prot · GP09109 · 2002-05-21 00:00:00 — För småhusen finns intenågon ombyggnadsstatistik, men en bedömning är atten minst lika hög andel av de som ligger i attraktivaregioner har byggts om.Slutsatsen blir att av de bostäder som pas-serar sin 100-årsdag kommer att nyttjas sombostäder ytterligare några decennier framöver. Detinnebär att en mindre andel lägenheter blirföråldrade och behöver ersättas.Även om dessa beräkningar ger resultat somstämmer väl med observerat antal rivningar de se-naste decennierna är inte heller antalet bostäder sompasserar 100-årsdagen någon bra tumregel för beho-ven av ersättningsbyggande. Det beror på att av deäldre flerbostadshusen ligger merparten i de störstakommunerna och i attraktiva lägen. De är knappastaktuella för rivning och ersättning. De moderniserasoch underhålls i stället.Statistiken över rivningar av flerbostadshus visaratt endast få av de rivna lägenheterna är äldre än 80år. Huvuddelen av rivningarna gälldehus som byggts . Storstadsområdena ärunderrepresenterade i rivningsstatistiken. I Stock-holm, och revs endast drygt 100lägenheter under 90-talet.Användande av olika sorters antaganden ger olikaresultat, men som jag tidigare nämnde delar jag Ste-fan Attefalls synpunkt att bostadsbyggandet är förlågt i landet . Regeringen har därför genomförtflera åtgärder i syfte att öka nyproduktionen av bostä-der. Ett investeringsbidrag för nybyggnad av hyres-bostäder infördes . Totalt omfattar programmet2,. Reger-ingen beräknar att ungefär 20 000 lägenheter kankomma att nyproduceras med hjälp av detta bidrag.Under 2000 infördes ett tillfälligt investeringsbi-drag för anordnande av bostäder för studenter. 400miljoner kronor avsattes . Efterfrågan påstudentbostäder har dock varit större än vad regering-en tidigare bedömde, och därför har regeringen före-slagit att ytterligare ska avsättasför samma ändamål . Stödet bedöms räckatill totalt drygt 20 000 studentrum.Avslutningsvis vill jag påpeka att den svenska bo-stadspolitiken grundas på en arbetsför-delning där staten verkar för att legala och finansiellainstrument finns tillgängliga och kommunerna för attde bostäder som behövs också erbjuds dess invånare.Anf. 67 ():Fru talman! Jag vill först tacka statsrådet svaret och den diskussion som jag tror är viktig attföra kring bostadspolitik. Vi kan konstatera att Sveri-ge bygger minst i EU och att vi har de näst högstaboendekostnaderna. Bara det konstaterandet gör att vimåste inse att det är någonting som är galet med nu-varande bostadspolitik.Konsekvensen av den målsättning som regeringenhar - 25 000 nya lägenheter - är att bostäderna måstehålla . Det bygger på en kalkyl från Boverket.Man har analyserat t.ex. inkomstförändringar, hus-hållsbildningar och omflyttningar ochkommit fram till att vi måste bygga ungefär 20 000nya lägenheter och att vi ska ersätta 5 000 per år.Ersätter vi bara 5 000 måste beståndet hålla i833 år.Frågorna som måste svara på är om dettaär rimligt och varför vi inte skulle behöva bygga likamycket som man bygger i andra och iEU-området. Det handlar om ungefär 5 000 bostäderper miljon invånare, motsvarande 40 000-50 000bostäder i försöker försvara detta med att säga att vihar yngre bostäder än vad man har i övriga Europa.Han tittar på vad som har byggts de senaste 80 åren.Det är tyvärr ett ihåligt försvar. Tittar vi närmare påstatistiken ser vi att detta enbart beror på att vi bygg-de mer . Därefter höll vi jämnasteg till 1975. Vi tappade sedan alltmer och kollapsa-de slutligen fullständigt . Vi är i särklasssämst i västvärlden när det gäller hur stor andel avbostadsbeståndet som är byggt de senaste 25 åren.Regeringens oförmåga att inse konsekvenserna avdet låga bostadsbyggandet och fasthållandet vid orimliga kalkyler är allvarligt av flera skäl.Lövdéns idé om att nyproduktionstakten bör anpassastill åldersstrukturen är lyckligtvis okänd i övrigaEuropa. Idén är stabiliseringspolitiskt otänkbar. Bo-stadsproduktionen skulle pendla mellan 10 000 och100 000 bostäder när miljonprogrammets bo-städer ska ersättas. Inte bara byggbranschen utan helaekonomin skulle pendla mellan massarbetslöshet ochextrem överhettning.Det skulle bli som . Vi har underinvesteratunder tiotals år, med en bostadsproduktion kringendast 20 000, och måste sedan försöka bygga i kappgenom att flerdubbla bostadsproduktionen. Det är enfinanspolitik som torde få att kallsvettas.Det gäller att lyfta bostadsproduktionen till enjämn och rimligt hög nivå. Då krävs det också enannan politik än den regeringen för. Man har en mål-sättning om att bygga 25 000 bostäder , vilket visnart är uppe i. Planerna innebär nu drygt 20 000 nyabostäder . Alltså kan slappnaav. Vi börjar nå målet 25 000 per år.Men tror man att vi måste öka antalet bostäder tilldet dubbla krävs en helt annan politik. Det krävs enhelt annan politik när det gäller boendet och en heltannan syn på fastighetsskattens roll, konkurrensfrå-gor, planprocesser, hyressättningssystem etc.Min fråga till blir därför denna:Varför ska vi bygga mycket mindre än övriga och övriga EU-länder? Vad finns det för logiki detta?Anf. 68 Statsrådet ():Fru talman! I mitt svar gav jag en förklaring. Var-ken eller regeringen bedömer att de beräk-ningar som gör är rimliga.När säger att bostadsbyggandetmåste upp till 40 000-50 000 lägenheter bygg-er en sådan beräkning på att varje bostad fungerar i100 år och att åldersfördelningen är jämn. är detinte på det viset, vilket jag nämnde i mitt interpella-tionssvar. Åldersfördelningen är inte jämn. Bara 10 %av bostadsbeståndet i är äldre än 80 år.Det är detta material som har legat till grund förBoverkets bedömning att det långsiktigt behövs enproduktion av ungefär 25 000 lägenheter . Jagtycker inte att det räcker på kort sikt - det ska jagvilligt medge - eftersom vi har en eftersläpning närdet gäller bostadsproduktionen. bedöm-ningar i detta avseende kom . Underde åren har vi inte nått upp till en bostadsproduktionom 25 000 lägenheter . Jag vill under de när-maste fem åren höja bostadsproduktionen till närmare30 000 lägenheter för att bygga i kapp deneftersläpning vi har i produktionen. I övrigt litar jagpå bedömningar att en långsiktig produk-tion av 25 000 lägenheter torde motsvara detbehov som vi har under förutsättning att ombyggna-tionen också upprätthålls på en rimlig nivå, så att vivårdar det gamla bostadsbeståndet. Det är också enviktig faktor när man tar hänsyn till behovet av bo-städer och behovet rivningar. Det handlar om vilkainsatser som vi gör för att vårda det gamla bostadsbe-ståndet, så att vi upprätthåller kvaliteter i det, så attdet svarar mot framtidens krav.Som väl vet har regeringen vidtagiten rad åtgärder för att öka bostadsproduktionen, ochdet har också gett effekt. Vi ser det väldigt tydligt närdet gäller investeringsbidraget för hyresrättsproduk-tionen. Det har gett en påtaglig effekt när det gällerigångsättande och planering av hyresrätter. Invester-ingsbidraget har haft en så god effekt att det är möj-ligt att vi kommer att hamna i det läget att nivån påinvesteringsbidraget, de två och en halv miljardersom är avsatta, inte kommer att räcka under den härfemårsperioden.Vi når möjligen en produktion på25 000 lägenheter - och det nämnde StefanAttefall - men vi behöver lyfta nivån lite ytterligareför att bygga ikapp den eftersläpning som vi har haftunder när det har byggts ganska lite.Jag är övertygad om att vi, om vi hade förespråkatStefan Attefalls linje om att nå upp till en bostadspro-duktion på 50 000 lägenheter , ganska snabbthade satt oss i en situation med överskott på lägen-heter på nytt, även på de orter som uppvisarbostadsbrist. En uthållig och långsiktig produktion på50 000 lägenheter hade ganska snabbt satt ossi en sådan situation. Jag tror att varken jag egentligen vill uppnå ett sådant läge.Anf. 69 ():Fru talman! Vi ska ha en uthållig produktionsnivå- det är vi överens om. Och att det måste ligga på enrimligt hög nivå är vi också överens om. Det farligamed statsrådets resonemang är när han börjar jämföraårgångar, därför att det har pendlat oerhört i svenskhistoria. Vi ska tvärtom föra en politik som gör att vifår en bostadsproduktion på en långsiktigt stabil nivåsom gör att vi både ersätter befintliga bostäder ochanpassar oss till förändringar.Statsrådet nämner det här med förslitningar av bo-städer, renoveringar och liknande saker. Problemet äratt vi försummar både nyproduktionen och renove-ringarna. Vi försämrar det bostadskapital vi har årefter år. Värdet av vårt bostadsbestånd blir allt mind-re. Vi har minussiffror , ochdet fortsätter i rask takt. Då får vi ett allt sämre bo-stadskapital. Det är ungefär som att vi bara skulleköpa nya bilar när vi får förändrade inkomster, då vikanske får högre lön eller familjen växer med flerbarn, men att vi skulle strunta fullständigt i att bilenblir äldre som går och strunta i attreinvestera för att behålla en normal standard på vårbilpark. Men så fungerar inte bilmarknaden. Varförska bostadsmarknaden fungera så? Vi behöver tvärt-om förbättra standarden på vår bilpark föratt kunna ha den bil som vi behöver. På samma sätt ärdet på boendesidan.Man kan då jämföra med andra länder, och EU-länder, och titta på hur länge bostä-derna ska hålla enligt regeringens egna kalkyler. Dåstämmer detta inte. Då säger : Ja, men en delbostäder håller . Det är självklart,men det är långt till , som blir konsekvensen avregeringens och analys.Problemet är, tror jag, att intehar gjort en självständig analys av kalkyleroch inte sett att detta inte håller. När man har felanalys och fel målsättning blir det också fel politik.Det är självklart att det, om man bygger mycket nyabostäder med en hög kostnadsnivå, är svårare att fådem uthyrda. Vi måste också sänka kostnadsnivån.När vi dubbelbeskattar boendet - vi beskattar boendetbåde som en konsumtionsvara och som en kapitalvara- får vi också höga produktionskostnader och högaboendekostnader. Vi ligger alltså sämst när det gällerbostadsbyggandet i EU och den näst högsta boende-kostnaden. Det är bara lilla som har hög-re boendekostnader än . Det visar ju på att detär någonting sjukt, någonting snett, i hela vår bo-stadspolitik.Om man har gjort fel analys från början är detklart att det blir fel slutsatser hela vägen. Då är Löv-déns stora paradnummer detta med investeringsbidra-get. Men jag kan försäkra att de flesta - detfinns säkert några undantag - som söker invester-ingsbidraget skulle ha byggt ändå, därför att det är fåmänniskor som på allvar kan kalkylera med inve-steringsbidraget. Man vet inte om man får pengarna.Man vet inte när man får dem. Framför allt är det ingamindre byggherrar som vågar bygga bostäder medden osäkerheten.Vi behöver en slopad fastighetsskatt. Vi kanske istället behöver ha en fastighetsavgift föratt öka stimulansen för kommunerna att bygga bostä-der. Vi behöver sänka momsen vid nyproduktion ochskapa enhetliga generella spelregler, så att vi får enbostadsmarknad som fungerar. Politiken ska inteabdikera från bostadsområdet, men den ska se till attdet blir bra spelregler. är det en hög beskattningpå boendet, och sedan är det inhopp av medlite nålpengar för att stimulera det som han tror skalösa problemen, men det är på en otillräcklig nivå. Dåblir också konsekvensen ett bostadsbyggande somligger sämst i hela och boendekostnader somnästan är högst i hela . Jag tycker att det ärbeklagligt att verkar vara nöjd med den ut-vecklingen.Anf. 70 Statsrådet ():Fru talman! Jag vet inte om harföljt utvecklingen sedan investeringsbidraget infördesoch sett vad det har fått för effekter. 2000 byggdesdet bara 1 200 hyreslägenheter i . ökarproduktionen av hyreslägenheter kraftigt. Fler ochfler bostadsföretag - det handlar inte bara om mindrebostadsföretag utan också om allmännyttan - inriktarsig nu på att producera hyreslägenheter. går kal-kylerna ihop, om jag uttrycker det så, och det byggshyreslägenheter till rimliga kostnader som normalainkomsttagare kan efterfråga.Ta bara i ! Där ska detproduceras 800 lägenheter initialt, och intresset frånbyggentreprenörer var oerhört stort när det gällde attmedverka i den här tävlingen. Det handlar om bostä-der till rimliga kostnader, också i Stockholmsregio-nen.Investeringsbidraget motsvarar faktiskt, StefanAttefall, momsen. Om man räknar med det i produk-tionskostnadskalkylerna går det att bygga hyreslä-genheter för normalinkomsttagare, och det visar ex-empel efter exempel runtom i landet.Jag beklagar att inte ställdeupp bakom det förslaget. var jumed om att införa investeringsbidrag för studentbo-städerna, och det har gett en påtagligt god effekt.Samma effekt kommer vi nu att se när det gäller hy-reslägenhetsproduktionen.Sedan ska jag än en gång ta upp beräkningarna.Jag är fullkomligt övertygad om att vi, om vi medinsatser, stora statliga subventioner och andra insat-ser, nu skulle försöka oss på att öka bostadsbyggandettill 50 000 lägenheter under ,snabbt skulle hamna i en situation med överskott pålägenheter runtom i landet. Dit vill inte jag. Jag villatt vi ska ha en jämn bostadsproduktion över tiden på25 000-30 000 lägenheter, så att vi också ska kunnaåstadkomma en produktivitetsutveckling i den härbranschen. Det värsta för byggbranschen är en ryck-ighet när det gäller bostadsproduktionen - ena året70 000 lägenheter, 10 000. En jämnproduktion på 30 000 lägenheter gör att vikortsiktigt kan bygga bort bostadsbristen och att viockså kan svara för en ersättning av de fastighetersom behöver ersättas till följd av rivningar.Jag har full tilltro till de beräkningar som Bover-ket har gjort i det här avseendet, och den politik somregeringen bedriver innebär också att vi snabbt kom-mer att kunna bygga bort bostadsbristen under förut-sättning att kommunerna aktivt medverkar till att såockså sker. Det är ju ett delat ansvar mellan stat ochkommun när det gäller att hantera bostadsförsörjning-en. Staten ska göra det med de lojala instrumenten, definansiella instrumenten, och kommunerna genom enaktiv bostadsförsörjningspolitik.Det börjar hända saker t.o.m. i Stockholmsområ-det. Det har varit ganska trögt, men börjar detockså lossna i . I vart fall påstården borgerliga majoriteten i det.Anf. 71 ():Fru talman! Visst byggs det i . Det ärklart att det tar sin tid att få ruljangsen att komma igång, att gå från noll till de höga ambitioner som manhar . Det fanns nämligen ingenting i ladorna närvi tog över här 1998. Men detta kommer säkert Löv-dén att kommentera när jag inte längre har någonreplikrätt.När det gäller investeringsbidraget stämmer detatt vi kristdemokrater var för investeringsbidraget förstudentbostäder. Vi tycker det är rimligt med dennatyp av undantagsregel för studentbostäder. Det ärskiljelinjen mellan kristdemokratisk bostadspolitikoch socialdemokratisk. Vi ska skapa goda förutsätt-ningar för bostadsmarknaden att fungera. Då ska viundvika detaljreglerade åtgärder. Vi ska skapa godaincitament, goda stimulanser för att få upp bostads-byggandet på en hög och bra nivå, inte bara för attersätta rivna hus utan också för att höja standardensuccessivt i vårt bestånd. När människor får högreinkomster ska de också kunna efterfråga bättre ochbättre bostäder.Lövdén säger att investeringsbidraget motsvararungefär den momssänkning jag föreslår. I vissa lägenkan det göra det. Skillnaden är att byggherren skaveta vad som gäller. Han ska slippa en massa ansök-ningar och veta att spelreglerna håller över tiden. Hanska inte behöva anpassa sig efter regelverk och poli-tiska nycker. Det är en väsentlig skillnad mellan soci-aldemokratisk och kristdemokratisk bostadspolitik.Det krävs också att fastighetsskatten slopas och attdet i stället införs en fastighetsavgift på enlåg nivå som ger stimulanser till kommunerna attbygga och som gör att vi får ned skattetrycket påboendet. Vi ska inte straffbeskatta boendet som vi göri dag. är det boendet tillsammans med spriten,bensinen och tobaken som extrabeskattas. Vi säger attom vi ska ha någon typ av skatteambitioner i boendetså ska de snarare vara lägre än genomsnittet. ärskatten på boendet högre än genomsnittet. Det ledertill att vi får höga boendekostnader och en alltför lågnyproduktion av bostäder.Anf. 72 Statsrådet ():Fru talman! Det var bra att medgavatt investeringsbidraget i stort sett motsvarar denmoms som utgår i nyproduktionen för normalproduk-tion. Så är det. Därmed kan vi lämna frågan därhänom sänkt moms eller investeringsbidrag.Jag ser inte att det varit något problem med inve-steringsbidraget. Det är inte så att det är dåligt efter-frågat. Det är ett oerhört intresse från byggarnas sidaför investeringsbidraget.Intresset är så stort att jag antydde i ett av minaanföranden tidigare att det är möjligt att de två och enhalv miljarderna inte kommer att räcka. Det var ocksåen väldig efterfrågan på investeringsbidraget för stu-dentbostäder. Vi var tvungna att skjuta till mer medelför att kunna svara upp mot de planer på nyproduk-tion av studentbostäder som fanns.Investeringsbidraget för hyresrättsproduktion varnödvändigt för att få igång hyresrättsproduktionensom var eftersatt. Det fanns när man barabyggde de mer exklusiva bostadsrätterna. Man bygg-de för marknaden, för efterfrågan. Man tänkte inte pådet stora behov som fanns bland inkomsttagare medmer normala inkomster och bland ungdomar attkomma ut på bostadsmarknaden.Nu börjar det komma ett nytänkande i det avseen-det. Jag ska inte debattera situationen i Stockholm.Jag konstaterar bara att de borgerliga politikerna iStockholms stadshus säger att de har planer för attbygga bort bostadsbristen i . De säger sigligga så långt framme att de klarar av det. Det kon-stateras i uttalande efter uttalande.Det är möjligt att det inte fanns planer tidigare.Det kan kanske ha rätt i. Det fannstomma lägenheter i - inteenstaka tomma lägenheter utan ganska gott om tom-ma lägenheter i . Då planera-de inte kommunerna så värst mycket för framtiden.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 2001/02:384 omförmånsbeskattningAnf. 73 Finansminister ():Fru talman! har frågat om jag av-ser att göra en översyn av gällande lagstiftning ochkomma med förslag som förhindrar granskning avförmånen att privat använda arbetsgivarens mobiltele-fon.En förmån som arbetsgivaren tillhandahåller skanormalt beskattas hos arbetstagaren. Detta har singrund i att tillhandahållandet av förmånen medför eninbesparing av privata levnadskostnader. En utgångs-punkt måste vara att privata levnadskostnader skabetalas med beskattade medel. Under vissa förutsätt-ningar beskattas dock inte den anställde för en förmånsom denne erhållit. Det gäller exempelvis om förmå-nen är av begränsat värde för den skattskyldige. Där-till krävs för skattefrihet att varan eller tjänsten är avväsentlig betydelse för att den skattskyldige ska kun-na utföra sina arbetsuppgifter samt att förmånen förden anställde inte utan svårighet kan särskiljas frånnyttan i anställningen.Reglerna om förmånsbeskattning gäller även vidprivat användande av arbetsgivarens mobiltelefon. Denuvarande reglerna erbjuder en godtagbar balansmellan skattepliktiga och icke skattepliktiga förmå-ner. Någon principiell anledning till att göra en åt-skillnad mellan förmånen att använda arbetsgivarensmobiltelefon för privata samtal och andra förmånerkan jag inte se.Vad angår skattemyndigheternas kontroll av attskattereglerna efterlevs så är det, som påpekat, inte möjligt för mig att styra skattemyn-digheternas verksamhet i enskilda ärenden.När det gäller kontrollen av förmånen att privatanvända en av arbetsgivaren tillhandahållen mobilte-lefon har jag inhämtat att varken Riksskatteverketeller skattemyndigheterna driver någon särskild kon-troll riktad mot privat användande av arbetsgivarenstelefoner, vare sig det är frågan om mobila eller sta-tionära sådana. Detta innebär inte att just den förmå-nen aldrig ska kontrolleras. Jag är inte beredd attutfärda något fribrev på detta område.Sammanfattningsvis är jag inte be-redd att göra en översyn av reglerna om förmånsbe-skattning eller reglerna som styr skattemyndigheter-nas möjlighet till granskande verksamhet.Anf. 74 ():Fru talman! Jag tackar finansministern för svaret.Vi är överens på en rad punkter. Skattelagstiftningenföreskriver att förmåner som arbetsgivaren tillhanda-håller normalt ska beskattas hos den anställde om detär privata förmåner. Principen verkar glasklar, menproblemet är egentligen vad som är en beskattnings-bar förmån. Den springande punkten är bl.a. hurgränsen sätts vid användning av vara eller tjänst somhar ett klart samband med arbetet.Det är ingen ny problematik. Problemen finns ochhänger ytterst samman med olika krav i olika arbeten.Arbetsuppgifter med förhållandevis oreglerad arbets-tid kräver mer av service för den enskilde och möj-ligheter till kontakt med jobbet, hemmet och dagisifall man är försenad. Utvecklingen går mot fler ar-beten som kännetecknas av rörliga arbetstider ochojämna arbetskrav. Det är därför det är svårt, om intenästintill omöjligt, att sätta en klar gräns mellan vadsom är privat och icke privat utnyttjande av mobilte-lefon. Frågan är också hur stor anledning skattemyn-digheten har att ägna sig åt det.Om en anställd på ett icke acceptabelt sätt utnytt-jar sin mobiltelefon för privata samtal kommer givet-vis arbetsgivaren, han som ska betala, att reagera. Detär han som får stå för kostnaderna. Det finns här enenkel självreglerande faktor. Om en myndighet där-emot ska gå in och göra skattekontroller blir det oer-hört mycket mer fyrkantigt och framför allt lätt krän-kande för den enskildes integritet.Skattekontroller av den här arten kan göra mycketstor dold skada. Ett redan hårt skattetryck upplevssom ännu mer frustrerande. Missnöjet med oregel-bundna tider ökar lätt eftersom den enskilde tycker atthan eller hon inte får tillräckligt med uppskattningoch tack. En rad negativa effekter växer fram. Vi harredan ett exploderande antal sjukskrivningar som inteminst beror på negativa psykologiska orsaker. Dennasnabba ökning av sjukskrivningarna måste bekymrafinansministern.Många småkitsliga kontroller spär på missnöjet.Detta leder inte sällan till en subjektiv upplevelse avtillkortakommande. Liten tuva välter ofta stort lass,säger ett gammalt ordspråk. Det gäller än . Kon-trollen av mobilsamtal på tjänstetelefoner är en sådanliten tuva, ett litet granskningsingrepp som kan skapaskadlig olust. Granskningen kommer dessutom inteatt skapa bättre rättvisa. Grava missbruk kommerman, som jag redan sagt, att komma åt ändå.Det vore bra om finansministern och jag komöverens om en problemanalys. Enbart detta skullesända tillräckliga signaler till skattemyndigheternaom att den här typen av ambitioner gällande gransk-ning inte är lycklig och bra. Därmed skulle man avståfrån denna typ av aktiviteter och använda resursernatill annan verksamhet.Om vi kunde komma överens här i kammaren omatt detta inte är någon högprioriterad verksamhet förskattemyndigheterna tror jag att vi aldrig skulle be-höva bekymra oss över förmånslagstiftningen. Dethela skulle skötas på det enkla och perfekta sätt somdet bör skötas på. Små saker och små detaljer skaman kunna se till att de inte ställer till med besvär.Jag hoppas att vi kan bli överens om att detta inteär någon högt prioriterad verksamhet.Anf. 75 Finansminister ():Fru talman! Det finns stora problem och små pro-blem. Det finns också upplevda problem och konstru-erade problem. Jag tror att jag sällan med sådan för-våning har sett hur enskilda tidningar och journalister,och tyvärr en och annan riksdagsledamot, så fullstän-digt har tappat koncepterna i den här typen av diskus-sion.Det är väl ganska rimligt att föl-jer den lagstiftning vi har när det gäller skatterättsligaförmåner. Jag tror inte att vare sig ellerregeringen har anledning att i detalj gå in och säga:Just det där är okej och det där är inte okej, det därsamtalet är bra men det där är inte bra osv.