prot · GP0990 · 2002-04-04 00:00:00 — Vi socialdemokrater i har förlorat envän som hade ett särskilt varmt hjärta inför de männi-skor som har hamnat utanför välfärden.Det var i mötet med människor med svåra miss-bruksproblem som fick kraften att slåss motnarkotikan och alkoholen. Jag minns särskilt förravåren då och jag besökte Mariapoliklinikenhär i . Efter samtal med personalen fickhan möjlighet att följa med mobilteamet som sökerupp hemlösa och missbrukare. Denna resa gav honomökad insikt i bristerna som finns i dagens missbruks-vård.Han var mycket nöjd med regeringens nationellanarkotikahandlingsplan, som sätter behovet av pro-fessionalitet i fokus i arbetet med att förverkliga vi-sionen om ett narkotikafritt samhälle.Rinaldo får aldrig uppleva den dag då vikan förverkliga denna vision, men han har varit medoch röjt vägen och byggt broar som är oersättliga ivår fortsatta kamp för ett samhälle där våra barn kanväxa upp i trygghet och frihet utan att riskera atthamna i drogträskets misär.Herr talman! Regeringens förslag till nationellnarkotikahandlingsplan, som vi debatterar, harsom mål att ska bli ett narkotikafritt samhäl-le. Denna vision är sprungen ur insikten om de skadoroch lidanden som narkotikan skördar bland männi-skor. Visionen har varit vägledande för Sverigesnarkotikapolitik - en politik som harvarit mycket framgångsrik . I knapptnågot med jämförbart land har medborgarnasinställning till narkotika varit så avvisande, nyrekry-teringen till missbruksleden så begränsad och dödlig-heten bland unga missbrukare så låg. I knappt någotannat land har den offentligt betalda missbruksvårdenvarit så utbyggd som hos oss, och det är få länder somhaft vårt socialpolitiska helhetsperspektiv på narkoti-kafrågan.Framgångarna för vår narkotikapolitik avtog un-der 90-talet. Den ekonomiska krisen ledde till att visänkte garden mot de krafter som får narkotikaeländetatt sprida sig. Fler ungdomar prövar droger. Alltflerfastnar i missbruk, och tillgången på droger ökar.Visionen om ett narkotikafritt samhälle får aldrigreduceras till en utopi. Därför är det viktigt att visätter upp mätbara mål för att kunna kontrollera attutvecklingen åter kan vändas rätt.Vi förverkligar inte visionen genom enstaka kort-siktiga punktinsatser. I stället kräver vi en kraftfullmobilisering av våra gemensamma resurser såsompolis, tull, kriminalvården, , sjukvården,skolan, idrottsföreningar och föräldraföreningar. Vimåste alla ta aktiv del i kampen.Därför har den socialdemokratiska regeringen ta-git fram en nationell narkotikahandlingsplan somsätter fokus på att minska efterfrågan på och utbudetav narkotika samt professionalisera missbruksvården.Efterfrågan på narkotika ska minska genom enförstärkning av det förebyggande arbetet, bl.a. genombättre undervisning om narkotika i skolan, insatser föratt tidigt upptäcka och hjälpa ungdomar som miss-brukar, insatser för utsatta barn och deras familjer ochkraftfullt opinionsarbete för vår restriktiva narkotika-politik.Tillgången på narkotika ska minskas genom ensatsning på fler poliser och en översyn av deras arbetemed narkotikabekämpningen samt en effektivarekontroll av läkarnas förskrivning av narkotikaklassa-de läkemedel. Kriminalvården ska få 100 miljonerkronor för att äntligen skapa narkotikafria fängelser.Bristen på professionalism inom missbruksvårdenär oacceptabel. Jag läste , där skrev så här: Jagmåste få komma in på ett behandlingshem. Jag saknarmina barn fruktansvärt, men så länge jag inte är frifrån amfetamin är jag förstås ingen bra mamma.Hon kämpar för att få vård, men blir avvisad frånsjukvårdens tillnyktringsenheter av polis med moti-veringen att hon inte tillhör riskfallen.Birgittas tragedi är inte unik, utan delas av mångamissbrukare i . Orsaken är att missbruksvår-den har försummats . Det harvarit färre vårdplatser, mindre vård per patient ochdålig samverkan mellan kommun, landsting och stat,och det har inte gjorts någon tillförlitlig utvärderingav verksamheten. Detta har skett som miss-bruket av narkotika har ökat.När platserna har blivit färre tvingas personalenvälja de svåraste fallen, medan övriga hänvisas tillden öppenvård som på många håll har orimliga vän-tetider.De som trots allt blir inlagda på avgiftningsenhe-terna blir ofta utskrivna för att geplats åt en ny missbrukare vars liv hänger på en skörtråd.Den missbrukare som erbjuds vidare behandlingefter avgiftning kan dessvärre inte heller räkna medatt behandlingen ger effekt. Trots att missbruksvårdhar bedrivits i saknar vi i dagredskap för att kunna uttala oss om huruvida densocialtjänstbaserade missbruksvården är framgångsrikoch huruvida den motsvarar människors behov avvård. Generella och regelbundna studier av vårdenseffekter saknas. Få inom använderbehandlingsmetoder som har ett väl dokumenteratstöd i form av konstaterade behandlingseffekter. Detgäller såväl den frivilliga vården som tvångsvården,institutionsvården och inom den öppna vården.Bristen på professionalism i missbruksvården ärhäpnadsväckande med tanke på att narkotikamissbrukär en dödlig beroendesjukdom. Vem skulle med be-rått mod utsätta en svårt sjuk cancerpatient för enbehandling som inte grundades på medicinsk veten-skap och beprövad erfarenhet? Detta händer narkoti-kamissbrukare, vilket jag anser vara oacceptabelt.Därför är jag mycket nöjd med att regeringen i dennationella planen uppmärksammar behovet av enbättre vård.Regeringen lägger tre viktiga förslag:· ska utarbeta en specia-listutbildning i missbruksvård.· En särskild satsning på forskning som kan bidratill att höja missbruksvårdens kvalitet ska priorite-ras under de närmaste åren.· Dokumentation, uppföljning och utvärdering skaförbättras inom vård och behandling. Socialstyrel-sen ska utarbeta riktlinjer för do-kumentation av insatser för miss-brukare.Dessa förslag skapar förutsättningar för en kurs-ändring för svensk missbruksvård som innebär attmänniskor i motsvarande situation som garanteras en väg tillbaka till ett drogfritt liv.För att snabbt få i gång arbetet med narkotika-handlingsplanen satsar regeringen totalt 325 miljonerkronor och har utsett , för närvarandekommunalråd i , till narkotikasamordnare.Han har det viktiga uppdraget att samordna myndig-heternas arbete och bedriva opinionsarbete för att detska bli så - som jag sade precis i början - att alladeltar och är engagerade i kampen mot narkotika medvisionen om ett narkotikafritt samhälle.Utifrån detta vill jag yrka bifall till förslaget i so-cialutskottets betänkande nr 15 och avslag på samtli-ga reservationer.Anf. 226 () replik:Herr talman! har haft trovärdighet i sinvision om ett narkotikafritt samhälle, i varje fall framtill 1995. Även om de knarkliberala krafterna i Euro-pa har sagt att det varit en utopi, har vi kunnat visa påatt vi har haft en låg andel missbrukare. Det har variten bra utgångspunkt. Men efter 1995 har någontinghänt. Missbruket har ökat väldigt mycket och särkiltrekryteringen av unga missbrukare.Susanne har sagt ungefär vad jag harsagt att man bör göra. Skillnaden är att ni bara sägeratt man ska anslå pengar. Det finns inget konkret. Jagundrar, , hur vi ska kunna göra denhär visionen trovärdig, hur vi ska kunna stödja demute i som också vill ha knarkfria samhällen -mot knarkliberalerna - när vi inte gör några konkretasatsningar.Var finns de konkreta satsningarna? Var finns lag-förslagen? Var finns de resurser som verkligen ökarpolisantalet och inte bara återställer det som det varvid 1990-talets början? Var finns insatserna till tul-len? Var finns sådana insatser som kan tyckas svåra,nämligen att spåra upp de unga som är på väg in imissbruket? Man skulle t.ex. kunna ta urinprov pådem som är och äldre för att försöka förebyggai tid. Var finns de konkreta lagförslagen? Var finns dekonkreta pengarna? Vi anslår ju 3,5 miljarder. Varfinns era satsningar?Anf. 227 ()replik:Herr talman! Det vi vill åstadkomma, , är att skapa ett folkligt engagemang som inne-fattar ungdomarna, föräldrarna, polisen, socialsekre-terarna, far- och morföräldrar - alla. Vi vill inte hakräkmedel, livstidsstraff, urinprov på barn och glas-rutor vid besöken i fängelserna. Vi vill helt enkeltåstadkomma en nationell samling med nationell kampsom ska beröra alla.Anf. 228 () replik:Herr talman! Det är ju lovvärt. Det hade också va-rit väldigt lovvärt om det stora problemet hadevarit att vi inte har något nationellt stöd bland all-mänheten för visionen om ett narkotikafritt samhälle.Men tycker ju redan så. De vill ha det pådet sättet. Det verkar alltså inte vara just det som ärdet viktigaste. Det är viktigt i sig att hålla detta kvar,men det viktiga är att ge dem som ska arbeta medfrågorna materialet, resurserna, lagarna, platserna påanstalter - alla de åtgärder som gör att människor inteska känna sig besvikna.Just genom att inte anslår någramedel till konkreta åtgärder kommer kanske männi-skors vilja att stödja vår vision om ett narkotikafrittsamhälle att fallera. De ser ju att ingenting händer, attde är en ropandes röst i öknen. Det måste mer till änförhoppningar - får vi fortsatt folkligt stöd behöver viinte göra mer. Självklart måste vi faktiskt vidta åtgär-der! Var är era åtgärder?Anf. 229 ()replik:Herr talman! Det här är mycket intressant. I daghade jag nämligen en radiodebatt i lokalradion i Kal-mar med en av de främsta företrädarna för RNS. Hanberättade om det oerhört bra ingripande som polisen,utan handlingsplanen, har gjort för att reda upp denstora och otäcka härva man haft i gymnasieskolorna iKalmar och . Det var alltså något som kun-de ske just därför att folk äntligen har fått upp ögonenför att var och en måste vara delaktig i detta.Jag tycker att debatteknik är väldigtintressant. Han pratar om att vi inte görnågonting. Han har en god vän som på harskrivit på samma sätt, nämligen ordföranden i deneuropeiska organisationen :"har svikit." Inte ett enda förslag på vad viborde ha gjort i stället för handlingsplanen har han,utan han bara rackar ned på den.Ibland undrar jag om de som bara rackar ned påsaker och inte - som , till skillnad frånden här personen - kommer med annat än repressivaförslag verkligen är emot droger eller om de kanskelängtar efter harm reduction eller något annat, vad vetjag.Anf. 230 ():Herr talman! Jag ber att i likhet med tidigare tala-re få uttrycka sorg och saknad över att inte är bland oss längre och kan delta i den härdebatten.Herr talman! I socialutskottets betänkande Natio-nell narkotikahandlingsplan behandlas en propositionsom utformats i samarbete mellan regeringen, Väns-terpartiet och samt motioner som väcktsmed anledning av denna proposition. Därutöver be-handlas i betänkandet motioner från allmänna mo-tionstiden.För är det grundläggande och avgö-rande att förena en restriktiv och en solidarisk narko-tikapolitik. Det är också alldeles nödvändigt, menarvi, att narkotikapolitiken är väl integrerad med enmycket ambitiös social välfärdspolitik. Vi tycker iVänsterpartiet att det betänkande vi nu ska ta ställ-ning till lever upp till dessa förutsättningar och attplanen bör kunna fungera som startpunkt för förnyadeansträngningar på alla nivåer att bekämpa narkotikansskadeverkningar.Herr talman! Planen bygger på en balans mellantre viktiga mål i narkotikaarbetet, nämligen· att minska nyrekryteringen till missbruk,· att förmå fler missbrukare att sluta med missbru-ket, och· att minska tillgången på narkotika.Samhället måste satsa på dessa tre benom narkotikapolitiken ska stå stadigt - om uttrycketoch bilden tillåts - och om vi ska kunna förena re-striktivitet med solidaritet. Planen redovisar en bredsamling av åtgärder i stora delar av samhället på olikanivåer. står aktivt bakom handlings-planen och det synsätt som finns i den. Vi vill dockunderstryka att vi inte ser planen som ett slutsteg utansom ett avstamp och att fler steg med all säkerhetbehöver tas längre fram utifrån utvärderingar ocherfarenheter som görs under arbetet de kommandeåren.Herr talman! Jag har några kommentarer kringvissa delar av betänkandet.Det stora arbetet med planen återstår att göra. Föross i är inte minst det lokala arbetet,och därmed arbetet i kommunerna, avgörande för omplanen ska lyckas eller inte. Det är på lokal nivå somkartläggning av problem och möjligheter ska ske föratt man där sedan ska kunna ta fram lokala hand-lingsplaner. Därvidlag är det mycket viktigt att demedel som tas fram i samband med handlingspla-nen till en väsentlig del kommer lokala satsningar tillgodo.När det gäller det internationella samarbetet fast-slås i betänkandet vikten av att på internationell nivåsamarbeta kring en restriktiv drogpolitik och aktivtbegränsa inflytandet från de mycket starka droglibe-rala krafterna i och andra delar av världen. Idetta sammanhang är det också naturligt för oss iVänsterpartiet att understryka att det är förödande omdet glappar och skiljer alltför mycket i synen på nar-kotika respektive alkohol både i det internationellasamarbetet och i arbetet på hemmaplan. Det finnsnaturligtvis skillnader, men en restriktiv och solida-risk linje är naturlig att föra både vad gäller alkoholoch vad gäller narkotika. Det gäller inte minst i detförebyggande arbetet i ungdomskretsar.Tyvärr har 90-talet inneburit en stagnation ochförsämring av vård- och behandlingsinsatser på miss-bruksområdet. Det är hög tid att nu vända på utveck-lingen och åter aktivt starta en utveckling som ledertill effektiva och individuellt anpassade behandlings-metoder.SBU har i en stor utvärdering studerat olika be-handlingsmetoder och deras effektivitet. För narko-maner konstateras bl.a. att de i många fall mår bra avsluten vård, något som vi vet minskat dramatisktunder senare år. För de missbrukare som vid sidan avmissbruket också har grava psykiska problem är be-hoven störst och bristerna mest markanta. Det ärviktigt att betona, vilket understryks i betänkandet, attden enskilde missbrukarens behov ska styra utveck-lingen på vård- och behandlingssidan. I det här sam-manhanget är det också värt att påpeka vikten av dennu återinförda besvärsrätten i socialtjänstlagen, somska ge den enskilde ökad rättssäkerhet och störremöjlighet att få sina behov tillgodosedda.När det gäller LVM-vården fastslogs i propositio-nen att tillämpningen av tvångsvården för missbruka-re ska ses över. Det är alldeles nödvändigt, anser vi iVänsterpartiet. Det finns tydliga tecken på att lag-stiftningen används på sätt den inte är avsedd för.Bl.a. ökar de omedelbara omhändertagandena, mende följs i väldigt många fall inte upp med vårdansök-ningar. Därvid tycks alltså LVM användas som någotslags tvångsavgiftning, och det är inte förenligt medlagens intentioner. Totalt sett har användningen avLVM minskat dramatiskt, och det finns skäl attmisstänka betydande brister i tillämpningen av lagen.Därför är det naturligtvis mycket bra med den över-syn som kommer.Herr talman! har inga reservationeri detta betänkande. Vi har däremot ett särskilt yttran-de som handlar om sprututbytesverksamheten. Re-geringen ska ju återkomma med förslag till lagstift-ning som reglerar hanteringen av injektionssprutor.Inför detta är det angeläget för oss i attframhålla att de personer med missbruksproblem somnu finns i verksamheten måste få fortsatt stöd och attden kommande lagstiftningen måste ta hänsyn tilldessa personers behov av nuvarande eller liknandeverksamhet.I det här sammanhanget vill jag också understrykaatt sprututbytesverksamheten i och är enväl fungerande och stabil verksamhet som når en storandel av sprutnarkomanerna i området och som er-bjuder ett varierat utbud av olika medicinska ochkurativa insatser. Jag har i likhet med varit nere och studerat verksamheten ochfick då ett gott intryck av ambitionerna, stabilitetenoch långsiktigheten i arbetet. Men som sagt: Vi haranledning att återkomma till diskussionen i den frå-gan.Men jag vill i det här sammanhanget, inte för po-lemikens skull men för klarhets vinnande, ställa enfråga till och . Nistår tillsammans med och bakomreservation nr 19. I den reservationen sägs bl.a.:"Enligt vår mening bör försöksverksamheten i Malmöoch övergå i permanent verksamhet. Dessutombör de landsting som så önskar, efter prövning avSocialstyrelsen, ges möjlighet att starta liknandeverksamheter. "Jag har som sagt respekt för den ståndpunkten,även om vi har valt att avvakta lagförslaget från re-geringen. Men jag har lite svårt att få denna stånd-punkt att gå ihop med formuleringar i det särskildayttrande, nr 4, som ni i ert parti ensamma har lagtfram. "Den humana och kompromisslösanarkotikapolitiken kan också motivera fortsatta för-sök med sprututbyten." Och lite längre fram: "Därförär ett försök med sprututbyten värt att pröva ävenfortsättningsvis. "Jag skulle alltså gärna för klarhets skull vilja ha endeklaration från : Vilken linje gäller,fortsatta försök eller permanent verksamhet?Herr talman! Jag yrkar bifall till förslagen i betän-kandet SoU15.Anf. 231 ()replik:Herr talman! Jag kan svara att jagtycker att de som vill ha försök kan få det, och desom inte vill ha försök ska kunna få detta, utifrån detsom står i reservationen. Är det klarläggande nog?Anf. 232 () replik:Herr talman! Jag kan inte säga att jag blev såmycket klokare av detta. Speciellt tror jag att verk-samheten nere i och inte blev så mycketklokare. Där pågår ett försök. Devill naturligtvis veta hur partierna ställer sig till per-manentning av verksamheten eller fortsatt försök. Detfår man så att säga välja.Anf. 233 ()replik:Herr talman! Man får väl ha fortsatt försök tillsdet blir permanent.Anf. 234 ():Herr talman! Jag anser att detta är motsägelsefullt.Det går inte ihop. Och jag tycker inte att lyckades få det att gå ihop.Anf. 235 ():Herr talman! Jag har själv ingen personlig relationtill , men jag har all anledning atthär framföra en tanke från min partikamrat och sedanmånga år socialutskottsledamot sommycket beklagar och ställer sig väldigt sorgsen efterRinaldos bortgång. Det vill jag framföra.Till dagens diskussion!Ingenting, herr talman, som vi gör för gemen-samma medel eller genom demokratiskt beslutsfat-tande i socialutskottet är lika akut och likalångsiktigt viktigt som att bekämpa droger och nar-kotika.Under de gångna sju åren, sedan EU-inträdet, hart.ex. partydroger - vilket bedrägligt namn - och can-nabis fått ett starkt fäste hos den yngre generationen,starkare än vi trodde var möjligt, vi som inte surfar såmycket på nätet, vi som inte längre hämtar våra nor-mer från ett gäng och vi som inte lever krog- ellerpartyliv. Nej, vår generation trodde naivt nog att detbakom vår rygg fanns ett fungerande socialt systemmed regler, med vård, med förebyggande informationoch med ett motiveringsarbete som tognog många ur den illusionen. Hälsan teg inte still.Vi trodde att den klassiska restriktiva synen på al-kohol och droger för evigt nättopp hade tatuerats in ivarje svensk. Ett nyktert folk bygger landet, lärde vioss, vi som är födda . Men nykterhetspo-litiken har grundligen raserats, offrad på EU-anpassningens och alkoholkapitalets altare, beledsa-gad av idiotliberala argument som uppmanar männi-skor att göra sig fria från "förmyndare". Tvärtomhade självdisciplin gett människor verktyg och be-hövlig upprorskraft mot dem som tjänar på att hållafolk lagom lulliga. Drogade, passiva och beroendemedborgare kräver nämligen inte sin rätt, bygger inteupp någonting som överheten inte kan kontrollera ochgör inte uppror.Jag menar att vi måste se den starka och direktakopplingen mellan alkohol och droger - gift som gift.Låt oss inse kopplingen mellan att alkoholskadesiff-rorna skjuter i höjden och den samtidiga explosionenav narkotikamissbruket. Låt oss slutligen inse kopp-lingen mellan en övergiven heltäckande och interna-tionellt förut beundrad alkoholpolitik och dendammlucksöppning för narkotikan som har skett efterEU-inträdet 1995. Budskapet till de unga är ungefäratt det är den personliga friheten som hotas om intealla osnäst får knarka i fred.I själva verket är drogbruk och missbruk någon-ting som springer fram ur självdestruktivitet, somgöder fortsatt självdestruktivitet. Det här är den indi-vidualpsykologiska sidan av saken. Vi politiker, medbåde ansvar och befogenheter, måste våga ställa ossden tuffa frågan: Varför, mitt i välfärden, är så mångaunga människor så självdestruktiva? Hur har drogernakunnat klibba sig fast på dem?Svaret är tredelat, och åtgärderna måste därför fåen tredelad udd. Allt kemiskt beroende handlar om ettsamspel mellan1 medlet,2 människan och3 miljön.Medlet kallas ibland för tillgänglighet när vi de-batterar. Fanns det inga droger skulle ingen missbru-ka dem. Ju svårare att komma åt droger, desto mindremissbruk.Människan handlar om individens självkänsla ochegenstyrka. Mår individen dåligt, vilket alla gör nå-gon gång under livets gång, ligger mekanismen att flyfrån verklighetens kalla ljus och självdestruktivt bete-ende nära till hands. Att stärka individen utan attskapa egoister är skolans största utmaning.Miljön slutligen, det tredje m:et, står för den sam-hällsanda och den sociala miljö som människan ver-kar i och som påvekar henne oerhört. Om det klimatetär andefattigt, drogbejakande och nedbrytande, medarbetslöshet och bristande framtidstro, blir självklartmissbruksrisken högre. Häri ligger den allmänpolitis-ka och allmänmänskliga utmaningen att tillsammansskapa ett gott samhälle.Vår kamp får ett startskott med den här hand-lingsplanen. Den måste också utgå från en sådan härtredelad analys. Att här , mina vänner, plockaeventuella poäng på hur mycket mer man själv skullevilja lägga in i arbetet redan nu därför att planen inteär perfekt menar vi leder till försening av arbetet ochär kontraproduktivt.I stället ska vi se till att i den process som vi nugår in i fortsätta att ge input, bjuda på vårt fortsattaengagemang och fortsätta göra insatserför att bekämpa narkotikan som människor, föräldrar,vänner, grannar och som beslutsfattande politiker.Särskilt viktig, menar vi, är den kommunala are-nan där det väsentligaste arbetet ska bedrivas. Kart-läggningsfasen startar nu där, efter att vi har fattatbeslut om den här planen.En ensam, om än modig, droggeneral kan intevinna slaget. Han måste få fullt stöd och full upp-backning av alla partier. I den här saken finns det somtur är en ovanligt stor värdegemenskap mellan ossoch en stor gemensam oro att bygga på. Det har vihört av inläggen fram till . Så låt oss för en gångsskull och i dubbel mening reservationslöst sluta uppför någonting som är viktigare än partiprestigen ochsjösätta den här handlingsplanen. Vi har makten attallteftersom fylla den här skutan med bemanning,lagändringar, pengar, entusiasm, iakttagelser och tipsoch en alltmer preciserad målinrikt-ning. Jag är övertygad om att vilken färg en kom-mande regering än har kommer den att läggafram en budget där det finnsmer narkotikapolitiska pengar.Mitt eget direkta förslag till droggeneralen är attskapa direktkanaler i varje kommun från allmänhetentill en drogsamordningskommitté som ska bildas, såatt den engagerade allmänheten på ett tidigt stadiuminvolveras i processen och får en chans att ge sinabidrag till sin kommunala antidrogskuta. Det här harju verkligen chansen att bli en allomfattande och santnationell handlingsplan om vi rikspolitiker visarvägen.Herr talman! Mycket av kritiken mot planen somden ser ut och mot de förslag som lämnas härdelar vi, men jag ser på inget sätt att det här loppet ärkört. Vi menar att loppet börjar nu.Anf. 236 Socialminister ():Herr talman! vaknade jag av en radiodebatt mellanRinaldo och en ansvarig utgivare för entidskrift. Debatten handlade om alkoholreklam ochom att den ansvariga utgivaren skulle publicera enannons för alkohol. sade: Jag diskuterar inteEU:s regelverk. Jag diskuterar inte svensk lagstift-ning. Jag diskuterar det personliga ansvaret. Vi kom-mer aldrig till rätta med missbruk om vi inte förståratt var och en av oss har ett personligt ansvar.Det är synd att inte kan vara med i dagensdebatt. På något sätt börjar diskussionen också omnarkotikaproblemet med att vi inser att var och en harett personligt ansvar för utvecklingen.Herr talman!