prot · GQ0935 · 2002-12-12 00:00:00 — Är detsamma sak som att de ställs utanför?På vilket sätt hjälps de av lägre avgifter, av tretimmars avgiftsfrihet eller vad det nu är? De här fa-miljerna är lämnade åt sitt öde i SocialdemokraternasSverige, och det är väldigt sorgligt.Vi fick vidare ett bra besked. Jag tror att det ärförsta gången som det i kammaren sagts att det ärokej för kommunerna att lösa problemet med barn ifamiljedaghem på sitt eget sätt. Vi har haft ett antaldebatter om detta, och vi har inte fått ett så klart be-sked tidigare. Kommunerna är väldigt osäkra.Också jag gör en massa studiebesök, , och jag träffar både förskollärare som arbetari vanliga förskolor och förskollärare som jobbar somdagbarnvårdare. Dagbarnvårdarna har varit oerhörtoroliga för sin framtid just på grund otydligheten omifall de ska räknas in eller inte. får kommunernalösa detta, och det är bra. Vi ska föra ut den hälsning-en.Jag har också mött väldigt många förskolläraresom ger mig ett helt annat budskap än vad tydligen har fått. De känner en stor frustrationöver att inte klara att ge barnen den närhet och trygg-het som de har utbildning för och är duktiga på att ge.De har inte någon möjlighet till detta. Barnen kännersig ofta övergivna, och det förekommer övergi-venhetsdepressioner bland treåringar. Jag tycker inteatt vi kan ta ansvar för det. Det behövs mer resurser,men det behövs framför allt större möjligheter förföräldrarna att själva välja omsorg åtminstone för deallra minsta barnen.Anf. 71 Statsrådet ():Fru talman! Jag har ingen annan uppfattning än attdet behöver satsas på kvalitet och på mer resurser,men jag kan inte ens med användande av lupp hitta depengarna i alternativa motion.Jag får kanske använda ett större förstoringsglas närjag läser den. Ni har också möjligheten att begära litemera pengar , så att vi gemen-samt kan satsa på barnen, det viktigaste som vi har isamhället. Det gäller den första delen av det livslångalärandet. Detta kan vi göra i stället för att stå här ochbeskriva situationen och kräva mindre barngrupper,dock utan att tillföra några resurser. Det är inte enseriös politik.Kristdemokraterna sade nej till läroplanen och tillmaxtaxan liksom till de reformer som gäller rätten förföräldraledigas och arbetslösas barn och som gällerden allmänna förskolan. Detta är viktiga reformer föratt inga barn ska ställas utanför. Finns det fortfarandegrupper som vill komma in i den allmänna förskolanska detta göras möjligt också för dem. Min bild ärdock den att de som vill delta i den allmänna försko-lan också gör det.Att ställa pedagogisk verksamhet mot kontanter-sättning är en helt annan diskussion.Anf. 72 () re-plik:Fru talman! Jag vill ta upp ungefär samma ämnesom det var inne på. Jag vill försökafå ytterligare förtydliganden när det gäller familje-daghemmen.Antalet barn i familjedaghem fortsätter att minska,och vi ställer oss från mycket positiva tillatt den allmänna förskolan ska göras tillgänglig föralla. Vi är dock oroade över den effekt som den av-giftsfria allmänna förskolan får 2003. De kommer inte alltid att kunna kommai åtnjutande av den avgiftsfria delen med tre timmarper dag.Vi menar att familjedaghemmen är en mycketviktig del av barnomsorgen och tycker att den all-männa förskolan borde omfatta även familjedaghem.Jag vet att det, som statsrådet påpekade, är så tillexempel i och även i min hemkommunUpplands att man har tagit initiativ för att setill att det ska bli avgiftsfritt, men det är inte så över-allt. Min fråga är om statsrådet är beredd att medver-ka till att den allmänna förskolan omfattar ocksåfamiljedaghemmen.Anf. 73 Statsrådet ():Fru talman! Jag har för min del sagt att familje-daghemmen är ett viktigt komplement till förskole-verksamheten i kommunerna. Man kan, precis somInger tidigare sade, erbjuda en verksamhetför barn som av olika skäl, kanske allergier, måstevistas i en mycket mindre grupp. Om familjedag-hemmen kan erbjuda den verksamhet som den all-männa förskolan avses tillhandahålla, är det upp tillkommunen att ge dem den här möjligheten. Någotmer svar än så kan jag inte nu ge på den frågan.Att familjedaghemmen minskar i antal beror of-tast på att föräldrarna väljer allmän förskola i ställetför familjedaghem. Vi har svårt att styra detta ochsäga att en viss procentandel ska anlita familjedag-hem. Föräldrarna gör sina egna val. Det är nu inteavgifter eller annat sådant som ska styra föräldrarnasval utan pedagogik, närhet, kvalitet och andra aspek-ter som man vill ska påverka de egna barnens för-skoletid.Anf. 74 () re-plik:Fru talman! Jag håller med om att det är så, menjag tror att det faktiskt råder en osäkerhet ute i kom-munerna, vilket var inne på. Jag troratt det är bra om man lite tydligare uttrycker att ävenfamiljedaghemsverksamhet kan ses som en pedago-gisk aktivitet. Jag tror att det finns behov av att seöver detta härifrån. Annars är det risk att det blir enorättvisa av samma art som finnsmellan samhällets stöd till föräldrar som har sina barni förskola och stödet till föräldrar som väljer att varahemma med sina barn när dessa är små.Föräldrarna till fyra-femåringar i familjedaghemriskerar att få mindre stöd än de som väljer att ha sinabarn i förskolan.Anf. 75 Statsrådet ()replik:Fru talman! Familjedaghemmen kan ses som enpedagogisk verksamhet beroende på hur de är upp-byggda och vilka som arbetar där. Familjedaghem-men har ofta samarbete med den öppna förskolan.Min förhoppning är naturligtvis att detta ska lösa sig.Syftet är inte att barnen ska kuskas fram och per dag över halva kommunen för att deltai en allmän förskoleverksamhet. Syftet med den all-männa förskolan är att alla barn ska ha möjlighet attdelta i den.Anf. 76 () re-plik:Fru talman! I vårt 121-punktsprogram som liggertill grund för det samarbete som förhoppningsvis skakunna utvecklas står det:"På samma sätt som vi gör en riktad skolsatsningskall fler anställas i förskolan. Med 6000 fler anställ-da i förskolorna kan antalet barn per anställd minskafrån 5,4 till 5 barn. Insatsen skall ske på motsvarandesätt som den riktade skolsatsningen. "Detta tycker jag som vänsterpartist är positivt,men jag vill ställa en fråga. Ett nytt statsråd observe-rar naturligtvis arbetet i regeringen. Jag hör i debattenatt statsrådet är engagerat i den här frågan, och det ärpositivt. Hur stort engagemang och tryck finns detinom regeringen i den här frågan? Är till exempelfinansministern med på båten?Anf. 77 Statsrådet ()replik:Fru talman! Det var bra att om att lärartätheten i förskolan inte ligger pådrygt 6,0 per anställd, som tidigarepåstod, utan är 5,4 och ska minskas till 5,0 barnper anställd.När det gäller nya resurser vill jag peka på att detfinns en överenskommelse mellan Socialdemokrater-na, och om att satsa påförskolan. Den satsningen är ännu inte fullt ut disku-terad, men resurserna ska tillföras under mandatperi-oden. Det råder absolut inget tvivel om att det finnsett brett stöd i den frågan.Anf. 78 () re-plik:Fru talman! Jag förstår att det finns en del arbeteatt utföra inför den kommande ekonomiska proposi-tionen. är naturligtvis berett att ställaupp. Även om vi ibland blir anklagade för att varaotåliga och kanske tjatiga, tror jag att vi också kanframstå som drivande i en del frågor. Jag förstår attstatsrådet har haft en svår uppgift i att för borgerlig-heten försöka förklara lite grann om generell välfärd.Det finns svårare men också lättare uppgifter.I den förskolereform som vi antog hade vi en långsiktig målsättning attförskolan skulle bli en tydlig del av den generellavälfärden. På lång sikt såg man den som gratis ochtillgänglig för alla. Hur ser statsrådet på den visio-nen? En gratis, likvärdig och lättillgänglig förskolaför alla.Anf. 79 Statsrådet ()replik:Fru talman! Man ska ha politiska visioner, ävenom det slutar med frågor och beslut pådetaljnivå. Naturligtvis är visionen att den allmännaförskolan ska vara en del av den generella välfärden.Jag har ingen annan uppfattning. Jag tycker att det ären mycket stimulerande vision att arbeta efter.Otålighet och att vara drivande kan vara två sidorav samma mynt, precis som . Jag känner båda de sakerna när det gäller justförskolan. Jag hoppas att vi ska få ett brett samarbeteunder den här mandatperioden när det gäller justförskolan och inte bara diskutera resurserna utan etthelt kvalitetsprogram. Det behöver per-sonalen, föräldrarna och barnen i förskolan.Anf. 80 ():Fru talman! Det är som vi tvingatsse hur de som arbetar i skolan resignerat inför debistra villkoren och inför den bekymmerslösa attity-den som de möts av från våra regeringsföreträdarebåde här i och utanför. Inga bekymmer,säger . Stolta är de också. Manundrar om det är över den sjunkande standarden inomskolans ämnen, den allt ökande skaran av elever somlämnar grund- och gymnasieskolan utan godkändakunskapsnivåer, eller handlar deras stolthet bara omatt administrera bakslagen och kräftgången?Fru talman! Jag hade inte tänkt påminnariksdagen ytterligare om hur socialdemokratisk skol-politik skadar framtida generationer och deras möj-ligheter att låta förbli en nation med välfärd.Jag hade inte heller tänkt fråga vilken statistik somutbildningsministern ska söka fram för att försökaberätta för alla som vet, skolans lärare och rektorer,att allt skulle vara bra. De professionella vet nämligenvad som inte är bra, svensk skolpolitik.Jag har tänkt prata lite grann om mobbning. Det ärfaktiskt inte enbart de kunskapsluckor som socialde-mokratisk frånvaro av politik orsakar som är dagensstörsta bekymmer. Det syns ju inte förrän bristernahotar grundvalen för svensk välfärd. Ett av dagensstörsta problem i skolan är rädslan. Det finns såmånga barn och ungdomar som hindras från att lyck-as för att de är rädda. Denna rädsla för klasskamrater,rädsla för att bli kränkt gör skolan till en pina för demsom egentligen förtjänar att längta efter kunskap,utveckling och gemenskap. I stället blir skolan någotont som skapar knutar i maggropen, ett gissel somplågar de allra minsta i vårt samhälle.Men det handlar även om rädsla hos lärare ochskolpersonal, rädsla för att de inte kommer att räckatill att utöva sin profession. Det är ovärdigt ett mo-dernt samhälle och borde rendera bekymrade kom-mentarer och rakryggade erkännanden om en full-ständigt misslyckad politik. Det är faktiskt allvar ,Socialdemokraterna.I veckan höll en stor grupp föräldrar sina barnhemma från skolan av rädsla för hot och trakasserier.Beskyllningar haglar mellan barnen och deras föräld-rar på var sin sida, och skolan tycks inte förmå hävdaden trygghet som alla måste kunna förvänta sig avsamhället.Men det handlar inte om någon storstadsförortsom än en gång speglas i medierna. Det är Karesuan-do skola högst upp i vårt land, i den glesaste av gles-bygd. Tryggheten har raserats till och med där. OchThomas gör fortfarande ingenting annat änsäger nej till de förslag som kommer från dem sominsett att skolan har problem och att otrygga barn ärdet tydligaste tecknet på ett samhälle som har pro-blem.I veckan fick sjukskrivningsstatistiken ytterligareett tillskott, en nedslagen lärare. Det handlar om entolvårig pojke som har slagit omkull och misshandlatsin lärare.I grunden har alltså respekten urholkats i Social-demokraternas samhälle, det samhälleliga förhåll-ningssättet som gör att barn förmår förstå att vuxna iskolan har en roll och måste ha en roll i upprätthål-landet av värdegrunden i skolan. Då resonerar politis-ka grupperingar och utredningar under socialdemo-kratisk ledning om att avskaffa och begränsa de fåtalmöjligheter som en lärare har för att upprätthålla entydlighet inför skolans roll. Då vattnas det ur ochskapas mer bomull i texterna som alltför få förmår förstå och tillämpa.En skola som misslyckas mindre än den svenskaskolan gör måste alltså satsa på själva grundva-len, det som kommer före det barnen ska lära sig iskolan. Socialdemokratin hyllar det som fått svenskskola att te sig svårförstådd, flummig. Det ska grup-peras hit och dit. Men grupperna får inte skapas så attde gynnar ett lärande där skillnaden mellan dem somkan mest och minst blir liten.Men visar det sig att kränkningar och våld före-kommer brukar man inte flytta den som kränker ochförstör. Socialdemokratin!Skolledarnas och rektorernas möjligheter att visakurage brister. Vi ställer alla krav på hur skolan skahantera de problem som uppstår inom dess väggar. Vikräver mer av allt färre behöriga lärare.Samtidigt visar inte denna församling vägen somgoda föredömen. Vi har inom ett ansvar förvad som händer i skolan. majoritet, Soci-aldemokraterna och de lydiga stödpartierna, är ansva-rig för allt som inte görs, alla förslag om ökad tydlig-het som dessa partier vägrar genomföra, allt från denenkla regeln att läraren har en nyckelroll i klassrum-met till det uppenbart självklara att skolan måstekunna flytta på dem som kränker så att inte de somkränks fortsätter att utsättas för kränkningar. Vi kaninte förvänta oss en tydligare vuxenroll från de vuxnai skolan om vi minskar handlingsutrymmetför dem som vi gett ansvaret till.Det finns en enkel regel om att till ansvar måstekopplas befogenheter om vi vill att någon ska förmåta ansvar. Skolorna är fyllda av lärare som inte villannat än verka som de goda föredömen de kan vara.Det kräver dock att civilkuraget kompletteras med entydlig inriktning att förtydliga och ordna till skolansmöjligheter att styra sin egen verksamhet. Det kom-mer att kräva att politiken förmår släppa taget om detsom man uppenbart misslyckats med. Det ansvaretborde i stället övergå till skolans professionella.Men då krävs det annat än statistiska genomgång-ar, mer än tomma försäkringar om att skolan skasnart. Det krävs aktivitet i stort och smått, en politikför tydlighet och respekt i skolan, en politik som tarsig an moderata riksdagsförslag eller som åtminstonehar någonting att komma med annat än stora, långaparlamentariska utredningar.Snälla socialdemokrater, gör något!Anf. 81 AXEL DARVIK (fp):Fru talman! Till att börja med skulle jag vilja yrkabifall till reservation nr 5, men jag stårnaturligtvis bakom alla våra reservationer.Jag skulle så här i början av mitt anförande viljapoängtera det som måste vara det allt övergripandemålet för skolan, nämligen att ge elever sågoda kunskaper som möjligt i skolan.När man diskuterar detaljerna i skolpolitiken är detviktigt att ha klart för sig vad syftet är och hur detal-jerna senare leder fram till det övergripande målet.Detta mål tror jag, med vissa reservationer för att jagmöjligtvis kan ha fel, att alla partier har gemensamt.Det är vägen till målet som skiljer oss åt.Fru talman! När jag gick i andra klass i grund-skolan var jag ganska så skoltrött. Min dyslexi gjordeatt jag kom efter i läsning och stavning. Självförtro-endet började vackla, och när jag inte kunde hållajämna steg med mina klasskamrater ledde det till attintresset också för andra ämnen, såsom matematik,började falna. Jag följde inte den utstakade därman skulle kunna stava de svårareorden "lo", "zoo" och "ko". Följden blev att lusten attlära mig nya saker började minska - och därmedockså möjligheterna att kunna tillgodogöra mig kun-skap.Vem vet, kanske hade jag kunnat sluta som en avde tråkiga siffrorna i den monotona statistik som alltoftare försöker väcka vår utbildningsminister medsina larmrapporter. Men så blev inte fallet. I ställetbytte jag till en friskola. Huvudman var en stiftelseutan något vinstintresse - vilket jag för min del intehar något emot så länge jag som elev är nöjd. Mendär stod andra intressen än de ekonomiska i centrum.Möjligen skilde den sig redan där från den kommu-nala skolan, för vilken pengarna oftast är viktigare ändet man gör med dem.Min friskola jobbade utifrån varje indi-vid. Genom att ta till vara de styrkor vi hade ochhjälpa till med svagheterna byggde man upp självför-troendet. Det resulterade i att vi hungrade ännu merefter att lära oss nya saker och ta oss an nya problem.Inlärning var något som blev spännande och roligt.Samtidigt medförde trygga elever att arbetsron blevbättre.Tryggheten och tron på sin egen förmåga ladegrunden till att eleverna även kunde möta sina klass-kamrater med respekt. blev arbetsklimatetpositivt inspirerande för både elever och lärare.Utvärdering var också oerhört viktigt för lärandetoch för att nå upp till de uppsatta målen. Detta jobba-de vi med väldigt tydligt och fortlöpande. Tydligaoch konkreta mål gjorde det enkelt att överblicka hurlångt eleven hade kommit i sitt lärande, och mankunde sätta in stöd där det behövdes. På så sätt kundeeleven också själv med lätthet känna när rätt tid varinne att gå vidare till nästa stadium eller att lämnagrundskolan för fortsatta studier på gymnasiet.Fru talman! Anledningen till att jag i mitt anfö-rande berättar om min egen tid som elev är att allaska förstå varför det var så självklart för mig att väljaFolkpartiet och den liberala skolpolitiken. Det jagsom elev såg som viktigt för min egen utveckling ärockså det som liberalerna tar fasta på.Först och främst gäller det förståelsen för och viktenav mångfald samt möjligheten att fritt kunna väljaskola.Alla individer är olika och lär sig på olika sätt.Därför är det viktigt att varje elev får möjlighet attvälja den skola som bäst passar honom eller henne.Tanken om en skola för alla är därför i grunden fel-tänkt. I lärandeprocessen ska man naturligtvis utgåfrån den enskilda eleven och i möjligaste mån anpas-sa undervisningen efter de förutsättningar som justden eleven har.Jag skulle vilja använda en liknelse. En krukma-kare vet att man måste anpassa verktygen och skivansrotationshastighet efter den lera som man har sområvara. I de svenska skolorna har vi inte råd att kastabort de lerklumpar som inte håller måttet. Nej, medrätt teknik duger alla dessa lerklumpar till att formastill unika mästerverk.Under skoltiden stöter alla på pro-blem. Dessa problem kan man lösa på två sätt. An-tingen tar man sig an dem och löser dem, eller såsopar man dem under mattan. I dagens skolpolitik helst inte alls se problemen. De sväller då uppoch blir större och större. Snubblar man till slut överproblemen reser man sig, borstar bort dem och hop-pas att de löser sig framöver.Det individuella programmet i gymnasiet var frånbörjan avsett för en mycket ringa skara elever som avolika skäl verkligen behövde en speciallösning. Dethar svällt upp och är det program som det nästflesta antalet elever går på.Uppgiften för är att ge alla elever enordentlig kunskapsgrund att stå på, men har denuppgiften lämpats över på gymnasieskolans individu-ella program. Detta är naturligtvis olyckligt för ele-verna. Följden har blivit att man inte har tagit tag iproblemen när de är ett marginellt be-kymmer, utan låter dem i stället växa. När det har gåttså långt är det ett tungt ok att bära för de elever somär drabbade.Att släppa i väg elever från utan engrund att stå på är inte att vara snäll. Det är att göraeleverna en björntjänst. Med för dåliga förkunskapergår det inte att klara av gymnasieskolan, och mantappar självförtroendet ännu mer, liksom drivkraftenatt lära sig nya saker. Om man i stället blir rätt rustadför de utmaningar man kommer att möta, och klararav att besegra dessa utmaningar när man ställs infördem, ökar också hungern att ta sig an nya stimuleran-de uppgifter.Under min tid på gymnasieskolans naturveten-skapliga program stötte jag på detta.Jag har kompisar som var mycket begåvade vad gäll-de alla tekniska apparater och deras tillämpningar,men de klarade inte alltid av de hårda teoretiska mo-menten. Vissa hoppade av tidigt med bara en lindrigstukning av självbilden, medan andra tvingades geupp av ständiga misslyckan-den. Synen på sig själv och vad man klarade av varordentligt skadad.I dagens gymnasieskola ser man otaliga exempelav liknande slag. Utbildningsministerns och regering-ens lösning på problemet har varit att ytterligare urla-ka behörighetskraven och med ett "nyspråk" tala omnågonting som enligt min mening snarare är ambi-tionsmål än behörighetskrav. Denna kravlöshet är inteett sätt att bry sig om eleverna.Fru talman! Efter kan man fritt väljaom man vill gå vidare till gymnasiet och vilket pro-gram man där vill läsa. Tyvärr kan man inte välja ettprogram som inte är inriktat på att förbereda för hög-skolestudier. Det är synd. De som väljer ett yrkesför-beredande program gör det för att de direkt eftergymnasiet vill komma ut på arbetsmarknaden. Depraktiska programmen bör därför renodlas och kon-centreras på att ge en högkvalitativ yrkesexamen,gärna med nära koppling till arbetsplatsen enligt ettlärlingssystem.När man börjar på gymnasiet är det viktigt att hamöjlighet att välja den inriktning som passar en självbäst. Skulle man senare i livet inse att man hellre villfortsätta med högskolestudier - och har gått ett yrkes-förberedande program i gymnasiet - ska det natur-ligtvis finnas möjligheter att komplettera kunskapernaför att uppnå behörighetskraven. Där fyller den kom-munala vuxenutbildningen en viktig funktion.Komvux som det fungerar är dock inteoproblematiskt. Många som precis lämnat gymnasietanvänder komvux för höja sina betyg och komma inpå de mest populära högskoleutbildningarna. Ofta rördet sig om att få ett högre betyg i en A-kurs där mantill exempel i en B-kurs har lyckats bättre. Jag kan taett exempel. Har man fått VG i matematik A och Boch har fått ett MVG i matematik C vetman att det borde vara enkelt att läsa upp de tidigarebetygen på komvux.Dessa betyg visar enligt min mening naturligtvisinte vad man har för kunskapsmängd när man lämnargymnasiet, vilket är det som borde vara intressant.Det tragiska är att de ansträngningar som man gör föratt läsa upp betygen i hög grad är meningslösa ochknappast ger någon ny kunskap, eftersom det är attlära om det man redan kan.Kursbetygen har i sig medverkat till mycket avonödig stress i skolan eftersom flera betyg ska sättasvarje termin och lärarna har på sig att avgöravar eleven ligger kunskapsmässigt. Man tenderarockså att koncentrera sig på sådana faktorer som ärlätta att mäta. Det blir en ytlig inlärning som sägerlite om vilken egentlig kunskap man har. För att kun-na mäta det och för att kunna göra en samlad ochkorrekt bedömning behöver man mer tid och flermoment i undervisningen.För mig och liberalerna har det varitnaturligt att i stället ha ämnesbetyg som talar omvilken kunskapsnivå man har när man lämnar gymna-siet och inte vilken nivå man låg på för ett eller två årsedan då man kanske precis hade börjat gymnasiet.Fru talman! Betygssättning är ingalunda någon-ting enkelt. Det vet alla som har jobbat inom skolan.Det vilar ett mycket tungt ansvar på varje enskildlärare. Det är inte alltid som de betyg som sätts ansesrättvisa. Undersökningar visar också att elevernasbetyg inte stämmer överens med resultatet från natio-nella prov.Vi skulle därför vilja att man inför ett system medmedbedömare eller examinatorer som tillsammansmed läraren sätter betyget. Dessa medbedömare skanaturligtvis vara engagerade inom skolans värld. Detkan till exempel vara lärare från en annan skola ellerfrån . Detta hoppas vi ska kunna varaett stöd för läraren vid betygssättningen och samtidigtförsäkra eleverna om att det är rättvisa betyg.Vi som ledamöter av riksdag bör såsomeleverna i våra skolor lära oss av de positiva erfaren-heter som finns och använda den kunskapen när vifattar våra beslut. Det gäller till exempel friskolorna,där man har många engagerade lärare.Anf. 82 ():Fru talman! Skolfrågorna, gymnasieskolan ochvuxenutbildningen är verkliga hjärtefrågor för osskristdemokrater. Det är därför med en viss sorg ihjärtat som jag får börja med att konstatera att trotsatt debatten ingalunda har avslutats utan det tvärtomåterstår väldigt mycket av den har båda ministrarnaåkt hem och lämnat debatten.Också den socialdemokratiska ledamot som skulleha replikrätt har lämnat kammaren, vilket innebär attingen socialdemokrat kan begära replik på det vi nusäger. Jag konstaterar också att stödpartiernas leda-möter är kvar i kammaren. Kanske har Socialdemo-kraterna överlåtit till dem att stå upp för den fördaregeringspolitiken.Fru talman!