prop · GP03149 · 2002-03-14 00:00:00 — 1980/81:56, bet. 1980/81:JuU16, rskr. 1980/81:64).5.2.5 Konvention om fysiskt skydd av kärnämneKonventionen antogs av . Genomkonventionen åtar sig staterna att försäkra att transporter av nukleära ämneninom statens territorium eller ombord på fartyg eller luftfartyg skyddas. Genomkonventionen åtar sig också staterna att straffbelägga vissa handlingar medkärnämnen. Konventionen innehåller även vissa förpliktelser i fråga om domsrätt, åtal, utlämning och rättsligt samarbete.Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av . Ratifikationen föranledde inte någon proposition till riksdagen.5.2.6 Tilläggsprotokoll till MontrealkonventionenSåväl Haag- som Montrealkonventionen tar sikte på gärningar som begås på ellerär riktade mot flygplan under flygning och som därför äventyrar flygsäkerheten.Med anledning bl.a. av bombdåd som förövats på deinternationella flygplatserna i och utarbetade ett förslag tilltillägg till Montrealkonventionen som tar sikte på bekämpande av våldshandlingar som begås på flygplatser som används för internationell luftfart. Protokolletantogs vid lufträttskonferensen i den 24 februari 1988.Protokollet trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1989/90:130, bet. 1989/90:130, rskr. 1989/90:286, SFS 1990:416).5.2.7 Romkonventionen och inbjöd , med anledning av att ettitalienskt kryssningsfartyg kapats , (), ett av , att undersöka problemet med terroristaktioner ombord på eller riktade mot fartyg och att föreslå lämpligaåtgärder. Som ett resultat av det arbete som därefter bedrevs inom ramen för IMO antogs vid en internationell konferens i dels enkonvention om brott mot den fasta sjöfartens säkerhet (Romkonventionen), delsett protokoll om brott mot säkerheten för fasta plattformar (Romprotokollet).Konventionen och protokollet följer mönstret från andra liknandeöverenskommelser, dvs. staterna förbinder sig att antingen lagföra eller utlämna personer som gjort sig skyldiga till gärningar som utgör brott enligtrespektive överenskommelse. Därutöver innehåller konventionen bestämmelser ombl.a. det geografiska tillämpningsområdet och en precisering av detinternationella element som skall föreligga, om underrättelseskyldighet och detpraktiska förfarandet över huvud taget. Konventionen och protokollet är likartat uppbyggda.Konventionen och protokollet trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1989/90:130, bet. 1989/90:JuU33, rskr. 1989/90 286, SFS1990:416).5.2.8 TerroristbombningskonventionenKonventionen antogs av . De tidigareFN-konventionerna gäller antingen särskilda angreppsobjekt som luftfartyg ochskepp eller avser att skydda vissa kategorier av personer som är engagerade iinternationella uppdrag. Terroristbombningskonventionen har inte några sådanabegränsningar utan har ett generellt tillämpningsområde. De handlingar som skall utgöra brott i konventionens mening är vissa förfaranden med explosiva ellerandra livsfarliga anordningar inom eller i riktning mot platser elleranläggningar som är öppna för allmänheten. För att sådana handlingar skallutgöra brott krävs att de har företagits i syfte att åstadkomma omfattandeförstörelse av bl.a. allmän plats. Konventionen innehåller även förpliktelser ifråga om bl.a. domsrätt, utlämning och brottsförebyggande åtgärder.Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 2000/01:86, bet. 2000/01:JuU27, rskr. 2000/01:282).5.2.9 Sammanfattning av de brott som omfattas av de internationellaöverenskommelserna i bilaganBrotten kapning och sjö- eller luftfartssabotage, 13 kap. 5a § ochflygplatssabotage, 13 kap. 5 b § infördes i svensk lagstiftning för att genomföra , Montrealkonventionen och dess tilläggsprotokoll samt Romkonventionen och dess tilläggsprotokoll.Övriga konventioner, dvs. diplomatskyddskonventionen, gisslankonventionen,terroristbombningskonventionen och konventionen om fysiskt skydd av kärnämne har inte ansetts kräva några lagstiftningsåtgärder. De brott som torde varatillämpliga på de handlingar som beskrivs i de tre första konventionerna ärframför allt mord, dråp, misshandel, grov misshandel, människorov, olagafrihetsberövande, grovt olaga tvång, grov skadegörelse, mordbrand, grovmordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage, spridande av gift eller smitta. De handlingar som beskrivs i konventionen om fysiskt skydd avkärnämne är i första hand kriminaliserade genom bestämmelserna i lagen (1984:3)om kärnteknisk verksamhet.6 tillträde till finansieringskonventionenRegeringens förslag: godkänner FN:s internationella konvention ombekämpande av finansiering av terrorism.Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens.Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft någon erinran mot förslaget.Skälen för regeringens förslag: Finansieringskonventionen utgör en fortsättningpå det arbete som inom FN bedrivits för att motverkaterrorism. har undertecknat och ratificerat samtliga de i avsnitt 5nämnda överenskommelserna. Inom EU har konventionen undertecknats av samtligamedlemsstater och har ratificerats av , ochStorbritannien.Den 11 september 2001 kapades fyra flygplan och störtades mot World TradeCenters två skyskrapor i , mot försvarshögkvarteret i iWashington DC samt i . Dessa terrordåd utgör en unik händelse sommedfört bred uppslutning i de internationella ansträngningarna förterroristbekämpning, såväl i FN och övriga mellanstatliga organisationer somandra typer av internationella sammanslutningar.Mycket talar för att terrordåden i inte hade kunnat genomföras utanomfattande finansiellt stöd. Särskild uppmärksamhet har därför riktats motsådana handlingar som kan betraktas som finansiering av terrorism.Europarådets ministerkommitté antog en resolution därmedlemsstaterna uppmanas att tillträda finansieringskonventionen.Den 16 oktober 2001 träffades EU:s finans- och justitieministrar för attdiskutera vilka åtgärder som behöver vidtas för att bekämpa ekonomiskbrottslighet, penningtvätt och finansiering av terrorism. I de slutsatser somantogs vid mötet anges att samtliga medlemsstater skall underteckna ochtillträda finansieringskonventionen.Därutöver har den finansiella aktionsgruppen mot penningtvätt (FATF), därSverige är medlem, vidgat sitt mandat till att avse även bekämpning avfinansiering av terrorism. FATF har därvid antagit åtta rekommendationer sommedlemmarna i FATF och andra stater uppmanas följa. att staterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att tillträdaoch genomföra finansieringskonventionen.Åtgärder för att förebygga och bekämpa finansiering av terrorism har såledesblivit en fråga av särskilt intresse i det internationella samarbetet ochregeringen menar därför att det får anses angeläget att så snart sommöjligt ansluter sig till konventionen.7 Behov av författningsändringar7.1 Handlingar som enligt konventionen skall utgöra brottRegeringens bedömning: De gärningar som skall utgöra brott enligt konventionenär inte till alla delar straffbara enligt svensk rätt. Ett tillträde tillkonventionen kräver därför att lagstiftningsåtgärder vidtas.Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Promemorian innehållerdock inte någon uttrycklig redogörelse för svensk rätt i förhållande tillbestämmelsen i artikel 5, om ansvar och påföljder för juridiska personer.Remissinstanserna delar eller har inga invändningar mot bedömningen attlagändringar krävs. Hovrätten för övre och anserdock att frågan om juridiska personers ansvar, som regleras i konventionensartikel 5, borde ha uppmärksammats i promemorian.Skälen för regeringens bedömningHuvudbestämmelsen om brott (artikel 2.1 och 2.3)De handlingar som enligt artikel 2 punkterna 1 och 3 i konventionen skall utgöra brott är till stor del redan straffbelagda enligt svensk rätt. Enligt 23 kap. 2 § första stycket 1 skall således dömas för förberedelse till brott om någon, med uppsåt att utföra eller främja brott, tar emot eller lämnarpengar eller annat som betalning för ett brott eller för att täcka kostnadernaför utförande av ett brott. För att någon skall kunna dömas förförberedelsebrott krävs att det förelegat fara för att brottet skulle hafullbordats och att denna fara inte var ringa. Gärningsmannens uppsåt behöverinte avse en viss bestämd gärning utan det räcker att uppsåtet avser att brottav visst slag förr eller senare kommer till stånd. Det krävs dock att brottetsfullbordan inte är så avlägsen i tiden eller kräver sådana ytterligare åtgärder, att faran för brottets fullbordan är ringa. Dessutom krävs att det särskilt har föreskrivits att förberedelse till den aktuella brottstypen är straffbar.Ansvar för förberedelse till brott förutsätter också, på ett mer allmänt plan,att händelseförloppet inte fortlöpt så långt att ansvar för fullbordat brotteller försök till brott kan utdömas.Förberedelsebestämmelsen torde dock vara att förstå så att det bara är lämnandeav pengar eller annat med uppsåt att främja brott, respektive mottagande avpengar eller annat med uppsåt att utföra brott som omfattas av det straffbelagda området (jfr. 2000/01:85 s. 33 ff.). I denna del ställer konventionen, enligt regeringens mening, krav på ett längre gående straffansvar än vad som följer av förberedelsebestämmelsen. Konventionen omfattar nämligen även sådana fall då någon tar emot tillgångar i syfte att deskall användas eller med vetskap om att de är avsedda att användas för attutföra vissa brott. Ansvaret för den som tar emot tillgångar är således inte,såsom är fallet enligt den svenska förberedelsebestämmelsen, begränsat till atttillgångarna mottas med uppsåt att utföra brott. Även mottagande med uppsåt attfrämja brott omfattas alltså av konventionens tillämpningsområde. Ett exempelkan vara att någon samlar in pengar i syfte att de skall lämnas vidare till densom skall utföra brottet. För att till alla delar uppfylla konventionens kravtorde det därför, enligt regeringens mening, vara nödvändigt att utvidgastraffansvaret för finansiering av brott.Försök till brott (artikel 2.4)Enligt artikel 2 punkt 4 begår en person även brott om han eller hon försökerbegå ett brott som anges i artikel 2 punkt 1. Den svenskaförberedelsebestämmelsen är så utformad att endast de förfaranden som består iatt lämna eller ta emot pengar eller annat är kriminaliserade. Att utfästa eller lova viss ersättning för brott är inte straffbart, såvida det inte omfattas avansvar för stämpling till brott. Försök till förberedelse är inte hellerstraffbart. Omfattningen av det straffbara området torde således behöva utvidgas till handlingar som innebär att man försöker tillhandahålla, samla in eller taemot tillgångar i syfte att de skall användas eller med vetskap om att de äravsedda att användas för att utföra vissa brott.Medverkan till brott (artikel 2.5)Enligt artikel 2 punkt 5 skall olika former av medverkan till finansiering avbrott vara straffbart. Enligt punkt 5 a) begår en person ett brott om han ellerhon medverkar till ett brott som anges i punkt 1 eller 4. Och enligt punkt 5 b)skall det vara straffbart att värva eller instruera en person att begå ettsådant brott. Dessutom skall det vara straffbart att medverka till de brott somanges i punkt 1 eller 4 då de begås av en grupp personer. Medverkan måste varauppsåtlig och ske antingen i syfte att i) främja gruppens brottsliga verksamheteller syfte när verksamheten eller syftet innefattar förövande av ett brott somanges i punkt 1, eller ii) ske i vetskap om gruppens avsikt att begå ett brottsom avses i punkt 1.En reglering av ungefär liknande utformning finns iterroristbombningskonventionen vad avser brott som begås av en grupp personer.Straffansvaret enligt bestämmelsen i den konventionen torde dock vara något mera vidsträckt.Vid tillträde till terroristbombningskonventionen lämnades en utförligredogörelse för de svenska bestämmelserna om medverkan och förberedelse tillbrott. Regeringen gjorde därvid den bedömningen att svensk rätt med tillämpningav dessa bestämmelser straffbelägger handlingar på ett tidigare stadium än vadkonventionen kräver och att några lagstiftningsåtgärder därför inte varnödvändiga. hade ingen erinran mot denna bedömning (prop. 2000/01:86,s. 22 ff, bet. 2000/01:JuU27, rskr. 2000/01:282).Även om straffansvaret enligt terroristbombningskonventionen är mer långtgåendeså måste det beaktas att huvudbrottet enligt artikel 2 punkt 1 ifinansieringskonventionen skiljer sig mot de handlingar som är huvudbrott enligt terroristbombningskonventionen på så sätt att huvudbrottet i det förra fallet,enligt nuvarande lagstiftning är att betrakta som förberedelse till brott.Medverkan är i och för sig straffbart även i förhållande till osjälvständigabrottsformer. Medverkan till medverkan, t.ex. anstiftan till medhjälp till ettbrott är också straffbart. Som angetts ovan ställer dock konventionen krav påatt det straffbara området utvidgas vad avser dels huvudbrottet i punkt 1, delsförsök till sådant brott enligt punkt 4. Detta innebär att den svenskalagstiftningen inte heller fullt ut motsvarar det krav på kriminalisering somanges i punkt 5.Ansvar och påföljder för juridiska personer (artikel 5)Enligt artikel 5 skall varje konventionsstat i överensstämmelse med sinanationella rättsliga principer vidta de åtgärder som fordras för att möjliggöraatt en juridisk person, som befinner sig inom dess territorium eller är stiftadi enlighet med dess lagar, ställs till ansvar när en person som är ansvarig förledningen eller kontrollen av den juridiska personen i denna egenskap har begått ett brott som avses i artikel 2. Ansvarsskyldighet och påföljder kan vara avstraffrättslig, civilrättslig eller förvaltningsrättslig natur.Bestämmelsen i artikel 5 har erhållit en mycket generell utformning, vilketmåste anses ge staterna stor frihet att tolka bestämmelsen när de skallgenomföra den i nationell lagstiftning. Detta understryks också av attbestämmelsen skall genomföras på ett sätt som står i överensstämmelse medstatens rättsliga principer.Regeringen anser att bestämmelserna om företagsbot i 36 kap. 7-10 §§brottsbalken får anses motsvara de krav som ställs i artikel 5. Enligt 7 § skall för brott som begåtts i utövningen av näringsverksamhet, näringsidkaren åläggas företagsbot, om brottsligheten har inneburit ett grovt åsidosättande av desärskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är avallvarligt slag och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kan krävasför att förebygga brottsligheten.Det bör i detta sammanhang nämnas att systemet med företagsbot är föremål föröversyn. föreslog i sitt betänkande, Straffansvar förjuridiska personer (SOU 1997:127) att systemet med företagsbot skall slopas ochatt man i stället skall införa ett nytt system med straffansvar för juridiskapersoner.Betänkandet har remissbehandlats och fått ett i många avseenden positivtbemötande. Ett antal remissinstanser har emellertid riktat kritik mot attutredningen inte närmare utrett huruvida det skulle vara möjligt att, i ställetför att införa ett helt nytt system, effektivisera det nuvarande systemet. Motdenna bakgrund har ett förslag med mer begränsade förändringar i det nuvarandesystemet utarbetats inom (Ds 2001:69). Promemorian syftartill att skapa ytterligare beredningsunderlag för en reform avföretagsbotssytemet. Något definitivt ställningstagande från regeringens sidatill de förslag som presenterades av föreligger inte.I promemorian föreslås bl.a. att förutsättningarna för att ålägga företagsbotgörs mindre begränsade och anpassas till internationella åtaganden.Promemorian är föremål för remissbehandling och sista dag för att lämnasynpunkter är den 28 mars 2002.7.2 DomsrättRegeringens bedömning: Svensk domsrätt föreligger inte i samtliga deobligatoriska fall som avses i artikel 7.1. Lagändringar krävs därför för atttillgodose konventionens krav i denna del.Promemorians bedömning: I promemorian görs bedömningen att svensk domsrättföreligger i alla obligatoriska fall som avses i artikel 7.1 och att det därförinte krävs några lagändringar.Remissinstanserna: Endast två remissinstanser har framfört synpunkter avseendekonventionens bestämmelser i denna del. framhåller attkonventionen torde gälla i förhållande till oberoende av om ett brottenligt artikel 2 har begåtts i ett land som inte tillträtt konventionen ellersom inte straffar finansiering av terrorism. Tingsrätten anser därför att detbör övervägas om inte tillägg skall göras till 2 kap. 3 § vad avser finansiering av särskilt allvarlig brottslighet. Hovrätten för övre Norrlandställer frågan om det bör få finnas krav på särskilt förordnande för åtal inågot fall då svensk domsrätt skall föreligga enligt konventionen.Skälen för regeringens bedömning: Artikel 7.1 anger under vilka förutsättningarkonventionsstaterna ovillkorligen skall ha domsrätt över de brott som omfattasav artikel 2. Dessutom föreskrivs i artikel 7.4 att varje konventionsstat skallvidta de åtgärder som krävs för att den skall kunna utöva domsrätt beträffandede brott som anges i artikel 2, i de fall då den misstänkte befinner sig inomstatens territorium och staten inte utlämnar vederbörande till någon av dekonventionsstater som har fastställt att de har domsrätt i enlighet med punkt 1eller 2.Artikel 7.1 a innebär att varje stat skall ha domsrätt om brottet har begåttsinom dess territorium. Bestämmelsen motsvaras av 2 kap. 1 § enligtvilken det skall dömas efter svensk lag och vid svensk domstol för brott som har begåtts inom territorium. Detsamma gäller om det är ovisst var brottet har förövats, men det finns skäl att anta att det har begåtts här.Enligt Artikel 7.1 b skall varje stat ha domsrätt om brottet har begåtts ombordpå ett fartyg som för den statens flagg eller ombord på ett luftfartyg som ärregistrerat enligt dess lagstiftning när brottet begicks. Denna bestämmelsemotsvaras av 2 kap. 3 § 1 , enligt vilken det föreligger svenskdomsrätt om brottet har begåtts ombord på ett svensk fartyg eller luftfartyg.Artikel 7.1 c anger att varje stat skall ha domsrätt om brottet har begåtts aven medborgare i den staten. Konventionen föreskriver inte någon möjlighet attställa upp ett krav på dubbel straffbarhet. Som påpekas av tingsrättmotsvaras denna bestämmelse därför endast till viss del av 2 kap. 2 §brottsbalken. Enligt första stycket föreligger svensk domsrätt om ett brottbegåtts utanför av en svensk medborgare. Detsamma gäller om brottetbegåtts av en utlänning som befinner sig här i riket och det på brottet enligtsvensk lag kan följa fängelse . Enligt andra stycket gällerdock inte första stycket bl.a. om gärningen är fri från ansvar enligt lagen pågärningsorten.Genom 2 kap. 3 § utvidgas den svenska domsrätten till vissaspecialfall, oavsett om brottet är straffbart på gärningsorten. Dennabestämmelse torde dock inte fullt ut omfatta sådana brott som avses ifinansieringskonventionen. Detta torde innebära att svenska domstolar inte hardomsrätt i samtliga de fall som avses i konventionen samt att den situationenkan uppstå, att en person som befinner sig i varken kan utlämnas ellerlagföras för ett brott som omfattas av konventionen.Mot bakgrund härav gör regeringen bedömningen att reglerna om domsrätt för brott begångna utom riket av svenska medborgare och utlänningar som befinner sig häri riket måste utvidgas för att fullt ut motsvara de krav som ställs ifinansieringskonventionen.Såvitt avser den av Hovrätten för övre framförda synpunkten ommöjligheterna att uppställa krav på särskilt åtalstillstånd, bör påpekas attartikel 7 anger under vilka förutsättningar konventionsstaterna skall kunnautöva domsrätt. Enligt artikel 10 skall beslut i åtalsfrågan ske enligt sammaregler som gäller i fråga om varje annat brott av allvarlig karaktär enligtlagstiftningen i den staten. Det innebär att det står varje konventionsstatfritt att förena domsrätten med särskild prövning.7.3 FörverkandeRegeringens bedömning: Lagstiftning krävs för att i samtliga fall kunna förverka tillgångar som varit föremål för brott som avses i artikel 2 i konventionen.Det saknas dock skäl att införa mekanismer varigenom tillgångar erhållna genomförverkande skall användas för att gottgöra de brottsoffer som avses i artikel2.1 a eller 2.1 b eller dess anhöriga.Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Promemorian innehållerdock inte något uttryckligt ställningstagande avseende bestämmelsen i artikel8.4 om att staterna skall överväga att införa mekanismer varigenom förverkadetillgångar skall kunna användas för att gottgöra brottsoffren eller dessanhöriga.Remissinstanserna delar bedömningen eller har inga invändningar. Domstolsverketoch Hovrätten för övre pekar dock på att promemorian inte innehållernågon bedömning avseende bestämmelsen i artikel 8.4.Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 8.1 skall varje konventionsstat vidta de åtgärder som erfordras i enlighet med sina nationella rättsligagrundsatser för att identifiera, spåra, spärra eller beslagta tillgångar som har använts eller anslagits för att begå brott som avses i artikel 2, liksomvinning av sådana brott för att möjliggöra ett eventuellt förverkande. Vidareskall varje konventionsstat vidta de åtgärder som erfordras i enlighet med sinanationella rättsliga grundsatser för att kunna förklara tillgångar förverkadesom har använts eller anslagits för att begå brott som avses i artikel 2 ochvinning av sådana brott (artikel 8.2).Att förverkande skall kunna ske av tillgångar som anslagits för brott enligtartikel 2, torde innebära ett krav på att tillgångarna skall kunna förverkasredan innan de har mottagits, dvs. förverkande skall kunna ske redan vid försöktill tillhandahållande eller försök till mottagande.Brottsbalkens bestämmelser om förverkande finns i 36 kap. . I 1 §föreskrivs att utbyte av brott enligt skall förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller vad någon har tagit emot somersättning för kostnader i samband med ett brott, om mottagandet utgör brottenligt . I begreppet utbyte ligger att någon mottagit egendom ellernågot värde. Det innebär att egendom kan förverkas hos den som har mottagit den. Däremot torde något förverkande inte kunna ske innan egendomen har överlämnats.För att uppfylla konventionens krav på att förverkande skall kunna ske redan dåtillgångar har anslagits för att begå brott krävs således, enligt regeringensuppfattning, ny lagstiftning. Den nya lagstiftningen måste utformas så attförverkande kan ske redan innan några tillgångar har överlämnats ellermottagits.Bör förverkade tillgångar användas för att gottgöra brottsoffer?Enligt 36 kap. 17 § tillfaller förverkad egendom staten, om inteannat är föreskrivet. Svensk rätt innehåller inte några bestämmelser varigenomförverkad egendom används för att gottgöra de som varit offer för brottet.Ersättning och stöd till brottsoffer regleras genom generell lagstiftning.Regeringen anser inte att det finns skäl att göra avsteg från denna princip vadgäller sådana brott som omfattas av denna konvention.7.4 Utredning av brott, utlämning, internationell rättslig hjälp m.m.Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller konventionens bestämmelser omutredning av brott, utlämning, internationell rättslig hjälp m.m.Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens.Remissinstanserna delar bedömningen eller har inga invändningar.Skälen för regeringens bedömningUtredning av brottNär en konventionsstat mottar information om att en person som har begått ettbrott eller misstänks ha begått ett brott enligt konventionen kan befinna siginom dess territorium skall staten enligt artikel 9.1 vidta de åtgärder "som kan fordras enligt dess nationella lagstiftning" för att utreda de omständighetersom informationen avser.