prot · GP0956 · 2002-01-23 00:00:00 — Ordsom respekt, auktoritet, kunskap, konsekvenser ochvuxnas ansvar som normsättare måste åter bli ensjälvklarhet.En skola där det råder dålig ordning på lektioneroch raster drabbar alltid de elever som bäst behöverhjälp och stöd. Studiemotiverade elever klarar sigsom bekant alltid oavsett undervisningsform ochordning. Svaga elever får däremot de här problemen.Det nationella regelverket måste kort sagt förfinas såatt skolan kan bli en arbetsplats för kunskap där såvälelever som lärare kan känna trivsel och trygghet. Härväntar vi med spänning på ochandra kommittéer som ska komma fram med verktygsom ger rektor möjlighet att verka i den riktning somvi anser vara den rätta.Fru talman! Trots detta är det allra viktigastestyrinstrumentet i våra skolor snarare attityden till detuppdrag som ligger på varje enskild skola, enligt mittsätt att se det. Detta låter sig inte styras av lagar ochförordningar. Det styrs med arbete med attityder ochvärderingar. En framgångsrik skola förutsätter någraviktiga fundamenta, t.ex. ett tydligt ledarskap, entydlig pedagogisk idé, en genomarbetad idé som tarmed hela kunskapsbegreppet, inklusive förhållnings-sättet mellan alla inblandade. Enbart en gemensam,låt oss kalla det, affärsidé som är känd av alla inblan-dade, kommunicerad och godkänd, kan nå framgångoch skapa en framgångsrik skola. Uppföljning avverksamheten och höga förväntningar, som några harpratat om, är viktiga instrument. Inte minst krävs detvuxna som tar ansvar, som inte abdikerar från sittuppdrag, som ser fel och påpekar fel. Här har vi bris-ter.Fru talman! Jag skulle önska att vi kunde införas.k. umgängeskontrakt i vår svenska skola. Dethandlar om en kontrakt mellan eleven, hemmet ochskolan. Det handlar om just ett kontrakt där skolanförbinder sig att svara för utbildningsmomentet ochdär varje enskild elev ses med de förutsättningar somvarje elev har med sig när man kommer. Eleven å sinsida ska förbinda sig att acceptera de regler och nor-mer som finns på respektive skola. De vuxna ska tasitt ansvar för att det här ska kunna genomföras.Fru talman! Det har talats mycket om resurser iskolan. Talet om fler vuxna i skolan som en lösningsom ska gälla tycker jag är synnerligen enkelspårigtoch ett sätt att skylla ifrån sig. Vad hjälper det medfler vuxna i skolan om de vuxna inte är beredda att tasitt vuxenansvar fullt ut och vara konsekventa i sinnormbildning? Det arbetet måste starta tidigt i för-skolan och följa hela vägen ut.Läraren måste naturligtvis återfå sin auktoritetsom ledare, men den kan man bara återfå genom attvara kunnig i sin yrkesroll och genom att ta sitt an-svar som vuxen. Här måste lärarutbildningen ta sittfulla ansvar och poängtera vikten av en förändringhärvidlag.Fru talman! Den vålds- och mobbningsspiral viser kan brytas, med det förutsätter både en änd-rad lagstiftning på några viktiga områden och enradikalt ändrad syn på vuxnas roll som normsättare iskolan. Det måste bli naturligt att våga ställa krav, attta ansvar för sina handlingar och att våga vara justvuxen.Anf. 111 ():Fru talman! Se mig och älska mig! Det är ropen vihör från ungdomsvärlden. Det är rop som iblandtar sig felaktiga uttryck. Alla människor vill bli äls-kade. Alla människor vill bli sedda. Vi vill bli älskadepå samma sätt som sker när de nyblivna föräldrarnastår vid det lilla barnet säng och tittar på och beundrardet lilla underverket i timtal. Denna kärlek är svår attbeskriva. Den finns bara där. Det är något som vi allainnerst inne vill uppleva. Det här lilla barnet har intepresterat något för att få den här kärleken. Den barafinns där.Men vad är det som har hänt? Varför är ropen såstarka från ungdomsvärlden ? Vi som alla tillhörvuxenvärlden har ett stort ansvar för det som händer.Vi måste alla rannsaka oss själva och fråga: Vad harvi gjort med de unga - de som en gång var det härlilla barnet?Fru talman! Samhället har utvecklats till ettstressamhälle där vi inte längre har tid för och medvarandra. fanns det möjligheter för föräldraratt gå ned i arbetstid. Det var t.o.m. så att båda intebehövde arbeta för att kunna försörja familjen. I dagär det en omöjlighet för de flesta. Föräldrar tvingasmer eller mindre att lämna bort sina små barn 8-10timmar per dag, ibland mer.Dagens unga har växt upp i stora förskolegrupperdär personalen inte räcker till. Den som skriker högstfår uppmärksamhet. Personalen på landets förskolorgör ett fantastiskt jobb, men armarna räcker inte till.Individen blir inte alltid sedd. Från förskolan kommerbarnet sedan till skolan. Då hamnar man i en ännustörre grupp. Här ska en lärare bekräfta och tillgodoseindividuella behov hos 30 elever som lära-ren ska vara kunskapsförmedlare. Det säger sig självtatt den här ekvationen inte går ihop.Om ett barn har tur har det möjlighet att prata medsina föräldrar i genomsnitt om dagen.Men det är inte alla barn som får den här möjligheten.I dag finns det nämligen inte många vuxna som talarmed ungdomar utan att få betalt för det. Det är enskrämmande verklighet.Fru talman! Det är inte enbart med lagstiftningsom vi kan komma till rätta med denna utveckling.Det krävs attitydförändringar. Det krävs en vilja att seoch att lyssna på dagens unga. Politiskt måste vi ock-så ta konsekvenser. Vi måste utforma system som gördet möjligt för de föräldrar som så önskar att gå ned iarbetstid utan att förlora ekonomiskt på det.Maxtaxan löser inte problematiken i förskolan.Det är antalet barn i barngrupperna som måste mins-ka. Först då kommer armarna att räcka till för varjebarn. Först då kommer varje barn att få möjlighet attbli sedd och att bli bekräftad. Det är samma sak iskolan. Det är inte enbart antalet lärare som måsteöka, utan det är antalet elever i varje grupp som måsteminska.Fru talman! Det finns säkert en hel del till att göraför att komma till rätta med de uttryck som vi ser . Men vi kan inte stillatigande se på när barn ochunga utsätts för våld i hemmet, i skolan eller på stan.Våld föder bara mer våld och löser inga konflikter.Det behövs mer vuxennärvaro i ungas liv för attförmedla sunda värderingar. Om vi abdikerar frånvårt vuxenansvar, då kommer de värderingar somdata- och TV-spel samt våldsfilmer står för att formamorgondagens samhälle. Det är klart att om det är såvi vill ha det så ska vi fortsätta att blunda och iblandkanske kisa till och förfäras över utvecklingen. Menom vi vill ha en förändring så måste vi öppna ögonen.Vi som vuxna måste finnas där med en fast hand ochen varm famn och guida våra barn och unga genomlivet. Jag vill ha en förändring. Frågan är om du villha det.Anf. 112 ():Fru talman! Ingenting är så svårt att diskutera somintegration. Alla är överens om att vi behöver den,och ändå stöter vi så ofta på så grymma och hemskahändelser som mordet på , händelser somvisar att det finns människor som lever helt utanförvårt samhälle mitt i vårt samhälle.Jag tittade på en samling kolumner som jag hadeskrivit 1993. De hette Diskrimineringen 1, Diskrimi-neringen 2 och Diskrimineringen 3. Jag var så rädddå för explosionen av våld som kan komma när olikagrupper aldrig träffas i samhället. Och tyvärr måstejag säga att denna rädsla har fått grund.Det finns undersökningar, t.ex. den stora un-dersökningen om brandkatastrofen i , somvisar att stora grupper invandrare lever mitt i detsvenska samhället utan att kommunicera med dettasamhälle och utan att förstå vad som händer i sam-hället. Denna brist på kommunikation föder miss-tänksamhet och en viss aggressivitet mot det svenskasamhället.Jag tror att vi aldrig någonsin kan komma åt pro-blem som ser så grymma ut som mordet på Fadimeom vi inte kan kommunicera. Men hur ska vi då brytadenna osynliga mur som har vuxit upp mellan olikagrupper i samhället? Där finns det faktiskt väldigtmycket att göra, och där har väldigt lite gjorts. Mankan inte kommendera fram integration. Man kan intege en befallning: ska ni börja träffas! Det fungerarinte på det sättet. Det enda som hjälper är att männi-skor ur olika etniska grupper blir kommunikations-länkar, levande broar, mellan grupperna. Och där harvi sett väldigt få förbättringar i det svenska samhället.Fadime talade om invandrarorganisationerna och vadde skulle ha kunnat göra för att konflikter inte skulleuppstå. Men invandrarorganisationerna är precissom de var mycket marginaliseradeorganisationer som har få resurser och få möjligheteratt ta initiativ att ställa upp för människorna för attetablera kontinuerliga kanaler för kommunikation ochdialog.Det har funnits andra tragiska händelser under densenaste tiden som också har understrukit denna bristpå kommunikation och som illustrerar avstånden somfinns mitt i samhället. En sådan händelse var heladiskussionen som ägde rum kring kvinnostympning,könsstympning. På vilket sätt kan vi komma åt dethär om läkare och andra akademiker från dessa grup-per inte får inträde i sitt yrke i ? Också pådetta område har väldigt lite hänt. Jag tror att vi engång för alla måste börja agera för att människor skafå vara aktiva, ska få ta initiativ och ska få förverkligasina egna drömmar och planer. Det kan de inte i dagpå grund av ett oerhört centraliserat samhälle somhierarkiskt uppifrån dikterar alla lösningar. Då blirlösningarna bara vackra ord på papper eller här iplenisalen.Anf. 113 ():Fru talman! Debatten har fåtten oerhört tragisk och aktuell inramning, som deflesta redan har refererat till. Jag tänker naturligtvispå mordet i . har blivit en martyroch nästan ett slagträ i debatten om integration. Honfick ju uppleva den yttersta konsekvensen av närintegrationen inte lyckats. Vi kan säkert vara heltöverens om att det är oacceptabelt, tragiskt och nästansjukt att en far hellre dödar sin dotter än låter henneleva som hon vill . Det går nästan intaatt förstå om man själv är väl integrerad i samhället.Men det bottnar med största sannolikhet i en djupkänsla av att inte vara välkommen i samhället, enkänsla av vanmakt inför ett samhälle där man inte fårvara med. Det utanförskap som kan göra en man sådesperat måste brytas, och där spelar det roll vilkenpolitik som bedrivs.Integration är att komma in i samhället. Den sominte gör det känner sig mindre värd och kanske t.o.m.sviken. Det är i den situationen som hat och despera-tion och kanske t.o.m. kriminalitet kan gro. Dessaproblem är större i de områden där integrationen harfungerat allra sämst. Det är också där som slutnakulturer kan förbli slutna, eftersom resten av samhäl-let är för långt bort och anses bry sig för lite.Den kritik som har kommit mot politikerna motbakgrund av det som har hänt är på många sätt berät-tigad. T.o.m. själv har sagt att integra-tionspolitiken har misslyckats om något sådant härkan hända. Då är frågan vad vi ska göra åt det. MonaSahlin talar ofta om att invandrarna står längst ned påstegen. Och jag tycker att vi måste göra det mycketlättare att klättra upp på den.Ju fler som kan få ett riktigt jobb i ett företag medflera kulturer, desto fler kan då diskutera kulturkrock-ar på kafferasten, desto fler lär sig språket ordentligt,desto fler möter andra religioner och synsätt att för-hålla sig till, desto fler får daglig kontakt med denormer och värderingar som gäller hos andra familjermed annan bakgrund än den egna och desto färrekänner sig, tror jag, så utanför och så desperata att deblir brottsliga.Det är därför som det är så himla viktigt att ar-betsmarknaden släpper in dem som vill in i stället föratt sända signaler om motsatsen - som görs i dag.Och det är därför som det är så farligt att ärett av de sämsta västländerna på att släppa in invand-rare på arbetsmarknaden.Den som bor i och som har utrikes föddaföräldrar möter en större arbetslöshet än den som ärfödd här. Om man både är ung och har invandrarbak-grund är det ännu svårare. Ju mindre etablerad manär, desto större är risken att man blir av med jobbetnär konjunkturen vänder - om man nu har lyckatsskaffa något.Den politiken är den värsta diskrimineringen, ochdet kan man inte ändra på bara genom att skicka merpengar till diskrimineringsombudsmän eller så, utandet kan man bara ändra på genom att förändra ar-betsmarknaden.Statsrådet är mycket bra på att prataom integration. Hon är kanske den bästa svenskapolitikern över huvud taget på att säga att hon harförståelse, att det här är ett problem och att hon ärförtvivlad över det tragiska som hänt. Det räcker dockinte med prat. Det räcker inte ens att vara förtvivladeller att skicka mer pengar till olika åtgärder eller tillombudsmän eller myndigheter, utan nu måste politi-ken göra något. Politiken måste agera för att få borthinder för integration på arbetsmarknaden och i sam-hället i övrigt.Jag hade velat fråga vad regeringen ska göra åtdetta, när man ska börja göra något och när statsrådetSahlin ska sluta prata och i stället börja agera för attinvandrare släpps in på riktiga svenska jobb. Uppen-barligen lär jag inte få svar heller, vilket tyvärrinte förvånar mig.Anf. 114 ():Fru talman! Lägesbeskrivningar avseende våldoch mobbning i skolan, ungdomsvåld och integrationhar framställts i flera olika versioner i dennakammare. En gemensam målsättning för alla partierär att så här kan det inte fortsätta. Vi måste med ge-mensamma krafter göra något åt detta.Med min erfarenhet av på skolgolvet som lä-rare har jag svårt att avstå från att säga något i dennadebatt. Samhället har utvecklats i perioder där denmest tragiska utvecklingen varit den tid då föräldrar-na omyndigförklarats för fostransansvaret. Så komBritt Mogård med Skolan skall fostra följd av den tiddå skolsystemet brakade samman på grund av enorimlig arbetsbelastning.I dag är mottot: Fostra dig själv! En gemensamvärdegrund saknas. Den minister som ofta vågade taorden om en gemensam värdegrund i sin mun ficksluta.Jag skulle vilja börja med ordspråket om att allagoda ting är tre och peka på vikten av ledarskap,föräldraskap och kamratskap. Vi måste koncentreraoss på dessa roller när det gäller att försöka stadgaupp förutsättningarna för våra ungdomar. Vi måste gedem framtidstro och tillit. Det är inte lätt när det idagarna har presenterats att ungdomsarbetslöshetenligger på . Och det är inte lätt när de ungdomarsom började sin gymnasieutbildning endasttill lyckats fullfölja sin gymnasieutbildninginom och det individuella programmet blivitdet näst största gymnasieprogrammet.Enligt en genomförd undersökning harendast av dem som anställts frånjanuari 1999 lägre utbild-ning än gymnasieskola - så hur ge våra ungdomarframtidstro och tillit till att vara behövda i ett sam-hälle i utveckling? Ja, det behövs regeringsskifte föratt lösa det.Fru talman! För att komma till rätta med mobb-ning, våld och segregation är det viktigaste som ettsamhälle kan göra att ge individen ett språk - ettspråk att förstå, ett språk att kommunicera med, ettspråk för att kunna finna empati, ett språk för att gesjälvförtroende och ett språk som innehåller levnads-regler och normer. Vi måste ge ett språk som leder tillgemenskap.Den fruktansvärda händelsen med är ettbevis på utanförskap i ett samhälle som har till upp-gift att omfatta alla i en gemenskap byggd på demo-krati. Den värdegrund som den då borgerliga reger-ingen fick in och som den vägde skolans värdegrundpå måste omfatta hela samhället. "Den etik som för-valtats av tradition och västerländsk huma-nism" är en hållbar grund för att motverka mobbning,främlingsfientlighet och rasism.Fru talman! Jag vet inte hur många parlamentaris-ka utredningar, enmansutredningar, kommittéer osv.som tillsatts - det är ettstort antal. Ropet på forskning inom olika ämnesom-råden och vetenskaper ökar.Vad skulle sägas om att tillsätta en kommitté somfunderade över hur de tio buden i skulle kunnaomsättas i moderna levnadsregler för att skapa ennorm för livsvisdom och stöd för våra ungdomar imodern tid? Jag kan exemplifiera hur direktivenskulle kunna se ut:1 Synliggör goda föredömen - höj lärares status ochhögprioritera lärarutbildningen!2 Demokratiregel nummer 1 - ett förtroende kam-rater emellan får aldrig missbrukas!3 Stressa ned - skapa antistressprogram för skola,arbetsliv osv. !4 Leve familjen - bekämpa antifamiljepropaganda àla !5 Sätt människovärdet högst av allt - flytta bortmobbare, män som slår kvinnor osv. !6 Döm våldtäkter snabbt och hårt - se kränkningsom ett svårt brott!7 Visa största respekt för den enskilde - stjäl varkentid eller pengar!8 Se pluset hos varje människa - skvaller och paj-kastning måste bekämpas!9 Bota den största folkhälsosjukdomen - den svens-ka avundsjukan!10 Skapa livskvalitet - solidaritet före lyxmentalitet!Dessa direktiv omramas av den gyllene regeln ochkärleksbudet. som jag ser det positiva hosvarje människa är jag rädd om mig själv - att självmå väl är grunden för hela folkhälsoperspektivet.Fru talman! Om vi kunde skapa en gemensamvärdegrund där alla kan hjälpas åt med att påtalaorättvisor och att stödja dem som far illa i samhälletvore det ett bra sätt.Anf. 115 (-):Fru talman! Trots allt tal om en lyckadpolitik där politiker och medier, tyvärr, dolt sanning-en har integrationspolitiken bevisligen havererat. Jagvill betona att inget parti i riksdag är oskyl-digt till det här haveriet.Jag och många med mig utanför plenisalen anseratt orsaken till haveriet till stor del är jäm-fört med övriga industrivärldens antalsmässigt unikaasylpolitik, trots avsaknad av både erfarenhet ochkompetens.Det finns skäl att ställa frågan: Hur kommer detsig att svenska politiker tror sig ha bättre förutsätt-ningar att klara integrationsproblemen än kollegerutomlands? Jag tycker att den svenska uppfattningenlite grann vittnar om elitism.Fru talman! Segregationen ökar - den minskarinte. Runt och i våra större städer finns sedan längeområden där få svenskar bor. Arbetslösheten där ärhög och skolundervisningen dålig, eller usel. Brotts-ligheten är jämförelsevis mycket hög. Detta är ingenlyckad politik.Vad ska man då göra? Ja, jag tycker att Sverigeantalsmässigt borde EU-anpassa sin asylpolitik. Manborde ställa krav på dem som fått asyl i Sverige.För att visa att jag inte är ensam om mina tankarkan jag berätta att jag läste i en engelsktidning att regeringen i har lagtfram förslag när det gäller kraven för att få brittisktmedborgarskap. Man ska lära sig engelska så att mankan kommunicera på ett begripligt sätt. Man ska lärasig om kultur, historia, traditioner ochsamhällsuppbyggnad. Det är alltså Blairs recept föratt man ska bli accepterad som medborgare i Storbri-tannien. Jag delar helt den uppfattningen.Fru talman! har jag också ett eget förslag.Den som söker asyl i och får skydd här bor-de, när asylansökan har beviljats, acceptera att underviss tid och under vissa förhållanden bli placerad iden kommun som anser vara lämp-lig. är det mer regel än undantag att man strun-tar i kommunplaceringen och bosätter sig i Stock-holm, eller där det finns bristanderesurser. Jag kan förstå att man gör det, eftersom manvill träffa sina likar, och då har man lättare att funge-ra. Men långsiktigt är det fördärvligt.Om en flykting som har fått asyl inte har fått nå-got jobb ska han eller hon acceptera att under viss tidbli placerad i den kommun som harbeslutat om. Är det så att man får ett jobb i , iStockholm eller i ska man givetvis få flyttadit. Men , innan man har fått ett jobb,är det bättre att man utbildar sig i svenska och till ettyrke så att man senare kan konkurrera på den svenskaarbetsmarknaden. är det alltför många som harfått asyl som har bott i och somfortfarande inte fungerar i det svenska samhället.Förutsättningarna kan vara lite olika, men manborde kunna begära att de som har fått asyl i Sverigeska göra så gott de kan för att flyta in i det svenskasamhället. Jag menar givetvis inte att man ska avsägasig sin religion, men man måste acceptera de regleroch seder som gäller i stort i . Först då kan vitala om en lyckad integrationspolitik. säger videt i ord, men utanför detta hus kan vi se att politikeni klartext har havererat.Anf. 116 () replik:Fru talman! Jag har en kort fråga. Om de medbor-garskapskrav som talar sig så varmför skulle införas i , vad skulle då hända meddem som är svenska medborgare , men som inteuppfyller krav? Vart skulle de i såfall ta vägen, om de inte får vara svenska medborga-re?Anf. 117 (-) replik:Fru talman! Jag och har tidigaretillhört samma parti, och jag är fortfarande motstån-dare till retroaktiv lagstiftning. Den politik som förs i och som är på förslag i Storbritannienska gälla från den dag då förslaget blir beslutat i riks-dagen. Alltså: Ingen retroaktiv lagstiftning!Anf. 118 () replik:Fru talman! Det skulle alltså innebära att man harolika medborgerliga rättigheter beroende på födelse-land, om jag förstod det hela rätt.Anf. 119 (-) replik:Fru talman! Det får den konsekvensen, precis somi andra länder i . Varför skulle varaunikt? Eller har vi andra förutsättningar än övrigaländer för att lösa våra problem som upplysa mig och kammaren om?Överläggningen var härmed avslutad.2 § Justering av protokollJusterades protokollet för den 17 januari.3 § Anmälan om förändring i regeringenssammansättningFrån statsminister hade följandeskrivelse inkommit:Till talmanFörändring i regeringens sammansättningJag har utsett att vara statsrådfr.o.m.