prot · GP0991 · 2002-04-05 00:00:00 — Är det den lösningen rege-ringen kommer att välja? Kan vi få ett besked på denpunkten här , ?Herr talman! Det behövs ett nytänkande kring attförebygga ohälsa. Vi måste se människan som enhelhet hela livet. Hälsa är beroende av ett arbetslivsom rymmer stimulans, medinflytande, ansvar ocharbetsglädje, men också av ett liv utanför arbetet somrymmer motion, relationer och social och ekonomisktrygghet.När det gäller arbetslivet har vi föreslagit ett meraktivt arbete från riktat mot småföretag för att få i gång det systematiska arbetsmiljö-arbetet. Detta har regeringen sagt nej till.När sjukdom inträffar behövs snabba insatser.Försäkringskassan måste få ta huvudansvaret och gesmer resurser för att kunna rigga en organisation därköerna byggs bort. har anslagit 6miljarder . Detta har Socialdemokraterna,sagt nej till.Läkarbemötandet är av stor betydelse. I ,som har mycket höga sjuktal, finns en kommun somklart avviker från omgivande, nämligen Övertorneå.Där finner man en läkare som möter varje patientmed orden: Vad kan jag hjälpa dig med för att du skakomma tillbaka till arbetet? Att tänka hälsobetingatockså vid en sjukdomsbild är ett nödvändigt utgångs-sätt men tyvärr inte alltid självklart.Det behövs ett nytänkande kring samordning avrehabiliteringsinsatserna. vill hadet som föreslog i sin utredningRehabilitering till arbete - en reform med individen icentrum. Där finns analysen över att det finns olikaanledningar till sjukfrånvaro och att det därför behövsolika insatser - ibland från arbetsgivaren, ibland frånsjukvården, ibland från speciella rehabiliteringsklini-ker och ibland från företagshälsovården. be-hövs ett helt annat jobb.Varje individ är unik och har unika behov. Därförmåste någon ansvara för samordningen. Kristdemo-kraterna har hävdat att förslaget om professionellautredare ska iscensättas. Det är de som ska samordnainsatserna. Detta har regeringen med stödpartier ock-så sagt nej till. Varför har inte regeringen kunnat tatill vara de här förslagen, som faktiskt skulle kunnaförändra situationen på kort sikt? I stället står mansom ett tjurigt barn, stampar med foten i marken ochsäger: Nej, nej, nej.Herr talman! Det är Socialdemokraterna, som har ansvaret för dagenshöga sjuktal. De har inte klarat att vidta någon hand-ling som ens brutit trenden. Kostnaderna har fortsattatt skena och förhållningssättet har bara varit: Numåste vi nog skicka in lite mer pengar i systemet. Detär ett fullständigt misslyckande. Utredning pågår,heter det som vanligt. Det är ett hån mot alla männi-skor som får gå långtidssjukskrivna i onödan pågrund av brist på snabb och fungerande rehabilite-ringsverksamhet.Herr talman! Jag står självfallet bakom alla vårareservationer, men nöjer mig för tids vinnande medatt yrka bifall till reservation nr 2.Anf. 4 CARLINGE WISBERG (v) replik:Herr talman! När man lyssnar på man få intrycket att har tillgångtill den tulipanaros som kan lösa hela den problematiksom vi hanterar i det här betänkandet.Nu är det väl så, om man ska vara riktigt ärlig, attinte ens riktigt fullt ut tror på det honframför som lösningen. Hela situationen är naturligt-vis betydligt mer komplex än vad försöker göraden till. Jag finner egentligen inte att de framställ-ningar som levererar har ett till-räckligt materiellt innehåll för att man ska kunna sägaatt det är en lösning. Det kanske är en liten bit på väg,precis på samma sätt som alla andra lösningar somdet nuvarande regeringsunderlaget faktiskt jobbarmed.Maria gjorde också en historisk beskriv-ning. Jag får ändå göra lite nedstämd.Jag tycker inte att vi som parti fullt ut behöver taansvar för regeringsunderlaget för det styre vi hade ilandet . Kanske rikta den frågan lite mer till sin nuvarande kollegaMargareta , som hade ett betydligt störreinflytande än vårt parti hade under den mandatperio-den.Det hela bottnar också i den problematiska situa-tion som en tidigare borgerligt märkt regering försattelandet i. Det noterade jag att faktisktglömde bort.Sedan har jag en fråga. säger attsituationen uppstod genom att man sparade på kom-munerna. Det är helt riktigt. Det sparades på kommu-nerna. Men det berodde på att man inte vågade kapa ibidragssystemen. På vilket sätt skulle det ha förbättratför dem som hade de minsta resurserna i den härsituationen?Anf. 5 () replik:Herr talman! Jag noterar att Carlinge Wisberg villfortsätta att avsäga sig ansvaret. Men är det väl ändå så att Carlinge Wisberg har ingåtti regeringsunderlaget och därmed är ansvarig fördagens höga sjuktal. Ingenting har gjorts som harbrutit trenden.Nej, det finns säkert ingen tulipanaros, men detjag efterlyser är åtgärder som faktiskt snabbt kanåstadkomma en förändring. Jag menar att vi seriösthar de åtgärderna. Vi satsar 6 miljarder till försäkringskassesystemet för att man skakunna få i gång en snabb rehabilitering, så att männi-skor inte behöver gå sjukskrivna långa tider därför attdet inte finns någon som kan samordna rehabilite-ringen. Det är en mycket konkret åtgärd. Denna troruppenbarligen Carlinge Wisberg inte kan förbättrasituationen. Har 6 miljarder ingen betydelse? Varförhar ni sagt nej till dem?När det gäller försäkringskassorna har ni i ställetskurit ned anslagen . Är det en riktig poli-tik? Har detta hjälpt försäkringskassorna att kommatill rätta med sjuktalen, eller har det stjälpt derasverksamhet? Jag skulle vilja ha ett besked av CarlingeWisberg på den punkten. Det är lite av ett feghets-symtom att skjuta ansvaret ifrån sig. Ingår man iregeringsunderlaget får man faktiskt ta konsekven-serna av det. De tal och de siffror som vi har för sjuk-försäkringskostnaden är majoritetens ansvar.När det gäller besparingarna på kommunsektornkan jag säga att vi valde en helt annan modell. Vi skarinte på kärnverksamheten under den borgerliga rege-ringstiden, inte heller när vi lade fram våra bespa-ringsförslag. Det kan jag återkomma till i ett senareinlägg. Jag ser att min talartid är slut.Anf. 6 CARLINGE WISBERG (v) replik:Herr talman! Jag kommenterade det regeringsun-derlag som själv diskuterade, perioden1994-1998. Självfallet har jag ett ansvar för periodenefter . Det ska kanske noteras här.Maria försöker göra ett nummer av 6miljarder extra till sjukförsäkringen. Men var tarMaria de pengarna?Maria svarade heller inte på frågan påvilket sätt man åstadkommer en förbättring genom attkapa i bidragssystemen. Den fördelningsmässigaprofilen skulle det kunna vara intressant att få enutveckling av.Sedan finns det en rad i er reservation som jagockså skulle vilja ha ett litet förtydligande av. Det stårså här: "Den enskilde måste också själv ta ansvar föratt ta tid för sammanhängande återhämtning och vi-la." Det skulle vara intressant att höra tankegången lite ytterligare bakom just denmeningen, så att vi andra som kanske inte riktigtförstår får en möjlighet att förstå innehållet i den.Anf. 7 () replik:Herr talman! Vård, skola och omsorg var mantrati valrörelsen senast. Och det kan bli det även detta år.Vi har levt upp till att skydda de verksamheterna ialla våra budgetar. Det är därför vi har prioriteratbidragen till kommunerna, för att man ska kunnahålla de här verksamheterna på en rimlig och bra nivåäven i besparingstider. Det gör att vi hellre ser skär på nivåerna i bidragssystemen till förmånför de här kärnverksamheterna. Det finns naturligtvisen absolut smärtgräns, men under en besparingsperi-od har vi valt det systemet i stället.Flexibiliteten i arbetslivet, möjligheten till vila harbl.a. att göra med arbetstidens förläggning. Man kanunder olika tider av livet få förlägga sin arbetstid påolika sätt. Det är en av de faktorer som medför attmänniskor får ihop sitt livspussel på ett bättre sätt,som möjliggör att tid skapas för vila och rekreation.Det ansvaret har man naturligtvis alltid som individför sin egen skull. Sin egen hälsa har man ett ansvarför. Sedan har arbetsgivaren ett ansvar för att det skakunna tillskapas goda villkor i arbetslivet. Det tredjeansvaret har samhället genom att skapa en lagstift-ning som möjliggör detta för individen ,men också i arbetslivet.De hälsofrämjande strukturerna är ett delat ansvar.Du behöver bygga dem själv, arbetsgivaren måstemedverka till att bygga dem och samhället, politiker-na genom lagstiftning, måste också hjälpa till attbygga dem.Jag noterar att Carlinge Wisberg inte tror att 6miljarder ytterligare skulle ge någon förbättringsmöj-lighet genom att köerna kan kapas inom rehabilite-ringsverksamheten. Det var mycket intressant attnotera att det är anledningen till att ni har sagt nej tilldetta.Anf. 8 ():Herr talman! Jag inleder det här anförandet medatt yrka bifall till reservation nr 3 under punkt 3 ochtill reservation nr 11 under punkt 12.Arbetsliv, ja, det är ett väldigt stort område. Dethandlar om det mesta här i livet. När min äldste grabbvar liten, han var kanske , diskuterade vi hurdet skulle gå till när han skulle klä på sig. Vi skulle iväg till dagmamman, och det var lite bråttom. "Kantälv", sade . Jag sade: Kan vi inte hjälpas åt.Han gav sig. Vi hjälptes åt och så kom vi i väg.Sedan kom vi hem, och jag skulle ställa mig attdiska. Då sade han återigen detta med att "hjälpas åt".Fast han sade "lällpas åt", för han talade inte rent viddet laget. Detta är någonting som har fastnat i mittminne, både att "kan tälv" ibland kan vara ett brauttryck, men också att "lällpas åt" är oerhört viktigt.Det är kanske någonting som regeringen borde tafasta på. Vi kanske skulle hjälpas åt i ett lite störreunderlag än bara det regeringsunderlag som finns.Jag upplever att dessa tre års motionsskrivande frånoppositionens sida inte precis har lett fram till attregeringen har tagit intryck av vad som har skrivits. Istället har de tre åren i stort sett på många av dessaområden blivit ett misslyckande.Sjuktalen har fortsatt att skena. Det är mångamänniskor som i onödan är sjukskrivna och som liderav detta. Kostnaderna för samhället är stora. Vi beta-lar ut 108 miljarder i ersättningar, plus allaandra kostnader som kommer för rekrytering ochvikarier som kanske inte finns. Produktionsbortfallet iolika verksamheter är också stort. Alla dessa kostna-der hade vi kunnat undvika om vi hade hittat andralösningar.Jag är övertygad om att det finns fler lösningar omman tittar på de förslag som finns från oss som intedeltar i regeringsunderlaget. Jag tror att 11-punkts-programmet är ett steg i rätt riktning. Men man måstekomma med konkreta förslag utifrån det. Det räckerinte med att bara prata.Visst har sysselsättningen ökat i landet. Men ty-värr har nästan hela sysselsättningsökningen ätits uppav att sjukskrivningarna har ökat i nästansamma mån. Vi har fått en ökad sysselsättning i sam-hället på några tiondels procent. I stället är det mångasom är sjukskrivna. För de människor som är sjuk-skrivna är läget nästan lika hopplöst som för de ar-betslösa. Här måste regeringen ta till krafttag på etthelt annat sätt än vad den har gjort.På 90-talet var det bara fråga om att se till attmänniskor kom bort från den öppna arbetslösheten.Man införde ALU, arbetslivsutveckling. Det var branär katastrofen var nära. Då fick man ut människor pågolvet, och människor kunde göra något annat än attbara gå hemma och sörja över de arbete som de intelängre hade. Den åtgärden har man kunnat ta bort.Men vi har inte hittat de nya åtgärderna, de somskulle stoppa ohälsotalen. betalar vi för nedskär-ningarna. Vi betalar för att vi inte haft tid att ägna ossåt arbetsmiljöfrågor . fårvi notan, och den är förskräckande stor.Herr talman! Från sida hade vi väl-komnat om det kommit förslag från regeringen. Detvar aviserat en proposition om folkhälsan. Det var aviserat en proposition om finansiellsamverkan för att få ett bättre genomslag för de åt-gärder som vi faktiskt kan vidta. Det blev bara enliten tumme av det. Det händer inget konkret.Centerpartiet föreslår ytterligare en utredning omohälsan. Den ska kanske inte så mycket utreda ohäl-san som vad det är som gör att vi håller oss friska.Vad är det som gör att vissa kommuner har lägreohälsotal än grannkommunerna? Vad är det som göratt man i t.ex. har betydligt lägre ohälsotal äni ? Dessa frågor behöver vi också vändapå. Vänd på det hela, och ta vara på det friska.Vi behöver ha gemensamma tag och gemensam-ma ansträngningar från olika myndigheter. Det hjäl-per inte att man har bra program på arbetsförmedling-en och var för sig när det kanske ären tredje sak som är viktig. Det kan vara familjensekonomiska situation som gör att jag både får ont imagen och dessutom har svårt att gå till jobbet, efter-som det händer någonting annat. Jag kanske intelyckas riktigt bra och missköter mig. Jag får inteavancemang och känner mig misslyckad på jobbet.Det kanske är helt andra saker som man behöver engemensam ingång till för att människor ska få detbättre.Det behövs flexiblare arbetstid, mer makt åt män-niskorna, inflytande och delaktighet. Det är väldigtviktiga frågor. Det gäller inte att generellt förkortaarbetstiden. Det tror jag inte på. Vissa människortycker att det skulle vara katastrof att inte få arbetamer än . är i minsta laget fördem som tycker att det är jätteroligt, som inte harnågon familj än eller som har vuxna, flygfärdiga barnsom klarar sig själva. De vill gärna fortsätta medjobbet.Låt det bli flexibilitet. Vi hade en utredning somLaila och jag deltog sedan.Resultatet av utredningen var att arbetstidens längdoch förläggning var väldigt viktigt och att vi kundepåverka det själva. Det var många förslag i den somheller inte har blivit genomförda. De hade kunnatgenomföras. Vi lever fortfarande med en gammalarbetstidslagstiftning. Vi har den svenska grundläg-gande och har en EG-rätt ovanpå detta.Företagshälsovården är också ett område som vibehöver göra mycket mer av. Man avskaffade bidra-gen. Det beklagar jag , eftersom vi var delaktigai det beslutet. Det innebär att företagshälsovården harfått en väldigt minskad betydelse. Vi behöver ändrapå det betydligt och se till att den vår bättre resurser. är av de anställda i de stora företagen del-aktiga i detta. I de mittimellanstora är det . Mende små företagen utnyttjar bara företagshälsovårdentill 28 %.Det är någonting som vi på olika sätt borde ge aktpå. Vi måste se till att de små företagen får tillgångtill företagshälsovård med paket som fungerar fördem. De måste också få hjälp av företagshälsovårdenför att se till att skapa den goda arbetsmiljön, detarbete som människor kan trivas med och där de intedrabbas av skador.De "gamla" problemen har blivit värre. Det är flermänniskor som skadas i arbetet och som får arbetsre-laterade sjukdomar i rörelseorganen, osv. Ett nyttproblem är utbrändhet och stress. Det har jag berörttidigare, även om jag inte direkt har sagt ordet. Sedankommer det ett nytt problem inom inte minst barnom-sorgen med buller.Barn drabbas av tinnitus. Har någon upplevt det-ta? Många har gjort det och vet hur det är att det alltidär någonting som ringer i örat. Det är aldrig riktigttyst. Att uppleva tystnaden kan ibland vara någontinghelt fantastiskt. Men den som har drabbats av tinnituskommer aldrig att få uppleva det igen.Därför är det så viktigt att vi hittar system så attinte barngrupperna blir för stora. Vi måste dämpalokalernas bullerförmåga så att man får ned den fak-tiska bullernivån i mycket större utsträckning. Vimåste se till att barngrupperna är så små att man intefår dessa problem. Detta är också en fråga som vibehöver behandla. Det kanske inte gäller exakt dethär problemet enskilt. Men vi har inte ens kommit tillrätta med det vi har jobbat med länge, utan problemenfortsätter att öka.Det kan gälla en sådan liten detalj som anpassadskyddsutrustning. Om inte handskar, handtag ocholika saker passar riktigt bra blir det ingen hjälp ochinget skydd. Då blir det i stället någonting som baraär besvärligt, och så används det kanske inte. Det ärockså någonting som är viktigt i den situationen därvi har många människor som jobbar på vikariat ochhar korta anställningstider. De har också rätt att haskydd, och det ska passa för dem.Herr talman! Vi behöver göra mer och göra ge-mensamma insatser på detta område. Från Centerpar-tiets sida tänker vi fortsätta att arbeta med dessa frå-gor. Vi hoppas att vi kan göra det gemensamt medövriga partier.Anf. 9 CARLINGE WISBERG (v) replik:Herr talman! Det var lite klädsamt att MargaretaAndersson beklagade att var medoch avskaffade bidragen till företagshälsovården,vilket jag naturligtvis uppskattar. Jag är företrädareför linjen med obligatorisk företagshälsovård somjobbar i förebyggande syfte.I er reservation skriver ni: "Vi är inte redo att fö-reslå ett generellt statsbidrag till företagshälsovår-den". står alltså fortfarande kvar vid sinåsikt att företagshälsovård är bra, men det är inte såbra att det ska vara ett obligatorium för företagarvärl-den att tillse att den finns och fungerar.I stället säger ni: "bör dockkunna träffa överenskommelse med arbetsplatser medmånga långa sjukfall om att köpa in medicinsk ex-pertis (företagshälsovård). "Skulle det här då fungera som någon form avsjukvård, eller skulle det vara ett aktivt arbetsmiljöar-bete för att förhindra kommande eventuella sjukfall?Och vem ska betala?Det var en fråga. I en annan reservation står det såhär: Människor måste få mer makt över den egnaarbetsmiljön. Det är naturligtvis en uppfattning somjag delar. Vi driver också krav som gör att det blirmöjligt för de anställda att hävda sig och att hävda sinåsikt och sina intressen när det gäller en taskig ar-betsmiljö.Jag ser dock inte någonstans receptför att ge de anställda någon makt på arbetsplatserna iden här frågan. Kanske nu kanredovisa lite grann hur hon vill utveckla de anställdasmaktbefogenheter i det här ärendet?Anf. 10 ()replik:Herr talman! Företagshälsovården är en bra orga-nisation. fanns det vissa delar som kanskeinte fungerade som de skulle. Man hade bl.a. en sjuk-vård inom företagshälsovården som egentligen intehör dit. Man kan komma överens om det och skrivaavtal om det, och då tycker jag att det är okej. Menman ska veta vem det är som gör vad.Företagshälsan ska kunna finnas. Det är företa-gens ansvar att se till att den fungerar. Man ska ocksåha möjlighet att om man så vill köpa in de tjänstersom kan behövas, från eller någon annanvårdgivare.Det viktigaste är ett förebyggande arbete - att setill att människor inte hamnar i ohälsa. Man ska se tillatt man förebygger ohälsa genom tekniska och orga-nisatoriska lösningar. Just de organisatoriska lösning-arna, dvs. att se till att man i stället för att ha en brantorganisation i företagen har en platt sådan, tror jag ärviktiga för att man ska känna sig delaktig och för ska kunna påverka i olika sammanhang.En hel del kan man avtala fram, men en del ärockså en form av företagskultur, dvs. att man lyssnarpå sina medarbetare. Har man väl börjat göra det såupptäcker de allra flesta att arbetet fungerar bättre ochproduktionen ökar. Det är alltså en vinst även förföretagen och produktionen.Anf. 11 CARLINGE WISBERG (v) replik:Herr talman! Jag uppskattar naturligtvis att är tydlig när det gäller att företags-hälsovården inte ska syssla med sjukvård utan medförebyggande arbete för arbetsmiljön. Det är enmycket markant skillnad mot de borgerliga partikol-legerna, som ju pratar i helt andra termer när det gäl-ler företagshälsovården.Som motiv till att man ställde sig bakom detta attta bort det statsbidrag som fanns tidigare anger att det fanns delar som inte fungerade så bra.Det skulle då legitimera ett slopande av denna verk-samhet, som vi tycker är väsentlig. Hade det inte varitbättre att man hade tagit tag i frågan och sett till att debitar som inte fungerade bra faktiskt började fungera istället? Det är den synpunkt som jag har. Margaretakanske kan svara på den frågan.Margareta tar också upp de platta or-ganisationerna som en väg till att påverka och förbätt-ra situationen. Jag har själv arbetat inom industrinoch sett de s.k. platta organisationerna. Med den erfa-renheten tillåter jag mig nog att hysa ganska så kraf-tiga tvivel på att det skulle vara någon lösning i dethär fallet. Jag vidhåller nog att det handlar om stärktafackliga rättigheter om man ska göra något rejält iden här frågeställningen.Anf. 12 ()replik:Herr talman! Återigen vill jag säga att företags-hälsovården inte ska vara någon primär primärvård,utan företagshälsovården ska vara vad den är. Sedankan man komma överens med omhur det hela ska fungera. De möjligheterna finns.I vissa delar kan jag beklaga att det blev som detblev. Resultatet blev värre än vad jag hade väntatmig. Jag trodde inte att företagshälsovården skulleminska. Det var en besparing i de besparingstidersom vi led av . När vi ser facit ochvad som hände så är det många beslut som man hadeönskat att man inte hade behövt fatta. Men som detsåg ut med en skenande statsskuldså hade vi tyvärr inte så mycket annat att välja på. Dehär frågorna kom upp, och någonstans skulle man tapengarna. Man skar, och på vissa ställen blev det intesärskilt lyckat.Vi var ganska medvetna om att det här kanske intevar de bästa lösningarna, men jag tror att vi kan byg-ga upp de här funktionerna igen och då göra det på ettbättre sätt. Vi kan bl.a. se till att det blir en tonvikt påförebyggande hälsovård inom företagshälsovården.Likaså kan man genom olika kampanjer och genominformation också se till att arbetsledning och sådanasaker kommer att fungera bättre på företagen. Det ärju också ett ansvar för företagen att se till att detta blirbättre. Genom olika former av insatser ökar man ochförbättrar produktionen. Sjukskrivningar och bortova-ro från företagen är ju en förlust även för företagarna.Man tjänar inte på att ha sjuk personal. Det är väldigtdyrt. Därför är jag övertygad om att man även frånsvenskt näringslivs sida ser de här frågorna som vik-tiga och tänker fortsätta att arbeta i en positiv rikt-ning.Det kommer att ta ett tag, och tyvärr kommermånga att drabbas av detta. Men ju mer vi kan göratillsammans och ju fler insatser vi kan göra tillsam-mans, desto bättre skulle det vara för både det svens-ka samhället och, framför allt, för innevånarna.Anf. 13 ():Herr talman! I dagens debatt är vi delvis överensoch delvis, i väldigt mycket, inte överens. Vi är över-ens om att de lavinartade ökningarna av sjukskriv-ningar är en katastrof. Det är en katastrof för männi-skorna som lider, det är en katastrof för dem somdefinitivt tappar fotfästet i arbetslivet därför att demår dåligt och det är en katastrof för eko-nomi.Arbetslivet är sjukt, och det är allvarligt. I ett landsom har haft ambitionen att skapaett bra arbetsliv är arbetslivets sjukdomar enmycket allvarlig sjukdom.Men vi är inte överens när vi beskriver den all-männa bilden av arbetslivet och inte heller när vi talarom metoder - på vilket sätt vi ska kunna bota den härallvarliga sjukdomen.Jag kan berätta att jag har sett arbetsmiljöer imånga länder. Människor som jag, som har bytt land,lever mycket mer i hela världen än de som har stannathemma. Vi har släkt och vänner överallt. Jag har settarbetsplatser i , i , i och iTyskland och jag kan intyga att de svenska arbets-miljöerna är bland de vackraste och bästa jag har sett.Jag har sett journalister från stora franska TV-bolaghäpna av förvåning och beundran inför de arbetsplat-ser som svenska journalister har till sitt förfogande.Så det är inget fel på den fysiska arbetsmiljön i Sveri-ge! Självfallet finns det vissa undantag, men standar-den är hög.Men hur är det med den sociala och psykiska ar-betsmiljön? Det är den fråga som vi borde ställa osssjälva. Min bild är att det finns så många regler, såmånga normer och så många lagar om arbetslivet attoerhört få människor känner sig fria i vardagens ar-bete både bland arbetsgivare och bland arbetstagare.Känslan av ofrihet skapar stress. Vi har för mångabestämmelser.Jag har jobbat med arbetslösa människor som villkomma in i arbetslivet, och jag har sett hur mycket demåste lära sig för att begripa den nya miljö som devill komma in i. Det är en labyrint. Man måste blispecialist på arbetsrätt om man vill starta eget.