prot · GP09123 · 2002-06-12 00:00:00 — Jag tror att det gälleratt gå till botten med orsakerna till att människor blirsjuka.Vad som på lång sikt däremot skulle kunna få nedsjukskrivningarna tror vi i är sex tim-mars arbetsdag, en permanentning av sysselsättnings-stödet till kommuner och landsting och en nationellhandlingsplan för att få bort lönediskriminering mel-lan kvinnor och män. På kort sikt måste vi arbetamålmedvetet med att se till att arbetsgivarna tar sittansvar och arbetar systematiskt med arbetsmiljöar-bete.Avslutningsvis, herr talman, yrkar jag bifall tillreservation 4 i betänkandet.Anf. 222 () replik:Herr talman! Jag försökte vara pedagogisk, ochjag försökte säga att om man ska klara det här svåraproblemet måste man vidta en mängd olika åtgärder.Man har alltså en hel låda med olika byggklossar somman måste använda sig av. Bland dessa finns också -någonting som alltid misstänkliggörs - ekonomiskadrivkrafter. Det är framför allt ekonomiska drivkraf-ter för patienterna. Jag tror att det behövs ekonomiskadrivkrafter både för patienter och för arbetsgivare,och för försäkringskassan.Jag ska gottgöra en fadäs. Jag glömde att yrka bi-fall till reservation 1, vilket jag gör nu.Anf. 223 ()replik:Herr talman! Jag vet inte riktigt hur jag ska kom-mentera det sade - det kanske var ettmer allmänt inlägg.Margit nämnde ekonomiska drivkrafter.Jag hörde henne säga att när man sänker ersättningar-na innebär det att läkare och patienter tar mer ratio-nella beslut. Då blir jag väldigt orolig.Jag tror verkligen att det krävs förebyggande ar-bete. Jag tror att läkarna ska lyssna på dem som ärsjuka. Jag tror också att försäkringsmedicin är en bralösning. Men att sänka ersättningar är inte bra. Attöka antalet karensdagar är inte bra. Man tvingar demsom är sjuka att gå till arbetet, och det slår väldigtorättvist. Det slår mot dem som är väldigt fattiga.Anf. 224 () replik:Herr talman! Nej, man tvingar inte ut någon. Menman hjälper patienterna att ta bättre avvägda beslut.Det är inte ett absolut antingen-eller, utan det är ettväldigt stort gråfält, där det finns olika handlingslin-jer. Det är det som behövs.Jag sade också att när man inför nya sådana härregler bör man tänka till, så att man beaktar en mängdolika faktorer mycket mer än vad vi gjorde på detturbulenta 90-talet och så att man får ett system somhåller under lång tid.Anf. 225 ()replik:Herr talman! Jag tror inte att jag och MargitGennser kommer överens här. Jag tror också att honoch jag har lite olika bakgrund. Jag har varit fabriks-arbetare , och jag har alltså en industribak-grund. Jag har sett vad ohälsa betyder. Jag har haftmånga arbetskamrater och har många vänner somegentligen skulle vara sjuka men som tvingas gå tillarbetet därför att karensdagen innebär att de annarsförlorar en tusenlapp . Med ytterligaresänkta nivåer och ytterligare karensdagar är det frågaom ganska mycket mer pengar. En ensamståendemamma klarar inte av det. Det vet jag. Det är ettproblem för stora grupper.Det här är klart en ideologisk fråga, där vi slårvakt om den välfärdsmodell som finns och helst villse slopade karensdagar. På tror jag att detär väldigt bra att man har möjlighet att stanna hemmanär man är sjuk. Om man går till arbetet är risken attdet blir långa sjukskrivningstider i stället. Detta attkunna återhämta sig själv är bra, om det används medförnuft, vilket jag tror att de flesta av löntagarna ilandet kan göra.Anf. 226 ():Herr talman! Jag skulle vilja börja med att yrkabifall till reservation 1 i betänkandet och bifall tillutskottets förslag under punkt 5. Jag tänkte förstkommentera det utskottsordföranden sade om att deborgerliga är oeniga i sina förslag. I detta förslagligger det ingen budgetbehandling, utan vi diskuteraren handlingsplan för att få stopp på de skenande sjuk-skrivningskostnaderna. Där har vi enats bland deborgerliga. I en senare budgetdebatt kan vi diskuteraandra åtgärder. Uttalandet var kanske en avlednings-manöver från utskottets ordförande.Alla svenskar vet nog vid det här laget att sjuk-skrivningskostnaderna är enorma i dagens Sverige.Det är ofattbart att ohälsan totalt kostar 113 miljarder.Fler än jag undrar därför vad regeringen verkligen göråt dagens situation.Debatten ger en vink om att många områdenmåste förändras inte bara inom sjukförsäkringen. Detsamhälle som Socialdemokraterna, ochMiljöpartiet skapat är inte hälsosamt.Man kan, som regeringen gör , enbart foku-sera på att utreda varför sjukskrivningarna skjuter ihöjden och glömma att ta itu med dem som redan ärsjukskrivna.Ca 120 000 av de nu sjukskrivna har varit sjuk-skrivna och riskerar att fylla på dengrupp av förtidspensionärer som består av 450 000personer. För som går av sjukskrivningenvet vi av erfarenhet att man kommer närmare förtids-pension. Men regeringen har inte ägnat någon upp-märksamhet åt de enskilda individer som har drabbatsav sjukskrivning . Rehabiliteringen ärsatt på undantag.I verkar det som om en om-vändelse under galgen är nära förestående. Valtiderkan ha en magisk inverkan på en socialdemokratiskregering. Regeringen inser att man står tomhänt införde väljare som faktiskt undrar varför regeringen intelyckats vända den negativa sjukskrivningstrenden.Eller är det på grund av att vi i utskottet lyckats blieniga med om den finansiella samord-ningen av resurser som detta uttalande görs i DagensNyheter?Vi kräver åtgärder gällande den finansiella sam-ordningen fr.o.m. . Detta skriverstatsrådet om i dagens artikel. Men vad vet vi om detkommer ett förslag? Vi säger i vårt förslag att sam-ordningen ska sättas i gång , mendet finns inget datum i s- och v-reservationen.Regeringen har sedan sjukskrivningarna börjadeskjuta i höjden /98 valt att tillsätta ständigt nyautredningar och nya samtalsgrupper. Vi kan inte påvi-sa att någon åtgärd ens marginellt har trängt tillbakasjukskrivningarna. Inte ens den enklaste åtgärd, t.ex.att upprätta särskilda rehabiliterigsenheter på försäk-ringskassorna för att beta av sjukskrivningsköer, harvidtagits. Det har vid sidan av oss trots allt både utre-daren och föreslagit.I stället har statsrådet i ett flertal debatterhär i kammaren sagt att rehabilitering inte löser nå-got, att det är svårt att se resultat osv. När jag i densenaste debatten om arbetsskador i årnämnde att jag tyckte att regeringens futtiga 70 mil-joner för rehabilitering var njuggt och att vi kristde-mokrater föreslagit en satsning på över 6 miljarder för att vi ska kunna ta ett helhetsgrepp på sjuk-skrivnings- och rehabiliteringsarbetet genom att för-säkringskassan koordinerar arbetet kallade statsrådetdetta förslag för pinsamt. Det var beklämmande.Frågan är om det utspel som regeringen gör i da-gens DN är allvar eller om det bara är ett spel förgallerierna. Statsrådet har ju själv i intervjuersagt att man inte ser någon ljusning på sjukskriv-ningsfronten - i alla fall inte . Tror mannu på att rehabliteringsåtgärder faktiskt hjälper?Vem sköter rehabliteringsarbetet, och vem är an-svarig? Man kan dela upp arbetet i två delar - detförebyggande och det som syftar till återgång tillarbetet. Det förebyggande arbetet är redan reglerat iarbetsmiljölagen. Det gäller hur arbetsgivarna skaarbeta med systematiskt arbetsmiljöarbete och hur deska undersöka arbetsmiljön och sjukfrånvaron ochföreslå åtgärder. Det ligger i lagstiftning-en.När någon blir sjukskriven måste han eller honnaturligtvis själv delta i arbetet. Det är också reglerat.Sedan ska socialtjänst och sjukvård erbjuda adekvatrehabilitering för dem som behöver deras insatser.Efter att ha arbetat med rehabilitering ärmin erfarenhet att de som arbetar med rehabili-tering vet vilka vägar som ska gås. Det var någonsom sade det här tidigare, och jag vill understrykadet. De flesta stigar inom rehabiliteringsområdet ärredan upptrampade, men arbetet kan förbättras.Varje dag kommer det i medierna förslag som lå-ter som nya från ministrar och statsråd i regeringen.Det gäller sådant som redan sker ute på arbetsplatser-na. Det är inga nyheter. Därför känns det så märkligtatt det presenteras som nyheter i medierna.Det som fallerar och som ingen egentligenpratar om är att försäkringskassorna inte har tid att tatag i den samordning av insatser som ska ske enligtlagen och som de har fått i uppdrag.Ett annat problem för dem som jobbar med reha-bilitering är att personer som har ett jobb men som avolika anledningar behöver byta arbete inte kan fåhjälp från arbetsförmedlingen. Man får svaret attpersonen måste vara arbetslös innan de kan hjälpa till.Då säger vederbörande att han eller hon hellre sjuk-skriver sig, och så hamnar vi i moment 22.Försäkringskassan, som ska bedöma om sjuk-skrivning är det relevanta alternativet - det är baradär man kan göra det - ska ha en överblick och vetaom det är arbetsplatsen, sjukvården eller socialtjäns-ten som ska agera, eller om det krävs arbetsmark-nadsåtgärder. Där ska vara profes-sionell. Arbetsgivarna kan utreda arbetsplatsens för-utsättningar, men de kan inte ta hela ansvaret förmänniskor som lider av psykisk ohälsa, cancer, ano-rexi, muskelsjukdomar, missbruk m.m. Här ska för-säkringskassan med professionell kompetens interve-nera och styra upp rehabiliteringsarbetet - naturligtvisoftast tillsammans med arbetsgivaren.Men det viktigaste, som jag saknar i dagens de-batt, är att vi måste tala med individen. Man kaningenting göra utan dialog med individen. Vi kanutreda orsaker till sjukskrivningar, men om vi intesamtalar med individen som är sjukskriven är det ettmisslyckande. sitter många sjukskrivna hemmaoch väntar på att någon ska hjälpa dem tillbaka tillarbetslivet.Regeringen har som det verkar avhänt sig allt an-svar för arbete. Varför har mangjort det? Arbetsgivarna betalar en sjukförsäkrings-avgift. Jag skulle vilja veta vad den ska täcka. Är detbara utbetalningar av individens sjukpenning, ellerger det även individen och arbetsgivaren rätt till nå-gon form av rehabiliteringskompetens?Vem bryr sig om personal,som själv är sjukskriven och mår dåligt? Jag skullevilja uppmana regeringen att sopa rent framför egendörr genom att ge reella resurser såatt den faktiskt kan klara det åtagande som lagts påden.Herr talman! Vi kristdemokrater har föreslagit enrehabiliteringsförsäkring i de senaste två budgetbe-handlingarna - 2000 och 2001. Det har majoritets-partierna avvisat. Vi tycker att det är ett sätt att fåsjukskrivningståget på rätt spår, så att vi kan börja seförändringar. Vi måste möta människor och se till attde kommer tillbaka till arbetslivet.Socialdemokraternas kongress har visst föreslagiten rehabiliteringsförsäkring, liksom TCO, LO ochSACO. Det är synd att majoritetspartierna inte hargått på den linjen ännu, får man väl säga. Allt kanhända i valrörelsen.Herr talman! Vi har i den borgerliga reservationenbeskrivit vilka steg regeringen kan börja ta framåt. Vihar ingenting emot att fösa regeringen framför oss idessa frågor. Det gäller utbildning av företagsläkareoch försäkringsläkare, vårdgaranti, bättre rustadeförsäkringskassor, en rehabilitering värd namnet viaen rehabiliteringsförsäkring, t.ex., och förstärkt folk-hälsoarbete. Det handlar också om att underlätta byteav arbetsgivare.Ta nu nödvändiga steg, men glöm inte individen.Glöm inte de sjukskrivna. Vi har inte tid och råd attvänta på insatser. Det gäller både ur individensoch ur samhällets perspektiv. Låt oss få se handlings-kraft. Lägg prestigen åt sidan och anta våra förslag tillåtgärder om ni inte har några själva.Anf. 227 () replik:Herr talman! kom-menterar ett uttalande om att det finns en djup oenig-het inom borgerligheten. När man tittar lite närmarepå motioner och det egentliga innehållet i politikenfinner man också att så är det. Det räcker att läsainnantill i motionerna och i de reservationer somfinns i finansutskottets betänkande för att se att det ärså.De formuleringar i en reservation vid betänkandetvilka kallas en handlingsplan ska väl innehålla de liteskarpa förslag som efterly-ser. Det är kanske inte så mycket bevänt med den därenigheten när det kommer dithän, för jag har förståttav diskussionen att klyftan är djup mellan Folk-partiet, som fortfarande står fast vid det generellavälfärdssystemet, och , som står för etthelt annat system, nämligen ett privat sjukförsäk-ringssystem. hänger någonstansmittemellan och vet inte riktigt vart de ska ta vägen.För det systematiska arbetsmiljöarbete som Desi-rée pratar om finns det redan enlagstiftning. Problemet är att den inte fungerar på merän en tredjedel av arbetsplatserna. I elvapunktspro-grammet finns det en bred ansats. En rad olika åtgär-der finns redovisade där, och en rad beslut har tagits.Till en eventuell rehabiliteringsförsäkring och frå-gorna kring den återkommer regeringen efter det attberedningen av arbete med handlingspla-nen för hälsa i arbetslivet genomförts. Det är välrimligt att det sker ett normalt beredningsarbete innanman fattar beslut. Remisstiden gick ut iår, och det finns all anledning att avvakta berednings-arbetet.Min fråga till är: Gerfler karensdagar och lägre ersättningsnivåer friskaremänniskor?Anf. 228 () replik:Herr talman! säger att vi behöver ettnormalt beredningsarbete, men det är precis så somAlf sade här tidigare, att det beredningsar-betet ju har tagit . Redan 1997-1998 började siffrorna gå uppåt. Vi hade en debatt1999 om varför ingenting hände. hade viockså en debatt om varför inget hände. Även underhöstens budgetdebatt hade vi en debatt omvarför ingenting hände.Nu händer fortfarande ingenting. Vi lägger nu såatt säga i panik fram ett förslag. måste ni kommafram med skarpa åtgärder, så att det börjar händanågonting. Vi har de skarpa förslagen, och vi tror attrehabiliteringsförsäkringen är en del i detta. Det elva-punktsprogram som ni föreslår består av utredningar,samtal, nya lagstiftningar, rekommendationer tillförsäkringskassan, utredningsuppdrag osv.Vi har gjort en analys av vad detta ger, och vi kaninte se några resultat av detta. Men om ni i dagbörjar fråga ut individerna för att hjälpa dem tillbakatill arbetslivet börjar det redan att ticka in pengar. Vitror att om man satsar förebyggande tjänar man peng-ar. Det är hela kvintessensen av det hela att det lönarsig att satsa förebyggande på rehabilitering. Reger-ingen har dock avvisat alla sådana förslag.Vad gäller karensdagen vill jag peka på att ni själ-va t.ex. har för dem som har två ar-betsgivare.Anf. 229 () replik:Herr talman! Jag återkommer till det som jag sadeinledningsvis i min förra replik, nämligen att de skar-pa förslagen lyser med sin frånvaro. Vad är detegentligen för skarpa förslag som de fyra borgerligapartierna är överens om? Det är fler karensdagar ochlägre ersättningsnivåer. Vad är ni egentligen överensom? Vad innebär det?Jag måste säga att de förslag som kommer framligger helt i linje med det elvapunktsprogram som ärframlagt av regeringen och beslutat av . Vadsom kommit sedan besluten togs är en rad konkretaåtgärder och en rad konkreta initiativ i riktning motutvecklande av de elva punkterna.Detta är en process, ett arbete som pågår och somkommer att utvecklas. Det är mycket noga beskrivet idet budgetunderlag som fanns . Vi har tre-partssamtal i gång som är oerhört viktiga. Innan vifattar beslut om att utveckla företagshälsovården ärdet enligt min och regeringens uppfattning oerhörtviktigt att vi har en samsyn mellan arbetsmarknadensparter och regeringen om hur detta ska utformas. Jagtror att det är oerhört viktigt att vi bygger på arbets-marknadens parter när det gäller frågor som är såoerhört nära kopplade till hälsan i arbetslivet.Jag har fortfarande inte fått svar från DésiréePethrus på min fråga om man blir friskareav fler karensdagar och lägre ersättningsnivåer. Ärdet på det sättet som vi ska lösa frågorna om ohälsa iarbetslivet?Anf. 230 () replik:Herr talman! Förslaget i betänkandet handlar omåtgärder för att komma till skott med att få ned sjuk-skrivningstalet. Vi diskuterar inte karensdagar i dethär förslaget utan det som vi ifrågasätter är varför intealla de skarpa förslag som pratar om hargivit några resultat. Som sade har detinte hänt någonting i statistiken. Det måste börjahända någonting.Vi tror på det som kallar rehabiliterings-garanti och som vi kallar rehabiliteringsförsäkring,dvs. förslag som redan är remiss-behandlat och klart. TCO, LO och tycker attdet är ett bra förslag. Vad väntar ni på? Det handlarom att hjälpa individen tillbaka till arbete, och detkommer ni att tjäna massvis med pengar på i sjukför-säkringssystemet. Men ni har valt att bara avvisa detförslaget i två budgetbehandlingar.Det är bl.a. detta som vi menar när vi talar omskarpa förslag. Vi har också förslag om att sätta igång utbildning av läkare. Vi har förslag som gälleratt man ska sätta i gång , inte om utredningar ochom processer som pågår osv.Anf. 231 BO ():Herr talman! Vi diskuterar nu en krisplan motohälsa, och bakgrunden till den mera konkreta dis-kussionen är de motioner som och någraandra partier har fått väcka. Jag tror att detta har be-viljats därför att talmannen eller kammarkansliet harkonstaterat att konkreta förslag som harbegärt eller som har varit utlovade inte har kommit.Att det gäller en stor och viktig fråga är naturligtvisockså en del av bakgrunden.Inte ens det senaste tillkännagivandet, det andra iraden till regeringen om att ta fram förslag om finan-siell samordning, har följts av regeringen. Regeringenhar också själv utlovat en angelägen proposition omfolkhälsa som inte heller har kommit.Vi har i vår motion, som var och en som är intres-serad kan ta del av, en mängd förslag. En av de vikti-ga punkterna i den handlar om mer av inflytande ochmer av egenmakt i arbetslivet. De att-satser som vihar fått väcka så här utanför den vanliga motionstidenhar konkret i första hand handlat om finansiell sam-ordning, om rehabilitering och om förtidspensione-ring. Det finns också flera förslag i andra motionersom har väckts.Bakgrunden till det här är förstås den oerhört all-varliga situationen och regeringens enorma passivitet.Det mest tydliga exemplet på detta är väl den social-demokratiska skandalen om den finansiella samord-ningen. Finansiell samordning handlar om huruvidaolika myndigheter i vårt land ska finansiellt-ekonomiskt få samordna sig eller inte.Jag har efter att ha hört en del av inläggen, bl.a.från utskottsordföranden , från IngelaThalén m.fl. bedömt det som nödvändigt att säganågra beskrivande ord om bakgrunden till den skan-dalen.Idén att man kanske skulle kunna öka den mänsk-liga lyckan, minska lidandet och spara pengar genomatt använda pengar på några andra ställen än där de ärbokförda från början väcktes i mitten på80-talet. Den kallades då Bohusmodellen. Det varnågra Bohuspolitiker av skilda slag - jag tror att dett.o.m. fanns socialdemokrater med bland dem - somkom på att det inte var så smart att människor somgick och väntade på operationer uppbarsjukpenning. De skrev till den dåvarande socialde-mokratiska regeringen och bad att få pröva sin idé idet egna länet.Herr talman! Det tog och en enorm mängdpolitisk aktivitet, framför allt från sida,för att få igenom tankegången i liten skala. Tre soci-aldemokratiska socialministrar i rad var emot tankenom finansiell samordning. Den tanke, herr talman,vars lovsång alla talare sjunger från talarstolen.Det handlar om rätten till finansiell samordning.Under den borgerliga regeringen kom propositio-nerna som tillät Finsamförsöken 1992 och propositio-nen om Socsamförsöken 1994, som också inkludera-de i finansiell samordning. Jag kan talaom detta med viss auktoritet eftersom det var jag somlade fram propositionerna. De stöddes av Socialde-mokraterna i denna kammare.År 1997, när vi hade fått en socialdemokratisk re-gering, kom så den stora utvärderingen. Den gjordesav de mest - får man väl tro - kompetenta myndig-heterna i landet, och Socialsty-relsen. Utvärderingen visade att Finsamförsöken varmycket mera positiva än vad jag ens hade vågatdrömma om. De hade sett till att människor som hadebehövt hjälp också hade fått hjälp, och de hade sparatmycket pengar. Om man vågar sig på att multipliceradetta till riksnivå var det fråga om fantastiska belopp.Min bedömning den våren, när utvärderingenkom, var att nu har förslagen kunnat genomföras. Detvar jättebra, och jag var lycklig för det. Samtidigtgjorde jag bedömningen att frågan politiskt var urvägen eftersom regeringen självklart skulle läggafram förslag om rätt till finansiell samordning.Så skedde inte. I stället kom en speciell socialde-mokratisk modell som skulle lyckliggöra mänsklig-heten. Det kallades för Frisam och presenterades avdet dåvarande statsrådet . Det vartrevligt tänkt, och vi gick inte emot det. Det handladeom att människor och myndigheter skulle samverka,träffa varandra och försöka göra lite nytta i tillvaron.Men den inkluderade inte den finansiella samord-ningen.För att sammanfatta: fanns detmöjlighet för regeringen att lägga fram förslag omfinansiell samordning enligt den modell som hadelagts fram från borgerligt och liberalt håll. I ställetuppfann man en egen socialdemokratisk modell somalternativ och lade försöksutvärderingen i en byrålådapå . Jag vet inte hur många gång-er jag i denna kammare har ställt frågor till statsrådoch tjatat om att vi skulle tillåta en finansiell samord-ning.Åren har gått, sjukskrivningarna har stigit i höjdenoch ingenting har skett. Ingenting skedde förrän någraav oss - jag tror att några finns i kammaren nu -förhandlade med , alltsåför , om den nationellahandlingsplanen. Vi pressade regeringen att gå medpå att den finansiella samordningen skulle tillåtas ochatt det skulle plockas fram förslag.Det var en eftergift från Socialdemokraternas sidaeftersom de ju var emot finansiell samordning. Jaghar aldrig begripit varför, men så var det. Jag skadock inte klanka på dem för att de gjorde en eftergift ien förhandling. Förhandlingar är ju till för att ge ochta, resonera med varandra och plocka fram förslag.Lars har alltså ingen anledning att skämmasför att han gick med på någonting som hans regeringegentligen var emot.Uppgörelsen innebar att vi skullelägga fram ett förslag om rätt till finansiell samord-ning. Vi började från , ochMiljöpartiets sida att ta kontakter med departementetredan i slutet av det året för att vi skulle kunna få enproposition i början på , enligt de löftensom vi hade fått.Vi var fullt beredda att diskutera alla möjliga va-rianter av detta, men upptäckte vi attingenting hände. Månaderna gick och ingenting hän-de. Vi blev förstås mer och mer oroliga. Vi hade attgöra med folk som vi i några fall kände sedan gam-malt och hade goda erfarenheter av tidigare. Därförtrodde vi att det till slut skulle komma någonting ävenom det som pågick i departementet verkade väldigtkonstigt.I början av kom så regeringen och fö-reslog en nivå som var ungefär en tjugondel av densom hade varit i Finsamförsöken. Dessutom föreslogman nya pengar fastän hela diskussion hade gällträttigheten att använda befintliga pengar på ett annatsätt.Under den hösten var utskottsordföranden och jaginblandade i diskussioner om detta där jag förstås varmycket upprörd. Centerpartisterna var mycket upp-rörda och miljöpartisterna var mycket upprörda. Mendet hände ingenting. Striden den hösten - och det vetBerit Andnor mycket väl - gällde huruvida vi skullesäga till från utskottets och sida att vi villeha det förslag som var lovat och att det skulle haungefär den nivå som hade varit i de tidigare försö-ken.Det gällde inte alls det som nu medhög stämma försöker diskutera gång på gång, nämli-gen om arbetsmarknadsmyndigheter skulle vara medeller inte. Diskussionen gällde nivån, och skälet tillatt vi inte kom överens var att man inte var beredd attacceptera den nivån. Detta vet och allaandra i utskottet mycket väl.Sedan gjordes ett nytt tillkännagivande. Den härgången var majoriteten en annan eftersom Miljöparti-et stödde det förslag som lades fram. Fördelen meddet förslaget var att man då, , varberedd att ånyo säga till regeringen att det måstekomma förslag under våren 2002.Nu kom inte förslaget ens . Dåsäger i att det intebehövs några nya beställningar eftersom vi redan harbeställt förslaget.