prot · GQ0933 · 2002-12-10 00:00:00 — En biståndsinsats som ges en inriktning somger människorna i mottagarländerna långsiktiga för-utsättningar att själva vara med och lösa fattigdom-sproblemen är viktigare än en ren penningresurs.Resurser ska satsas där de ger den största möjliganyttan. Det är också viktigt att man samordnar bi-ståndet. Som situationen är fungerar det dåligt.FN, som har denna roll, måste öka sin effektivitet ochfinna bättre metoder för att öka samordningen.Fru talman! Det finns en stor mängd länder ochområden som skulle gå att ta fram som exempel påbiståndsinsatser. Jag tänker likt avstå frånatt göra det. I stället för att räkna upp alla behov somfinns i vår värld - och det är många - vill jag fokuse-ra på några utvalda frågor och områden. Det gällerhiv/aids-spridningen och det handlar om situationen iAfrika.Den internationella hiv/aids-dagen uppmärksam-mas med manifestationer ochseminarier. sätts fokus på sjukdomenoch dess följder. De flesta av oss tänker inte så myck-et på den under övriga delar av året - hur det är attleva med sjukdomen eller leva i ett samhälle sompräglats av den.Vi vet att hiv/aids slår hårt mot samhället på allanivåer. Vi vet också att det är människor i sin mestaktiva ålder, från 15 till , som drabbas. EnligtUNAIDS lever totalt 42 miljoner människor i världenmed hiv/aids. Epidemin är i vitt skilda stadier i olikadelar av världen.Afrika är mest drabbat. Det beräknas att antaletaidssjuka och hivsmittade kommer att vara nästan 30miljoner . Här har hiv/aids slagit sönderen rad verksamheter; hela samhällen, familjer ochmänniskor får mindre tid till det gemensamma. In-formella institutioner, seder och bruk påverkas, tradi-tionella nätverk urholkas och omvårdnaden av barnoch äldre åsidosätts.Hiv/aids har vridit tillbaka decennier av social ochekonomisk utveckling i många utvecklingsländer. Denförväntade livslängden har sjunkit dramatiskt i devärst drabbade länderna i . I var denförväntade livslängden strax innan hiv/aidsdrabbade landet. är den och beräknasfalla till år 2005.Sjukdomen slår dessutom sönder de ofta redansvaga ekonomierna, främst i söder om i de värst drabbade länderna beräknas blihela lägre på grund av hiv/aids, och år 2010förväntas vissa länder förlora av skatteinkoms-terna på grund av hiv/aids.Att stoppa spridningen av hiv/aids är ett av FN:såtta millenniemål. Det ska uppnås . Ominte spridningen av hiv och aids stoppas är utsikternaatt uppnå de övriga millenniemålen mycket små.Fru talman! Hiv/aids är en bidragande orsak -men inte den enda - till den stora svältkatastrof somåterigen hotar i . Eftersom hiv/aids slår hårtmot jordbruket på familjenivå, lokal och nationellnivå, påverkas näringssituationen och tillgången påmat för familjerna på landsbygden.Men även det politiska och ekonomiska klimatet iländerna påverkas. Brister i samhällsstyrningen,främst i form av en jordbrukspolitik som missgynnarsmåbrukare, kan försämra livsmedelssäkerheten.Politiska prioriteringar är direkt avgörande för livs-medelssäkerheten. Ett exempel på ett land där denpolitiska prioriteringen har lett till akut svält är Zim-babwe. Landet producerade tidigare mer än tillräck-ligt med livsmedel. Den nuvarande situationen kundeha undvikits om en annorlunda politik hade bedrivitsav landets regering. är inte det enda ex-emplet. Det finns många fler.Den svältkatastrof som hotar kan bli vär-re än den vi såg 1984 då uppemot en miljon männi-skor beräknas ha dött av svält. I är främstden svåra torkan orsaken till den hotande katastrofen.FN:s matprogram WFP varnar för att deras, det villsäga WFP:s, livsmedelslager för kommer attta slut om inte omvärldens rege-ringar reagerar snabbt på en uppmaning om humani-tärt bistånd.Den fråga vi bör ställa oss är: På vilket sätt kan vii västvärlden bidra så att svältkatastrofer kan undvi-kas?När det gäller går det inte att slå sig förbröstet på det sätt som gör ochhänvisa till att fattigdomen nu snabbt håller på av-vecklas i världen.Fru talman! Det finns många sätt att fundera överbiståndsinsatser. Det är inte enbart en fråga om peng-ar och biståndsmål, även om de är nog så viktiga.Förutom den samordning av biståndet som jag redannämnt, bör vi också komma ihåg att ett långsiktigtarbete med demokratisering, fredsfrämjande arbete,krishantering och skuldavskrivning ger ett mer håll-bart resultat. Det gäller också att arbeta i WTO för attu-länderna inte ska stängas ute från världshandelnutan får delta på ett likvärdigt sätt. De får inte bliexperimentobjekt för västvärlden och framför alltUSA när det gäller till exempel genmanipuleradegrödor.Fru talman! Det jag nu har sagt talar för ett bifalltill en reservation som innehåller förslag om att bi-ståndsmålet på av BNI nås snabbare än regering-ens förslag och ett biståndsmål med mer precisa kravpå inriktningen av vårt svenska bistånd än vad rege-ringen föreslår. En sådan reservation finns inte efter-som , och även och ,har avslagit budgetramar för ett ökatbiståndsmål och antagit regeringens lägre bistånds-mål.Det är intressant att höra stå här ochsäga att och aldrig harmedverkat här i kammaren till sänka något bistånds-mål. Han pekade på att vi skulle regera med Modera-terna, och därmed skulle följden bli ett sänkt bi-ståndsmål. I utrikesutskottet finns nu de tre partiersom skulle medverka i den regeringen. Vi föreslåralla tre ett högre biståndsmål och ökade bi-ståndspengar. Det förslaget avstyrker Vänsterpartietoch . De har tydligen inte lyckats att ökabiståndsmålet tillsammans med den regeringspartnersom man nu samarbetar med. Det är bara beklaga.Jag hänvisar till det särskilda yttrande som finns ibetänkandet eftersom reglerna är sådana att jag intekan följa upp de biståndsramar redan haravslagit. Däremot yrkar jag bifall till reservation nr 2som tar upp de här ändringarna i Sidas reglerings-brev.Anf. 110 () replik:Fru talman! säger att tre borgerligapartier föreslår högre biståndsmål än vad regeringen,och gör. Det är lätt sagt,. Om ni satt i regeringsställning medden regering ni förordade, åtminstone i valrörelsen,med som största parti, hade ni suttit ochförhandlat med ett parti som inte hade satt sig påtvären mot ökningstakten i biståndet utan som hadesatt sig på tvären mot själva idén att över huvud tagetöka biståndet. De hade i stället föreslagit stora sänk-ningar av det svenska biståndet. behöver inteAgne ta de hänsynen eftersom väljarna sågtill att vi slapp se den röran. Men det kan kanske varabra att vara lite ödmjuk inför hur man förhandlar medandra som inte alltid har exakt samma uppfattningarsom man själv har.För övrigt har ju suttit här i riksda-gen så länge att han var med när ochSocialdemokraterna gjorde den största enskilda sänk-ningen av svenskt bistånd någonsin i historien. Detvar och Socialdemokraterna som för-handlade fram den största enskilda sänkningen somnågonsin har skett.Vi ökar biståndet . Vi gör det i en takt som jagtycker är otillräcklig, men vi kommer att uppnå en-procentsmålet . Det är jagövertygad om. När ifrågasätter minuppgift om att och aldrigvarit med om att sänka biståndet vill jag bara fråga:Stämmer inte det?Anf. 111 () replik:Fru talman! Det stämmer, men jag tyckte attsjälvhävdelsen var väl kraftig från sida.Ambitionen och viljan skulle framstå som väldigtpositiv till en ökad biståndsinsats. Då ville jag pekapå att han och hade haft chansen attbilda allianser som kunde ha höjt biståndet.Jag förstår att har erfarenhet av för-handlingar. Han beskriver det så att Moderaternaskulle ha satt sig på tvären. Jag förstår att han harupplevt samma situation i nuvarande läge. Han harinte lyckats komma längre. Om vi hade förhandlathade vi tillhört den stora gruppen som hade en klarmajoritet. I det här fallet är det tvärtom så att denstora gruppen har talat om för den lilla gruppen att viinte ska höja biståndsmålet mer, och då får man finnasig i det.Fru talman! Jag vill också säga till attjag har ambitionen att vara ödmjuk. Jag ser proble-men i de här frågorna. Men jag ser inte att det finnsnågon anledning att haussa upp den här debatten ombiståndsmålet så kraftigt som vill göraalldenstund man också har skrivit i betänkandet måste villkora det med en positiv ekonomiskutveckling. Och med den ekonomiska politik somLars står för är risken väldigt stor för att bistån-det realt kommer att minska i stället för att öka.Anf. 112 () replik:Fru talman! Eftersom har sista or-det i det här replikskiftet kanske han kunde svara påde övriga frågorna också. Han har ju nu erkänt att detstämmer att det finns två partier i riksdagsom aldrig har varit med om att sänka biståndet,nämligen och Miljöpartiet.Men hur var det nu: Var med omden största enskilda sänkningen av svenskt biståndsom någonsin i historien har antagits i denna kamma-re? Eller har jag fel för mig, om det beslut som Cen-terpartiet och Socialdemokraterna ensamma stod för1995?Och hur var det nu: Skulle bilda re-gering tillsammans med ? Och hade mandå varit kompromisslös i biståndsfrågan, även om dethade inneburit att man hade fått forma majoritet medSocialdemokraterna, istället, ställt åt sidan och därmed spräckten borgerlig regering?Och hur var det nu: Är det inte så att den nuva-rande majoriteten ökar biståndet med den klara in-riktningen att vi ska uppnå enprocentsmålet?Anf. 113 () replik:Fru talman! Jag tror att det framgår rätt tydligt attalla vet att det är en ökning av biståndet. Det är barafrågan om takten och storleken i ökningen, där viföreslår en snabbare takt och en större ökning.Centerpartiet var med och sänkte biståndet. Vigjorde det för att ge det ett reellt innehåll och för attklara kronkursen, klara räntorna och öka kvalitetenoch värdet på våra biståndsinsatser, och det är tackvare de möjligheterna som vi nu har ett ökat värde ivåra bistånd. Det är det som är medoch försöker bryta sönder genom att öka utgiftsexplo-sionen så att vi inte kan behålla vår kronkurs ochhålla låg inflation och låg ränta. Det är oerhört viktigtför värdet av vårt bistånd.I övrigt har jag lite svårt att ge mig in på hypote-tiska frågor om någonting som inte har varit aktuellt.Jag kan bara tala för i den här frågan. Vihar gjort en budget. Den visar vi upp här med ambi-tioner. Vi har stämmobeslut på att detta biståndsmål,enprocentsmålet, ska nås till 2005, och det hade vinaturligtvis haft ambitionen att driva såväl i en rege-ringsförhandling som här i riksdagen.Anf. 114 ():Fru talman! I utskottets betänkande om biståndettalas inte mycket om biståndets inriktning och inne-håll. Till det återkommer vi ju när propositionen påutredningen om Globkom dyker upp till våren.Miljöpartiet har ett bifallsyrkande på reservation2, i vilken vi menar att Sida bör förestavas ett speci-ellt hänsynstagande i biståndssammanhang till HBT,det vill säga homo- och bisexuella samt transperso-ner.Siffrorna i det aktuella betänkandet har vi till-sammans med regeringen förhandlat fram, så runtdem har jag inga betänkligheter. Men det finns ensvag punkt, en akilleshäl som måste synliggöras ochlyftas fram.Denna akilleshäl heter enprocentsmålet. Det ståratt det ska återställas om det statsfinansiella läget såtillåter.Det målet har vi levt med som ledstjärna alltsedanriksdagsbeslutet , det vill säga . Det bordeha varit i kraft oavsett konjunkturer.Hade vi inte beslutat att frångå detta beslut så ha-de hela 46,2 miljoner merbetalats ut i bistånd. Siffran bygger på biståndsorga-nisationernas beräkningar. Med beräk-ningsmetoder kan man i sin tur transformera det härtill att 1,3 miljoner fler i världen skulle ha kunnat tasig över gränsen för extrem fattigdom. De männi-skorna har vi så att säga på vårt samvete.I slutet av 90-talet kom i position attförhandla statsbudgeten med regeringen. Vi trycktedå hårt på biståndets volymmål och lyckades steg försteg pressa upp procentandelarna, trots att återhämt-ning av söndersanerade statsfinanser var det ytterstabudgetmålet. vilar vi lite för tryggt på ,med beslut om år 2004.Efter valet var duktiga påatt i överenskommelsen om samarbete mellan partier-na skriva in biståndsmålet om , så jag hoppas, frutalman, att vi och Vänstern tillsammans ska kunnadriva regeringen vidare framför oss ibudgetarbetet, då med klara och distinkta uppskriv-ningar. Det statsfinansiella läget bör då enligt vårmening verkligen kunna rymma denna skärv.Vi i vill helt enkelt se utbetalningarnarulla på en högre nivå med början . Ett årsenare, 2006, vore sista chansen att uppfylla överens-kommelse och vallöften, men skulle innebära hela1,75 miljarder mindre i bistånd. Det värsta scenariotvore ett beslut men med verk-ställighet först kanske 2009. Jag törs, fru talman, intetänka på vilka belopp som då går förlorade för enbehövande omvärld. Att vänta vore såledesgrymt och att förråda saken, men till exempel etteventuellt EMU-inträde kommer säkerligen att åbe-ropas av vissa som förevändning för att inte fattanågra avgörande ekonomiska beslut.Vi i utgår således ifrån att även Soci-aldemokraterna av anständighetsskäl kommer attfinnas med oss och Vänstern på en sådan uppskriv-ning , och vi kommer att driva detta hårt.Den förhoppningen när jag dels för att har tagit det beslutet utannågot förbehåll om vad det statsfinansiella läget till-låter, dels för att statsministern personligen har tagit ihand i samband med en valutfrågning på isomras på att uppskrivningen ska ske till 2006, ochframför allt för att vi alla tillsammans medvärldskollektivet genom vårt stolta förbund FN harförbundit oss att med all kraft halvera världens fattig-dom i millenniemålsdeklarationen.Fru talman! Enprocentsmålet ska vi i Miljöpartietse till att fullt ut återställa innan vi skiljs från dennariksdags mandatperiod.Anf. 115 ():Fru talman! Det vi debatterar här i ställetför att vara på - om man vill se det så -är det anslag som vi ska ha för biståndet ochdet stöd som vi gett till Öst- och förnästa år. Jag säger det med anledning av att vi senareunder mandatperioden, förmodligen ganska nära itiden, kommer att ha en debatt om utredningen , som ju är en förkortning av den samlade svens-ka politiken för global utveckling. Då får vi chans attgå på djupet i våra ambitioner ekonomiskt, men fram-för allt när det gäller innehållet och inriktningen förbiståndet. I den meningen är debatten kanske någotrumphuggen . Man vill gärna vänta ut den härutredningen och se vad den kommer att innehålla.Man vill vara förutsättningslös inför den och inte hanågra låsningar . Den stora genomlysningen liggerframför oss.Med det sagt vill jag - så att jag inte glömmer det- genast yrka bifall till förslaget i betänkandet ochavslag på de reservationer som finns.Biståndet har sin botten i att man kombinerar so-lidaritet med ett egenintresse.Det var ganska intressant att läsa om 1962 års be-slut, då biståndet kom till efter en utredning som förövrigt ledde. Då motiverades biståndetmed just solidaritet, fred, säkerhet och handelsutbyte.De senare frågorna passar ganska bra in på egenin-tresset.Det vi ofta talar om som två delar av bistån-det tänkte man på redan för exakt . Fortarehar inte utvecklingen gått. Det var genomtänkt redanfrån början.Biståndet är verkligen en ideologisk fråga där manmåste tänka igenom vilken samhällssyn och männi-skosyn man har, vilken värdegemenskap vi kan semellan nationer och folk och naturligtvis också se tillnyttan för vårt eget behov. Det senare har blivit allttydligare i det vi har upplevt i världen under senare åri form av spänningar och terrorism. Det är lätt att seatt våra insatser för fattiga folk har ett samband medde händelserna, även om det inte är det enda samban-det.Fattigdomsperspektivet har varit i fo-kus. 1962 var huvudmålet - lyssna nu - att höja defattiga folkens levnadsnivå. Det är faktiskt det mål vihar också. Inte ens målformuleringen har behövtändras . Man kan tycka att den är gammal,men faktum är att den har stått sig väldigt bra.Nu går vi in i utredningen . Där föreslåsatt vi ska vidareutveckla målformuleringen och indi-vidualisera den. Utredningen ser som mål en förbätt-ring av den fattiga människans levnadsvillkor. Detåterstår att se om det blir den målformuleringen, mendet lär bli något åt det hållet.Dessutom har vi ett bredare anslag när vi talar omfattigdom. Vi talar inte bara om materiell brist somman väl gjorde 1962. har vi blivit medvetna omatt den som inte har makt är en fattig människa. Densom inte har möjligheter är en fattig människa. Densom inte känner sig trygg eller har säkerhet är ocksåen fattig människa. Kanske kan man hitta något merpå det temat.Jag ska inte här räkna upp de sex delmålen. Dekommer med all säkerhet att ersättas av andra, mersammanhållna perspektiv. Vi kommer säkerligen attbetona att biståndet är en katalysator som hänger ihopmed en mer sammanhållen politik för utveckling ihela världen. Då talar vi inte bara om utveckling föru-länder utan för alla länder. Det är något spännandesom väntar oss.Vi kommer också med all säkerhet att accepteraatt det perspektiv vi ska lägga på utveckling är defattigas perspektiv, eller synperspektiv, som mansäger, om det nu blir den formuleringen. Det handlarom att se utvecklingen ur den fattiges synpunkt. Detär ungefär som att vi här hemma talar om att vi ska seutvecklingen ur den handikappades synpunkt när viexempelvis ska bygga bostäder.I anslutning till Globkom har vi också millenni-emålen. Det viktigaste där är visionen om att utrotafattigdomen och inom ramen för det begreppet halve-ra antalet extremt fattiga . Ettannat delmål är FN:s rekommenderade insats om0,av bruttonationalinkomsten, som återkommerhär.Vi får vänta ut propositionen och sedan ge oss in idiskussioner om innehållet mer i detalj. Utöver detsom har hänt med Globkom vill jag peka på att vi hargått igenom en hel del olika världskonferenser under90-talet. Vi kanske talar mest om de allra senaste:Konferensen i handlade om handelns betydelseockså för utvecklingsländernas utveckling. Konferen-sen i handlade om finansieringsfrågornamen också kraven på att möta upp. Om i-länderna kommer med medel för att stötta utveck-lingen måste också möta upp med egnaresurser, med ekonomisk politik, genom att kämpamot korruption och för hållbar utveckling och såvidare. Vi har mötet i som slog antonen om hållbar utveckling. Det är inte bara frågaom miljö utan också om de andra två benen, nämligenen hållbar social utveckling och en hållbar ekonomiskutveckling.Det startade med . De konfe-renser jag har nämnt tillsammans med de tidigarekonferenserna slår an ett helhetspers-pektiv, både på biståndet och på utvecklingsländerna ideras sammanhang och därmed den globala utveck-lingen i stort. Då kan man också tala om att vi kan gevarandra mycket i den processen. Det blir en form avpartnerskap.Enprocentsmålet slogs fast 1962. beslu-tade man om en tidsplan för när man skulle uppnåmålet. Målet var satt till 1974/75. Man nådde måletett år senare, 1975/76.Ni har redan debatterat krisen . Vi komdå ned till den av FN rekommenderade nivån 0,7 %.Nu är vi på väg upp igen. Det slås fast i betänkandetatt vi bör nå målet igen under mandatperioden.Det har ju varit lite diskussion om den bisats somfinns formulerad i betänkandet om det statsfinansiellaläget. Låt mig säga att det inte finns någonting i bud-geten eller som är antaget av utskotten där man inteskulle kunna lägga till den bisatsen. Det kan vi göra ialla våra beslut. Så exceptionell är den inte.På ett sätt kan man säga att det är en onödig bi-sats. För alla beslut som vi fattar här måste vi natur-ligtvis ta hänsyn till att vi verkligen har pengar. Vikan inte förutse all utveckling. Men det är vår avsiktatt nå enprocentsmålet. I denmeningen förstår jag inte . Hon sägeratt vi inte skulle vilja dit. Men vi har aldrig övergivitenprocentsmålet, inte ens under krisåren. Det haralltid funnits kvar som vårt mål, och är vi snartdär. Det är möjligt att realisera det.Jag ska inte ta upp alla belopp och procenttal, förtiden rinner i väg fort. Vi går från i början avår 2000 och ska närma oss . Det heter0,plus 200 miljoner men det är bara att krånglatill det hela. Det rör sig om av brut-tonationalinkomsten. Det är en ökning med 7 miljar-der kronor. Vi talar om ofantliga summor. Om jag harräknat rätt i huvudet återstår mellan 3 och 4 miljardersom vi behöver klämma fram för att nå enprocents-målet. Det är mycket pengar, men det är väl trots alltfullt möjligt.Vi har också satt upp som en ambition att 0,25 %av bruttonationalinkomsten inom ramen för enpro-centsmålet ska gå till MU-länderna, alltså de minstutvecklade länderna. Om jag minns rätt satte man iMonterrey upp målet . Där ligger vi alltsåockså över. Det ger oss möjlighet att prioritera Afri-ka.Vår ekonomiska satsning ger oss möjlighet att sat-sa kraftigt på olika FN-organ, de internationella fi-nansieringsinstitutionerna, skuldlättnader, hiv/aids,EU-biståndet och även det bilaterala biståndet. Vi ärberedda att göra satsningar på det bilaterala biståndeti alla världsdelar, framför allt i men också i deandra.Därutöver behandlar vi i betänkandet Östeuropa-satsningen som inte så många har tagit upp. Vi harberört den ganska lite. Jag ska inte heller gå djuparein på den, för tiden medger inte det. Där går vi från750 upp till 800 miljoner 2004.Ovanpå det har vi den så kallade Östersjömiljarden.Som många har sagt är innehållet viktigare änkvantiteten. I propositionen anges mycket av de målsom vi som majoritet vill sträva mot när det gällerbiståndet. Jag hinner bara nämna dem rubrikmässigt.Vi har begreppet good governance, god samhälls-styrning. Vi har satsningen på demokrati och MR,som vi anser vara oerhört viktig. I anslutning till detska jag genast ta upp reservationen om de homo-, bi-och transsexuella som fyra olika partier står bakom.Det gäller de så kallade HBT-personerna. Vi villinkludera det i det samlade MR-begreppet. Vi hardefinitivt inte något emot det.Om man har varit med i , somjag, vet man hur det går till när man ska rösta påreservationer. Det är inte så att vi är emot att börjajobba mer med det om vi inte röstar på er reservation.Så är det definitivt inte. Det finns ingenting i textensom man skulle kunna tolka på det sättet. Det enda visäger är att det kanske inte är nödvändigt att skriva indet i regleringsbrevet till Sida att man ska gå till vägapå ett visst sätt. Det är en inkluderad del i det samladeMR-begreppet och naturligtvis en väldigt viktig del.Självklart ska vi se till att lägga ned mer möda påden här frågan. Det är en trängd grupp. Jag är välmedveten om de enorma problem som kommer attmöta oss så fort vi rör oss utanför den nordiska kret-sen. När vi kommer till kommer vi att fåstora problem. Men det är en angelägen fråga, ingentvekan om det.Det finns en hel del andra viktiga saker som tasupp i propositionen, till exempel jämställdhetspers-pektivet och skuldlättnader. talar om entotal avskrivning och det gör också. Menman backar ganska snabbt och säger att vi nog ändåinte kan genomföra det, för vi måste uppfylla enmängd villkor.Det är precis det vi säger från majoritetens sidaockså, nämligen att en villkorslös avskrivning avskulder är en oklok avskrivning. Man kan diskuteraom det ska göras en total avskrivning. Det viktiga ärdock att länderna kommer ned till en hållbar skuldni-vå. Sedan kan man diskutera var den ligger, och därkan man möjligen vara kritisk mot det så kalladeHIPC-initiativet, som har en för hög hållbar skuldni-vå. Men en kraftig nedskrivning är naturligtvis nöd-vändig.I propositionen tas upp ytterligare några områden.Det gäller det regionala samarbetet, man pekar påNEPAD-initiativet i som är ett nytt afrikansktsamarbetsinitiativ. Man tar upp tillväxtfrågor ochhandelns betydelse, infrastrukturfrågorna, utbildning-en, hälsa och hiv/aids. Eftersom min talartid egentli-gen redan är slut hinner jag inte närmare gå in pådessa. Jag ska i stället avsluta med att säga något omytterligare några reservationer.Moderaterna återkommer , ,med en markering att de inte vill satsa lika mycketsom de andra partierna på biståndet. I förhållande tillregeringens förslag lägger de sig på ungefär2 miljarder lägre.