prop · GP03126 · 2002-03-18 00:00:00 — 2001/02:126 rätt för sig är det rimligt att i lagtexten skapa en bättre balans mellan å ena sidan intresset av likabehandling av lagöverträdarna och å andra sidan intresset av att hänsyn tas till den unges vilja att göra rätt för sig. Med stöd av en sådan regel menade departementschefen att åklagaren i större utsträckning bör kunna räkna den unge till godo att han t.ex. kontaktat målsäganden och diskuterat möjligheterna att göra rätt för sig, att han har börjat att betala målsäganden för skadorna eller att han efter en anmodan av polisen genom egna insatser försökt avhjälpa skadorna. Vid bedömningen av om åtalsunderlåtelse skall meddelas skall åklagaren särskilt beakta inte enbart den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som har uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan utan även hans vilja att på annat sätt gottgöra målsäganden. I propositionen 1994/95:12 s. 78 anges att det är av stor vikt att unga lagöverträdare konfronteras med följderna av sina handlingar. För att uppmuntra den unge att ta ansvar för sina handlingar framhålls att det är rimligt att åklagaren, när han prövar frågan om åtalsunderlåtelse, får beakta att den unge på olika sätt har försökt gottgöra målsäganden. Som exempel anges att den unge deltagit i medling eller bett målsäganden om ursäkt. Dessa omständigheter bör dock enligt propositionen inte vara av avgörande betydelse för om ett beslut om åtalsunderlåtelse skall meddelas. Det anges att arten av det brott det är fråga om och omständigheterna när det begicks naturligtvis har stor betydelse. Det sägs också att det inte skall vara möjligt att enbart genom en enkel gest eller åtgärd slippa åtal för en gärning som har fått allvarliga konsekvenser för brottsoffret. Regler om åtalsunderlåtelse finns även i 20 kap. 7, 7 a och 7 b §§ . Bestämmelserna, som gäller såväl vuxna som unga lagöverträdare, är subsidiära i förhållande till LUL. Möjligheten att beakta medling i domstol Enligt 29 kap. 5 § 2 skall domstolen vid straffmätningen, utöver brottets straffvärde, i skälig omfattning beakta om den tilltalade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet. I förarbetena (prop. 1987/88:120 s. 91 f.) anges att även om brottet har fullbordats bör den som söker förebygga eller gottgöra skadliga verkningar av brottet kunna få ett mildare straff. Vidare anges att de skadliga verkningarna också kan gottgöras genom att skadorna ersätts. Enligt bestämmelsen skall hänsyn tas till gärningsmannens förmåga. I 30 kap. 4 § föreskrivs att domstolen vid val av påföljd särskilt skall fästa avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse och att rätten därvid skall beakta sådana omständigheter som anges i 29 kap. 5 §. Enligt förarbetena (prop. 1987/88:120 s. 99) skall domstolen beakta sådana hänsyn som anges i 29 kap. 5 § både vid straffmätningen och när det gäller att välja mellan fängelse samt villkorlig dom och skyddstillsyn. I ett enskilt fall kan straffvärdet i och för sig motivera att fängelse ådöms, men omständigheter enligt 29 kap. 5 § kan tala för att villkorlig dom eller skyddstillsyn väljs i stället för ett kortare fängelsestraff. Som exempel Prop. 2001/02:126 nämns att om någon efter en grov stöld frivilligt har återställt det stulna och ersatt skadorna bör han beroende på övriga omständigheter kunna dömas till antingen villkorlig dom eller skyddstillsyn, även om straffvärdet är sådant att fängelse annars normalt skulle följa på brottet. I 31 kap. 1 § femte stycket anges att om det uppkommit skada på egendom genom ett brott, som har begåtts av den som är , och det bedöms vara ägnat att främja den dömdes anpassning i samhället, får rätten i samband med en dom om överlämnande till vård inom föreskriva att den dömde på tid och sätt som anges i domen skall biträda den skadelidande med visst arbete, som syftar till att avhjälpa eller begränsa skadan eller som annars i belysning av brottets och skadans art framstår som lämpligt. En sådan föreskrift får meddelas endast med den skadelidandes samtycke. Medling med anledning av brott är en växande verksamhet och finns i ett stort antal länder. Verksamheterna skiljer sig dock åt på flera sätt mellan länderna och ibland även inom ett och samma land. Vissa länder använder medling som ett alternativ till den sedvanliga rättsprocessen. I andra länder utgör medlingen ett komplement. Hur verksamheten är organiserad och hur den finansieras varierar också. Vidare kan det huvudsakliga syftet med medlingen vara olika. Verksamheten kan vara inriktad främst på gärningsmännen eller på brottsoffren. I många fall synes verksamheten ha initierats på grund av att man har velat ha alternativa åtgärder för ungdomsbrottslingar. Vilken typ av ärenden som hanteras av medlingsverksamheterna är också skiftande. har flera internationella organisationer som arbetar med medling och andra närliggande frågor bildats. Som exempel kan nämnas Forum for Victim-Offender Mediation and Restorative . Det kan också nämnas att har utarbetat ett slags rekommendationer, Basics Principles on the Use of Restorative . Dessa rekommendationer vad gäller medling påminner i stor utsträckning om rekommendationer (se nedan). antog en rekommendation, No. R (99) 19, om medling i brottmål. Inledningsvis i rekommendationen sägs bland annat att ministerrådet noterar utvecklingen av användningen av medling i brottmål i medlemsstaterna som en flexibel, omfattande och problemlösande möjlighet samt ett komplement eller alternativ till det traditionella rättsliga förfarandet. beaktar vidare behovet av att öka aktivt personligt deltagande i brottmål för brottsoffret, gärningsmannen och andra som kan ha påverkats av brottet liksom engagemang från lokalsamhället. I rekommendationen sägs också att ministerrådet erkänner brottsoffrens legitima intresse av att ha en starkare röst vid hanteringen av konsekvenserna av brottet, att kommunicera med gärningsmannen samt att få en ursäkt och erhålla ersättning. Vidare beaktar ministerrådet vikten av att uppmuntra gärningsmännens känsla av ansvar och ge dem praktisk möjlighet till gottgörelse, vilket kan främja deras återanpassning och rehabilitering. I rekommendationen anges att ministerrådet tar hänsyn till kraven i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). erinrar även om ett antal andra konventioner. Slutligen rekommenderar ministerrådet medlemsstaterna att beakta de principer som anges i rekommendationens bilaga vid utvecklingen av medling i brottmål och ge rekommendationen största möjliga spridning. Rekommendationens bilaga innehåller riktlinjer för medling, som definieras som förfaranden där brottsoffret och gärningsmannen har möjlighet att frivilligt aktivt delta i lösningen av olika frågor som uppkommit genom brottet med hjälp av en opartisk medlare. Bilagan innehåller vissa allmänna principer, bl.a. följande. Medling i brottmål bör ske endast om parterna frivilligt samtycker till det och parterna bör ha möjlighet att återkalla ett sådant samtycke när som helst under medlingsförfarandet. Diskussionerna under medlingen är konfidentiella och får inte användas därefter, förutom med parternas samtycke. Medling i brottmål bör vara en allmänt tillgänglig verksamhet. Detta från rättvisesynpunkt och för verksamhetens kvalitet. Medlingsverksamheten, oavsett om den drivs i allmän eller privat regi, bör vara officiellt godkänd av statsmakterna som en möjlighet, ett alternativ eller ett komplement till den sedvanliga rättsprocessen. Det allmänna bör normalt finansiera medlingsverksamheten och på något sätt vara ansvarig för den. Medling i brottmål bör vara tillgänglig under alla stadier i den rättsliga processen. Medlingsverksamhet bör också ges tillräcklig självständighet i rättssystemet. I bilagan tas också upp vissa rättsliga utgångspunkter. Det sägs t.ex. att lagstiftningen bör underlätta för medling i brottmål. Olika faktorer som skall garantera rättssäkerheten måste beaktas under medlingsförfarandet. Det hänvisas bland annat till artikel 6 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som tar upp rätten till en rättvis rättegång. Vidare bör riktlinjer för hur medling skall användas i brottmål finnas, särskilt för villkoren för att hänvisa ärenden till medlingsverksamheten och hur ärendena skall hanteras efter en genomförd medling. Det anges också att grundläggande garantier för rättssäkerhet bör gälla för medling, t.ex. tillgång till tolk eller översättning. Underåriga bör dessutom ha rätt till vårdnadshavarnas stöd. Innan parterna samtycker till medling bör de informeras om medlingen på ett fullständigt och objektivt sätt och det får inte ske några olämpliga påtryckningar för att få parterna att medverka. Parterna bör normalt vara överens om grundläggande fakta i ärendet och deltagande i medling bör inte användas som bevis på skuld i en efterföljande rättsprocess. Gärningsmannen behöver dock inte nödvändigtvis erkänna sig skyldig utan det är tillräckligt att denne tar på sig någon skuld för det som hände. parternas ålder, mognad eller intellektuella kapacitet bör beaktas innan Prop. 2001/02:126 ett fall överförs till medling. Ett beslut att inte lagföra någon på grund av ett medlingsavtal skall ha samma status som rättsliga beslut eller domar och bör förhindra åtal som grundas på samma omständigheter (ne bis in idem). Medlingsverksamheten bör regleras genom erkända normer, ha tillräcklig självständighet för att utföra sina uppgifter samt ha normer för kompetens och etiska regler. Vidare bör metoder för urval, utbildning och utvärdering av medlare utvecklas. Medlingsverksamheten bör kontrolleras av ett kompetent organ. Medlarna bör rekryteras från olika områden, ha ett gott omdöme och de personliga egenskaper som är nödvändiga för medling. Medlare bör också få inledande utbildning, liksom internutbildning. Utbildningen skall syfta till att ge en hög kompetensnivå med inriktning på konfliktlösningsförmåga och de särskilda krav som arbete med brottsoffer och gärningsmän ställer samt grundläggande kunskaper om det straffrättsliga systemet. Innan ett medlingsförfarande startar bör medlaren informeras om alla relevanta omständigheter i fallet genom behörig rättslig myndighet. Medlingen skall ske på ett opartiskt sätt baserad på omständigheterna i ärendet och på parternas behov och önskningar. Medlaren bör också alltid respektera parternas värdighet och se till att parterna uppträder med respekt för varandra. Medlingen bör ske effektivt, men i en takt som är lämplig för parterna och in camera, dvs. inte vara öppen för allmänheten. Medlingsavtal skall vara frivilliga för parterna samt bör bara innehålla rimliga och skäliga förpliktelser. Medlaren bör rapportera till rättsväsendet om medlingsförfarandet och resultatet av medlingen, men medlarens rapport bör inte avslöja vad som förekommit vid medlingsmötet eller uttrycka någon bedömning av parternas uppträdande under medlingen. Det bör vara en regelbunden diskussion mellan rättsväsendet och medlingsverksamheterna för att utveckla en ömsesidig förståelse. Medlemsstaterna bör vidare främja forskning om och utveckling av medling i brottmål. Europeiska Unionen (EU) har, i samband med att brottsofferfrågor har behandlats, antagit ett meddelande till Europaparla- mentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén, KOM (1999) 349, slutlig. Kommissionen anser att det bör övervägas ytterligare forskning i och försök med medling mellan förövare och brottsoffer, med åtföljande utvärdering av offrets speciella behov och praktiska arrangemang för medling. Enligt rådets rambeslut av om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden (EGT L 82, 22.03.01, s. 14) skall varje medlemsstat sträva efter att främja medling under straffrättsliga förfaranden om den anser brottet lämpligt för denna form av åtgärd. Varje medlemsstat skall också se till att det under straffrättsliga förfaranden är möjligt att ta hänsyn till varje överenskommelse som har ingåtts mellan brottsoffret och förövaren genom medling (art. 10). Enligt resolution /26 om utveckling och genomförande av medling och reparativa åtgärder inom rättsväsendet bör medlemsstaterna överväga att utveckla, inom rättsväsendet, alternativ till formella åtgärder inom rättsväsendet såsom medling och andra åtgärder för reparativ rättvisa. resolution /14 (Draft resolution I, Basic principles on the use of restorative programmes in criminal matters) ombeds generalsekreteraren att hämta in synpunkter från medlemsstaterna och relevanta organisationer när det gäller önskvärdheten av och sättet för att etablera grundläggande principer för användandet av Restorative Justice- program som rör brott. (Commission on Crime Prevention and Criminal ) behovet av att fastställa FN-standarder inom området medling och reparativ rättvisa, vilkas syften skall vara att garantera rättvisa och proportionalitet vid användande av dessa processer. Medlingsverksamhet i andra länder Medling med anledning av brott i startade som ett forskningsprojekt. Utvecklingen har varit mycket snabb och ca av befolkningen har tillgång till medling. ett alternativ till rättsprocessen. Det finns regler i strafflagen som kan träda i kraft om förlikning uppnåtts mellan parterna, t.ex. har en särskild utredare lagt fram ett lagförslag om medling vid brott- och tvistemål. Bland annat konstateras att den nationella tillgången till medlingstjänster vid brott- och tvistemål inte kan förverkligas endast genom att kommunerna frivilligt och på eget bevåg grundar och upprätthåller medlingsverksamhet samt att likheten inför lagen är den mest grundläggande utgångspunkten för kravet på nationell täckning av verksamheten. I startade medling som ett pilotprojekt . alternativ till fängelsestraff för ungdomar, förebygga brott samt hitta en snabb och effektiv reaktion för förstagångsbrottslingar. lag om medling i konfliktråd. Riktlinjer har utfärdats av Riksåklagaren. Medling skall vara ett alternativ till en vanlig rättslig behandling. Medling mellan brottsoffer och gärningsmän vid ungdomsbrott startade på flera platser i . emellertid inte spritts i någon större omfattning. En orsak till detta kan vara att det saknas en klar rättslig reglering för medling i dessa fall. pågår dock ett arbete med lagstiftning avseende unga lagöverträdare. I har medling utvecklats utan lagstiftning eller central reglering. Verksamheten består av flera olika Avsaknaden av särskild lagstiftning på området har lett till att medlingen kan se mycket olika ut. Det har även medfört att verksamheten inte har vuxit särskilt snabbt. Medling är tillgänglig för I finns viss lagstiftning och andra föreskrifter som reglerar medling med anledning av brott. Det finns dock olika typer av medling och dessa har inte samma betydelse i den rättsliga processen. är dessutom ofta inriktad på vuxna lagöverträdare. Medling med anledning av brott började diskuteras i i mitten Prop. 2001/02:126 av . För unga lagöverträdare ändrades lagstiftningen så att den unges vilja att göra rätt för sig kom att utgöra en grund för åtalsunderlåtelse. Bestämmelser om medling finns såväl i den tyska strafflagen som i straffprocesslagen. Om medling har skett finns bl.a. möjlighet att göra straffet villkorligt eller beakta detta som en förmildrande omständighet vid påföljdsbestämningen. I aktualiserades medling i samband med diskussioner kring en ny lagstiftning för unga lagöverträdare. Tanken var att hitta ytterligare alternativa åtgärder för unga brottslingar. Den nya lagstiftningen trädde i kraft . Från finns även lagstiftning om medling för vuxna. Man medlar i alla typer av mål. Det förekommer dock inte medling för ungdomar , dvs. I är medling ett alternativ till rättsprocessen och används för att avskilja fall från det ordinarie rättssystemet. I finns över 300 program med medling med anledning av brott. Medlingen startade efter kanadensisk förebild. Ofta anordnas medlingen när påföljden skall bestämmas. I vissa lindrigare fall fungerar medlingen som ett alternativ till den ordinarie rättsprocessen. Medlingsverksamhet bedrivs inom kyrkan, inom lokalt anknutna privata organisationer som på olika sätt samarbetar med rättsväsendet, inom motsvarigheten till frivården och vid särskilda konfliktlösningscentrum. 4.5Försöksverksamheten med medling vid ungdomsbrott och Brottsförebyggande rådets utvärdering Brottsförebyggande rådets uppdrag m.m. () fick regeringens uppdrag att inleda en ettårig försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare (dnr Ju1997/1394). I uppdraget ingick även att följa och samordna de projekt som omfattades av försöksverksamheten samt att utvärdera den. Regeringen angav i uppdraget att det var angeläget att den medlingsverksamhet som redan fanns fortsatte att utvecklas, att medlingsverksamheten utvidgades samt att de erfarenheter som fanns togs till vara. Syftet med försöksverksamheten var enligt regeringen att bl.a. skapa underlag för att kunna ta ställning till frågan om medlingens roll i rättssystemet. I BRÅ:s uppdrag låg att stödja de projekt som omfattades av försöksverksamheten samt verka för att kontakter etablerades. arbete fick genom tilläggsdirektiv (dir. 1998:31) i uppdrag att i samråd med BRÅ och utredningen välja ut projekt, fördela ekonomiskt stöd (sammantaget ), sprida kunskap om projekten samt verka för att nya projekt initierades runt om i landet efter modell av de olika projekttyperna. BRÅ övertog kommitténs uppgifter. Försöksverksamheten pågick fr.o.m. t.o.m. och omfattade 32 medlingsprojekt runt om i landet. Den stora majoriteten av de projekt som ingick i försöksverksamheten drevs i regi. I de flesta fall inordnade direkt under individ- och familjeomsorg, vanligen inom enhetens specialiserade ungdomsarbete. Ett projekt var organiserat inom polisen och två drevs av ideella föreningar. Medlingsprojekten arbetade i samråd med olika myndigheter och organisationer. Samtliga samarbetade med polisen. Nästan alla projekt samarbetade med eller hade som huvudman. Antalet genomförda medlingar som BRÅ har undersökt uppgick till 414. I av de inkomna ärendena under försöksåret kom medling av olika orsaker inte till stånd. Vanligaste skälet var att brottsoffret avböjde att medverka. Gärningsmännen var i åldersgruppen i av de genomförda medlingarna. Den genomsnittliga åldern var . av medlingarna genomfördes med en gärningsman . De vanligast brotten där medling skedde var snatteri (), skadegörelse () och stöld (). Medling skedde även vid vålds- och hotbrott, såsom misshandel (), olaga hot () och rån (). I av fallen riktade sig brottet mot en juridisk person. Vid övriga brott var brottsoffren privatpersoner. När det gäller i vilket skede av rättsprocessen som medlingen skedde synes de praktiska förutsättningarna ha varit styrande snarare än någon teori om en medling är mest effektiv. Av de cirka 100 ärenden där det framgår om ärendet på något sätt behandlats i rättsprocessen meddelades åtalsunderlåtelse i 40 fall. I cirka två tredjedelar av dessa fall, skedde medlingen innan åklagaren hade prövat åtalsfrågan. I 51 fall prövades ärendet i domstol och i dessa skedde medling före domstolsprövningen i cirka hälften av ärendena. Underlaget ger knapphändiga besked om och i så fall i vilken utsträckning det tagits hänsyn till medlingen vid den rättsliga prövningen. Lekmannamedlare medlade i av de genomförda medlingarna inom försöksverksamheten. BRÅ har redovisat resultaten från försöksverksamheten i fyra rapporter. Medling vid brott. Rapport från en försöksverksamhet. Enligt rapporten är viljan och engagemanget från en eller helst ett par personer, som är beredda att omsätta idé till praktik och själva agera medlare, en viktig förutsättning för att verksamheten skall komma igång. I rapporten konstaterades att majoriteten av de genomförda medlingarna utgjordes av snatteriärenden, där brottsoffret var ett företag och gärningsmannen inte sällan var . av medlingarna hade gällt våldsbrott, främst misshandel. De flesta projekt inom försöksverksamheten var organiserade inom kommunernas socialtjänst och skedde antingen parallellt med övrig verksamhet eller fristående från denna. Enstaka projekt har bedrivits av polisen eller av en ideell förening. Den enskilt viktigaste faktor som enligt rapporten avgör om en medlingsverksamhet skall kunna fungera fortlöpande är om ärenden i tillräcklig utsträckning hänvisas till projektet, vilket i sin tur beror på hur samarbetet med andra myndigheter fungerar. Enligt rapporten är ett utbyggt samarbete med polisen en förutsättning för en fungerande medlingsverksamhet. Vidare beror tillströmningen av medlingsärenden på lokala förhållanden, enskilda tjänstemäns inställning och om en formaliserad överföring av ärenden till medling finns. Medling vid brott. Syftet med rapporten var att undersöka de effekter som medling kan ha på unga lagöverträdare. Enligt rapporten visar resultaten att en klar majoritet av ungdomarna uppfattade sitt deltagande i medlingen som frivilligt. En majoritet uppfattade medlaren som rättvis och neutral. Helhetsintrycket är att gruppen gärningsmän tyckte att deras integritet hade respekterats. I rapporten sägs att det torde vara mycket viktigt att gärningsmännen ges möjlighet att uttrycka sig för att uppfatta händelsen som utagerad och för att kunna säga förlåt på ett tillfredsställande sätt. Av rapporten framgår vidare att resultatet av medlingen oftast innebar en icke-materiell gottgörelse för brottet, dvs. att gärningsmannen bad brottsoffret om ursäkt. Vid medlingar med privatpersoner talade man även om hur parterna skulle förhålla sig till varandra . När det gäller gärningsmän som begått brott mot en affärsverksamhet förekom konkret gottgörelse i form av avgifter, arbete m.m. Att de medlingar som gällde privatpersoner inte behandlade den praktiska gottgörelsen vid medlingen berodde främst på att flertalet av fallen behandlades i domstol. Av undersökningen framgår att gärningsmän som vid medlingen mött en företrädare för affärsverksamhet i högre grad upplever medlingen som ofrivillig och som ett straff samt att de inte tycks få samma insikt om brottets konsekvenser som de ungdomar som mött en privatperson. Det kan enligt rapporten generellt ifrågasättas om medling är en adekvat åtgärd vid så lindriga brott som t.ex. snatteri av en läsk. Medling vid allvarligare brott, med en högre grad av konfliktnivå mellan parterna, tycks i högre utsträckning påverka ungdomarna. Emellertid ställer dessa medlingar högre krav på förberedelserna inför medlingen och i synnerhet på medlarens kunskaper i brottsofferproblematik. Medling vid brott. Det är två studier som redovisas i rapporten, en intervju- och en enkätundersökning, som skall belysa vilken effekt medling har på brottsoffer. Resultaten från undersökningarna stöder enligt rapporten antagandet Prop. 2001/02:126 att medling är en metod som ger brottsoffren möjlighet att på ett konstruktivt sätt tillfredsställa en del av de känslomässiga behov som uppstår efter ett brott. Detta gäller särskilt behovet av information, vilket anses värdefullt i den s.k. bearbetningsfasen efter brottet. Vidare sägs att brottsoffren vid medling också ges möjlighet att, genom ett tillrättavisande av gärningsmannen, återta en del av den självkontroll som ett brottsoffer ibland upplever sig ha förlorat efter att ha utsatts för brott. Vidare anges att medlingen även upplevs som ett unikt tillfälle att delta i samhällets arbete med att förebygga brott samt att de brottsoffer som representerade företag ansåg att medling var en konstruktiv metod att tillrättavisa ungdomar som begår brott. I rapporten anges också att det inte av brottsoffren upplevs som det viktigaste med medlingen att bli kompenserad för ekonomiska förluster. Medling vid brott. Slutrapport från en försöksverksamhet. I rapporten beskrivs medling vid brott som en metod att sammanföra en gärningsman med sitt brottsoffer i närvaro av en opartisk medlare.