prot · GP0957 · 2002-01-24 00:00:00 — Jag skulle vilja ställa en fråga tilljordbruksminister är bra att ungdomar bryr sig om djurens väl-befinnande. Det ska vi på alla sätt stödja och glädjaoss åt. Men efter upp-stod en osäkerhet som råder för unga minkupp-födare och som är förödande. Det finns ca 200 farma-re som bedriver pälsdjursuppfödning. Verksamhetenär koncentrerad till , och VästraGötaland. Mellan 600 och 800 arbetstillfällen skapaspå landsbygden. Danska forskare som harstuderat minkar och deras biologiska behov anser inteatt simvatten är nödvändigt.Jag vänder mig därför till ochundrar vad jag ska säga till en ung minkfarmare somnu vill rusta upp och utveckla sin farm. Ska jag stop-pa honom, eller ska jag säga att det är bra att du mo-derniserar din farm och kanske t.o.m. gör det bättreför minkarna?Anf. 79 Jordbruksminister ():Fru talman! På den socialdemokratiska partikon-gressen fattade vi beslut om att successivt avvecklaminknäringen. Vi håller just nu på att förbereda hurdetta ska gå till. Det betyder att jag kom-mer att utse en utredare som ska se över och analyse-ra situationen. ska detta ske?Hur ska man hitta ersättningsjobb osv. ?Parallellt med detta har för unge-fär av mig fått i uppdrag att undersökajust det som tar upp. Är nuva-rande farmningssystem med burar förenligt med densvenska djurskyddslagen? Den särskilda utredaren kanalltså både på en etisk grund - som vi hade på vårkongress - och utifrån djurskyddslagen ta ställningtill hur detta ska gå till.Anf. 80 ():Fru talman! Det betyder att loppet ännu inte ärkört för denna näring i vårt land.Det är en väldig skillnad mellan de fasansfulladjurtransporterna och minkuppfödningen. Vi har juandra djur i bur - kaniner i bur, fiskar i akvarier ochgrisar som inte har utrymme för att finna sin egen vrå.Kommer detta också med i utredningen?Det som har blivit problemet här är att en näringsom har bedrivits i högsta välvilja plötsligt har blivitnågot av en samhällsfientlig näring. Detta går ut överuppfödarna och ställer till stora bekymmer.Jag har en fråga till. , som är det landsom har den största produktionen av päls, är också detland som tar emot själva minkresterna. Men för att fålämna - eftersom den inte får brännas i Sve-rige osv. - finns det en massa knepiga avtal. Om manlämnar mink som avfall till så måste manköpa minkfoder tillbaka, och alla är inte nöjda medkvaliteten på det. Min fråga är: Är det rimligt att manska tvinga en näring att köpa en viss vara?Anf. 81 Jordbruksminister ():Fru talman! På den sista frågan har jag inget svar,för det kände jag inte till.Men jag kan upplysa om att både Storbritannienoch redan har fattat denna typ av beslut omatt avveckla systemet med djur i bur. Vi kommer - iden mån vi kommer att ha den ställningen i båderegering och riksdag - naturligtvis att följa vår kon-gress beslut. Frågan är på vilket sätt det ska ske.Kongressen var tydlig - det ska ske successivt. Detbetyder att vi inte gör detta från till en annan,utan det ska som alltid ske under ordnade former.Vad är djurens naturliga beteende? Är det att sittai en bur på det här viset? Jag har min uppfattning klar,men den är ganska lekmannamässig. Därför bad jagJordbruksverket och den expertis, de forskare och deveterinärer som verket har tillgång till att analyseradetta i ett vetenskapligt perspektiv. Jag vill gärna vetavad deras uppfattning är, och den utredningen kom-mer nu i vår.EU-stödet till böndernaAnf. 82 ():Fru talman! Många svenska bönder sitter nu ochväntar på EU-bidrag - EU-bidrag som är försenade.Huvudförklaringen till förseningen torde vara attlänsstyrelserna inte klarar av att hantera ärendena.Inget parti har väl mer pengar till detta än någotannat - men någonting måste göras. Bönderna blirlidande på grund av detta, och det finns också riskerför att vi inte kommer i åtnjutande av de pengar somvi skulle kunna få om vi kunde hantera frågorna ochärendena på ett bättre och snabbare sätt.Finns det några omedelbara planer från regering-ens sida? Jag frågar jordbruksministern.Anf. 83 Jordbruksminister ():Fru talman! Jag är väl medveten om det som Ha-rald tar upp. Detta är ett bekymmer. Byrå-kratin är både komplicerad och omfattande när detgäller utbetalning, och kontrollen från EU:s sida ärmycket stor.Här gäller det alltså att hitta ett - helst förenklat -system för utbetalningarna. Jag vet att Jordbruksver-ket arbetar med det. Men det är klart att det inte fårvara så enkelt att vi riskerar att det uppstår felaktig-heter, för då står vi inför hotet om sanktioner.Jag följer detta noga. Jag medger också gärna attJordbruksverket och länsstyrelserna inte längre får deextrapengar som de hade års slut. Detär en ytterligare komplikation, och det gör att manmåste prioritera ännu hårdare än vad man har gjorttidigare.Anf. 84 ():Fru talman! Regelverket, antalet blanketter och endel sådana saker behöver förändras. En del av dessaproblem råder vi inte över själva, utan vi måste klaraut dem tillsammans med andra länder. Det är ettganska långsiktigt arbete, vad jag förstår.Kan de svenska bönderna och länsstyrelserna för-vänta sig att det ändå kommer åtgärder som berör denadministrativa hanteringen av bidragsärendena inomden ?Anf. 85 Jordbruksminister ():Fru talman! Det är ingen fråga som regeringeneller går in och styr in i de-talj, utan vi har ett verk för detta, och det är . Där pågår ett kontinuerligt arbete medatt försöka förenkla så att man dels ska få ut pengarnai tid, naturligtvis, dels med de lite mindre resursersom man har ska kunna utföra detta arbete.Utbetalning av EU:s jordbruksstödAnf. 86 ():Fru talman! Jag skulle vilja fortsätta där HaraldNordlund slutade. Jag vill nämligen också ställa enfråga till handlar om ett akut problem när det gällerutbetalningen av EU:s jordbrukarstöd i , somär både och mitt hemlän.Kan tänka sig att gå in medakuta stödåtgärder till länsstyrelserna, t.ex. i vårt län,så att man får den administration som man måste ha?Annars riskerar bönderna i vårt län att helt tappalusten och sugen.Anf. 87 Jordbruksminister ():Fru talman! Nej, jag har inte några akutpengar häri fickan. Finansministern sitter här, och han ser intesärskilt välvillig ut.Jag tror inte att man genast kan förvänta sig att detkommer nya miljoner. Däremot har jag uppmanat,och jag uppmanar, länsstyrelserna och även att omprioritera inom den ram de har såatt bönderna får sina pengar men också så att vislipper drabbas av sanktioner från EU.Vi håller också på att titta på ett förslag om skulle kunna göra lite större enheter än länen närdet gäller utbetalningarna för att även den vägenkunna spara pengar.Anf. 88 ():Fru talman! Jag vill bara återigen erinra MargaretaWinberg om att för den enskilda företagaren så kandetta handla om att man inte har pengar att betala sinaräkningar med. Man skulle få EU-stödet den 27 de-cember. är det redan en månad försenat. Krono-fogden lär inte se mellan fingrarna i de här fallen.Detta är akut.När det gäller att omfördela stödet inom länssty-relserna så vet jag att också vetatt detta inte bara är en fråga för län, utan dethandlar om flera län. Det har kommit brev från fleralandshövdingar som är samlade. Jag hoppas att tar till sig dessa frågor riktigt ordent-ligt.Anf. 89 Jordbruksminister ():Fru talman! Jag vill självfallet att bönderna ska fåsina pengar, och jag önskar självfallet inte att Sverigeska behöva betala de ganska stora belopp som det i såfall rör sig om i sanktioner.Det är därför som vi tittar på möjligheterna attsamordna detta bättre mellan länen. Två eller flera länkan kanske slå sig samman just när det gäller utbetal-ning av stöd så att det kan hanteras på ett ställe. Detskulle sannolikt spara pengar.Anf. 90 var den sista frågan i dagens frågestund. Jagvill tacka regeringens ledamöter för deras svar påriksdagsledamöternas frågor. Likaså tackar jag riks-dagsledamöterna och åhörarna på åhörarläktaren ochframför TV-apparaterna.9 § Information från regeringen om statsrådetJan O besök i . 91 Statsrådet ():Fru talman! sedan landade jagpå Bagrams flygplats norr om . Detsom mötte mig var ett sönderbombat land.I dör av barnen före ål-der. 16 000 kvinnor dör på grund av bristandeeller obefintlig mödravård. 6 miljoner afghaner ärfortfarande i behov av internationella hjälpinsatser föratt överleva.Det var ohyggligt och fasansfullt men innehöllsamtidigt ett hopp. krig och förtryckunder är det nu möjligt att inledanågonting nytt.Därför känns det angeläget att här i kammaren in-för riksdag få berätta om erfarenheterna frånden här resan och presentera den strategi fördet svenska biståndet till de kommandetre åren som regeringen har fattat beslut om tidigare idag.På i lärde jag mig mer än jagkunnat föreställa mig om biståndets förutsättningaroch uppgift i kampen mot fattigdom och för säkerhetoch trygghet. Jag lärde mig också någonting om sam-bandet mellan migration och bistånd. Där ute, långtdär borta, börjar svensk flyktingpolitik.Låt mig, kammarledamöter, ta er med till Shoma-lislätten, den slätt vi åkte över från flyget in till Ka-bul. Vägen är kantad av röd- och vitmålade stenarsom markerar att vägen är röjd från minor men attåkrarna och resterna av hus runtomkring fortfarandeär dödligt farliga. I ligger fem mil-joner minor utspridda. De dödar och lemlästar varje4 000 människor. Shomalislätten är ett landskaphelt i brungula färger torka. Nedbrändafruktträd och vinstockar och sönderskjutna murar ärvad som återstår av det som en gång var Afghanistansfruktträdgård. Här bodde en gång hundratusentalsmänniskor som odlade sin jord. är slätten nästanhelt öde.På vägen tillbaka såg jaghur människor hade satt upp tält på den plats därderas hus en gång stått och hur de hade börjat röja påsina forna åkrar. Det var några av de 1 800 familjersom har återvänt de senaste veckorna.Shomalislätten fångar upp mina två starkaste in-tryck från besöket i , nämligen förödelsen- det sönderskjutna och förstörda - och människorna- de viljestarka och krigströtta - som är redo att byg-ga upp och bygga nytt med längtan att odla sin träd-gård.Där är det uppenbart att stöd och hjälp till värl-dens flyktingar i första hand måste ges på plats i denregion där flyktingarna faktiskt befinner sig. Det ärmänniskorna i som är detta lands störstaoch nästan enda tillgång. Deras vilja är att återvända.Deras längtan efter fred och utveckling är den avgö-rande kraften i det återuppbyggnadsarbete som nuinleds.Fru talman! Låt mig berätta om några av de män-niskor jag träffade i Kabul.Ostad mötte oss redan på flygplatsenoch följde oss genom hela besöket. Han är administ-rativ chef på regio-nala kontor i . Jag kände redan före min resa tillkommitténs omfattande arbete i med sina8 000 lokala medarbetare som driver 500 skolor. Vartredje lärare i hela har betalats av vårtland. av eleverna är flickor trots att det i prakti-ken varit förbjudet för flickor att gå i skolan. Undermina dagar i insåg jag också vilken roll Svens-ka Afghanistankommitténs arbete spelat för hela detsvenska biståndet och för anseende i detafghanska samhället.Före vinteruppehållet gick mellan 300 000 och350 000 barn i i skolan. Förenta natio-nerna och den afghanska ledningen har uttryckt för-hoppningen att 1,5 miljoner barn ska vara tillbaka iskolan vid skolstarten som i sker dagenefter nyåret, dvs. kommer attvara med och bidra till detta som jag tror är en deviktigaste investeringarna för framtid.Sida för nu diskussioner med , utbildningsmi-nisteriet och för attkunna bidra till ett snabbt resultat.Kvinnor och flickor är de som lidit mest. Undertalibanregimen skulle de förvandlas till tiggandeanalfabeter. Kvinnors rättigheter är ett mål i sig, mendet är också ett medel. Att satsa på kvinnorna är attsatsa på familjerna. Det genererar utveckling för helasamhället.Låt mig berätta om mötet med två kvinnor somredan är i full färd med att bygga ett nytt Afghanistan.Dr Mahboubie leder arbetet i någonting som kal-las . Lokalerna ligger i ettav de typiska lerhusen som klättrar på bergssluttning-arna i . Vi träffade och ett tiotalkvinnor från olika distrikt eller stadsdelar i staden.Tillsammans utgör de ett informellt nätverk, upp-byggt delvis i hemlighet redan under talibanregimen.Här lär sig kvinnor läsa och skriva. Här erbjuds ut-satta kvinnor skydd och terapi. Detta nätverk kananvändas till någonting större i arbetet för att spridakunskap om människorättigheter och erbjuda juridiskrådgivning. Vad de här kvinnorna håller på med är attlägga grunden för ett fungerande civilt samhälle. Härfinns det kraft.Dr var ännu en av de starka kvinnorjag träffade. Hon ansvarar för kvinnofrågor i inte-rimsregeringen. Vi möttes i hennes "ministerium" -jag säger det inom citationstecken, fru talman, för detär tillfälliga lokaler utan uppvärmning, fax, skrivbordoch medarbetare, men man har en vision om en nykonstitution som fullt ut inkluderar kvinnors rättig-heter. Hon är på jakt efter kvinnliga ingenjörer tillministeriet för återuppbyggnad. Hon har bidragit mednamn för att stärka kvinnorepresentationen i det lojajirga, det traditionella rådslag, som ska utses inomkort.Dr vill göra något konkret. Hon vill lever-era något till kvinnor snabbt. Interim-sadministrationen behöver resurser för att övertygaAfghanistans folk om att detta är början på något nyttoch något bättre.Det leder mig till det sista mötet jag vill berättaom i den här informationen, mötet med HamidKarzai, ordförande i interimsregeringen. Han varglasklar i sina prioriteringar. Han redovisade i fyrapunkter det som är viktigast för den fortsattafredsprocessen i Afghanistan.För det första gäller det säkerheten. Stora delar avlandet styrs fortfarande av lokala krigsherrar. Pro-blemet med miljoner minor har jag redan nämnt.Detta är ett samhälle som präglats av krig ochövergrepp. Det finns en hel generation somaldrig upplevt något annat än krig. Hundratusentalsmänniskor är fortfarande beväpnade. Den här proces-sen kommer att ta tid. Det återstår många problem attlösa. Men det är klart att människorna i Afghanistanär trötta på kriget. De vill se en förändring. Därför ärden humanitära hjälpen, insatser för återuppbyggnadoch långsiktig utveckling, självklara komponenterockså för att förbättra säkerheten.För det andra gäller det att stärka interimsadmi-nistrationen. Det råder ingen tvekan om att läget iAfghanistan är skört. Behovet av stöd, både politisktoch ekonomiskt, är stort. har bidragit med 1miljon dollar till administrationen. Under mitt besökstod det helt klart att en fungerande administration äravgörande också för säkerheten. Administrationenmåste kunna visa för människor att de kan erbjuda ettalternativ till kriget. Då arbetar tiden för freden. Sidakommer att besluta om en utökning av detsvenska stödet direkt till administrationen.Det tredje gäller undervisning. Om vi lyckas få1,5 miljoner barn till skolan har vi upp-nått något stort. Vi ska erbjuda barnen böcker i ställetför vapen. Utbildning ger starka och aktiva medbor-gare. Det är grunden för varje demokrati. Om admi-nistrationen lyckas leverera detta snabbt betyder detockså något viktigt för säkerheten.Det fjärde är kommunikationerna. Över hälften avvägarna behöver repareras. Vägnätet är en viktigförutsättning för hela utveckling.Jag ser ändå behovet av en fungerande in-frastruktur i ett bredare perspektiv. Det handlar ocksåom telefoner och fungerande elnät. Det finns i daginget fungerande telefonnät ens i huvudstaden.Jag vill passa på att nämna att insatsmed att bygga upp ett lokalt mobiltelefonnät kringKabul nu har kommit igång. Det är en insats somunderlättar den samordning som ska till mellan olikahumanitära aktörer på plats.Fru talman! har varit troget Afghanistansfolk genom decennier av krig, förtryck och torka.Vårt stöd fortsätter, och låt mig i det här samman-hanget än en gång nämna det avgörande arbete somutförts av svenska Afghanistankommittén.Regeringen har beslutat om en landstrategiför . Biståndet förhela perioden kommer att omfatta upp till en miljardkronor. Våra prioriteringar överensstämmer bra medinterimsregeringens och Karzais. Vår strategi inriktarsig på utbildning och hälsa, minröjning, jordbruk,stöd för att hävda folkrätten och främja freden samtsatsning på infrastruktur och vägar.Alla dessa insatser skapar de nödvändiga förut-sättningarna också för människor på flykt att kunnaåtervända hem. Vi understryker vikten av samordningmellan alla givare som strömmar till i nära sam-verkan med den afghanska ledningen.I förrgår avslutades den stora givarkonferensen iTokyo som än en gång visade att det internationellasamfundet är berett att satsa på en nyframtid för folk. För de kommande femåren har utlovats, i svenskt mynt, 47 miljarder kronor.Nu ställs krav på samarbete och uthållighet. Löf-tena från måste bli verklighet. Men det vikti-gaste är att människorna i vågar tro på enförändring. Först då finns det förutsättning för ut-veckling.Anf. 92 ():Fru talman! Jag har tidigare tagit uppAfghanistan ur olika synvinklar här. Det ska jag integöra . Jag förutsätter att ministern är väl informe-rad om hur diskuterat de här frågorna tidi-gare.Jag tycker naturligtvis att det är oerhört bra attministern också har varit på plats och sett situationen.Trots all kunskap man kan bära med sig från andrakonfliktområden är detta oerhört svårt att förstå omman inte har varit i landet och känt situationen in påhuden och sett den miljö som konflikten har utspelatsig i.Jag vill ställa en konkret fråga kring något somjag inte känner har tagits om hand. Det är något somjag vet har förekommit i alla andra konflikter, menkanske ändå dokumenterades först när vi såg krigenpå spela upp sig.Det gäller alla de sexuella övergrepp inklusivevåldtäkter som utförs av män - ofta av män i uniform- mot kvinnor. Det är ett systematiskt led i en krigfö-rande parts strategi.Det har ju förekommit även under de år man haftinbördeskrig, så det är ingenting nytt. Jag tror att detär oerhört viktigt för framtiden, för kvinnorna och detframtida att man kartlägger detta och attnågon lyssnar på dessa öden och nedtecknar över-greppen.Jag skulle vilja vädja om att detta blir gjort och attSverige tar initiativet eftersom jag inte har fått känne-dom om att någon annan har tagit på sig ansvaret fördetta.När det gäller frågan om sexuella övergrepp villjag att man för framtiden också tar med de övergreppav äldre män mot yngre män som har börjat kom-ma tillbaka. Det har funnits tidigare i traditionen.Talibanerna bestraffar detta på ett oerhört grymt sätt.Det börjar nu komma tillbaka. Jag tror att man skavara väldigt tydlig och säga att detta också är någotsom omvärlden inte accepterar. Det är viktigt att manfrån politiskt håll markerar detta innan det återigenfår fäste i det pashtunska samhället.Anf. 93 Statsrådet ():Fru talman! Detta är en de saker som kommerfram i det lokala arbetet och som vi faktiskt hadetillfälle att besöka.I doktor projekt bygger man i dagupp ett kontaktnät som innebär att det i de olika dist-rikten blir en informationsström i den verksamhetsom de redan har testat under de mest oerhörda för-hållanden.Det gäller just sådana problem som förnedrandebehandling, våldtäkter och andra kränkningar avmänskliga rättigheter som har med krigen att göra.I den andra ändan, interimsregeringen, arbetardoktor efter samma principer, nämligen medatt på bred front bygga ut kunskapen om och upplysaom vilka rättigheter människor har och att man harrätt att ställa krav på upprättelse när man har drab-bats.På plats var min omedelbara reaktion på detta måste se till att det nu sätts in resurser för inte-rimsadministrationen för att kunna stödja den härtypen av verksamhet. Det handlar om konkreta peng-ar så att de kan komma igång och mötas i det härarbetet.Jag delar helt uppfattningen att vi som utifrån en-gagerar oss i detta ska göra klart att det är fullständigtoacceptabelt, men också i praktisk handling delta ioch möjliggöra arbetet med att återupprätta de kvin-nor som har drabbats.Anf. 94 ():Fru talman! Vi vet att är ett oerhörtkluvet samhälle. Män och kvinnor lever separat. Detär oerhört svårt för de kvinnor som drabbats att be-rätta om det. För många kanske det t.o.m. är omöjligteftersom det kan hota deras framtida säkerhet.Det kräver att man närmar sig frågan och kvin-norna med särskilda metoder, metoder som gör detmöjligt för dem att berätta. Man kan inte väva in dettai något allmänt centrum eller allmän mottagning. Detkrävs stor kunskap om det afghanska samhället för attdessa kvinnor ska våga öppna sig och de väldigt ungaflickorna ska kunna berätta sina historier.Vi får inte glömma att det fortfarande pågår en delregionala konflikter i vissa delar av därövergreppen kanske fortfarande pågår. Det har varitförvånansvärt tyst om dessa övergrepp mot kvinnorunder årtionden.Man kanske inte har haft kunskap. Det har varitsvårt att tränga igenom och viljan har inte funnits. Numåste vi visa både kvinnor i och kvinnori andra konflikter var vi står. Det är det enda sättet attstoppa detta på sikt.Anf. 95 Statsrådet ():Fru talman! För det första delar jag helt den syn-punkt som kommer fram. Vi hade en diskussion justom detta när jag i går besökte Sida. Det intressantamed communityarbetet är just att det nu bedrivs ute-slutande av, för och genom kvinnor.När man diskuterar integrationen har jag sammauppfattning, nämligen att detta måste komma fram påett sätt som är möjligt där dessa kvinnor befinner sig.Man måste därför var mycket varsam.Vad jag och Sidachefen som deltog i besöket, fickpresenterat för oss var ett utomordentligt genomtänktförhållningssätt när det gäller den här typen av pro-blem. De kvinnor vi träffade hade utomordentligtavancerade föreställningar om hur det civila samhäl-let ska byggas upp och att det just innehåller närapersonliga kontakter med kvinnor på ett sätt som gördet möjligt för dem att bearbeta och vidareutveckladetta.Vi som kommer utifrån ska på ett allmänt planstödja detta med praktisk handling så att man kanåterupprätta dessa kvinnor. Jag håller helt med om attdet måste ske i värdiga former.Anf. 96 ():Fru talman! när vi beredde ärendetom svenskt deltagande i en säkerhetsstyrka i Afgha-nistan var i alla fall mitt intryck att det inte var sär-skilt tryggt och inte särskilt lugnt i ochatt det skulle kunna dröja rätt så länge innan mankunde vidta dessa konkreta hjälpåtgärder. Det somministern nu målar upp är lite grann en bild av kan gå in och vidta åtgärder. Stäm-mer den bild som vi nu fick att det nu finns pengaroch möjligheter att snabbt gå in och vidta åtgärder föratt hjälpa folk?Jag har en fråga till som gäller splitterbomber.Ministern har ju talat om minor och att detta är ettoerhört minerat land som måste röjas. Men i det se-naste kriget har det också fällts en stor mängd split-terbomber. De utgör också en mycket stor risk förbefolkningen. Jag undrar om man i planen har ålagtnågon att hjälpa till att rensa bort just splitterbomber-na.Anf. 97 Statsrådet ():Fru talman! Till att börja med vill jag beträffandesäkerhetssituationen säga att jag helt delar MarianneSamuelssons beskrivning av att säkerhetsläget ärmycket allvarligt. Den analys som jag gör i min redo-görelse för innebär dock en viss ny-ansering såtillvida att jag tror att förbättrandet avsäkerheten inte uteslutande är en militär fråga. Att vi sätter in en skyddsstyrka i är naturligtvisalldeles nödvändigt.Däremot vill jag påpeka en sak, nämligen att vialla trodde att , till följd av kom-binationen av torka och att sex miljoner män-niskor saknade mat, skulle kunna drabbas av en all-deles fruktansvärd svältkatastrof. Den har i det storahela avvärjts därför att maten kom fram, men inte tillvarje by och inte till varje hörn. Men jag kan göra enjämförelse med Bosnien där jag var . Där kom maten inte fram därför att livsmedelst-ransporterna stoppades för att man ville svälta ut sinafiender. Det har inte skett i . Läget ärfruktansvärt osäkert, och man kan inte färdas fritt påvägarna, tvärtom. Det går t.ex. inte att ta sig frånPakistan till . Men utvecklingen av mattrans-porterna visar att om det civila samhället erbjuderhjälpsändningar är det svårt för dessa lokala warlords att stoppa det.