimine-ring.Jag uppskattar att sade att motverkanav diskriminering är en nyckel när det gäller att se tillatt det som har hänt inte händer.Föräldrarna behöver också stöd. Jag vill på ingetsätt ursäkta det som har hänt. Det vill ingen här. Vibehöver inte ens diskutera det. Alla känner avskyinför det som har hänt. Men vi måste också se till attge föräldrar ökat stöd. Det viktigaste är, som Fadimesjälv sade och citerade, att se till att manblir delaktig i det svenska samhället. Det är en fara attdet finns stora grupper som har etablerat ettlångtgående utanförskap , ett utan-förskap som är väldigt svårt att bryta. Det kräverspeciella insatser. Här handlar det mycket om ifall viär bereddda att ta till speciella åtgärder. I övrigt be-hövs en antidiskrimineringspolitik. Men när det hargått så långt och blivit så katastrofalt måste man taännu större krafttag.Jag vill också kort tala om unga invandrarkillar,något som nästan ingen har nämnt. Jag brukar självha kontakt med en del kriminella invandrarkillar. Jagbrukar prata med dem för att jag vill förstå vad somgör att man blir kriminell. Jag har pratat med demflera gånger. Alla våra samtal tyder på att man intekänner någon som helst lojalitet med det svenskasamhället. Man har ingen som helst känsla för detsvenska samhället. Många av dem är i konflikt bådemed sin familj och det svenska samhället. De lever iett extremt utanförskap.Jag vill på inget sätt legitimera eller ursäkta kri-minella handlingar, men jag tror att även de här per-sonerna behöver bli sedda tidigare. De behöver haforum där de kan få stöd i ett mycket tidigare skede.Och som jag sade innan kan vi, om vi är beredda ochhar den politiska viljan, göra en hel del insatser, mendet kräver också pengar.Anf. 106 ():Fru talman! inledde med att säga attintegrationsarbetet handlar om mänskliga rättigheter.Möjligheten att bli sedd som en egen individ, attbejaka sina egna val och att vara stolt över sitt ur-sprung är naturligtvis avgörande för hur man får sinmänskliga rätt tillgodosedd. I det avseendet är vityvärr oerhört olika tillgodosedda. Det har vi också sågrymt blivit påminda om med anledning av Fadimesdöd.Det är naturligtvis många olika faktorer som spe-lar roll, likaså den väg som vi väljer för att skapa vårtgemensamma samhälle. Det har också betydelse hurvi själva som individer agerar i vardagen. Och det harbetydelse vilka vägar vi väljer i politiken. Av detskälet är jag övertygad om att den politik som visocialdemokrater verkar för och många av de refor-mer som vi genomför ökar möjligheterna för att allamänniskor ska få rätten till sitt människovärde och enmöjlighet att leva och utvecklas i vårt gemensammasamhälle.Fru talman! Den storstadspolitiska propositionentillkom för att utveckla förhållandena i storstäderna.Storstadsmedlen är avsedda att medfinansiera lokalautvecklingsavtal för att rikta insatser till de mest ut-satta bostadsområdena i storstadsregionerna.Medlen har naturligtvis i första hand riktats till destörsta städerna, där utmaningarna också är störst.Däremot kan det konstateras att likartade utmaningarfinns i kommuner som ligger i anslutning till storastäder. Av det skälet har också medel genom stor-stadspropositionen tilldelats en del kommuner som ärbelägna i närhet.Flera kommuner, utöver dem som har fått medelför s.k. storstadssatsningar, har efterfrågat möjlighe-ten att teckna lokala utvecklingsavtal för att motverkasociala klyftor och för att öka möjligheterna till integ-ration. Regeringen har inte velat utöka antalet kom-muner som skulle få del av de s.k. storstadspengarna.Motiveringen har varit att storstadsmedlen kan kom-ma att tunnas ut i sådan grad att de ingångna avtalenriskeras om alltför många kommuner beviljas medel.Regeringen har också anfört att om storstadsmedlenskulle fördelas på flera kommuner än som var tänktfrån början skulle ambitionerom fokusering och koncentration äventyras.Jag har förståelse för det. En alltför omfattandeuttunning av medlen skulle verkligen göra att manmissar de tänkta och avsedda effekterna.Fru talman! Jag har sagt att jag är överty-gad om att en generell välfärdspolitik ökar möjlighe-terna när det gäller alla människors värde. Samtidigtvill jag ändå påtala att förutsättningarna och utma-ningarna är annorlunda för en del regioner och kom-muner. Av det skälet är det också angelägetmed storstadssatsningar. I det sammanhanget vill jagockså uppmärksamma att kommuner som gränsar tillstorstäderna står inför likartade utmaningar i integra-tionsarbetet.Jag bor i . är inteatt betrakta som en storstad. Däremot gör närheten tillMalmö och samt det faktum att Trelle-borg är en stor hamnstad att kommunen står införliknande utmaningar som storstäderna med bl.a. högförekomst av droger och segregation. Det kan ocksåkonstateras att i förhållande till sin storlekhar tagit emot många flyktingar. kommuntillhörde de kommuner som av humanitära skäl ansågdet självklart att teckna avtal med dåvarande om flyktingmottagning. Då Trelleborgskommun också ligger i ett storstadsområde innebärdet även en stor sekundär inflyttning av flyktingaroch flyktingar med tillfälliga uppehållstillstånd.I dag finns det bl.a. ökade behov av särskilda in-satser i skolan, drogförebyggande arbete, brottsbe-kämpning, socialt stöd, stöd till barn, stöd till föräld-rar och arbetsbefrämjande åtgärder för att underlättaintegrationsarbetet och bättre ta tillvara de resursersom flyktingarna är. Framför allt handlar det om attvarje ny medborgare ska få rätt till sitt människovärdeoch leva och utvecklas i vårt gemensamma samhälle.Fru talman! Jag vill därför uppmana regeringen atti det fortsatta arbetet överväga på vilket sätt statenkan stödja de kommuner som står inför särskildautmaningar och har särskilda förutsättningar, somt.ex. , för att de ska bli bättre och merframgångsrika i det fortsatta integrationsarbetet.Anf. 107 ():Fru talman! Jag skulle nu inför era ögon och öronvilja ta en liten del av denna oerhört stora och vidadebatt.Ömsesidig respekt och empati är det som jagtycker borde ligga till grund för hela den här debatten,detta för att man ska förhindra våld och mobbningoch för att man faktiskt ska kunna uppnå integration.Fru talman! Som riksdagsledamot från Södertäljetänkte jag att jag skulle ta med några citat ur denverklighet som jag stöter på i mina samtal med mångaunga människor och även vuxna som verkligen tyderpå en vi-och-de-situation.Jag får ofta höra att svenska flickor bara är hororoch att svenskarna inte tar hand om sina barn. I sam-ma diskussion fast från den andra sidan kan jag fåhöra: Det är ju invandrarna som inte tar hand om sinabarn. De låter dem få springa omkring lösa i bostads-området sent på kvällarna. Och de unga invandrar-killarna utnyttjar bara de svenska tjejerna; sedan skade gifta sig med sina egna som ska vara oskulder.Det här är ett tydligt exempel på att det inte före-kommer en ömsesidig respekt eller empati. Men detfinns naturliga mötesplatser där det inte är så här,t.ex. i skolan, där unga killar och tjejer möts. Oavsettom de har invandrarbakgrund eller ej - de är svens-kar, om så i andra, tredje eller snart fjärde generatio-nen - har de fått en plats för förståelse. Där blir defaktiskt kompisar, och det uppstår också kärlek. Mendet är få möten i våra hem mellan vuxna svenskar ochinvandrare. För dem finns det inte alls lika månganaturliga mötesplatser.Vi vet att kunskap i svenska språket ökar förståel-sen mellan människor och också medvetandet om denallmänna debatten. Jag skulle vilja tala särskilt om detvå världar som framför allt unga invandrartjejerhamnar i, i den här vi-och-de-situationen. De är iskolan och träffar sina kompisar och sina kärlekar,men det är inte alls lika lätt att komma hem, för därfinns vi-och-de-situationen kvar. Likadant är det närde tar del av det svenska samhällets lagar och normeroch inte får möta att det är det som gäller i det egnahemmet. I stället får de smyga med det som de har.Det finns också en vi-och-de-situation i den verk-lighet som t.ex. barnmorskor eller de som jobbar påungdomsmottagningar möter när de träffar tjejer somär svenskar eller som har s.k. invandrarbakgrund. Demåste hjälpa invandrartjejerna med att intyga att dehar sin oskuld kvar. Hur ska de kunna hantera desituationer som faktiskt uppstår när det gäller aborter?I de fallen är det inte alltid lika självklart att manknyter föräldrar till sig, för det kan innebära hot omlivet och t.o.m. mord.Det pratades tidigare om att kunna ge stöd i för-äldrarollen. Det görs försök i vissa kommuner, t.ex.av ungdomsmottagningar, för att man ska kunna nåframför allt mammorna eller kvinnorna. Då är detnaturligt att man vänder sig till kyrkan, men de är intealltid välkomna därför att överheten eller de som styr,som ofta är män, inom kyrkan säger: Nej, kvinnornaär inte mogna för det här.Man kan inte ens en gång nå unga tjejer per brev,för papporna öppnar breven. De här unga invandrar-tjejerna har inte ens en gång rätten kvar till sin egenintegritet. Hur ska vi då kunna mötas?Vi har pratat om mänskliga rättigheter - det ärsjälvklart. Då tycker jag också att det är viktigt att viinser att det måste börja med det lilla, framför alltmed oss själva. Lika självklart som att det ska finnasrättigheter är att vi har en skyldighet att agera.När vi jobbar inom eller inom sko-lan vill vi gärna på svenskt sätt involvera familjen.Men hur tydligt är det inte att vi måste lära oss attinse hur det ser ut i och med de problem som vi harstött på nu - inte minst ?Det fungerar inte likadant att involvera familjen omdet gäller en s.k. svensk familj som när det gäller enfamilj med invandrarbakgrund.Om vi nu menar allvar med det som vi har disku-terat här så måste vi så klart inseproblemen och hur situationen är. Framför allt måstevi inse att i gäller svensk lag och de kommis-sioner som vi har antagit och att man är barn till dessatt man är . Alla har rätt till ett eget liv och rättatt älska den man vill.Slutligen, fru talman, vill jag att vi alla står uppför att säga att vi aldrig kan acceptera tvångsäkten-skap, barngifte eller könsstympning och att mordalltid är mord, och inte har med heder att göra.Anf. 108 ():Fru talman! Jag vill börja med att återge något avden franske författaren . Han skriver:Kanske kan vi inte hindra att vår värld är en världdär barn plågas - men vi kan åtminstone minskaantalet plågade barn. Och om inte ni hjälper oss -vem i hela världen skulle då kunna hjälpa oss medden saken?Debatten har handlat om utsatta ungdomar,om våld och om mobbning men också om integra-tionspolitik. Jag tycker att Camus ord kan vara ett ropfrån alla dessa till oss här i riksdag i dag.Att få känna sig trygg är en mänsklig rättighetsom gäller barn minst likaväl som vuxna, och meddetta som utgångspunkt blir frågan om mobbningcentral. Skolan är genom skolplikten ett obligatorisktinslag i varje ung människas liv. En skolpliktig pojkeeller flicka är tvingad att infinna sig i skolan oavsetthur de själva uppfattar miljön.Därför är en nollvision mot mobbning för osskristdemokrater det enda tänkbara.Fru talman! Flera rapporter pekar på att våldet iskolan har ökat. Enligt har antaletelever som känner sig mobbade fördubblats under desenaste åren.Lärare blir hotade och går omvägar till skolan pågrund av rädsla. Tusentals elever går varje morgontill skolan med ont i magen. Vi vuxna måste frågaoss: Vad är det som har gått fel? Något fel är det ju!Vad är orsaken? Finns det någon lösning? Är lös-ningen speciella väktare i skolan eller mobiltelefonertill lärarna? Är lösningen ökat föräldraansvar, ökadebefogenheter för lärare eller att flytta stökiga elever?Är lösningen sanktioner mot kommuner och skolordär mobbning förekommer, eller är lösningen attstarta nya värstingskolor?Alltid när allvarliga fall av mobbning uppdagasropar många på sanktioner mot kommuner, skoloroch mot elever. Vi kristdemokrater är osäkra på omsanktioner är rätt väg att gå. Kraft måste läggas på attfå alla att inse vikten av förebyggande arbete motmobbning och som till-kom efter ett förslag från är ettsteg i den riktningen. Men vi måste gå vidare. Enga-gemang, samarbete, värme, trygghet och klara reglermot oacceptabelt beteende måste vara ledande i ar-betet mot mobbning. Självfallet finns det fall närkonflikterna inte minskar trots intensivt arbete. Menvi får inte lura oss själva. Straff är ingen förebyggan-de åtgärd. Historien har föga tröst att ge åt den somtror att oetiskt beteende kan kuvas med våld.Jag är övertygad om att snabba åtgärder behövsoch kommer att behövas i akuta situationer, men viska komma ihåg att det då egentligen handlar om attåtgärda en redan skedd skada.Jag har en känsla av att vi bara ser symtomen,men har väldigt svårt att se - och kanske ännu svårareatt våga erkänna - de bakomliggande orsakerna. Jagtror att vi måste lyfta blicken och försöka analyserasammanhangen. Kan det vara möjligt, fru talman, attdet som sker i skolan egentligen är en följd avbrist på fattade beslut här i kammaren - en dåligskolpolitik?Låt mig än en gång säga att visst måste kränkandeord och handlingar, våld och mobbning stävjas medall kraft när de uppdagas - men långsiktigt behövsåtgärder som förändrar våra egna och våra barnsattityder.Jag tror att det vi nu ser i skolan ytterst är en följdav en förändrad syn på värderingar, regler och normeri samhället.Fru talman! Vi vet att familjen är barnets vikti-gaste miljö . Det är i familjen, itidiga barnaår, som sunda värderingar och förmågantill empatiskt tänkande grundläggs. Detta är väldigtsvårt att inhämta senare i livet. Familjens grund-läggande identitetsskapande roll kan inte ersättas avbarnomsorg och skola.Avslutningsvis, fru talman, är vi alla - åtminstonei ord - överens om att mobbning är ett brott och enoacceptabel handling. Det är dags att sätta ned fotenoch åstadkomma praktisk handling. Det gäller att gåvidare.Det handlar om arbetsmiljö, ledarskap, kamrat-skap och föräldraskap.Anf. 109 ():Fru talman! Det har gått av FN:s årtiondeför en freds- och ickevåldskultur för världens barn.Har vi sett någonting av detta under det år som gått?FN har utlyst ett årtionde för en freds- och icke-våldskultur för världens barn under åren 2001-2010.FN:s deklaration om ett åtgärdsprogram för årtiondetinnehåller ett stort antal förslag till initiativ och insat-ser som bör komma till stånd på lokal, regional, na-tionell och internationell nivå.Vid FN:s generalförsamling underströkman regeringarnas roll ytterligare. 200 nationellakommittéer har bildats. Generalförsamlingen betonarockså att hela det civila samhället - organisationer,kyrkor, utbildningsväsende, yrkesgrupper, näringslivoch medier - bör vidga sina ansvarsområden ochaktivt delta i den världsvida mobiliseringen mot våld.Mycket har hänt sedan generalförsamlingens ses-sion i frågan. Våldet har manifesterat sig på mångasätt. Exemplen är många och skrämmande. Barn dörav brist på mat och mediciner. Vi har oroshärdar iMellanöstern och även andra oroshärdar där vålddödar.Undersökningar här hemma visar på alltfler målsom gäller tonåringar relaterade till grova inslag avvåld, som också blir allt grövre.Samtidigt har det våldsdrabbade gettoss möjligheter, metoder och modeller som är funge-rande redskap för att bjuda motstånd mot våldet. Dehar utvecklats och prövats i allt större skala sedan1970-talet.Utan djupsinnigare argumentation och analys kanvi konstatera att vi står inför ett stort antal problem-ställningar. Vi har ett gigantiskt pedagogiskt problemnär det gäller att nå våra egna ungdomar, men samti-digt har vi unika möjligheter att genom internationelloch global samverkan nå resultat. Utrikesdeparte-mentet har presenterat ett svenskt handlingsprogram -Att förebygga väpnade konflikter. Där uttrycker manmålet att främja en kultur av förebyggande som syftartill att stärka viljan och beredskapen att agera för attförhindra utbrott av våldsamma konflikter. Sida haragerat på likartat sätt. För att säkerhetspolitik ochutvecklingsarbete ska öka i trovärdighet hos vår egnaungdomar måste de motsvaras av ett liknande an-svarstagande och en liknande verksamhet i det egnalandet.Unga människor ställer oftast raka krav, och dubblabudskap bäddar för ökad likgiltighet.Brist på rent vatten och livsmedel och brist påmediciner, och då i synnerhet brist på forskning omläkemedel som inte anses vara ekonomiskt lönsam-ma, långvariga och fortgående etniska konflikter,ofrihet och förtryck som har sin grund i hudfärg,religion, kön eller sexuell läggning och som tillåtsfortgå internationellt kan uppfattas av unga männi-skor - ibland med alla rätt - som en förlängning avmotsvarande företeelse, om än i mindre skala och ilägre omfattning, här hemma.Arbetslöshet, segregering och knappa omständig-heter ger grogrund för en likgiltighet som föder våld.Enligt min mening behövs omfattande insatser för attSverige med trovärdighet ska kunna leva upp till denav FN satta målsättningen. Det är därför som denomfattar hela . Här behövs en långsiktig mål-sättning för att nå resultat. En lågt syftande plan medåtgärder, i första hand riktade till skolungdom, börupprättas. Demokratifrågor och förtroendeskapandeåtgärder bör och måste prioriteras. Jag frågar migvilka åtgärder den planerar attvidta för att ta till vara och verkställa det som beslu-tats på FN-nivå.Anf. 110 ():Fru talman! Debatten handla-de mest om våldet i skolan och mobbning och vadman gör när en elev blir mobbad. Det räcker natur-ligtvis inte. Det är precis som när tvingasrycka ut. Då är skadan redan skedd. När mobbningsplanerna måste sättas iverket är offret redan drabbat. När lärare misshandlasi skolan reagerar vi med åtgärder i efterhand.Vi måste därför ställa oss frågorna: Hur har viegentligen förberett oss? Vilka grundläggande felfinns det i förhållandet mellan vuxna och elever ochbarn? Hur kommer det sig att skolan som kunskaps-plats blir en plats där våld över huvud taget får före-komma?Fru talman! Det kommer otaliga nästan dagligarapporter, inte minst från min egen hemstad ,om nya mobbningsfall och nya överfall på lärare. Detär lika skrämmande som oacceptabelt.Fru talman! Ordningen och våldet i skolan är ettstort problem inte bara för den som utsätts för våldutan också för hela vår kunskapsskola och därmedfaktiskt ett problem för förmåga att hävdasig i omvärlden. Ordning i vid bemärkelse måste,enligt mitt sätt att se det, återställas i våra skolor.