prop · GP03152 · 2002-03-21 00:00:00 — Syftet med dessa regler skulle vara att tillförsäkra sund konkurrens och förse konsumenten med objektiv information, att stimulera till ett ökat medvetande hos kon- sumenten, att uppmuntra miljöriktigt fiske och vidareförädling samt att förhindra handelsdiskriminering. Kommissionen arrangerade därför möten om miljömärkning både och för att få underlag för att inkludera miljömärkning i den pågående översynen av marknads- ordningen. Utifrån de synpunkter som inkom från medlemsstater vid mötena bedömdes dock frågan inte vara mogen för beslut. Kommissio- nen lyfter nu dock fram miljömärkningen i grönboken inför reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Inom EU beslutades om gränsvärden för dioxininnehåll i livsmedel. Fet fisk och skaldjur är särskilt känsliga för vissa miljögifter vilka lagras i fetvävnaderna. och erhöll ett undantag från gränsvärdena i de fall fisken endast säljs för inhemsk konsumtion. sättningen för undantaget är det svenska, , etablerade sys- Skr. 2001/02:152 temet med kostråd. Många av de ekonomiskt viktiga fiskarterna vandrar över stora områden och är inte bundna av gränserna för nationella fiskezoner. Det krävs därför internationellt samarbete för att utarbeta de vetenskapliga underlag avseende fiskbestånden och deras ekosystem som är basen för de fiskeri- politiska besluten. Detta samarbete sker, vad avser nordöstra delen av , inom () med del- tagande av biologer från alla kuststater runt , och . På begäran av regionala fiskerikommissioner, enskilda medlemsstater och andra sammanslutningar som har ansvaret för förvalt- ningen av de levande fiskresurserna i havet, svarar ICES för stora delar av den vetenskapliga information som uppdragsgivarna efterfrågar. ICES:s uppgift är att beskriva den historiska utvecklingen av exploate- rade fiskbestånd, analysera beståndens tillstånd och ge råd om förväntade effekter av olika fiskevårdande åtgärder och förvaltningsbeslut samt, där så är lämpligt, rekommendera nödvändiga åtgärder. ICES strävar att utforma sina råd efter objektiva kriterier och har bl.a. utformat ett system baserat på matematiska modeller med inkluderande av försiktighets- principen. Rekommendationernas mål är att skapa livskraftiga fisken inom ramen för balanserade ekosystem. har tidigare beslutat att försiktighetsprincipen skall tillämpas. Den härstammar från deklarationen vid om miljö och utveckling i , i vilken det sägs att stater skall tillämpa försiktighetsprincipen så långt som möjligt och med hänsyn till staternas möjligheter därtill. Däri sägs vidare "Om det föreligger hot om allvarlig eller oåterkallelig skada, får inte avsaknaden av vetenskaplig bevisning användas som ursäkt för att skjuta upp kostnadseffektiva åtgärder för att förhindra miljöförstöring. Efter miljökonferensen i har principen vidareutvecklats och fått ökat operationellt innehåll. I det internationella fiskeripolitiska samarbetet är försiktighetsansatsen den accepterade termen för försiktighetsprincipen. om gränsöverskridande fiskbestånd innehåller den första överenskommelsen om tillämpning av försiktighetsansatsen på fiskeriförvaltningens område. Avtalet föreskriver bl.a. i) större för- siktighet då informationen är osäker, otillförlitlig eller otillräcklig, ii) förbättrat beslutsfattande genom användning av bästa tillgängliga vetenskaplig information, iii) fastställande av biologiska referenspunkter, iv) beaktande av osäkerhet avseende beståndens status och dynamik, effekter på icke-målarter samt miljömässiga och socio-ekonomiska förhållanden, v) utarbetande av datainsamlings- och forskningsprogram samt vidtagande av åtgärder då de biologiska referenspunkterna så anger. Inom flera regionala fiskerikommissioner och forskningsinstitut har arbetet påbörjats med att anpassa tillämpningen till enskilda för- Skr. 2001/02:152 valtningsområden. Ytterligare ett klargörande gjordes då rådet beslöt hur försiktighetsprincipen kan tillämpas i samband med att fleråriga fastställs. Genom detta beslut har en metodik antagits för hur försiktighetsprincipen skall tillämpas inom gemenskapens fiskeri- förvaltning. Vidare betonas problematiken med riskbedömningar inom fiskesektorn och man pekar på osäkerhetsfaktorerna inom den nuvarande biologiska rådgivningen. För att undanröja osäkerheter finns ett ökat behov av objektiv och oberoende vetenskaplig forskning av högre kvalitet. (NRV\VWHPDQVDWVHQ Ett ekosystembaserat tillvägagångssätt vad gäller fiskeriförvaltning innebär att hänsyn måste tas till såväl enskilda arter och bestånd som till ekosystemens struktur och funktion. Ekosystemansatsen (eco-system approach) måste även ses i ett vidare perspektiv om hållbar utveckling. Denna process startade i samband med om miljö och utveckling och därefter har ett kontinuerligt arbete genomförts i syfte att integrera miljökrav i fiskeripolitiken. Ytterligare ett steg togs genom att undertecknade om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och långt vandrande fiskbestånd. Avtalets syfte är att säkerställa ett varaktigt nyttjande av fiskeresurserna genom ett internationellt samarbete i havsområdesvisa, regionala fiskerikommissioner. innehåller bl.a. föreskrifter om skydd av biologisk mångfald, tillämpning av försiktighetsprincipen, ekosystem- ansatsen samt åtgärder för att minska överutnyttjande. Inom ramen för hölls en ministerkonferens om fiske och miljö som bl.a. tog upp genomförandet av ekosystemansatsen. Denna fråga har därefter vidareutvecklats ytterligare. Vid årets Nordsjö- konferens förväntas miljöministrarna att formellt anta ekosystem- ansatsen. De förväntas också besluta om en vidareutveckling av den forskning som behövs för att förstå hur ekosystemet fungerar och vilka faktorer som är mest kritiska för att kunna bevara kvalitén på ekosystemet. Inom EU antog rådet långtgående slutsatser om hur integreringen av miljökrav och hållbar utveckling skall genomföras i den gemensamma fiskeripolitiken. En sådan integrering innebär att åtgärder bör vidtas i syfte att förbättra den biologiska mångfalden, vikten av en förbättrad balans mellan fiskekapacitet och tillgängliga resurser, behovet av förbättrade tekniska bevarandeåtgärder, selektivt fiske och minskning av bifångster och av den mängd fisk som kastas överbord m.m. Detta innebär att steg mot en mer ekosystembaserad fiskeriförvaltning kan tas genom en ökad integrering av miljöhänsyn i fiskeripolitiken, t.ex. genom ökade krav på att miljöprinciper tillämpas i fiskepolitiken, att miljökonsekvens-bedömningar utarbetas samt att särskilda förvaltningsplaner fastställs. I enlighet med vad som antogs vid i planeras en strategi för integrering av miljökrav och hållbar utveckling inom fisket att fastställas . Det internationella samarbetet på fiskets område, i vilket EU aktivt deltar, har nästan genomgående en stor politisk betydelse utanför det rent fiskeripolitiska området. I arbetet diskuteras frågor som internationell rätt, nationell suveränitet, miljöpolitik, budgetåtaganden, internationellt utvecklingssamarbete m.m. Det finns också ett samband mellan den externa och interna fiskeripolitiken eftersom förhandlingar inom ramen för regionala fiskeriorganisationer eller med viktiga bilaterala parter ofta får konsekvenser på interna politikområden som resurser, kontroll, struktur och marknad. EU:s externa relationer på fiskets område omfattar förhandlingar både bilateralt med andra stater (EU har 25 bilaterala avtal) och multilateralt inom ramen för internationella organisationer som FAO och . Dessutom är EU medlem i nio regionala fiskeriorganisationer med verksamhet i olika delar av världen och deltar dessutom aktivt i bildandet av flera nya organisationer. Inom den externa fiskeripolitiken behandlas även fiskerifrågor i andra multilaterala organisationer såsom WTO, FN, CSD16 samt regionala miljöorganisa- tioner. Oansvarig eller otillräcklig förvaltning av flera av världens stora fiskbestånd under har fått världssamfundet att reagera genom dels allmänna resolutioner och avsiktsförklaringar dels ett flertal detaljerade multilaterala överenskommelser. )1 V KDYVUlWWVNRQYHQWLRQ (UNCLOS) utgör basen för det senare multilaterala arbetet. Däri återfinns bl.a. bestämmelser om de exklusiva ekonomiska zonerna, principer för bevarandet av de levande resurserna samt riktlinjer för deras optimala nyttjande. )1 DYWDOHW RP EHYDUDQGH RFK I|UYDOWQLQJ DY JUlQV|YHUVNULGDQGH RFK OnQJYDQGUDQGH ILVNEHVWnQG antogs och är en överens- kommelse för att genomföra havsrättskonventionen avseende vissa bestånd. Dess syfte är att säkerställa ett varaktigt nyttjande av dessa bestånd främst genom internationellt samarbete i de regionala fiskerikommissionerna. innehåller bl.a. föreskrifter om tillämpning av försiktighetsansatsen, arbetsuppgifter för de regionala organen, staters skyldigheter beträffande fiskefartyg som för deras flagg, åtgärder mot icke-medlemmars fiske samt verkställighet och efterlevnad av regelverk. Sedan att det nödvändiga antalet ratifikationsinstrument inlämnats fick överenskommelsen sitt ikraftträdande /2002. EU, som beslutat att överlämna samtliga medlemsstaters ratifikationsinstrument , har ännu inte fullgjort detta åtagande. avslutade sin interna ratifikationsprocess . gYHUHQVNRPPHOVHQ I|U DWW WLOOVH DWW ILVNHIDUW\J I|OMHU LQWHUQDWLRQHOOD EHYDUDQGH RFK I|UYDOWQLQJVnWJlUGHU YLG ILVNH Sn GH |SSQD KDYHQ)ODJJ NRQYHQWLRQHQ är inriktad på att förhindra att fartyg undviker 16 Commission on Sustainable Development. förvaltningsåtgärder genom omflaggning till s.k. bekvämlighetsflagg. 2001/02:152 Överenskommelsen, som antogs och godkändes av år 1994, omfattar bl.a. flaggstaternas ansvar och skyldighet att informera om fartyg som fiskar utanför de ekonomiska zonerna. Överenskommelsen har ännu inte trätt i kraft eftersom den inte godkänts av tillräckligt många nationer. I motsats till de ovanstående tre överenskommelserna är 8SSI|UDQGHNRGHQ I|U DQVYDUVIXOOW ILVNH inte juridiskt bindande. Den starka förankring som denna kod fått, inte minst inom EU, innebär dock att det knappast råder någon skillnad vad gäller den praktiska tillämpningen. Den har framförhandlats inom FAO och omfattar allt slags fiske samt vattenbruk. Dess viktigaste artiklar behandlar allmänna principer för bevarandet av de akvatiska resurserna, förvaltningsåtgärder, fiskets bedrivande, staters skyldigheter samt forskning. En serie tekniska riktlinjer för tillämpning av Uppförandekodens olika delar har utarbetats. finns riktlinjer för bl.a. fiskets bedrivande, kustzonsförvaltning, fiskeriförvaltning, vattenbruk samt vid ett av initierat möte i för försiktighetsprincipens användning. Näst i tur står riktlinjer för tillämpning av ekosystemansatsen. Inom FAO har också framförhandlats fyra LQWHUQDWLRQHOOD KDQGOLQJVSODQHU RPIDWWDQGH I|UYDOWQLQJ DY ILVNHNDSDFLWHW I|UYDOWQLQJ DY KDMDU PLQVNQLQJ DY |InJHOELInQJVW VDPW nWJlUGHU PRW RODJOLJW RUDSSRUWHUDW RFK RUHJOHUDW ILVNH. Den sistnämnda tillmäts särskild vikt mot bakgrund av det olagliga fiskets omfattning och växande hot mot bestånden dels genom utfiskning dels genom underminering av ansvarsfull förvaltning. De regionala fiskeriorganisationerna utgör hörnstenarna i det nya globala system för förvaltning och samarbete på fiskets område som upprättats genom om gränsöverskridande fiskbestånd och Uppförandekoden för ansvarsfullt fiske. Det finns 32 regionala fiskeriorganisationer, vilka tillsammans täcker större delen av haven och oceanerna. Ytterligare tre organisationer är under bildande. Ett tiotal organ är underställda FAO. Gemenskapen är fördragsslutande part i tio regionala fiskeriorganisationer och observatör i två. Med hänsyn tagen till vissa medlemsstaters omfattande fjärrfiske och gemenskapens internationella förpliktelser, har EU en viktig roll att spela i dessa regionala organisationer. Förstärkningen av dessa fortgår för att de skall kunna fullgöra de angelägna och krävande uppgifter som ålagts dem. I flera av organisationerna har arbetet påbörjats och viktiga framsteg har registrerats, bl.a. avseende genomförande av försiktighetsansatsen och fastställande av biologiska referenspunkter, åtgärder mot icke- medlemmar som fiskar (olagligt) i konventionsområdet, öppenhet och deltagande av frivilligorganisationer samt tvistlösning. För några områden utan regionala organ har förhandlingar antingen avslutats eller inletts. Fiskeavtalen med tredje land är ett centralt inslag i den gemensamma fiskeripolitiken. Detta gäller både de avtal som EU har med näraliggande länder i norr, t.ex. , som främst rör förvaltning av gemensamma bestånd och avtal med länder i framför allt syd, som rör överföring av fiskemöjligheter till EU mot ekonomisk ersättning till landet i fråga. De bilaterala fiskeriavtalen med är en kombination av båda dessa modeller. Den grundläggande tanken med avtalen är att ledig fångstkapacitet i EU skall kunna användas för fiske på underutnyttjade bestånd i andra länders vatten respektive gemensam förvaltning av bestånden i närområdet. Detta är också i enlighet med (UNCLOS), som anger att s.k. överskott i ländernas ekonomiska zoner skall nyttjas. Syftet är ett optimalt nyttjande av de globala levande resurserna till ömsesidig nytta för alla parter. Efter undertecknandet av UNCLOS och utflyttningen av gränserna för de ekonomiska zonerna då av på det fria havet och av de globala fiskeresurserna hamnade inom främst utvecklingsländernas ekonomiska zoner är den ekonomiska betydelsen avsevärd för både gemenskapen och avtalsländerna. Några utvecklingsländers valutainkomster består till av ersättning för fiskerättigheter. är omkring 25 tredjelandsavtal i kraft, varav flertalet gäller utvecklings- länder. Den totala kostnaden ur EU:s budget för avtalen har ökat kraftigt och uppgår nu till . En generell diskussion om tredjelandsavtalen inleddes och ledde till att rådet uttalade slutsatser om avtalen, t.ex. vad avser deras finansiering och framtid. Centrala frågor i bedöm- ningen av avtalen är bl.a. parternas önskemål, fiskresursernas tillstånd och nyttjandegrad, finansiering och gemenskapens målsättningar. 5 Den framtida gemensamma fiskeripolitiken 5.1En gemensam politik på fiskeriområdet 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ Det finns även i fortsättningen behov av en gemensam fiskeripolitik. Det övergripande ansvaret för politiken måste ligga på gemenskapsnivå. Dagens nationella ansvar för kustzonen måste dock utvecklas och förstärkas. 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Fisket nyttjar en förnyelsebar resurs som dock kan överexploateras med allvarliga konsekvenser för ekosystemen och fiskerinäringen. Därtill är fiskresursen gräns- överskridande och nyttjande i ett område påverkar bestånden även i andra områden. Därför måste den förvaltas gemensamt med andra länder. En gemensam politik ger vidare större möjligheter att driva gemensamma krav på ett ansvarsfullt nyttjande av resursen. Principen om en zon inom vilken kuststaten till viss del själv kan Skr. 2001/02:152 reglera fisket ger förutsättningar för ett ökat skydd av resursen. kustnära områdena är ofta yngel- och uppväxtområden för kommersiellt viktiga fiskbestånd. Det är därför viktigt att principen om en kustzon bibehålls och förstärks. 5.2Nuvarande gemensamma fiskeripolitik och behov av en reform 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ Den gemensamma fiskeripolitiken måste reformeras och kraftfullare genomföras i syfte att säkerställa resursbevarandet och hänsynstagandet till det ekosystemet för att främja ett långsiktigt hållbart nyttjande. principerna, enligt artikel 2 i grundförordningen (nr 3760/92), för nuvarande politik är ändamålsenliga men måste fullt ut tillämpas och UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Den gemensamma fiskeripolitiken har inte lyckats uppfylla målen enligt grundförordningen som säger att i fråga om nyttjandet skall de levande akvatiska resurser som är tillgängliga skyddas och bevaras. Ett stort antal bestånd nyttjas utanför säkra biologiska gränser. situationen särskilt allvarlig när det gäller torsken såväl i , som utefter och i . I är dessutom bestånden av flera andra bottenbundna fiskarter överbeskattade. Den nuvarande krisen inom fiskesektorn med överkapacitet i flottorna och överutnyttjade bestånd är i stor utsträckning ett globalt problem som understryker behovet av åtgärder som behöver vidtas inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken (GFP). Det bör understrykas att regelverket inom nuvarande GFP inte kan ställas till svars för alla problem som råder i fiskesektorn utan att det i första hand är tillämpningen som har brustit. Trots att möjligheter funnits inom ramen för nuvarande regelverk har medlemsstaterna inte kunnat enas om att vidta relevanta åtgärder vad gäller t.ex. beståndsvårdande Det finns redan inom nuvarande GFP förutsättningar för integrering av miljöhänsyn i fisket som möjliggör att beståndsvårdande beaktas och genomföras. Det är dock viktigt att principerna för detta uttrycks tydligare i det framtida regelverket för den Det finns dessutom andra faktorer utöver fisket som påverkar fiskresursen och den miljön. Föroreningar från industrier och annan mänsklig verksamhet samt förändringar i klimatet har en stark påverkan på bestånden. Behoven av såväl reformering som av en kraftfullare implementering finns inom politikens samtliga delområden resurs-, struktur- och marknadspolitiken samt fiskerikontrollen. Enligt de senaste veten- skapliga analyserna befinner sig många fiskbestånd inom unionen I grönboken framhålls att det förekommer överkapacitet i fiskeflottan, att dagens åtgärdsinstrument är att subventioner inom strukturpolitiken alltjämt lämnas främst till fysiska investeringar vilket bidrar till Skr. 2001/02:152 överkapaciteten, att fiskerikontrollen inte fungerar tillfredsställande, osv. Vidare finns ett antal yttre faktorer som skapar behov av en reform såsom globaliseringen, ökad marknadsanpassning, utvecklingsländernas rättmätiga anspråk på att utveckla sin egen fiskerinäring, ökade krav på miljöintegrering i GFP och avsaknad av möjligheter för externa, berörda aktörer att få insyn och att delta i beslutsprocessen. 5.3Övergripande mål för den framtida gemensamma fiskeripolitiken 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ Gemenskapens fiskeresurser bör i enlighet med försiktighetsprincipen och ekosystemansatsen förvaltas på ett långsiktigt hållbart sätt så att de nyttjade fiskbestånden befinner sig inom säkra biologiska gränser och mellanårsvariationerna enbart är naturligt betingade. Detta är en förutsättning för att förse konsumenterna med ett högkvalitativt livsmedel och för en fiskerinäring som långsiktigt skall kunna utgöra en stabil ekonomisk verksamhet med stor regionalpolitisk betydelse. En ytterligare för- utsättning är att fiskeföretagen bedrivs utan ekonomiska subventioner som kan innebära en ökning av fångstkapaciteten. Denna inriktning på politiken bör gälla samtliga delar av den gemensamma fiskeripolitiken. Vid exempelvis fastställande av TAC:er och kvoter, bestämmelser om tekniska bevarandeåtgärder och bifångster, anpassning av flottkapaciteten, reglering av marknaden och i samband med fiskeriavtal med tredje land bör detta perspektiv således vara vägledande för de svenska ståndpunkterna. 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Nyttjandet av fiskresurserna måste ske inom ramen för de krav som en långsiktigt ansvarsfull hushållning ställer. Hushållningen skall, med tillämpning av försiktighetsprincipen och ekosystemansatsen, säkerställa att fisk- bestånden bevaras på en nivå som ger förutsättningar för ett hållbart fiske samt skyddar och bevarar den biologiska mångfalden i det ekosystemet. Detta leder till särskilda utgångspunkter för den politik som måste bedrivas. Fiskeansträngning i form av kapacitet och aktivitet måste anpassas till den tillgängliga resursen. Tillträdet till resursen måste kompletteras med regler för uttag av fisk samt med tekniska bestämmelser för att skydda ungstadier av fisk och minska bifångster. Långsiktiga förvaltningsplaner för alla viktiga kommersiella bestånd bör införas och kontinuerligt utvecklas. Det statliga stödet får inte bidra till negativa konsekvenser för ett långsiktigt hållbart resursutnyttjande. Politiken bör även beakta att fiskerinäringen är en verksamhet med stor regionalpolitisk betydelse i vissa områden. En aktiv politik med denna inriktning skall, enligt regeringens bedömning, åstadkomma ett långsiktigt hållbart och lönsamt fiske som säkrar råvarutillgången för beredningsindustri och därmed främjar konsumenternas intresse av livsmedel av god kvalitet. 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ Naturresursbasen och fungerande ekosystem utgör såväl en förutsättning som en restriktion för fisket. För att undvika ett överutnyttjande måste de politiska styrmedlen säkerställa att resursen bevaras på en hållbar nivå. Medlen för att uppnå detta är bl.a. att fleråriga , flerartsmodeller och ekosysteminriktad förvaltning av resurserna införs genom långsiktiga förvaltningsplaner med tillämpning av försiktighetsprincipen. Vidare måste utvecklingen av selektiva redskap och införandet av tekniska regleringar prioriteras för att minimera oönskade fångster. För att detta skall lyckas krävs en utökad forskningsverksamhet inom området. Den nuvarande mycket allvarliga situationen för flera fiskbestånd som förvaltas gemensamt av EU och andra nationer innebär också att drastiska åtgärder kan behöva vidtas. Om den vetenskapliga rådgiv- ningen så kräver kommer regeringen att föreslå totalt fiskestopp för sådana bestånd. 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ De övergripande målen för den gemensamma jordbruks- och fiskeripolitiken är identiska men verksam- heterna bedrivs under skilda förutsättningar. Detta skapar särskilda utgångspunkter för den politik som måste bedrivas från samhällets sida. Jordbruket nyttjar en privat resurs, medan fisket främst nyttjar en gemensam, gränsöverskridande resurs. Fiskbestånd utgör en förnyelsebar naturresurs vilka, vid en överexploatering, kan uttömmas till en mycket låg nivå som riskerar beståndets reproduktion och även nuvarande och framtida generationers tillgång till denna resurs. Detta innebär att nyttjandet av denna typ av förnyelsebar och gemensamt ägd resurs måste begränsas och kontrolleras. Vid en ren marknadslösning utan ett ingripande från samhällets sida skulle risken för ett överutnyttjande av fiskresurserna vara mycket stor. Resurspolitiken skall därför vara inriktad mot resursbevarande och en ökad integrering av miljökrav i fiskeripolitiken krävs. Av de fiskbestånd som befinner sig i en mycket allvarlig situation kan här särskilt nämnas det s.k. östra torskbeståndet i som, trots de åtgärder som vidtagits, fiskas utanför biologiskt säkra gränser (ELODJD). Om ICES bedömningar visar att beståndssituationen inte förbättrats eller t.o.m. försämrats måste drastiska åtgärder vidtas, t.ex. ett totalstopp för fisket på detta bestånd . har ministerrådet arbetat med en integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling i fiskeripolitiken. beslutade fiskerådet enhälligt om långtgående slutsatser om integrering av miljöhänsyn och en hållbar utveckling. Slutsatserna avrapporterades till i . I slutsatserna lyfts fram resursfrågor, behov av ett minskat fisketryck, tekniska regleringar och en ökad användning av selektiva redskap, förbättrat vetenskapligt beslutsunderlag, förbättrat skydd för den biologiska mångfalden och utveckling mot en förvaltning som grundas på ekosystemens förutsättningar. Dessa ställningstaganden skall beaktas i samband med revisionen av GFP. På nationell nivå har fastställt svenska miljökvalitetsmål varav Hav i balans och levande kust och skärgård, Levande sjöar och vattendrag samt Bara naturlig försurning berör fisket och fiskresurserna inom ramen för GFP. Det övergripande målet är att inom en generation skall våra havsområden långsiktigt bevara en hållbar produktionsförmåga och den biologiska mångfalden. Enligt beslut skall driva dessa målsättningar inom EU. För fisket har att antal delmål till miljökvalitetsmålen fastlagts.