prot · GP0957 · 2002-01-24 00:00:00 — Långt-ifrån alla - inte de som bara inte kan få jobb ellerbostad eller som är fattiga, inte alla som bara prövaten bostadsort men kan vara säkra på en annan - menganska många har, enligt initierade källor, ett rentskyddsbehov.Känner statsrådet till att många uppger trakasseri-er, rädsla och otrygghet på individnivå? De har an-mält detta till sitt lands myndighet men vittnar om attdet har blivit värre efter anmälan. Rättssystemet fun-gerar alltså inte . Att inte ha varit i landet underkriget kan innebära att man betraktas som en förräda-re och trakasseras t.ex. med stenkastning påsin bil eller på sin bostad, trakasserier som dagligentrappas upp.Gangsterism, om man nu kan använda ett sådantord, och korruption har trappats upp. Att ha varitvittne till krigsförbrytelser innebär att man inte harskydd någonstans i landet. Man är känd av nätverksom vill röja en ur vägen. Att ha kommit på kant medgangstergängen gör att man inte har skydd någon-stans i landet. Därför är det på individnivå som sakermåste prövas.Har statsrådet träffat dem och hört deras berättel-ser? Varför tror ministern att de kommer trots att devet att de inte får stanna? Varför har strömmen ökatde trots att det är mycket få somfår stanna?Anf. 199 Statsrådet ():Fru talman! Tack för välkomnandet! Det har intevarit några jublande massor, men jag har sett sådanthär i en annan roll borta på sekreterarbänken mångagånger förut. Jag tackar alltså för välkomsthälsning-en.Regeringen och jag själv gör ingen annan bedöm-ning än och vadgäller förhållandena i Bosnien och utvecklingen där.Som framhålls i svaret har vi alltså sedan regeringensnuvarande praxis beslöts beviljat tusen personer till-stånd av humanitära skäl. Poängen med denna praxisär just att om vi i stället hade tillämpat de vanligaprinciperna för prövning av sådana här ärenden ochdå betraktat som ett land såhade ett betydligt mindre antal, kanske inga av dessa,kunnat tillstyrkas. Tvärtemot vad som antyds i denursprungliga frågan - dock inte alls i senaste inlägg - innebär alltså regeringenspraxis ett större hänsynstagande till de faktiska för-hållanden som råder, och som jag är fullt medvetenom, i Bosnien.Det är en dålig ekonomisk situation och bristandetilltro till framtidsförutsättningarna som gör att mångainom Bosnien vill utvandra till ett land med bättreförutsättningar. Då har vi framför allt detta problemmed dem som tillhör en folkgrupp som är i minoritetpå plats. Det har vi också tagit hänsyn till i prövning-en. Men vi ska också komma ihåg att det finns enannan aspekt att lägga på detta, vilket jag själv kundekonstatera när jag som var betydligtsämre än nu vistades i Bosnien för att kontrolleraEU:s bistånd i . Det var föreSrebrenicamassakern. Den praxis som regeringen harlagt fram är nämligen till just för att inte den härvägen bana väg för en fortsatt etnisk åtskillnad ellerrensning, varigenom människor kan köras bort frånde platser dit de i och för sig önskar återvända.Som jag hade tillfälle att framhålla i en tidigarediskussion - som i och för sig gällde Afghani-stan, fru talman - hänger det här samman, dvs. delsvårt mycket starka engagemang i Bosnien-Herce-govina och Sidas mycket kraftfulla stöd till återupp-byggnaden och konstruktionen av ett bättre samhälle iBosnien, dels den särskilda praxis som vi har ut-vecklat. Jag tror alltså inte att det ligger någon skildbedömning bakom interpellantens fråga och mitt svar.Jag är övertygad om att det här är det bästa sättet attåstadkomma en rimlig utveckling både för dem sommåste lämna landet och för dem som kan bryta sig enny framtid i sitt ursprungliga hemland.Anf. 200 ():Fru talman! Det bådar gott att statsrådet har prak-tisk erfarenhet och har sett vad som händer där nere.Å andra sidan hänvisar statsrådet i det skriftliga sva-ret till de många insatser som görs redan i dag.Självfallet är det bra att vi är en stor biståndsgiva-re via Sida och att 9 000 människor har fått nya hemgenom vår försorg.Men låt mig återgå till den nuvarande praxis sombaseras på beslut fattat med utgångspunkt i ett endaenskilt ärende. Det är alltså ett enda ärende som lig-ger till grund för det regeringsbeslut som tilläm-pas, oavsett om statsrådet tycker att det är det bästasom finns . Sedan det här beslutet fattades för ettoch har situationen förändrats dra-matiskt. Det är först efter det beslutet som flykting-strömmarna verkligen kommit i gång.Någon av utlänningsmyndigheterna måste över-lämna nytt ärende för prövning för att praxisändringska kunna ske. Det anger statsrådet i svaret. Men ettstatsråd måste väl aktivt kunna söka erforderlig kun-skap om han eller hon misstänker eller får indikatio-ner på att situationen har förändrats. Jag förutsätter attstatsrådet har inhämtat den kunskapen.Jag vill återigen fråga statsrådet om han anser attdet är rimligt att aktuell praxis grundas på beslut den29 , eller menar statsrådet att situationenkan ha förändrats så att en ny prövning borde ske?Anf. 201 Statsrådet ():Fru talman! Det är riktigt som att regeringens beslut formellt har sin ut-gångspunkt i ett enskilt ärende. Men när man läserregeringsbeslutet finner man ju att det baserar sig påen värdering av hela situationen i Bosnien. Det harockså i själva formuleringen av den princip som lig-ger till grund för praxis byggts in en möjlighet tillflexibilitet därigenom att man bryter ned Bosnien påett sådant sätt att när en person söker asyl kan mangöra en bedömning utifrån förhållandena just där ochjust då. Med den konstruktionen av denna praxisfinns det alltså möjlighet att tid efter annan ta hänsyntill den förändring av förhållandena som naturligtvisäger rum och som just i Bosnien, på grund av dentidigare etniska rensningen, är ett specifikt problem.Som jag påpekar i mitt svar kanske den rättmätigeägaren dyker upp när någon återvändare bor i huset.Då ger detta så att säga upphov till ett nytt inre flyk-tingförhållande som man kan ta hänsyn till.Jag hävdar bestämt att den praxis som regeringenhar grundlagt just medger den flexibilitet som för-hållandena kräver och medger en prövning där mantar hänsyn till nya förhållanden allteftersom.Jag hade tillfälle att bilda mig en uppfattning omdetta också i andra instans. Detta kommer ju ocksåupp i . Jag har besökt bådeMigrationsverket och som inled-ning på mitt arbete som migrationsminister och dis-kuterat mer i detalj hur den här ärendeprövningen gårtill. Många av ärendena förs också upp i andra instan-ser med hänsyn till regeringens etablerade praxis.Vad beträffar vår information har jag alltså möj-lighet att följa utvecklingen dels tillsammans medutlänningsmyndigheterna, dels få besked direkt frånden höge representanten, efterträdare, iSarajevo. Vi har utomordentliga kontakter medUNHCR såsom varande en av världens viktigastebidragsgivare till UNHCR. Vi har vår egen ambassad.Vi har många frivilligorganisationer närvarande ochvi har flera andra möjligheter.Det innebär att vi just i fallet har möjlighet inte bara att försöka till-lämpa ett slags stelnad bild på ärendena,vilket icke alls är avsikten med denna praxis, utan justatt grunda våra beslut på de aktuella förhållanden sområder. Det är det som är bakgrunden till att ett så passstort antal som tusen personer, som vi är överens om,har kunnat få tillstånd av humanitära skäl.Jag tror därför att det finns starka motiv för att,med de värden som interpellanten ger uttryck för ochRosita Runegrund vältaligt har företrätt, denna praxisi själva verket är en i beaktande av omständigheternabra och flexibel lösning på ett mycket svårt problem.Anf. 202 ():Fru talman! Praxis baseras på en värdering av densituation som då rådde, men situationen har föränd-rats. Annars skulle inte ett så stort antal flyktingar hasökt uppehållstillstånd i . Att detär en etablerad praxis förstår jag eftersom det är såmånga ärenden som har behandlats.Jag har aldrig mött så psykiskt nedbrutna männi-skor som dessa bosnier, säger ansvarig från för före detta Jugoslavien.Några andra exempel på våld och konflikter iBosnien.April 2001: En sprängladdning slängs mot ett hussom återvända serber bosatt sig i.April 2001: En skola byggd av norska flyktingor-ganisationer sprängs. Skolan skulle användas föråtervändande serber i väntan på att hus reparerades.Maj 2001: Återvändande bosnier skjuts.Juli 2001: En 16-årig återvändande muslimskflicka dödas.Det här är några exempel på varför människor intekänner sig trygga när de försöker återvända till sinahem, trots att det gått kriget sluta-de. Detta är en kommentar från UNHCR.Min förhoppning är ändå, trots det som statsrådethar sagt om att gällande praxis är flexibel och att denär det bästa , att statsrådet efter den här debattenpå allvar om igen prövar frågan om det inte är dagsför en ny praxis för dem som har ett rejält skyddsbe-hov.Anf. 203 Statsrådet ():Fru talman! Jag kan försäkra attregeringen även i fortsättningen kommer att följautvecklingen i med störstauppmärksamhet. Jag delar helt de iakttagelser somhar gjorts. Förhållandena kan på intet sätt anses sta-bila eller goda i detta land. Det framgår också däravatt det är nödvändigt med en mycket omfattandeövervakningsstyrka från världssamfundet för att hållafred i området. Jag tror inte att det är någon som in-billar sig att vi , även om styrkan har minskat iomfattning, skulle kunna avlägsna den ,vilket naturligtvis innebär att människornas trygghetfortfarande oavlåtligen sätts på spel i Bosnien.Den situation vi har är att rege-ringen har fattat ett beslut som enligt vår egen meninginnebär en möjlighet för en flexibel prövning medhänsynstagande till detta. Regeringen har ingen möj-lighet att nu ändra praxis, såvida inte ett ärende läggsfram för regeringen. Men det utesluter inte på någotsätt att jag tycker att det av det här meningsutbytetändå ska framgå att vi i hög grad delar de bekymmeroch den oro för utvecklingen som så hårt drabbarmänniskor.Jag vill avslutningsvis erinra om att den praxissom har etablerats gör det möjligt att ta emot männi-skor med akut skyddsbehov liksom när starka huma-nitära skäl talar för detta och att vi kan fortsätta meddet. Men det finns för dagen ingen möjlighet för rege-ringen att fatta beslut om förändrad praxis. Någotsådant ärende föreligger inte. Men jag tror inte att detutesluter att våra myndigheter i tillämpning av dennapraxis kan ta de hänsyn som här såvältaligt har fört fram.Överläggningen var härmed avslutad.24 § Svar på interpellation 2001/02:137 ombistånd för demokrati och mänskliga rättigheterAnf. 204 Statsrådet ():Fru talman! har frågat ut-rikesministern vilka åtgärder hon avser vidta för attfrämja en alltigenom effektiv och ändamålsenligsvensk biståndsverksamhet, grundad på demokratioch mänskliga rättigheter och rättsstaten. Interpella-tionen har överlämnats till mig.Utvecklingssamarbetets övergripande mål är se-dan 1962 att höja de fattiga folkens levnadsnivå. Avde sex delmålen är ett att främja en demokratisk sam-hällsutveckling.Detta snart svenska biståndsmål delasnumera av alla världens regeringar. I FN:s millennie-deklaration har 147 av världens stats- och regerings-chefer enats om att halvera fattigdomen till år 2015.Kampen mot fattigdomen står överst på dagordning-en. Det ställer krav på och ger oss kraft i det fortsattainternationella samarbetet.Jag delar uppfattning attgrunden för en framgångsrik utvecklingspolitik ärpolitiska och ekonomiska system som tar till varavarje människas inneboende möjligheter. Jag delarockså uppfattningen att ömsesidigt förtroende har betydelse för internationellt utvecklingssamar-bete. Grunden för detta utgörs av de normer somformuleras i konventionerna om de mänskliga rättig-heterna. Dessa respekteras och utvecklas bäst inomramen för demokratiska politiska system byggda pårättsstatens principer.Det är min uppfattning att be-driver en politik baserad på demokrati, respekt förmänskliga rättigheter och rättsstatens principer och attdet sker på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Detbekräftades också i granskning av det svens-ka utvecklingssamarbetet . På utvecklings-samarbetets område är internationellt sett enrespekterad och ledande aktör. Detta ska inte förledaoss att tro att vi kan slå oss till ro. Förbättringar finnsdet alltid utrymme för. Bistånd till länder som befin-ner sig i konflikt eller till länder med totalitära regi-mer är svårt. Det är en ständig utmaning att sökavägar för att nå de människor som behöver hjälp ochstödja de krafter som kan leda till förändring.Partnerskapstanken är det som styrsvenskt bistånd. Vi talar alltmer sällan om givare ochmottagare. I botten finns övertygelsen att utvecklingendast kan ske där den politiska viljan finns och därvarje land tar ett eget ansvar. Med partnerskapstankenminskar konditionalitet och villkor till förmån fördialog som baseras på gemensamma värderingar.Bistånd ska inte i första hand användas för att dikteravillkor. Det är internationellt erkänd kunskap atts.k. konditionalitet knutet till bistånd har en synnerli-gen begränsad, för att inte säga obefintlig, effekt påbiståndets måluppfyllelse. Däremot finns naturligtvisen gräns för när en dialog är fruktbar ochdå biståndet via en stats regering bör begränsas elleravbrytas. Det har också skett vid flera tillfällen.Flertalet av de länder vi samarbetar med uppvisarbrister i förmåga, i en del fall också i vilja, vad gällerdemokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatensprinciper. Vår utmaning är då att finna den samar-betsform som kan stärka och främja en utveckling idenna riktning. Den intressanta frågan är hur vi arbe-tar, inte var. Det viktigaste instrumentet för detta ärden politiska dialog som förs med samarbetslandet,antingen bilateralt, genom EU eller multilateralt.I länder där makthavarna saknar genuint intresseför förändringar är det självklart svårare. Men även idessa samhällen finns förändringsagenter, iblandt.o.m. inom den statliga förvaltningen. För svensk delutgör de enskilda organisationerna, båda svenska ochlokala, centrala aktörer i dessa fall.Det internationella samfundet står enat kringen utvecklingsagenda som sätter kampen mot fattig-domen högst på dagordningen. Det är en aldrig tidi-gare skådad kraftsamling. De s.k. millennieutveck-lingsmålen preciserar åtagandena som är gemensam-ma för såväl fattiga som rika länder. Det internatio-nella samfundets ökande enighet utgör ett formidabeltförändringstryck. är det väsentligt att re-spektera varje enskilt lands väg till förändring.Sverige ska fortsätta med sitt riktade bistånd fördemokrati och mänskliga rättigheter samt rättsstatensprinciper. Ännu viktigare är att dessa värden får ge-nomslag i hela utvecklingssamarbetets alla områden.Huvudansvaret för ett lands utveckling vilar på ettlands egen befolkning och dess regering. Demokratiär den styrelseform som bäst garanterar att de flestamedborgares intressen tas till vara. En fungeranderättsstat är också en förutsättning för att individensrättigheter respekteras. Här är jag helt överens. I en sådan miljö skapas ocksåförutsättningar för länder att utvecklas av egen kraft,både ekonomiskt och socialt.Att vara fattig är inte bara att sakna mat och taköver huvudet. Att vara fattig är också att sakna maktoch inflytande. Kampen mot fattigdomen är därförockså en kamp mot maktlöshet. Med makt över denegna vardagen och det egna livet ökar möjligheten attpåverka utvecklingen i det land man lever i.Anf. 205 (fp):Fru talman! Jag vill också passa på att hälsa stats-rådet välkommen till biståndsdebatter framöver. Jagser fram emot dem, inte minst mot bakgrund av detsvar jag har fått på min interpellation. Svaret är öppet,resonerande och diskuterande. Det är det jag är uteefter.Vi rör oss på ett svårt område - biståndsområdet.Bistånd är svårt. Jag är överens om att målet att höjade fattiga folkens levnadsnivå är grunden. Det ärdärför vi bedriver bistånd - och alltid har bedrivitbistånd. Frågan är hur vi når målet.Resursöverföringar hör naturligtvis dit. Frågandiskuteras mycket i kammaren i samband med bud-getdebatter osv. Den ska vi inte diskutera . Resur-söverföringar kommer aldrig att klara dessa mål, utandet är fråga om kraften i utvecklingsländerna själva.Men de kan naturligtvis bidra till en bra utveckling.Biståndsmålen diskuteras mycket. Biståndsmi-nistern tar upp de sex biståndsmålen. Ett av dessa målär demokrati. Målen har sedan byggts på med miljö,jämställdhet, resurser osv. Vi har från Folkpartietssida varit kritiska och ansett att dethar blivit för många mål. Det har blivit en grå massa,och man har inte fokuserat sig på något mål. Vi harvarit med om att fatta beslut om dessa mål, så här ärdet också självkritik.Det mål vi vill se som en stjärna, en inriktning, enväg, är demokratimålet. Vi är överens om det över-gripande målet att höja de fattiga folkens levnadsnivå.Men sedan vill vi se demokratimålet som det övergri-pande målet för biståndet - bland andra mål someventuellt diskuteras.Vi har begärt en utredning om detta, och vi harfått en sådan till stånd. Den ska snart slutföra sittarbete. De signaler jag får tyder ändå inte på att de-mokratimålet kommer att få den ställning vi önskar.Vi får se vad slutresultatet blir. Vi har inte sett det än.Men jag är lite orolig för att man interiktigt fokuserar på detta.Varför tycker vi att demokratimålet är så viktigt?Biståndsministerns anförande gav svaret, nämligen attdetta mål är grunden för utvecklingen, dvs. ger möj-ligheten för människor att vara delaktiga i utveck-lingen. Vi har sett många tråkiga exempel under årensgång på hur detta har förfuskats. Där vill jag ha ettresonemang med biståndsministern när vi kommer inpå vår roll i partnerskapet och konditionaliteten.I den dialog som finns i partnerskapet - och somjag inte har någonting emot - måste man vara myckettydlig. Man måste vara beredd att sätta gränser - hitmen inte längre. Gör man inte det är det risk att årenrullar på och att biståndspengar pumpas in i korruptaregimer som inte tar våra signaler på allvar.Det finns många exempel där länder har utveck-lats till enpartistater. Även om de på papperet inte serut att vara enpartistater är de det i praktiken. Ett ex-empel som har diskuterats i kammaren och där detäntligen har skett en markering är . Ombiståndsgivarna 1980, med de möjligheter som fannsdå för , hade lagt hårdare press på rege-ringen att öppna för en opposition och ett demokra-tiskt system, är jag övertygad om att vi inte hade varitdär vi är i dag.Är biståndsministern beredd att höja på rösten närdet gäller konditionalitet i samband med part-nerskapsresonemangen?Anf. 206 Statsrådet ():Fru talman! Det första jag skulle vilja ta upp gäl-ler våra många mål. Jag delar den uppfattning somKarl-Göran Biörsmark ger uttryck för här. Uppräk-ningen av ett antal förträffligheter kan innehålla vissarisker.Jag hade tillfälle att erinra om detta när nyhetenom min förestående utnämning till biståndsministeroffentliggjordes och jag fick en fråga i någon av TV-kanalerna. Jag tillät mig då säga, som kritik av detbeslut som mitt eget parti hade tagit på sin kongressom att uppnå enprocentsmålet,att jag inte tyckte att det var tillräckligt djärvt. Denhäpne journalisten frågade vad jag menade med det -han trodde kanske att jag var ute efter 2 %.Det var just det här att det som är det viktiga föross är att fråga, , , efter proposition100: Varför är vi så stolta över att vi nu har lyckatssätta upp en halvering av världsfattigdomen fram till2015 överst på listan? I en tillbakablick ser vi att dettafaktiskt innehåller frågan: Varför har det inte lyckatsmed den politik som vi har fört ? Det gäller intebara utan alla länder som har givit bistånd.Jag tror att svaret - även om vi ska vara varsam-ma när det gäller de exakta formuleringarna - justligger i att vi har haft ett antal olika mål men att deinte har varit samordnade.Det sker nu stora genombrott . Ett viktigtgenombrott, som väl egentligen redan har skett åt-minstone intellektuellt, är att vi alla börjar förstå attom vi bedriver en handelspolitik, och kanske ocksåen jordbrukspolitik, som fråntar de fattigaste ländernamöjligheten att utveckla sitt näringsliv, sina markna-der och sin produktion spelar det ingen roll vad viskickar dem i fråga om köpkraftsförstärkning.Vi har i inför förberedelser-na för de stora konferenser som väntar också börjatdiskutera betydelsen av finansiell stabilitet när detgäller att göra den här tunga resursöverföringen verk-ligt effektiv. Jag menar absolut att vi måste hålla fastvid målsättningen om en resursöverföring med enandel av vår BNP och driva en tillväxtpolitik som gördetta meningsfullt. Om vi har negativ tillväxt är ettenprocentsmål inte någon särskilt tilltalande politik.Det är också detta med finansiell instabilitet. Omvi ser på de kriser som har drabbat fattiga länder somRyssland, , , och se-nast - de är inte så fattiga, men de är ivarje fall i ett utvecklingsförlopp - är det just denfinansiella instabiliteten.Jag håller gärna med Biörsmark om att demokra-tin har en särskild ställning i detta system: sambandetmellan mänskligt makt och kampen mot fattigdomen.Amartya Sen, nobelpristagare ,påpekade just detta att i länder med någorlunda fun-gerande demokratiska strukturer brukar det inte blisvält, därför att innan svälten slår till har de presumti-va väljarna sagt ifrån. Men i länder där människornasmakt inte har funnits har svälten kunnat slå till. Där-för är demokratin någonting alldeles speciellt.Jag ska fortsätta vårt meningsutbyte och åter-komma till och några andra exempel påvarför jag tror att vi egentligen står varandra ganskanära i den här värderingen.Anf. 207 (fp):Fru talman! Jag ska också beröra enprocentsmåletoch tanken bakom det. har en gång fattatett beslut i enhällighet att det ska vara . Att detständigt pågår en debatt om detta beror på att vi inteär där. Jag skulle helst vilja att vi lade den debatten åtsidan. Genom att komma dit kunde vi få diskuteraandra saker. Diskussionen om procentmålet tar väl-digt lång tid.Faktum är att även , som på den tidenvar Högern, ställde upp på detta. Jag tittade i ett pro-tokoll och såg att deras talesman, som då var AllanHernelius, sade att vi inte ska nöja oss utangå vidare. Så lät det då. Men det är en annan debatt.Jag håller med om det som sades om handelspoli-tiken och jordbrukspolitiken: utan en fri marknad ochbort med subventionerna. Det är en politik som viverkligen bör skämmas över. Det finns mycket attgöra på det området. Det är också en motor för attutveckla de här länderna.Jag vill ändå koncentrera mig på det som jag varute efter, nämligen demokrati och mänskliga rättig-heter som basen och vår roll i detta, vad vi gör i detta.Det är där som jag känner en viss frustration, att vigör för lite, att vi är för otydliga, att vi inte ger deriktiga signalerna. Det kan gälla många länder. Vi geri dag bistånd - ett regering-till-regering-bistånd, ettstat-till-stat-bistånd - till länder med regimer somman kan sätta stora frågetecken för. Då menar jag inteheller att man från till en annan ska avbrytadetta bistånd, men i dessa partnerskapsöverläggning-ar, när man går in i nya program och när man diskute-rar framtiden måste man vara tydlig och vara fast.Jag kan nämna , , , och . Det finns många länder som vi haren massa kontakter med. Då kan vi säga: Det är välbra att vi är där på något sätt, för det finns kanskenågra som suger i sig en del av detta budskap, somkan urgröpa de diktatoriska tendenserna eller de dik-tatorer som finns. Jag tror inte riktigt att den vägen ärframkomlig. I vissa fall är den det, men i många fallinte.Jag vill återkomma till , som är ett ty-piskt exempel. är det också, därför att ävendet är i praktiken en enpartistat . De som sitter påmakten utnyttjar dessa biståndspengar. De använderdem för sina politiska syften. De förtrycker ävenoppositionen med hjälp av dessa pengar. Oppositio-nen kommer inte åt dessa pengar och kan inte bedrivasin verksamhet med hjälp av dem.Det är då jag menar att vi måste säga att vi av-bryter eller trappar ned biståndet.