prot · GP09113 · 2002-05-27 00:00:00 — Där har de somvar emot lagen, som inte var intresserade av patien-ternas rättigheter och hela problemet med integritetenför den enskilde patienten, använt just det argumentetför att förhindra lagstiftning över huvud taget.Det hade varit otroligt olyckligt ifall vi med tankepå allting som sker när det gäller utveckling hade ståttutan lagstiftning som garanterar patienten rätt att självbestämma om man ska få använda vävnadsprover förforskning. Det hade inte varit ett särskilt starkt argu-ment för att fördröja lagstiftningen eller för att inteinföra biobankslagen.Jag tror att lagen är bra för svenska patienter,svenska medborgare och också dem som forskar pådetta område. De vet vad som gäller, och de vet undervilka villkor forskningen kan bedrivas. Det är patien-tens vävnad det handlar om. Det är inte forskarnas.Patienten måste ha rätt att bestämma.Vi har när det gäller ställföreträdarfrågan ett stortproblem som gäller vården över huvud taget alltifrånäldreomsorg till sjukvård i övrigt och naturligtvisockså vid sådana här beslut. Men dessa problem blirinte större av biobankslagen. De problemen måste vihantera oavsett vilken del av vården och omsorgen vitalar om.Nu är frågan föremål för utredning, och vi kom-mer att få den. Hade vi fattat ett beslut att avvaktamed biobankslagen med detta som argument hade vikommit i ett mycket osäkert rättsläge för patienterna.Anf. 45 ():Fru talman! Det handlar inte om att försena bio-bankslagen, herr socialminister. Det handlar om skulle ha varit ute med ställföreträdarfrågan.Europarådet har i konventionen om mänskligarättigheter och biomedicin betonat att en beslutsför-mögen patient ska ge sitt fria och informerade sam-tycke till medicinska åtgärder. För personer som intesjälva är i stånd att göra det säger man i kon-ventionen: När en vuxen person inte har förmåga attsamtycka till en medicinsk åtgärd beroende på psy-kisk störning, sjukdom eller liknande skäl får åtgär-den vidtagas endast om det är till direkt nytta förpatienten och med tillstånd från patientens ställföre-trädare eller från en myndighet, en person eller ettorgan med stöd av lagen.Sverige har skrivit under konventionen men interatificerat den. Det betyder att inte är bundetav dess bestämmelser. Detta fanns i konventionenfrån . och harlarmat om ställföreträdarfrågan . Social-ministern tycker tydligtvis inte att detta är ett problematt det finns personer i som inte kom-mer att få en likvärdig behandling. Det beklagar jag.Det handlar om att man är alldeles för sent ute meddetta.I t.ex. finns en norsk lag patienträttigheter.Den är en betydligt mer långtgående lagreglering avpatientens ställning. Det är den tydligaste av patient-lagar i . Den lagen trädde i kraft den 1 januari2001. Där har man samlat ihop utspridda lagar, ochman har patienten som utgångspunkt. Vad avser ställ-företrädarfrågan anger lagen en rangordning om vemsom ska tillfrågas när patienten kan ut-trycka sin vilja.Jag får avslutningsvis säga att jag tolkar socialmi-nistern som att det inte kommer att hända någontingför de beslutsoförmögna. De får väl hoppas att de intedrabbas av någon allvarlig sjukdom. Gör de det riske-rar de att inte få en likvärdig behandling som det serut i dag.Överläggningen var härmed avslutad.12 § Svar på interpellation 2001/02:422 omstatlig finansiering av äldreomsorgenAnf. 46 Socialminister ():Fru talman! har frågatmig dels vilka åtgärder jag tänker vidta för att garan-tera också äldre med vård och omsorgsbehov rättenatt fritt kunna flytta mellan kommuner i , delsvilka åtgärder jag avser att vidta för att införa statligfinansiering av äldreomsorgen för att på detta sättuppnå verklig valfrihet och mångfald.Socialstyrelsen har följt upp effekterna av äldresoch sjukas rätt att flytta till annan kommun åren 1998och 2000. huvudintryck efter densenaste uppföljningen är att för flertalet kommunerhar tillämpningen av ansökningar enligt 6 h § i soci-altjänstlagen (nuvarande 2 kap. 3 §) inte inneburitnågra större problem. Huvuddelen av landets kom-muner har inte haft några större besvär med att upp-låta platser i särskilda boenden för det lilla antal per-soner det rör sig om som ansökt om och fått bifall tillflyttning. Det är endast ett trettiotal kommuner somhar haft svårt att leva upp till lagstiftningens intentio-ner. Det är främst kranskommuner i storstadsregio-nerna som fått många ansökningar som har sådanasvårigheter, i huvudsak beroende på bristen på sär-skilda boenden. Det sker inte några stora flyttström-mar mellan kommunerna. Endast nio kommuner harhaft en nettoinflyttning på mellan sex och nio perso-ner.Kommunerna har valt att bygga ut äldreomsorgenpå olika sätt. Vissa kommuner har valt att i förstahand bygga ut öppenvårdsinsatser och i andra handfler platser i särskilda boendeformer. I storstadslänenhar olika initiativ tagits för att åstadkomma ett bättresamarbete när det gäller effektivare utnyttjande avvarandras resurser. Ett exempel är nordvästra och kommun som tar fram endatabas med information om lediga platser i särskildaboenden.När det gäller de ekonomiska konsekvenserna förkommunerna har reformen inneburit att nästan likamånga kommuner har fått ökade kostnader på grundav nettoinflyttning som kommuner som fått minskadekostnader på grund av nettoutflyttning. I 82 kommu-ner har kostnaderna ökat med ca ,och i 95 kommuner har kostnaderna minskat med 72miljoner kronor. Drygt 100 kommuner har inte fåttnågra kostnader alls annat än administrativa kostna-der i samband med biståndsbedömningen. Samman-taget rör det sig inte om några uppseendeväckandestora kostnader för dem som flyttar in från andrakommuner räknat på totalkostnaderna för äldreom-sorgen.Skillnader i behov av service beaktas idet kommunala utjämningssystemet. Förändringar iåldersstrukturen uppdateras, och förnyade beräkning-ar görs och beaktas i kostnadsutjämningen. Enstatlig utredning har i uppdrag att seöver utjämningssystemet och ska lämna förslag tillförändringar senast i oktober 2003.Socialstyrelsens uppfattning är att tillämpningenav § 6 h har fungerat väl i de flesta kommuner ochfinner inte några starka skäl som talar för en lagöver-syn. Många äldre har genom flyttningen till andrakommuner kommit närmare sina barn och andra an-höriga, vilket var lagens syfte.Äldreomsorgen är en samhällelig angelägenhetoch ska vara ett kommunalt ansvar. Detta till trots harstaten tillfört stora resurser till äldreomsorgen. Dethar skett genom ökade generella statsbidrag och sär-skilda satsningar. Detta visar att staten kan hjälpa till isituationer då kommunerna behöver extra resurser.En statlig finansiering av äldreomsorgen löser intefrågan om valfrihet och mångfald när det gäller äldresom vill flytta till särskilt boende. För att ha rätt attflytta till särskilt boende krävs att den äldre har ettvaraktigt behov av vård och omsorg. Många av demsom söker från andra kommuner har inte dessa storabehov och får därför avslag på sin ansökan.Den nya bestämmelsen i socialtjänstlagen omrätten att flytta kom till för att förverkliga de grund-läggande målen om valfrihet och självbestämmande.De problem som några kommuner i framför allt stor-stadsregionerna uppger bör i första hand lösas mellandem.Anf. 47 ():Fru talman! Tack för detta svar! Socialministern,det är nu den tredje debatten vi har här om äldrefinan-sieringen.Låt mig börja med att fråga socialministern omhan verkligen vill att äldre med vård- och omsorgsbe-hov ska kunna flytta och bo var de vill i landet. I dagär det nämligen inte så därför att kommunerna är fasti ett ekonomiskt styrsystem som inte gynnar vare sigvalfrihet, mångfald eller kvalitet - vad lagen än säger.Äldres valfrihet är faktiskt en chimär . Ordetvalfrihet är fint på papperet. Kanske kan det t.o.m.tilläggas att en del äldre verkar få"kommunarrest". Man hindras från att flytta.Låt oss titta närmare på den utredning som soci-alministern nämnde och som gäller en utvärdering av§ 6 h i socialtjänstlagen som ska ge äldre rätt att kun-na flytta. Man har intervjuat representanter för samt-liga kommuner och stadsdelar samt biståndshandläg-gare osv. I utvärderingen står det faktiskt att kommu-nerna ser äldre som vill flytta in till en kommun somett problem, en kostnad och ett irritationsmoment.Tänk om barnfamiljer skulle behöva ansöka omatt flytta till en annan kommun! De genererar ju ock-så kostnader i form av barnomsorg och skola. Tänkom de skulle behöva ansöka och bli nekade, och tänkom jag skulle vilja flytta till ett annat boende i enannan kommun och av någon anledning blev bedömdefter mina behov och fick avslag! Då tror jag att detskulle bli stora tidningsskriverier. Men när 2 000äldre, som i det här fallet har tittat på,med vård- och omsorgsbehov vill flytta till en annankommun men inte får det syns det inte i pressen. Isvaret från socialministern kallas de för ett litet antal.Vad är det då som skiljer en frisk skattebetalareeller en barnfamilj från en sjuk person? Jo, de behovsom jag har som sjuk ska utvärderas av någon annan.Någon annan ska avgöra mina behov. Men som friskbehöver jag inte fråga någon, utan då kan jag baraflytta. Det är ojämlikt i detta land, socialministern,mellan friska och sjuka.Socialstyrelsen har också intervjuat bistånds-handläggare. Man säger så här:"Vissa kommuner har infört som en rutin att be-söka samtliga sökanden i deras hemkommun obero-ende av var de bor i ." Det kan kanske verkaambitiöst. Sedan säger i sin kom-mentar: "För en kommun som erhållit ett stort antalansökningar kan detta medföra stora kostnader. Åandra sidan kan dessa kostnader vägas upp om hem-besöket innebär att den äldre tar tillbaka sin ansö-kan. "Varför vill då äldre flytta? Ska de inte bara varatacksamma över att över huvud taget ha fått en plats?Socialstyrelsen har tittat på varenda ansökan. Manvill, precis som socialministern säger, flytta till sinabarn, till hemtrakter och till ett annat vårdinnehållmed språk som gemenskap. Det kan handla om ho-mosexuella och om andra vårdformer. Man vill ocksåvälja bort.Socialministern talar i svaret om ett litet antal.2 000 personer är tydligen ett litet antal som man intebehöver fästa så stor vikt vid.När, , blir äldre som vill flytta till-räckligt många för att också deras behov ska värderaslikvärdigt med våra behov när det gäller möjlighetenatt få flytta? När blir äldre med vård- och omsorgsbe-hov tillräckligt många för att vi ska fästa uppmärk-samhet vid deras önskemål?Anf. 48 Socialminister ():Fru talman! När vi talar om huruvida ett antal ärlitet eller stort är utgångspunkten om det är så stort attdet inte går att lösa med nuvarande system eller omdet är så pass litet att det borde vara möjligt förkommunerna att i direkt samverkan med varandralösa problemet. Jag menar att det är fullt möjligt attlösa problemet.Alternativa lösningar med statlig finansiering lö-ser nämligen över huvud taget inte det grundläggandeproblemet: att vi ska se till att kommunerna har enlångsiktig planering för utbyggnad av det särskildaboendet.Äldreomsorgen är en angelägenhet.Varje kommun måste planera för att bygga ut så attdet finns platser. Det handlar då inte bara om demsom bor i kommunen utan också om att göra en be-dömning av i vilken mån man kan räkna med attandra flyttar in och önskar bosätta sig i kommunen.Detta är alltså en skyldighet.Med en statlig finansiering, en sorts äldrepeng,försvinner ansvaret för kommunerna när det gäller attplanera för detta. Med pengen i hand, utan att detfinns ett äldreboende, är man helt utan trygghet. Vemtar ansvar för att det verkligen finns en plats att söka iden kommun som jag vill bo i om kommunen inte hardet grundläggande ansvaret? Pengarna kan vara entröst. Men finns det ingen plats att använda pengarnatill står man helt utan trygghet.Jag tror alltså inte att en framtida lösning skullevara att ersätta nuvarande kommunala skyldigheter påäldreomsorgens område med en sådan statlig pengdärför att det garanterar inte att det verkligen finns enplats när en sådan behövs. Skillnaden mellan denfriske och den som behöver vård och omsorg är ju attden senare behöver just detta. Då måste man ansökaom en plats. Det handlar inte om vilken bostad somhelst, utan det handlar om att ansöka om att få just enplats i särskilt boende med den personal som behövsför att man ska klara ett anständigt liv. Alltså måsteman ansöka. Ansökan handlar således inte om enflyttningsansökan vilken som helst utan om en ansö-kan om att få vård och omsorg. De flesta som får ettnej får det därför att deras omsorgsbehov inte bedömspå samma sätt som man bedömer det på andra områ-den.Att vi har en ansökan och en bedömning är alltsåganska rimligt när det gäller så stora insatser. Vad dethandlar om är att se till att äldre faktiskt får möjlighetatt själva välja i vilken kommun de vill ta del av det-ta. Om jag har mina anhöriga i en annan kommun skajag kunna söka dit. Då ska kommunen vara skyldigatt leverera detta. Det löser vi inte genom att införa ensorts äldrepeng därför att pengen inte ger kommuner-na en skyldighet att leverera den omsorg som behövs.Det är bara med nuvarande system som vi kan klaradetta. Sedan gäller det att se till att kommunernasamverkar när det gäller att öppna för möjligheter föräldre att flytta från en kommun till en annan.Anf. 49 ():Fru talman! Det var roligt att höra socialministernvid ett flertal tillfällen här nämna den moderata äldre-pengen. Jag har inte nämnt den , men det är branär det här liksom börjar gå in. Då börjar man ocksåförstå och acceptera metodikerna.Socialministern säger i svaret att man ser ekono-min totalt sett vad gäller flyttningar som ett nollsum-mespel. Det blir då ännu mer anmärkningsvärt inte ska lägga ihop pengarna. I svaret sägs föl-jande:"När det gäller de ekonomiska konsekvensernaför kommunerna har reformen inneburit att nästanlika många kommuner har fått ökade kostnader pågrund av nettoinflyttning som kommuner som fåttminskade kostnader på grund av nettoutflyttning. I 82kommuner har kostnaderna ökat - - -, och i 95kommuner har kostnaderna minskat - - -. Drygt 100kommuner har inte fått några kostnader alls annat änadministrativa kostnader. "Då kan jag väl undra om socialministern tycker attdet är rimligt att vissa kommuner ska tjäna på att dekanske har långa köer och inte kan erbjuda vård ochomsorg så att äldre i stället flyttar till andra kommu-ner.Då spar den första kommunen ett antal kronor,medan den mottagande kommunen får mycket merkostnader, för varje särskilt boende kostar . Det är väldigt mycket pengar, och dethandlar inte bara om storstadskommuner.Vi har sett det t.ex. i . Dit ville tio äldreflytta, men det vara bara en som kom. Till Karlskronaville 15 flytta, fyra kom. Till ville fyra flytta,men bara en kom. Det är alltså många som vill flyttatill små kommuner men som hindras. Hade de haftmed sig pengarna från den kommun där de faktiskthar haft vård och omsorg tidigare skulle de säkert havarit välkomna. tar sig kommunpolitikerna förpannan och säger: Låt oss inte få en massa äldre somflyttar in och som vill ha stora omsorgsbehov tillgo-dosedda, för det har vi inte råd med i kommunen.När vi då ser att det är ett nollsummespel, att denena kommunen tjänar, den andra förlorar, är det vällogiskt att lägga ihop de här pengarna. Låt kommu-nerna behålla det yttersta ansvaret, men se till attpengarna följer individen, vad vi sedan än kallar det.Då får kommunerna möjlighet att säga: Välkommentill kommunen. Vi är en liten kommun, vi har ett litetskatteunderlag, men ni har ju pengarna med er,, för vad omsorgen kostar. Välkommen hit,vad roligt! Men tar man sig för pannan ochsäger: Äldre som vill flytta in är en kostnad, en be-lastning, ett irritationsmoment.Det finns många exempel. Vi ser sommarkommu-ner som är oroliga inför den stundande somma-ren för vad äldreboende i vård och omsorg ska kosta.Sommargästerna fördyrar, skriver Bohuslänningen.Nu har småkommunerna i län och Dalslandtröttnat. De vill inte längre stå för notan när de ordnarhemsjukvård och hemtjänst till besökare från andrakommuner. Höörs kommun med en stor stiftsgård ochmed många som behöver vård och omsorg gör detjättegärna, men när den andra kommunen tjänar påoch kan ge hemvårdspersonalen sommarsemester i deäldres vinterkommun, varför kan man inte få pengar-na med sig från den kommunen? Jag förstår inte attdet ska vara så.Dessutom kostar alla de nya biståndsprövningarsom måste till när någon ska flytta en massa pengar. ISkåne skulle det, med tanke på dem som ville flyttaut från en skånsk kommun och dem som ville flyttain, i själva verket betyda en nettoinflyttning av åttapersoner efter bedömning av 151 ansökningar. I Väst-ra behövde man bedöma 269 ansökningarför att sju netto skulle flytta ut från kostar inte dessa nya biståndsprövningar?Det handlar inte bara om att man begär för myck-et, utan vi har så olika biståndsprövningar i kommu-nerna att vi inte klarar av att ge en rättvis vård i dethär landet vad avser äldreomsorgen.Anf. 50 Socialminister ():Fru talman! Frågan är: Finns det anledning attändra finansieringssystemet för äldreomsorgen? Jagtycker inte att det finns anledning att göra det. Där-emot finns det en rad problem i samspelet mellankommunerna. Interpellationssvaret visar att det knap-past är någon brist på resurser. De kommuner som fårökade kostnader motvägs av att andra kommuner fårungefär lika mycket minskade kostnader. Det handlarom att se till att samspelet mellan kommunerna fun-gerar och att man hittar ett system som gör att det gåratt samverka och få ett bättre samspel.Jag är inte alls främmande för att diskutera i vil-ken mån man ska justera utjämningssystemet inomkommunerna för att hitta ett system som reglerardetta. Men det grundläggande är att det är kommu-nerna som ska ansvara för planering, det är otroligtviktigt, och att de eventuella delproblem i sambandmed att människor flyttar från en kommun till enannan måste kunna lösas inom systemet. Tar vi stegetöver till en helstatlig finansiering då får vi ett nyttsystem som jag menar skapar helt nya problem somenligt min bedömning skulle skapa större svårigheterän det nuvarande systemet. Det är förhållandevis fåsom flyttar. Det är ett förhållandevis litet problemjämfört med den stora andel äldre som får vårdoch omsorg. Det bör vara möjligt för kommunerna atthantera det.Den irritation som refereras i rapporter handlar ihuvudsak om det problemet att man söker flyttningtrots att det är ganska korta avstånd - i storstadsom-rådena. Man söker från en kommun till en annan trotsatt det kanske inte tar mer än att ta sigfrån den kommun man bor i till de anhöriga. Då harflera kommuner velat införa en sorts regel att om dethandlar om mindre än en kvarts avstånd ska man intefå flytta. påpekar att en sådan regelinte kan införas. Man kan inte bedöma tiden på detsättet. avråder från att ändra systemet.Men den irritation som har varit har gällt korta flytt-ningar där man vill komma nära anhöriga trots attavstånden inte är så långa. Det är någon som påpeka-de att det t.o.m. kan vara så att den nya adressen ärlängre ifrån än den gamla när man har flyttat från enkommun till en annan. Det är den irritationen somman pekar på. säger i sin rapport inte ska ta hänsyn till sådant, man kan inte göraden typen av bedömningar, och föreslår heller ingenlagändring.Jag tror att det är fullt möjligt att se till att kom-munerna samverkar bättre än och att man på denkommunala nivån kan lösa detta, i stället för att vi gåröver till ett helt nytt system där staten tar över heladet finansiella ansvaret, som skulle vara ett bytarsy-stem med mycket stora risker.Anf. 51 ():Fru talman! Det grundläggande problemet, somjag ser det, är att andra människor ska avgöra minabehov. Vi har "olikvärdig" biståndsbedömning i helalandet, vi måste få den mer likvärdig. Vi ska inte göranya bedömningar så fort någon ska flytta. Det kan lättkopplas ihop med den kommunala ekonomin. Vi harsett det. I var det 15 som ville flytta in,bara fyra fick komma. har man en kö till detsärskilda boendet på 80 personer. Det avskräcker.Hade de äldre i stället haft pengarna med sig hadedetta kunnat lösas bättre. Då tror jag att man hadekunnat nyanställa i eller bygga nytt.Jag och tycker att vi ska lägga ihoppengarna, de 67 miljarderna, till äldreomsorgen i dagoch låta dem sedan följa patienten eller de äldre efterval. Så gör vi när vi går till tandläkare eller sjukvår-den. ska t.o.m. norrlänningarna kunna välja sjuk-vård. Vad vi har reagerat emot var att de var inlåsta isitt landsting. får de bättre möjligheter. Vi ska geockså äldre med vård- och omsorgsbehov möjlighetatt välja.Tack för att socialministern säger att skatteutjäm-ningssystemet måste göras om, det fungerar inte. Viser att man får "cleara" efter, ja, då harman redan eventuellt kört kommunens ekonomi ibotten.Slutligen: För att få pengarna att räcka till totaltsett inom äldreomsorgen måste vi - vi har uttryckt deti ett flertal gånger - få en parlamentarisk beredningsom ser över hur vi ska garantera att det finns till-räckligt mycket pengar för en god vård och äldreom-sorg . Alla partier ska komma fram till enlösning som håller och över val. LO, ,, , , i , alla säger attnågonting måste göras, se till att det någonting hän-der. är det kris, men det är ingenting mot vadsom kommer att kunna hända på 2000-talet.Anf. 52 Socialminister ():Fru talman! Vid omfattande vård- och omsorgsin-satser går det inte att undvika att någon annan måstebedöma behovet. Det finns inget system någonstans ivärlden som utgår från att ingen gör en annan be-dömning. Detta är problemet när det handlar om storavård- och omsorgsinsatser. Någon gör en bedömning.Även om det teoretiskt skulle kunna tänkas att vihade ett helt privat försäkringssystem är det någon iförsäkringsbolaget som bedömer ifall jag behöver detsom jag önskar mig. I fråga om stora omsorgs- ochvårdinsatser är det nödvändigt att ha den prövningen.Det måste ske.Den prövning vi nu har ligger på nivå.Jag menar att detta i allt väsentligt fungerar bra. Nuvet jag inte exakt hur många kommuner som har sagtnej, men flertalet av dem som har sagt nej har gjortdet därför att de inte bedömer att ett behov föreligger.Det är den bedömning som kommunerna har en skyl-dighet att göra.Det är väldigt få bedömningar som handlar om helt enkelt säger nej beroende på att man inte harplats. Men det är det andra argumentet, alltså att maninte har plats. Och vi får ju inte fler platser i Karls-krona för att man har många ansökningar. Problemetär att kommunerna måste ha en långsiktigare plane-ring, och en tydligare planering, när det gäller särskiltboende. Där arbetar de flesta länsstyrelser - jag skulletro att det också sker i - med att stimulerakommunerna till en långsiktigare planering för fram-tida behov. När man gör det ska man också ta hänsyntill möjligheten att flytta.Det finns kommuner, exempelvis kommunuppe i , som har en fantastisk idé. Man seralltid till att man har några platser mer än man behö-ver. Det kallas ibland för Piteåmodellen. Det harinneburit lägre kostnader eftersom folk vet om att detalltid finns plats. Det märkvärdiga är alltså att de harlägre kostnader per invånare än övriga närdet gäller äldreomsorg genom att de alltid har någonplats ledig. Tänk om vi kunde få den situationen iflertalet kommuner. Då skulle vi inte ha det här pro-blemet. Så planering, långsiktighet och framför allttillgång till fler platser än vi har - det löserproblemet.Överläggningen var härmed avslutad.13 § Svar på interpellation 2001/02:372 omutbildningsnivån och tillsynen inom äldrevår-denAnf. 53 Socialminister ():Fru talman! har frågat mig delsvilka åtgärder jag avser att vidta för att de äldre skagaranteras god vård av välutbildad personal, dels omjag avser att vidta åtgärder så att det blir samma till-synsmyndighet över landstingens och kommunernassjukvård och omsorg.I de flesta kommuner finns ett stort behov avatt rekrytera personal inom äldreomsorgen. Dethandlar bl.a. om sjuksköterskor, rehabiliteringsperso-nal och personal i arbetsledande befattning. Kommu-nerna har - av flera olika skäl - haft svårt att tillgodo-se detta personalbehov.