prot · GQ0912 · 2002-11-06 00:00:00 — Det är många saker sombehöver göras.Det som skiljer oss åt när vi diskuterar detta ärvart vi riktar kraven. Ska vi - du, jag och vi här -ställa krav på dem, eller är det på oss själva vi skaställa kraven? Det är vad det handlar om, tycker jagoch Vänstern. Det var det som var så upprörande ivalrörelsen. Plötsligt från att ha varit en diskussionom hur vi ska ta gemensamt ansvar för det som ärvälfärd för alla blev det en diskussion om vilka kravsom vi ska ställa på dem.Där hade ni ett avgörande inflytande på att vridadebatten. Det är inte att tala om sanningen, utan det äratt lyfta på locket till en soptunna som är full av för-domar. Det gjorde att ni gick fram i valet.Jag vill också, , tala om EMU ochframtidsfrågor. Hur tänker sig EMU-frågan? När ska vi ha folkomröstning? Hur tycker niatt det ska gå till? Hur ska vi undvika de risker som såmånga talar om? Vad har för syn på detta?Anf. 25 () replik:Herr talman! Det var en mycket bra inledning tillGudrun replik. Detta med integration ärinte lätt. Det är väldigt viktigt att vi för en seriösdebatt kring detta.Jag tror att ett huvudskäl till vår framgång inte vardet faktum att vi lade fram de här förslagen - flera avdem har vi för övrigt lagt fram förut - utan det var dehysteriska reaktionerna. Människor kände att nu skadet läggas locket på - nu får man inte erkänna att detär ett problem att så många invandrare inte har arbeteoch att det är ett problem att många invandraresspråkkunskaper brister.Gudrun frågar sedan: På vem ska manställa kraven? Det är väl här vi börjar skilja oss åt.Vårt svar är naturligtvis: Både på samhället och påindividerna.Varför ska man inte ställa krav på invandrare närman ställer krav på svenskar? Det är klart att vi allasom medborgare och som människor som lever i dettaland har vissa skyldigheter. Varför ska man inte uttalaatt den som tänker leva resten av livet i görbra i att lära sig svenska så bra som möjligt. Det ärväl inget märkvärdigt.Som jag sade förut tycker av svenska folketatt detta är mycket naturligt. Det var det faktum attGudrun och andra så att säga förnekadebehovet av att föra den diskussionen som så mångamänniskor reagerade mot.Den stora skillnaden mellan mig och mina motde-battörer är att jag har förslag. Var är era förslag? Nisäger ju att det har misslyckats. Då måste vi göranågonting annorlunda, men ni vill bara fortsätta igamla hjulspår. Var är alltså era förslag?Anf. 26 () replik:Herr talman! Det är faktiskt inte så att vi inte harförslag. Vi har förslag, men utifrån hur vi definierarproblemet: arbete, bostäder, språkundervisning ochtillräckligt med lärare i skolan och i förskolan. Därhar vi naturligtvis förslag om att det ska bli bättre, omatt vi ska sätta i gång med detta.En del av de förslag som nu har pre-senterat har för övrigt presenterat ännutidigare. Men då blev de nedröstade, bland annat avFolkpartiet och Vänstern. Då var vi överens om attdet där skulle vi inte ha. Sedan kom ni tillbaka medde förslagen i lite putsad tappning och har också fåttgehör för dem.De förslag som vi har riktar inte in oss på männi-skors ursprung och bakgrund utan på människorssociala situation. Det är att säga att människor är likamycket värda och har rätt att ställa samma krav påsamhället, på oss. Visst ska vi ställa krav på oss själ-va, men det ska inte vara någon skillnad på de kravsom vi ställer på oss själva och de krav som vi ställerpå människor som har ett annat ursprung. Det är judet vi säger.Människor har lika mycket värde och har rätt attställa samma krav. Är det brister i utbildningen, iundervisningen, i boendet eller i arbetet ska vi hjälpasåt med att klara av detta - men inte utifrån varifrånmänniskor kommer utan utifrån den sociala situationsom råder. Där skiljer vi oss åt.Ni fick hurrarop från många främlingsfientligapartier, bland annat i de nordiska länderna. Varförtror att ni fick det? Varför tror LarsLeijonborg att ni fick så rysligt lite stöd från invand-rare i valet? Varför tror ni att Sverigedemokraternatyckte att det ni lade fram var bra? Jo, ni rörde vidmöjligheten att "vi säger någon form av sanning somde andra inte vågar". Det är helt fel, men det är enretorik som de främlingsfientliga partierna alltid an-vänder i hela Europa.(Applåder)Anf. 27 () replik:Herr talman! Det var ett antal felaktiga påståen-den. Vi fick naturligtvis inte stöd och hurrarop frånfrämlingsfientliga partier. De partierna vet mycket välatt vi är mest antirasistiska parti och att vihar gått, och går, i spetsen för kampen mot de ström-ningar som de representerar.Självklart har alla människor lika värde. Det är juVänsterns politik som förnekar dem det människo-värdet. Vi är överens om fler jobb, säger . Nej, det är vi inte. Ni slår ju vakt om bi-dragspolitiken. Det enda förslag som hade här förut var att lönerna skulle höjas ytter-ligare för låginkomsttagare. Ja, det är jättebra. Jag sergärna att människor har en löneutveckling. Men jufler låglönejobb som slås ut, desto svårare kommerdet att bli för de nytillträdande på arbetsmarknadenatt hitta jobb. Det är en sådan där svår och viktigdebatt som talade om att vi behövermen ni hindrar alltid den genom era populistiskauttalanden.Vi har tagit upp de här frågorna och verkligen sattdem i centrum. Det är vi stolta över. förväntar vioss att andra - i den mån ni inte tycker att våra kon-kreta förslag är bra - kommer med motförslag. har vi inte hört någonting på det områ-det.(Applåder)Anf. 28 ():Herr talman! Jag tog tåget hem från stan . Men en annan berättelse ärockså möjlig.Så inleder den avhandling påvilken hon disputerade vid statsvetenskapli-ga institutionen på . "I tågvagnen sitter jag", skriver hon, "och en manoch en kvinna. Klockan närmar sig . Det ärvardagskväll och få människor är i rörelse. Kvinnangår av första gången tåget stannar. blirjag medveten om mannen, om att det bara är vi tvåkvar i vagnen. "Hon ska till slutstationen och hoppas nu innerligtatt han ska gå av innan de kommer så långt. "Tågetbromsar in, dörrarna öppnas med en smäll. Han tänker alltså åka till slutstationen.Min kropp förvandlas till en hård spänd muskel.Långsamt drivs pulsen upp. Slutstationen ligger ödeså här dags och jag vet hur gången mellan stationenoch parkeringen ser ut. Den är lång, smal och mörkoch dessutom passerar den under en bro. "Framme, och hon låtsas fixa med väskan för atthan ska komma av först. "Jag går bakommannen. Jag sätter ner fötterna försiktigt för att inteljudet av mina fotsteg mot perrongen ska göra honomuppmärksam på mig. finns chansen atthan ska svänga åt vänster mot sjukhuset, där jagkommer att ta åt höger mot parkeringsplatsen. Hankliver av rulltrappan och svänger - åt vänster. För ensekund är lättnaden så stark att jag känner en lättyrsel. Då hör jag steg bakom mig, vänder mig häftigtom. En ung man, nästan en pojke, kommer släntrandebakom mig. Han måste ha suttit i en annan vagn ochjag har inte sett honom förut. Jag börjar gå fortaretrots att jag vet att jag inte borde, att denna blottaderädsla bara gör mig än mer sårbar. "Utåt sett hände det ingenting, men inombords varMaria Wendt fylld av skräck denna sena men iövrigt vanliga vardagskväll. Det jag citerat är upp-takten till hennes avhandling. Rädslans politik heterden.Även om rädslan ofta visar sig vara obefogad in-träffar dagligdags grymheter riktade mot kvinnor somgör rädslan i hög grad begriplig och motiverad. "Kvinnor är rädda i egenskap av sin könstillhörighet,av att de som kvinnor riskerar att utsättas för mänssexuella våldshandlingar", skriver Wendt Höjer.Avhandlingen visar hur vi politiker - liksom förövrigt ledande jurister - har haft förtviv-lat svårt för att ta till oss detta i lagstiftningsarbetetoch i rättstillämpningen. Till och med när regeringoch riksdag 1997, tvekan, införde brot-tet mot kvinnofrid blev det underordnat ett köns-neutralt fridsbrott. Endast problem som kan omfor-muleras från att vara kvinnors till att vara hela sam-hällets blir legitima, skriver Wendt Höjer.Är det så måste vi politiker tänka om. Då fungerarinte demokratin tillfredsställande för halva vår be-folkning.Kristdemokraterna har motsatt sig de nedskär-ningar som skett inom rättsväsendet . Ivår budgetmotion anslår vi 1,7 miljarder mer än rege-ringen : flerapoliser, förstärkt närpolisverksamhet etc.Det Wendt så målande beskriver är ingetstorstadsproblem. Min familj och jag bor i det lillaGränna. Där avfolkas polisstationen, och folk kännerrädsla och ängslan. Och så är det dessvärre på många,många håll. Jag behöver inte här i kammaren redovisaför någon, tror jag, att tilltron till det svenska rätts-samhället börjar vackla.Men det räcket inte med 19 000 poliser. Vi kansjälvfallet inte fortsätta att se mäns våld mot kvinnorsom nära nog något slags naturkraft som man måstebygga skyddsrum omkring för att klara sig undan.Jovisst, ibland är det tyvärr nödvändigt att ge dedrabbade en ny identitet och hemlig bostad. Men igrunden måtte vi väl tycka att det är fel att det är dedrabbades, och inte våldsverkarnas, frihet som skabeskäras. Det gäller inte minst för det upprepade våldsom sker inom hemmens väggar. Dessa förövare bör,har vi föreslagit, förses med elektronisk fotboja. Nejdå, förövarna ska inte lämnas i sticket. Kriminalvår-den ska ge meningsfull rehabilitering, men det räckerinte. Det är attityder och värderingar som måste änd-ras. Och detta klarar samhället aldrig om inte föräld-rar och skolor gör gemensam sak.Det behöver, herr talman, utgå vad man skullekunna säga ett påbud till varenda kommun att denviktigaste arbetsmiljö man har inom sina kom-mungränser är skolorna. Det ordas ju åtskilligt omarbetsmiljöernas betydelse för hälsotalen. Jag ärövertygad om att hemmens och skolornas miljöer istort sett är avgörande för vårt samhälles mentalahälsotillstånd, avgörande för möjligheten att skaparespekt för varje individ, för möjligheten att trängatillbaka förakt för svaghet och tränga tillbaka våldmot kvinnor.Inte en enda flicka eller pojke ska behöva hörakönsord ropade efter sig på skolgårdar eller i korrido-rer. I medierna har en del förfärliga fysiska mobb-ningsfall refererats. Och jag är säker på att vi allakänt vrede. Men med ett grovt och kränkande språkmobbas massor av elever dag ut och dag in, och ing-enting händer! Jo, det händer att ordet tar sig maktöver tanken i en del sinnen. Och mellan tanke ochgärning är det långt ifrån alltid någon nämnvärt högtröskel.Herr talman! Det var rubriken i doktorsavhand-lingen, Rädslans politik, som fångade mig och fickmig att börja läsa den. Ingen av oss vet hur mångaflickor och pojkar som den 6 novem-ber, , traskat eller smugit medhjärtat i halsgropen till sina skolor. Men vi vet att detär många tusen. Det är den stora ynkedomen, denstörsta arbetsmiljöskandalen, alla kategorier, att detägnas så liten uppmärksamhet åt att skaffa fram ochgarantera elever och lärare en värdig vardag.Herr talman! Rädslans politik - jag har mött den,och det tror jag att ni har gjort alla i många samman-hang, inte bara bland barn utan faktiskt också blandvåra äldre. larmade omatt många särskilda boenden inte hade någon läkareanknuten till boendet. På våra särskildaboenden, där våra äldre placeras efter att de förklaratsmedicinskt färdigbehandlade, är av arbetskraf-ten outbildad. Det är på sjukhusen en läkare går rond,inte bland våra äldre som ofta kan vara sjukare när deskickas från lasarettet än vad de var när de togs indär. Rädslans politik frodas där ensamhet härskar ochdär de som kan svara på de svåra frågorna aldrig,eller så gott som aldrig, dyker upp och där personaleninte hinner.Det må verka patetiskt, men jag har lovat migsjälv att så länge jag finns kvar i politiken ska jag i tidoch otid stryka under vad jag anser vara en måhändaomedveten men förfärande diskriminering, nämligendiskrimineringen av våra äldre.Herr talman! Före valet var regeringens och ävenKonjunkturinstitutets syn på den ekonomiska kon-junkturen onekligen ljusare än vad den är . Nuefter valet kommer då man utan politiska riskerkan ta fram dystrare - och tyvärr mer realistiska -prognoser för tillväxt och sysselsättning. Regeringenmåtte väl höra hur det gnisslar efter allt grus som manslängt in i maskineriet?Regeringen avser att arbeta för en tillväxtpolitikmed tydlig inriktning på utbildning av hög kvalitet,ökad konkurrens och goda villkor för företagen stårdet att läsa på första sidan i finansplanen. Ja, det är engod ambition att regeringen avser, men regeringenhar ju avsett i åtta år.Sverige behöver konkreta insatser för tillväxt ochdet . Helst skulle vi behöva det retroaktivt, men detgår ju inte. Skolan, sjukvården, äldreomsorgen roparefter resurser.Varenda en av oss vet att de så kallade ohälsotalenmåste ned om våra budgetar ska hålla. Om inte ohäl-sokostnaderna minskar rejält kommer det att saknasresurser till ytterligt angelägna och livsnödvändigaverksamheter. räknar medökande sjukskrivningskostnader, inte minskande.Göran har bytt minister, och simsalabimska förtidspensioneringar, kort- och långtidssjuk-skrivningar framstå som ett nytt problem. Ministernska sätta sig in i frågan, får vi veta - som om rege-ringen efter en ombildning ska lura oss att tro att mankan börja på ny kula, som om åratals försummelserkan avskrivas för att regeringen fått en del nya mi-nisternamn.Om regeringen biter sig fast i föreställningen attdet är dåliga arbetsmiljöer som i stort sett är den endaanledningen till de svenska höga ohälsotalen kommerregeringen att hugga i sten. Jag tror att bristen på tid,tid för våra barn, tid för varandra, tid för oss själva, ären av de stora orsakerna till den så utbredda ohälsan.Herr talman! när inte enbart en rad konsult-bolag inom IT utan även flaggskepp som ,ABB och rader av bolag inom finanssektorn är näraatt gå över styr är det hög tid - snarare fem över tolvän fem i tolv - att göra något för att ingjuta framtids-tro och mod i de små- och medelstora företagen, sommåste komma i åtskilliga av de gamla giganternasställe. är mig veterligt det enda land i världensom beskattar förluster. När - tack vare attockså insiktsfulla vänsterpartister drivit på - tvingatfram ett medel för att vrida om näsan på Pomperipos-sa, så ojar sig finansministern som om den var hinsnåle själv som drabbats.Herr talman! Det krävs avsevärda förbättringar föratt företagen ska bli flera och växa sig starka i Sveri-ge. Här i vårt land är ju småföretagen diskriminerade.Svenska småföretag har inte mindre än 10 000regler att rätta sig efter. Enligt finns det ingetmedlemsland som har ett lika kostsamt regelsystemför denna kategori företag som har. Vid envinst motsvarande betalar den svenskeföretagaren i skatter och avgifter. Genomsnitteti våra konkurrentländer är . I Storbritannienbetalar företagaren av vinsten i skat-ter och avgifter. är det enda EU-land därskattebelastningen är större.Herr talman! Jag känner inte till bråkdelen av deregler som våra företagare har att rätta sig efter, menjag vågar ändå gissa att tusentals kunde avskaffas tillbåtnad naturligtvis inte enbart för företagen och derasägare utan för hela samhället.Nyligen blev den så kallade 3:12-utredningenklar. 3:12-reglerna är mycket komplexa, och det ärnaturligtvis också därför som de har utretts. I principgår det ut på att förhindra att förvärvsinkomster ifåmansaktiebolag omvandlas till lägre beskattad ka-pitalinkomst. Reformeringen av 3:12-reglerna får intestanna vid något slags fernissa utan den måste upp-fylla syftet att skapa ett bättre företagsklimat för små-företagen.Här i kammaren kan vi tala om allt vi vill i hurmånga partiledardebatter som helst. Men om vi intefår fart på svenskt näringsliv - och då handlar det omatt ge drägligare villkor för småföretagen - blir detbara en debatt bland debatter. Det här är naturligtvisregeringsmajoritetens ofrånkomliga ansvar.Herr talman! Många medborgare har det knapert.Många får inte den vård och omsorg som de har rätttill och förväntar sig. För deras skull och för andragruppers skull är det nu hög tid att vi alla som sjungersmåföretagarnas lov i alla de tonarter får uppleva attdet gås från ord till handling.(Applåder)Anf. 29 () replik:Herr talman! Jag ska be att få gratulera till att ha läst en avhandling. Jag hoppas att detinte blir den sista. Jag tänker nämligen rekommenderaen till som heter Slagen dam och är skriven och pro-ducerad av Rikskvinnocentrum i . Den visarpå den utbredda rädsla som väldigt många av osskvinnor känner i olika skeden i vårt liv och framförallt i vår vardag. Det är en rädsla som beskär oss vårfrihet i livet. Det gäller alltifrån att man när man står ikö vid korvkiosken undrar hur det är med den somstår bakom till den situation som såmålande beskrev och till den brutala övergrepp sominte sällan sker bakom hemmets stängda dörr.Vi behöver ha en stor debatt om det här och folkbildning om dessa frågor för att vissa påsambandet mellan detta och andra typer av diskrimi-nering av kvinnor i vardagen, inte minst på arbets-marknaden. Då återkommer jag till detta med lönernasom jag tidigare hade en diskussion om. Ser AlfSvensson det som jag ser, nämligen att det finns ettsamband mellan synen på kvinnor som mindre värdaoch det uttryck som det tar sig i form av våld ochlönesättning när det gäller kvinnodominerade arbe-ten? Ser sambandet, att det är ettyttryck för samma sak, nämligen diskriminering ochsynen på människor av kvinnligt kön som mindrevärda?Anf. 30 () replik:Herr talman! Jag vet inte om vi ska tävla om vemsom har läst flest avhandlingar. Men jag var tacksamför att jag kunde ta till mig den avhandling som jagciterade ur. Jag ska absolut öppet och ärligt tillstå attdet var hälsosamt för mig att läsa den. Jag har frågaten mängd kvinnor i både storstad och småstad och detittar en djupt i ögonen och säger: Precis så känner videt. Då är det klart att detta är ett problem som vi intekan vifta bort utan som vi måste göra åtskilligt åt.Sedan kan jag i sammanhanget också erinra omatt vi brukar berätta eller skryta över att vi har ettoerhört jämställt samhälle. Det borde tankemässigtoch värdemässigt ha lett till att vi kommit mycketlängre bort från den här typen av våldsmättade bete-endemönster. Men det har det ju inte gjort. Ocksådetta finns det anledning att fundera över.Jag tror att man ska vara aktsam inför att tillämpaaspekten att ju lägre lön, desto mindre respekt harman för en individ, för en grupp eller för könstillhö-righet.Sedan är det naturligtvis en annan sak att det är iallra högsta grad förståeligt att kvinnor i låglönegrup-per tycker att de har för låg lön. Det är den självkla-raste sak i världen. Men jag tror ju inte att GudrunSchyman har receptet för att komma till rätta med det.Jag hörde ju debatten här tidigare. Om det räckte medatt önska produktivitetsökningar som gör löneökning-ar möjliga, då skulle vi säkert ha väldigt höga löner.Men det är mer komplicerat än så.Anf. 31 () replik:Herr talman! Jag menade allvar när jag gratulera-de till att ha läst denna avhandling. Ochjag vill gärna att läser också den somjag rekommenderade. Det vore nyttigt för fler att tatill sig den typen av kunskaper. Det finns en mycketstor och stark benägenhet att förneka detta, att intevåga se hur det är, eftersom det berör oss själva sommänniskor och individer. Därför skjuter vi gärna ifrånoss det faktum att vi tillhör olika grupper i samhället.Jag som kvinna tillhör en grupp, somman tillhör en annan grupp och det finns en konfliktmellan grupperna som ibland tar sig väldigt brutalauttryck. Det finns ett förtryck och en diskriminering.Jag hävdar att detta är samma mönster som gårigen på arbetsmarknaden. Därför, , ärdet viktigt att diskutera lönerna och att se vad det ärsom gör att vi fortfarande har så till den milda gradosakliga löneskillnader kvar i . Det finnsmängder med statistik som visar på detta. Det spelaringen roll om den är offentliga eller privata företag,utan dessa skillnader finns över hela linjen. Där kvin-norna dominerar där är lönerna lägre. Det grundar sigpå en värdering när man fastställer lönen. Rör det sigom en människa som är mindre värd blir det lägrelön. Det är också kopplat till ansvaret för det obetaldaarbetet som har att göra med hem, barn, familj ochrelationer.Vi måste våga se detta. Jag menar att och jag har ett arbetsgivaransvar. Om vi kan bliöverens om att det förekommer en diskriminerandelönesättning måste vi göra någonting åt det. Vi kan juinte bara vara emot diskriminering när vi så att sägahar råd. Det är ju inte en ekonomisk fråga, utan det ären fråga om värderingar.Det skulle glädja mig mycket om vi tillsammanskunde komma fram till att vi ska bryta den diskrimi-nering av kvinnor som finns på arbetsmarknadenoch att vi ska vara föregångare i vårt eget företag, iden offentliga sektorn.Anf. 32 () replik:Herr talman! Man kan inte gärna säga att det inteär fråga om vi har råd eller inte, utan att det är frågaom värderingar. Man kan ha aldrig så goda värde-ringar i ett samhälle, men om man inte har råd kom-mer man inte särskilt långt.Sedan är det riktigt att i synnerhet har ett arbetsgivaransvar eftersom hon ingår iriksdagens majoritet, och det är beklagligt att manmonopoliserar den typ av arbetsgivaransvar somGudrun är delaktig i. Det innebär att det ärsvårare att få upp lönerna för kvinnorna.Vi har ju den erfarenheten nu att där det finns fle-ra arbetsgivare, exempelvis inom vården eller för-skoleverksamheten, kan man få upp lönerna. Men därär ju en av de ivrigaste att sätta enkäpp i hjulet. Sedan tror jag inte att man enbart kankoppla rädslans politik till lönerna. I har viväl alla samma lön som riksdagsledamöter, men detär ju inte detsamma som att det bland kvinnor intefinns en rädsla av den typ som jag här nämnde utifrånen avhandling. Sedan skulle jag vilja säga att det inteenbart är kvinnor utan också barn, som jag nämnde,män och gamla som känner rädsla.Jag nämnde här i all hast , en liten idylliskort. I förrgår hade vi ett rån i i . Jag kan försäkra att det sprider ängslan i de vi-daste kretsar. Men det finns ingen polis som tjänstgöri lilla vid ett sådant tillfälle, utan då ska manringa till . Det är klart att när de kommer utdärifrån är det inte lätt att fånga någon rånare. Iblandundrar jag om vi inte är helt kontraproduktiva när vitalar om rättssamhället. Därmed, herr talman, vill jagän en gång stryka under att det inte räcker med enbartpoliser.(Applåder)Anf. 33 () replik:Herr talman! , jag är intresserad avohälsofrågorna. Det är ett av de verkligt stora sam-hällsproblemen . Vi ser hur livskvaliteten förmånga människor sjunker på grund av att de inte mårbra, att de är sjukskrivna och far illa i samhället. Detär också ett samhällsekonomiskt gigantiskt problemsom vi måste försöka komma till rätta med på olikasätt.Vi har tillsammans med Socialdemokraterna skri-vit ett antal förslag som vi jobbar med nu för att för-söka få ned ohälsotalen. Vi har idéer om något som vi kallar för friskapengar. Vi menar att kostnaderna för ohälsan skastaten ta, medan möjligheten att komma åt problemetoch göra något åt det har i mycket störreutsträckning. Man har en organisation och man harkunskaper om problemen när det gäller ohälsan somstaten inte alls har tillgång till. Det gör att landstingenborde få mer incitament, tycker vi, för att göra nå-gonting åt det här.Många andra pratar också om ohälsan, men jaghör väldigt få förslag egentligen för att komma åtproblemen, att göra någonting åt dem. här om att tiden kanske är ett av de stora pro-blemen. Det håller jag med om, men vad jag förstår ärAlf motståndare till en arbetstidsförkort-ning till exempel. Kanske är ni med på att genomdri-va det förslag som vi nu har kommit överens medSocialdemokraterna om, att förlänga föräldraförsäk-ringen. Men har ni några andra konkreta förslag påhur vi ska minska ohälsan, hur vi ska få ned kostna-derna och öka livskvaliteten tycker jag att det voreutmärkt och spännande att få höra om det.Anf. 34 () replik:Herr talman!