prot · GP0967 · 2002-02-12 00:00:00 — Det här gäller de sydsvenska kommu-ner som har granskat, men jag ärganska säker på att situationen ser likadan ut i mångaandra kommuner i Sverige.Ändå är det just bristen på personal som leder tillsämre vård och risker för att fel begås. Alltför oftanär missvård eller olycksfall inträffar inom äldrevår-den - och uppmärksammas - är det just personal-bristen som framförs som orsak till det inträffade.Bristen på personal leder också till att alltfler somanställs har bristande utbildning. Äldrevården, ochinte minst demensvården, kräver utbildad personal.Det är ett svårt arbete , och det kräverkunskap om hur de här människorna fungerar. Det ärbåde fysiskt och psykiskt påfrestande, och det krävsen mycket klar inriktning för den vård som ska ges.Det ställer krav - inte minst på arbetsledningen.Fru talman! När vi i började uppmärk-samma de demenssjuka och dagverksamhet och bo-ende började byggas upp utarbetades många finaplaner. Man skulle ta till vara det friska hos den äldreoch känna till den enskildes bakgrund. Aktiviteterordnades för att inte tillvaron skulle bli ett enda långtsittande. Visst förekommer detta . Jag har besöktflera olika verksamheter, både dagverksamheter ochboenden, där man gör ett mycket bra arbete. Men jaghar också besökt boenden där de äldre bara sitter. Detfinns inga aktiviteter. Det finns inga möjligheter attgå ut på promenad. Man kan inte göra några utflykterpå grund av att det är så få i personalen. De som ar-betar klarar bara av att hjälpa till med hygien, påkläd-ning och matning och se till att det inte händer någonolycka i bästa fall.Så får inte vården av våra äldre fortsätta. De nyanio miljarderna måste användas till det de är avseddaför och i första hand till personalförstärkningar. Detär bra att en uppföljning av hur pengarna används skagöras , men jag måste fråga socialmini-ster : Vad händer med de kommuneroch landsting som inte lever upp till de ambitionersom man har kommit överens om i det nya avtaletmellan regeringen, ochLandstingsförbundet?Anf. 20 Socialminister ():Fru talman! Jag tror att ochjag är överens om att beskriva både fördelarna, an-ledningarna till att man kan få positiva omdömen närdet gäller äldreomsorgen, och de problem som äldre-omsorgen faktiskt står inför. De är mycket stora.I allt väsentligt handlar problemen om just perso-nalförsörjningen, att klara rekryteringen av personal,rekryteringen av personal som har adekvat utbildningoch rätt kompetens. Situationen är sådan att år 2000har vi återställt personalförsörjningen till den nivåsom vi hade 1991. Det är den slutsatsen man kan draav arbete. De stora problem som allakommuner och landsting hade harvi , när ekonomin har blivit bättre, kunnat återstäl-la. Vi har fler anställda per vårdtagare än vad vihade 1991. Vi har inte många fler, och framföralltinte så många som behövs, men vi har faktiskt åter-ställt situationen.Förklaringen till det är att kommunerna under ti-den har ökat antalet anställda i äldreom-sorgen. Då talar jag inte bara om kommunerna utanfaktiskt också om de privata företag som har kommu-nalt stöd, dvs. om kommunalt finansierad verksam-het. Där har antalet anställda ökat med 30 000.Landstingen har minskat detantal anställda som sysslar med äldreomsorg beroen-de på den växling som skedde mellan kommuner ochlandsting. De har minskat med 11 000. Men vi har ettrejält tillskott i fråga om antalet anställda . Exakt hur det ser ut efter2000 vet vi inte, men vi tycker att det finns skäl atttro att den här ökningen fortsätter.Det här innebär alltså att vi är tillbaka i den situa-tion som vi hade 1991. Vad det nu handlar om är attförsäkra oss om att denna utveckling fortsätter och attkommunerna får möjlighet att rekrytera fler. Då rap-porteras det nu att vi har ställt resurser till förfogandeför gymnasieutbildningen när det gäller vården. Vihar möjligheter att rekrytera folk i många kommuner,men fyra av tio kommuner rapporterar till Socialsty-relsen att de har svårt att rekrytera personal med ade-kvat utbildning.Det betyder att många rekryteras till äldreomsor-gen utan att ha rätt utbildning. Glädjande nog rap-porterar ju åtta av tio kommuner att de har programför att erbjuda personal som anställs vidareutbildningpå jobbet, alltså åtta av tio kommuner. Det bordenaturligtvis vara tio av tio. Alla som inte har rättutbildning borde erbjudas detta.Bekymret kommer att vara att antalet unga männi-skor som söker till vårdutbildningarna är för litet. Jagkan inte se någon annan lösning på detta än att manfaktiskt systematiskt måste arbeta för att förbättraarbetsvillkoren för dem som jobbar i vården. Dethandlar om att kunna påverka sitt eget arbete, om attpåverka sin egen arbetstid och om att erbjudas full tidom man är intresserad av att arbeta full tid. Dethandlar naturligtvis också om löneläget. Det är ofrån-komligt så att lönen ger en bild av hur vi andra upp-fattar arbetet. Det är ett stort bekymmer att mångavårdbiträden och undersköterskor har alldeles för låglön i förhållande till de förväntningar vi ställer pådem och deras arbete.Det här är det viktigt att vi diskuterar framöver.Jag kan inte se det på annat sätt än att vi måste se tillatt kommunerna får bättre ekonomi för att kunnaklara detta, att vi utvecklar vårdyrket, att vi ser till attkommunerna har program för att utveckla verksam-heten och att vi från ger stöd till det arbetet.Beträffande de pengar som kommuner ochlandsting får för att förbättra äldreomsorgen, det gäl-ler både handlingsplanerna och de pengar som skagå till kommunerna för att stärka deras insatser,kommer vi att försäkra oss om att de faktiskt går tilldetta ändamål. Vi får naturligtvis diskutera efter kon-trollstationerna vad som händer om de inte gör det.Jag menar dock att tongångarna är sådana inomkommunerna och landstingen att man är medvetenom vad problemen är. söker man efter folk, ochman söker efter kompetent folk.Anf. 21 ():Fru talman! Vi är nog ganska överens när detgäller problematiken och att det här naturligtvis harväldigt mycket att göra med attraktiviteten, ellerbristen på attraktivitet, i att jobba inom äldreomsor-gen. Det är som jag ser det egentligen ett mycket fintarbete att vårda människor över huvud taget, oavsettom det är barn eller äldre människor. Naturligtvis ärlönen så pass låg att det inte heller lockar specielltmånga. Det är klart att med en ordentlig utbildningoch att man ställer krav på kompetens bör också lö-nen följa med uppåt när det ökar.Jag hoppas att kommuner och andra ska ha fram-gång med att rekrytera personal. Vi som är politikerfår väl också hjälpas åt att se till att tala om det härsom ett viktigt framtidsyrke, för det är ju här jobbenkommer att finnas i framtiden.Man kan se att kommunerna till följd av dennabrist lägger över ansvaret på närstående anhöriga -kanske inte genom direkt tvång, men ibland blir detdet enda alternativet. Det är betydligt fler som fårhjälp av anhöriga än det var t.ex. på 70-talet.Det är väldigt få som får ordentlig hemtjänst. Detär svårt att få hemtjänst när man bara behöver litehjälp för att klara av att bo i det egna boendet.För kommunerna kan det naturligtvis också varaen bra affär att skjuta över detta på de anhöriga. IHSU:s betänkande om resurserna inom vård ochomsorg finns ett intressant räknexempel som jag antaratt kommunerna tagit del av: Kommunens kostnad fören sammanboende man i åldern med svårohälsa är - det här var - ca60 . Motsvarande kostnad för en ensam-boende man under likvärdiga betingelser är180 . Räknar man i kommunerna kronor ochören på detta sätt blir man förstås angelägen om attfler närstående ska ta över vården.Detta är olyckligt ur många aspekter. Närstående-vården, som är något fint när den fungerar bra, fåraldrig bli ett tvång, vare sig för den som vårdas ellerden som vårdar. Det handlar om människors integri-tet. Om man tvingar fram sådana här lösningar kandet faktiskt få mycket olyckliga konsekvenser.Det är därför mycket viktigt att vi försöker se tillatt vår äldreomsorg blir så väl fungerande som möj-ligt. Vi måste se till att det finns platser, dagverksam-het och hemtjänst och att de som behöver det ocksåska ha tillgång till det. Detta ska ske under trygga ochväl fungerande former.Anf. 22 Socialminister ():Fru talman! Jag tror att vi har mycket lättareatt ställa precisa krav på kommuner och landsting närdet gäller de statliga medel som går till deras verk-samhet än vad vi hade . Då ställdeju krav på att samtliga kommuner skulle haen ekonomi som var i balans. Kommunpolitikernahade en svår uppgift att möta nya sociala utmaningarsom en följd av ökande arbetslöshet och allmännaekonomiska bekymmer. När staten sköt till pengarmed det uttalade målet att de skulle leda till förbätt-ringar i äldreomsorgen gick medlen till många kom-muner som hade stora förluster eller stora minus isina budgetar. Precis som den regionala tillsynsenhe-ten i konstaterade kunde man inte se att dessapengar till kommunerna verkligen ledde till persona-lökningar. Bilden är däremot lite annorlunda om manser till riket i dess helhet.Jag är övertygad om att när vi nu ställer kravkommer kommunerna också att uppfylla dem, för deär intresserade av att vara med och lösa problemenoch de vet att detta är avsikt. Jag är över-tygad om att vi kommer att få se fortsatta förbättring-ar.Det har skett förbättringar när det gäller personal-rekrytering. Problemet är inte att kommunernasatsar på nedskärningar: Flertalet kommuner sökerfolk, men det finns inte folk att tillgå överallt. Fyra avtio kommuner säger att de har svårt att rekrytera. Dettyder på att situationen är den omvända motsituationen , då vi hade de storaekonomiska problemen.Detta kräver stöd. Det krävs ett stöd från oss tillkommunernas arbete, och det är viktigt att vi i riksda-gen under de kommande månaderna är medvetna omatt kommunerna behöver det stödet. Vi får ju möjlig-het att diskutera just äldreomsorgen i en särskilddebatt här i . Då ska vi diskutera vilketansvar har och vad regeringen kan göra.Anf. 23 ():Fru talman! Socialministern sade att det är lättareatt ställa krav på kommunerna , och vi får väl hop-pas att det är så. När de första 4 miljarderna kom från öronmärka de pengarna just för dehär sakerna. Det kan eventuellt vara en lösning attfundera på, om vi märker att de nya pengarna intekommer att användas på rätt sätt. Det skulle varaintressant att höra vad socialministern säger om det.För oss som har det övergripande ansvaret här iriksdagen är det svårt att acceptera de förhållandensom vi får rapporter om. Jag tänker inte bara på fallenmed dålig vård utan också på de personer som väntari åratal på en plats, som inte får hemtjänst eller färd-tjänst. Jag känner till ett fall där en 91-årig kvinna harväntat på att få en bostad. Hon har hjärt-problem och problem att gå, och hon bor tre trapporupp. Hon kan alltså inte få en bostad, och hon harväntat . Den här kvinnan kommer naturligtvismed tiden att drabbas av en olycka eller kommer intealls att klara sig, utan hon måste ha en helt annan typav hjälp än vad hon skulle behöva i dag.Det är svårt att se att människor far illa på det härviset, och det gäller speciellt de människor som intehar barn eller nära anhöriga i närområdet så att de kanfå den, kanske t.o.m. dagliga, tillsyn som många har.Dessutom tycker jag att det skulle vara skönt att kun-na säga att vi i åtminstone kan känna ossstolta över det sätt på vilket vi tar hand om våragamla. Jag känner inte att jag är beredd att säga detjust nu.Anf. 24 Socialminister ():Fru talman! Till det sista skulle jag vilja säga föl-jande. Jag har besökt en rad äldreboenden där jag kansäga att jag skulle vilja bo när jag blir gammal ochinte klarar att bo i ett eget hem. Jag var i Landskronaoch och besökte alldeles fan-tastiska äldreboenden. Men precis som har jag varit i äldreboenden där jag säger attjag kanske inte i första hand skulle vilja bo, därför attdet finns inte tillräckligt med personal och inte möj-lighet att erbjuda aktiviteter.Det är omöjligt att säga att det gäller allt äldrebo-ende. Väldigt mycket fungerar alldeles utmärkt. I del av äldreomsorgen gör personalen fantastiskainsatser, och jag vet att de äldre trivs. Alla undersök-ningar som görs pekar på detta. Problemet är de somendera inte får tillgång till äldreboenden eller finns iverksamheter där man har för lite personal.Jag tror, precis som , att vi iframtiden har anledning att ställa mer precisa krav.Ett bra exempel på det är de särskilda medel som viställer till landstingens förfogande för att minskaköerna och väntetiderna. Där har vi gjort klart att vivill ha en redovisning av vad som sker och att vi ärberedda att säga att de landsting som inte levererarnågonting på den punkten, som inte har ett programmed särskilda åtgärder, riskerar att förlora pengarna.Överläggningen var härmed avslutad.8 § Svar på interpellation 2001/02:205 om rök-ning och serveringsmiljöerAnf. 25 Socialminister ():Fru talman! har ställt frågor till migom det utredningsuppdrag som regeringen aviserat ipropositionen Vissa tobaksfrågor (2001/02:64).Anna har ställt sina frågor utifrån egnaantaganden, gissningar och spekulationer. Jag villdärför börja med att rekommendera att den som villveta vad regeringen faktiskt har föreslagit går tillbakaoch läser regeringens proposition.Det råder ingen tvekan om att rökning är enmycket stor hälsofara. Det är inte bara rökaren somdrabbas av ohälsa, utan i en rad vetenskapliga rap-porter redovisas även de allvarliga negativa effekter-na på hälsan för dem som utsätts för passiv rökning.Anna påstår i interpellationen att krögar-na skulle riskera att förlora av sin om-sättning om rökarna avstår från att äta ute. Vad hongrundar sitt påstående på framgår inte. Det är i dagsjälvklart för oss att kunna vistas på arbetet utan attutsättas för andras rök. Det borde också gälla perso-nal på serveringsställen.Förslagen i propositionen bygger på betänkande. Kommittén föreslog att detskulle införas rökförbud i restauranger men att rök-ning skulle vara tillåten i någon eller några delar avlokalen som särskilt avsatts för detta. Regeringenanser att målet är rökfria serveringsmiljöer den 1januari 2004. Då kommitténs förlag saknar en utred-ning om effekterna av att i lag besluta om rökförbudbör frågan utredas. I bl.a. finns delstater ochstäder med rökfria restauranger. Regeringens avsiktär att ta till vara de erfarenheter som man fått där närdet gäller effekterna för restaurangnäringen, perso-nalen och gästerna. Regeringen avser också att ytter-ligare pröva möjligheterna att utforma incitament föratt få restaurangnäringen att frivilligt införa rökfrihet.Ibland framförs det att det finns tekniska lösningarför att uppnå rökfrihet. Det kan röra sig om ventila-tionssystem eller s.k. rökburar. Dessa påståendenbehöver granskas ytterligare. har påbörjat arbetet med att samla infakta om andra länders erfarenheter av rökfria restau-ranger och tekniska lösningar. Det har bl.a. skettinom ramen för det uppdrag som institutet har fått föratt utarbeta ett åtgärdsprogram för serveringsställen.Det är viktigt att detta arbete fullföljs med hög prio-ritet både från institutets och från restaurangbran-schens sida.Sammanfattningsvis vill jag framhålla att det ärviktigt att såväl gäster som personal kan vistas i enrökfri miljö och att det därför är angeläget att utredavilka olika förutsättningar som finns för att uppnå detmålet.Anf. 26 ():Fru talman! Tack för ordet och tack, socialminis-tern, för svaret! Det är alltid en fröjd att debatteramed med tanke på den trevliga tonen ihans svar. Men kanske råder det en liten brist påargument för den egna ståndpunkten, om det nu finnsnågon. Så mycket utrymme ägnas ju åt att ifrågasättamin interpellation i stället för att besvara den. Jag fårväl upprepa frågeställningen och kanske förklara litetydligare varför jag har väckt den.I den proposition som interpellationen gäller stårdet på s. 44 att regeringen vill tillsätta en särskildutredare med uppdrag att "utreda förutsättningarnaför ett rökförbud i restauranger och andra serverings-ställen".På s. 45 står det: "Regeringen anser att målet ärrökfria serveringsmiljöer . "Jag tolkar detta som ganska tydligt. Regeringenvill lagstifta om rökfritt på krogen - och detta så snartsom möjligt - trots att bara en femtedel av väljarnavill det och trots att både krögare och anställda i bran-schen har protesterat mot detta. Därför har jag trefrågeställningar kring utredandet - frågor som jagskulle vilja få svar på:1. Om man nu verkligen vill minska vanerökningen- att människor röker mycket, vilket germest skadeverkningar - uppnås det då genom attförbjuda rökning på krogen ? Hur mångavanerökare kommer att sluta röka därför att detvingas sluta röka på krogen? Det kan vara en in-tressant sak att utreda. Är det något som regering-en avser att utreda eller inte?2. Hur hårt är socialministern beredd att slå motkrognäringen för att driva igenom förbudet? De50 % som ministern ifrågasatte gäller den andelbesökare på kvällsrestauranger i min valkrets iStockholm som röker i samband med sitt krogbe-sök. Andra hävdar att det är som ibland rö-ker. Om alla som vill ta en cigarett till kaffet åthemma i stället för att äta ute skulle omsättningenpå krogen minska därefter. Exakt hur mycketskulle vi kunna fråga utredaren om. Jag är i allafall nyfiken, och det är just därför som jag frågar.Kommer alltså utredningen att försöka ta reda pådetta?3. Om man tar reda på hur det är med de här tvåeffekterna och utreder dem och det visar sig att fåvanerökare skulle sluta röka men att mångakvällskrogar skulle behöva stänga, är regeringenäven då beredd att driva igenom ett förbud?Ingen av de här frågorna besvarades i LarsEngqvists svar. Det vore både anständigt och trevligtom han i alla fall lite grann försökte besvara dem i sittnästa inlägg, för annars kan man lätt få intrycket attutredningen mest är en kuliss och att föreslå ett förbud helt oavsett vad utredningenkommer fram till.Anf. 27 ():Fru talman! Anledningen till att jag anmälde migtill den här debatten är att det finns en del frågor somjag tycker har saknats i debatten kring det här försla-get.Först och främst gäller tobaksrök mycket mer änbara cigaretter - det är ju cigaretterna som harvarit i fokus i debatten. Jag avser då bl.a. cigarrerna,som bland många människor faktiskt är en utbreddtradition i samband med en festmåltid. Det gäller intebara personer som normalt röker, utan det är ju all-mänt känt att en god cigarr tas även av många sominte är vanerökare eller beroende av detta.Det är alltså fråga om en kultur och en tradition,speciellt på många s.k. gourmetrestauranger. Man kantycka man vad vill om det här med tobaksrök och omatt det - som vi vet - är skadligt, men många av dehär gourmetkrogarna har investerat stora belopp i attutbilda sin personal just i konsten att marknadsföra,sälja och, som det heter, snoppa en cigarr. Likasåhandlar det om att lära sig att enligt konstens allaregler tända den.Vad har ministern att säga till de krogägare ochkrögare som har investerat väldigt stora belopp i dettaoch som kanske riskerar att få dra in det här? Hurser alltså ministern på den saken?Det finns en sak till som jag undrar över. Det fo-kuseras ju väldigt mycket på restaurangerna när detgäller ett eventuellt rökförbud. Vilka funderingar harministern t.ex. kring nattklubbar och de nu statligakasinona? Jag har inte hört något om det, men det ärmöjligt att ministern kan göra ett förtydligande på detområdet. Det skulle vara bra för dem som har startat,eller som kanske tänker starta, en nattklubb att få redapå om även de ingår i detta, för det kan väl inte varaså att hälsan hos de anställda på de här ställena ärmindre viktig i sammanhanget.Ministern nämner i sitt interpellationssvar att fri-villigheten är något som man vill titta ytterligare på.Det tycker jag är bra. Är inte detta något som minis-tern lite grann skulle vilja fundera vidare på? Vi vetju att det är bra om det där med frivilligt fungerar.Borde inte det här snarare kunna vara ett bra kon-kurrensredskap för de krogar som verkligen vill satsapå detta?Anf. 28 Socialminister ():Fru talman! Avsikten var inte, , attmitt svar skulle uppfattas som arrogant eller så, utanjag ville bara påpeka att det faktiskt finns en proposi-tion som man kan läsa och där man kan få svar på deflesta frågorna. Det behöver väl inte upplevas somarrogant, utan det var bara en upplysning.Vad i själva verket diskuterar är ut-redandet av själva frågan om vi ska ha målet att er-bjuda rökfria restauranger. Vi avser inte att utredaden frågan. Där menar vi att kan fatta be-slut om att ha detta som mål för den fortsatta utveck-lingen - dvs. att vi ska agera för att kunna erbjudarökfria serveringsmiljöer och rökfria restauranger.Målet ska vara att det är genomfört den 1 januari2004.Vägen dit är däremot mer komplicerad. Man kanbestämma sig för att lagstifta, men vi vet inte vilkaeffekter lagstiftningen fått för restaurangnäringeneller för utvecklingen vad gäller tobaksrökningen.Det finns anledning att samla kunskap om detta ochatt samla in erfarenheterna - framför allt från ,som ju varit ett föregångsland på området.Vidare vill vi diskutera om det finns möjligheteratt gå frivilligvägen och samverka med restaurangnä-ringen för att de ska utveckla rökfria miljöer. Kanskekan man hitta en teknik för att kunna erbjuda rökfriamiljöer och för att på ett anständigt sätt se till att desom mycket bestämt vill fortsätta att röka kan göradet i särskilda miljöer.Det är alltså inte fråga om att vi ska utreda fråganom målet. Vi menar, och detta är mitt mål, att vi skakunna erbjuda rökfria restauranger. Jag har nämligenreflekterat väldigt mycket - jag hoppas att ocksåAnna har gjort det - kring frågan om frihet.Vems frihet är det som vi vill värna om?Jag har varit på ganska många restauranger, serve-ringsställen, lunchrestauranger och kaféer och upp-täcker att friheten för den ene att röka på restauranginnebär en ofrihet för den andre - ja, för väldigtmånga - att över huvud taget vara med i den miljön.Vi måste ta ställning. Ska restaurangerna i framtidenkunna erbjuda miljöer för alla måste man faktisktbegränsa rökarnas frihet. Detta är det stora problemet.Har reflekterat över detta? Vemsfrihet är viktig, ? Jag undrar om detgäller dem som säger att de absolut inte kan avslutaen måltid utan att ta en cigarett eller dem som säger:Jag kan inte vistas på restaurang ifall någon rökerdärför att jag då blir sjuk.Är det inte ganska viktigt att vi sätter upp som ettpolitiskt mål att miljöer kan erbjudas som passar alla?Är inte det ett viktigt frihetsmål också för en ungmoderat?Problemställningen finns faktiskt beskriven i pro-positionen. Vi vill ha rökfrihet som ett mål, och vill iförsta hand gå frivilligvägen. Vi vill diskutera medrestaurangnäringen hur vi ska nå dit. Men vi har ock-så förklarat att vi, om det inte går att komma fram denvägen, kommer att gå till med ett förslagom lagstiftning.Anf. 29 ():Fru talman! Tack för komplimangen, LarsEngqvist. Att kalla mig ungmoderat blir ett alltmerirrelevant begrepp.Jag håller med om att vägen till rökfrihet ärkomplicerad, och jag ser positivt på att alltfler restau-ranger blir rökfria just därför att alla ska kunna hittasitt alternativ i krogdjungeln som är komplicerad isig.Men det är viktigt att vi håller oss till möjlighetenatt gå frivilligvägen. Det är svårare att gå ut och rökai , särskilt längre norrut, jämfört med hur detär i . Det är svårt att gå på restaurang bådeom man röker och om man inte röker, men det är igrund och botten den enskildes beslut.Jag har reflekterat mycket över detta med frivil-ligheten. Jag röker inte själv, och jag störs mycket närandra röker. Kläderna luktar illa efter pårestaurang. Men beslutet att gå in på en speciell krogär mitt eller den enskilde gästens. Jag tål själv intefisk. Jag blir inte dödligt sjuk, men det finns de somblir det om de vistas i ångor från en fiskrestaurang.Det finns de som får tinnitus av musiken på nattklub-bar.