prop · GP03148 · 2002-03-14 00:00:00 — Direktivet är ett minimidirektiv och medlemsstaterna kanalltså anta eller behålla regler på en ännu högre skyddsnivå.När det gäller köp av varor eller tjänster på distans har ochrådet beslutat om ett direktiv om konsumentskydd vid distansavtal (97/7/EG).Direktivet, som inte omfattar finansiella tjänster, ger konsumenten en ångerrätt samt uppställer informationskrav för näringsidkaren. Vidareinnehåller direktivet regler om maximitid för leverans, om förbud mot attleverera varor som inte beställts och om krav på förhandsmedgivande frånkonsumenten för att marknadsföring skall få ske via exempelvis telefax.Regeringen gav ett uppdrag åt att utvärdera detsvenska genomförandet av distansavtalsdirektivet. I uppdraget ingår även attfölja hur lagens bestämmelser om distansavtal efterlevs. Redovisning avuppdraget skall ske . En gemensam ståndpunkt har nuockså uppnåtts beträffande ett direktivförslag om distansförsäljning avfinansiella tjänster till konsumenter (se 5.2.5).Det kan här nämnas att kommissionen påbörjade ett arbete med attrevidera rådets direktiv om konsumentskydd i de fall avtal ingås utanför fastaaffärslokaler, det s.k. hemförsäljningsdirektivet (85/577/EEG), bl.a. medanledning av antagandet av distansavtalsdirektiv. Arbetet har förnärvarande skjutits upp i avvaktan på resultatet av grönboken omkonsumentskyddet inom EU (se 4.2, 5.2.1).När konsumentköpsdirektivet har genomförts i alla medlemsstater kommer de rättsliga regler som rör konsumentköp och näraliggande frågor sammantaget ge ett förhållandevis gott konsumentskydd på EU-nivå. Men det är viktigt attbevaka att regelverket får avsedd effekt för konsumenterna.EG-kommissionens meddelande om europeisk avtalsrättI presenterade kommissionen ett meddelande om europeisk avtalsrätt(KOM (2001) 398 slutlig). Meddelandet kan ses som ett första steg mot ettgenomförande av slutsatserna från Europeiska rådets möte i , somuppmanar rådet att "genomföra en övergripande undersökning av behovet av entillnärmning av medlemsstaternas civilrättsliga lagstiftning för att undanröjahinder mot smidigt fungerande civilrättsliga förfaranden". I meddelandetkonstaterar kommissionen att avtalsrätten omfattar flera olika rättsligaområden. Dessa är knutna till medlemsstaternas olika rättsliga och kulturellatraditioner, men den större delen av avtalsrätten i medlemsstaterna innehållerenligt kommissionen likartade begrepp och bestämmelser. Områden som omfattas avmeddelandet är bl.a. avtal om köp och tjänster, inklusive finansiella tjänster.Regler bör enligt meddelandet ställas upp beträffande bl.a. avtalsslut, avtalsgiltighet, avtalstolkning, fullgörelse och ersättningsrätt. I meddelandetredogör kommissionen för olika alternativ när det gäller EG:s insatser på detavtalsrättsliga området. Meddelandet avser avtalsrätten i allmänhet och såledesinte enbart konsumentavtal.Det är viktigt att konsumentskyddsintressena aktivt tillvaratas i diskussionenom harmonisering av europeisk avtalsrätt.Andra civilrättsliga frågor behandlas i 5.1.1 (produktansvar) och 5.2.5(konsumentkrediter och distansförsäljning av finansiella tjänster).5.2.4 Särskilt om elektronisk handelMål och inriktning: skall noga följa den praktiska tillämpningen av dengemenskapslagstiftning som rör konsumenternas intressen i samband medelektronisk handel och verka för ett utökat administrativt samarbete i Europaoch globalt om dessa frågor. Konsumentskyddet bör ligga på samma nivå videlektronisk handel som vid traditionell handel.Den nya tekniken erbjuder konsumenterna en möjlighet att köpa varor och tjänster på elektronisk väg och underlättar därmed för konsumenterna att dra nytta avett ökat utbud, inte minst på den inre marknaden.Trots att allt fler personer har tillgång till och använder Internet tydermycket på att konsumenterna är obenägna att utnyttja denelektroniska handeln. Att den elektroniska handeln utgör en mycket liten del avden totala försäljningen via återförsäljare kan delvis bero på att den frånkonsumentsynpunkt i viss mån är förenad med större osäkerhet i jämförelse medtraditionell handel. Undersökningar visar att konsumenterna fäster särskild vikt vid transaktionernas säkerhet, tillgång till fullständig och rättvisandeinformation, effektiv tvistlösning samt skydd av lämnade personuppgifter. Enannan konsumentaspekt är att det kan vara svårt att veta vem som ligger bakomolika webbplatser, särskilt vid gränsöverskridande transaktioner.Europeiska kommissionen har i samarbete med konsument- och industriföreträdarepå europeisk nivå tagit ett initiativ för att främja förtroendet för denelektroniska handeln ("E-confidence"). Inom ramen för detta arbete har mankommit överens om informationskrav som skall ställas. Frågor om hur avtal ingås, integritetsskydd, tvistlösning samt marknadskontroll tas också upp. Företag som uppfyller vissa bestämda kriterier får använda sig av en särskild märkning somvisar att företaget håller en viss standard i relationen med kunderna på nätet("trustmarks"). Initiativet kan sägas anknyta till riktlinjer från 1999om konsumentskydd när det gäller elektronisk handel. I riktlinjerna slås som enallmän princip fast att konsumenter som handlar elektroniskt skall erbjudas ettkonsumentskydd som inte ligger på en lägre nivå än det som gäller vidtraditionell handel.År 2000 antog och rådet direktivet om elektronisk handel(2000/31/EG). Direktivet reglerar informationssamhällets tjänster. För att entjänst skall falla inom definitionen krävs att tjänsten tillhandahålls "on line" och har någon ekonomisk innebörd.Direktivet innehåller krav på information om leverantörens namn och geografiskasäte. Det föreskriver också att kommersiella meddelanden skall vara klartidentifierbara som sådana. Vidare behandlar direktivet tvistlösning utanfördomstol och samarbete mellan myndigheter. Direktivet innebär med vissa undantagatt tjänster som uppfyller kraven i ursprungslandet, dvs. det land därtjänsteleverantören är etablerad, skall få cirkulera fritt inom gemenskapen.Avtalsförpliktelser i konsumentavtal skall enligt direktivet undantas frånursprungslandsprincipen. Enligt direktivets ingress bör dessa förpliktelsertolkas så att de innefattar information om de väsentliga delarna i avtaletsinnehåll.Genom direktivet om elektronisk handel och flera tidigare antagna direktiv omkonsumentskydd, bl.a. det tidigare nämnda direktivet om vilseledandemarknadsföring, direktivet om distansförsäljning samt ochrådets direktiv om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen(98/27/EG) finns det i flera avseenden ett relativt gott konsumentskydd inom EUnär det gäller elektronisk handel. Frågan om oönskad reklam via e-post äraktuell på EU-nivå genom ett kommande nytt direktiv som ersätter det s.k.teledataskyddsdirektivet (97/66/EG). verkar för regler som förbjuderoönskad e-post reklam när en etablerad kundkontakt inte finns. Det kan tilläggas att tankarna om en generalklausul för god sed på marknaden (se 4.2, 5.2.1), äri hög grad relevanta också för elektronisk handel. God sed berörs också i nämnda riktlinjer om konsumentskydd när det gäller elektronisk handel samt i en överenskommelse mellan de nordiskakonsumentombudsmännen om en gemensam hållning när det gäller handel ochmarknadsföring på Internet.Med tanke på att det regelverk som finns på EU-nivå till stora delar är nytt och delvis komplicerat, avser regeringen att noga följa den praktiska tillämpningen av reglerna och utvecklingen i övrigt på området. Klart är redan nu att detbehövs ett förbättrat administrativt samarbete mellan medlemsstaternasmyndigheter inom EU (se 4.3).5.2.5 Finansiella tjänster och hushållens skuldsättningMål och inriktning: skall verka för att det konsumentskydd som byggs upp inom EU när det gäller finansiella tjänster får avsedd effekt och för attkonsumenterna får ökade kunskaper på området. Tydlig information samtmöjligheter till reklamation och tillgång till tvistlösning måste säkerställas.Problem i samband med hushållens skuldsättning bör bevakas även ur etteuropeiskt perspektiv.Finansiella tjänsterI kommissionens konsumentpolitiska handlingsplan (2001 angavs attkonsumentskydd i samband med finansiella tjänster skall prioriteras. Vidarepresenterade kommissionen 1999 en handlingsplan särskilt för finansiellatjänster (KOM (1999) 232 slutlig). Där sägs att målet skall vara att före 2005skapa en fullständigt integrerad europeisk marknad för finansiella tjänster somett komplement till eurons införande. fastställde dennamålsättning vid sitt möte i våren 2000.Ett antal initiativ för att stärka konsumentskyddet och öka de finansiellatjänsternas rörlighet har tagits på EU-nivå. Ett direktiv om distansförsäljningav finansiella tjänster till konsumenter avses bli antaget relativt snart.Direktivet föreskriver bl.a. vilken information som skall tillhandahållaskonsumenten innan avtal ingås, en ångerperiod efter att avtalingåtts samt förbud under vissa förutsättningar mot att marknadsföra varor ochtjänster per telefon, fax eller e-post. Kommissionen har vidare under 2001presenterat ett meddelande om elektronisk handel och finansiella tjänster (KOM(2001) 66) som behandlar vissa konsumentskyddsaspekter.Vidare har kommissionen utfärdat ett par rekommendationer, den senaste 1997, omtransaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel med tonvikt påförhållandet mellan utgivare och innehavare (97/489/EG), som bl.a. tar uppfördelarna med telefonbanker och uppladdningsbara kontantkort.Europaparlamentet och rådet har beslutat om ett direktiv om gränsöverskridandebetalningar (97/5/EG) som syftar till underlätta betalningsöverföringar till och från utlandet, bl.a. genom krav på information och somtransaktionen får ta i anspråk. antogs ochrådets förordning (EG) nr 2560/2001 om gränsöverskridande betalningar i euro,som syftar till att säkerställa att konsumenterna betalar samma avgift vid enöverföring av euro, oavsett om transaktionen sker nationellt ellergränsöverskridande. I förordningen finns en möjlighet att låta den omfattasvenska kronor. Den möjligheten avser att utnyttja.En annan fråga som behandlas på EU-nivå är försäkringsförmedling. Rådet kom överens om en gemensam ståndpunkt om ett direktiv påområdet, som skall säkerställa att alla som bedriver verksamhet som innebärförsäkringsförmedling är registrerade och som anger vilka krav på informationensom skall lämnas till kunderna.Kommissionen har presenterat ett förslag till direktiv om spridning av prospektsom skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upptill handel på en reglerad marknad (KOM (2001) 280 slutlig), som bl.a.innehåller informationskrav. Rådet har uppnått en gemensam ståndpunkt om ettdirektiv om fondföretag, vilket innebär ett enhetligt skydd för investerare.Vidare har kommissionen inlett samråd med medlemsstaterna om enöversyn av rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andraförfattningar om konsumentkrediter (87/102/EEG). Avsikten är att det nyadirektivet skall omfatta även kreditförmedlare, att kreditgivare skall fåtillgång till mer information som underlag för kreditprövning och att bättreinformation för kredittagare och borgensmän skall säkerställas. Kommissionen har också utfärdat en rekommendation om förhandsinformation som skall lämnas av långivare somerbjuder bostadslån (2001/193/EG).En utvecklad europamarknad för finansiella tjänster kan innebära stora fördelarför konsumenterna. Det kan dock konstateras att det inte finns någon sådanmarknad. En viktig förutsättning för att konsumenternas förtroende och definansiella tjänsternas rörlighet skall öka är att konsumentskyddet uppfattassom tillräckligt starkt. Ett bra konsumentskydd när det gäller finansiellatjänster måste innebära att konsumenterna får relevant och korrekt informationvid rätt tillfälle, möjligheter att reklamera samt tillgång till smidigtvistlösning.Sammantaget kan sägas att det regelverk som inrättats och andra åtgärder somvidtagits torde innebära betydande förbättringar av konsumentskyddet när detgäller finansiella tjänster på den inre marknaden. Förutom de gemenskapsreglersom specifikt avser finansiella tjänster finns det också andra regler som harbetydelse i sammanhanget, bl.a. direktivet om vilseledande reklam. Det förslagom god sed på marknaden som tas upp i kommissionens tidigare nämnda grönbok omkonsumentskyddet inom EU kan också få stor betydelse när det gällerkonsumentskydd i samband med finansiella tjänster (se 4.2, 5.2.1). Andra viktiga initiativ i sammanhanget är de nätverk som inrättats för att hjälpa konsumenter vid tvistlösning (se 5.2.7). Vidare kommer en gemensam valuta att underlättajämförelser av priserna för de olika tjänsterna på den inre marknaden ochundanröja växlingsrisker.Det är viktigt att bevaka att det konsumentskydd som byggs upp får avsedd effekt och att det aktuella regelverket fungerar tillfredställande. Något som redankonstaterats är att gränsöverskridande betalningsöverföringar inte genomförs påett för konsumenterna tillräckligt bra sätt. En undersökning som kommissionengjort visar bl.a. att svenska banker är sämst när det gäller att genomföraöverföringen inom de tidsramar som direktivet om gränsöverskridande betalningarföreskriver, dvs. Enligt vår mening är denna tidsram underalla förhållanden för lång. Tilläggas kan att kunderna enligt direktivet enbartär garanterade att få tillbaka ett visst belopp, motsvarande , ompengarna inte kommer fram. Denna ansvarsbegränsning är inte acceptabel och börjusteras till åtminstone hela direktivets räckvidd, som är 50 000 euro.En avgörande faktor när det gäller konsumenternas benägenhet att handlafinansiella tjänster från andra länder är att de har tillräckliga kunskaper omsina rättigheter och om de olika tjänsterna som erbjuds. Förutom tydliginformation är därför konsumentutbildning på detta område viktig och bör främjas (se 4.5).Hushållens skuldsättningFrågan om hushållens skuldsättning har varit föremål för överväganden vid fleratillfällen . Det råder delvis olika uppfattning blandmedlemsstaterna om i vilken mån överskuldsättning är en angelägenhet som börbehandlas på gemenskapsnivå. Efter initiativ från det belgiska ordförandeskapetbeslutade rådet om en resolution om krediter och konsumenters skuldsättning, som bl.a. innebär att ett informationsutbyte om dessa frågor kommer att äga ruminom EU. Informationsutbytet skall i synnerhet avse nivån på skuldsättningen och praktiska rutiner för att hantera frågor som rör skuldsättning. tillhör de länder som bör kunna bidra med sina praktiska erfarenheter på området. Irådsresolutionen nämns även revideringen av konsumentkreditdirektivet, som kankomma att omfatta frågor som har betydelse för överskuldsättningsproblematiken.Frågan om hushållens skuldsättning är viktig även från ett europeisktperspektiv. Därför kan åtgärder på området behövas i takt med attkreditgivningen över gränserna ökar. I första hand bör samarbetet inriktas påinformationsutbyte.5.2.6 Tjänster i allmänhetens intresseMål och inriktning: När tjänster i allmänhetens intresse liberaliseras inom EUtill förmån för ökad konkurrens och lägre priser skall verka för attkonsumentintressena beaktas fullt ut och i samma takt och för att tillgång föralla säkras. Studier och utvärderingar som belyser effekterna avliberaliseringen av denna typ av tjänster för konsumenterna bör genomföras påEU-nivå.Tjänster i allmänhetens intresse, eller nödvändighetstjänster som de oftakallas, har till övervägande del tillhandahållits i offentlig regi både iSverige och i övriga . har dock allt fler marknaderöppnats för konkurrens, vilket inneburit att verksamheten i liksom iandra medlemsstater till större del sker på kommersiell basis. Syftet har varitatt effektivisera verksamheten, utöka utbudet och sänka priserna tillkonsumenterna. Åtgärderna har också varit ett led i ansträngningarna att höjaden europeiska ekonomins konkurrenskraft. Förändringen innebär inte att denoffentliga sektorn släpper kontrollen över denna typ av tjänster utan attkontrollen sker i andra former. Utvecklingen påverkar konsumenternasförutsättningar, vilket innebär att befintliga regler ofta behöver ändras föratt skydda konsumenternas intressen.År 1996 publicerade kommissionen ett meddelande om tjänster i allmänhetensintresse, som utpekar telekommunikationer, post, transporter, elektricitet samtradio och TV som sådana tjänster. kom ett nytt meddelande frånkommissionen (KOM (2000) 580 slutlig) där kommissionen bl.a. framhåller attnationella myndigheter under särskilda omständigheter kan ge vissa operatörerexklusiva rättigheter. En sådan omständighet kan t.ex. vara att offentligtfinansiellt stöd lämnas för att tillgången av en tjänst av allmänt intresseskall säkerställas alla medborgare. I meddelandet fastslås även att det i första hand är medlemsstaternas myndigheter på nationell, regional och lokal nivå somfår definiera vad som anses vara en tjänst av allmänt intresse och hur dennatjänst skall utföras. Med anledning av kommissionens meddelande harEuropaparlamentet antagit ett betänkande om tjänster av allmänt intresse(A5-0361/2001). I betänkandet uttalas stöd för stora delar av meddelandet, dockutpekas ytterligare typer av tjänster.Vid Europeiska rådets möte i gjordes en beställning till kommissionenoch rådet att avlägga en rapport vid i Laeken i december2001 om tjänster av allmänt intresse. Kommissionens rapport (KOM (2001) 598),som presenterades , behandlar förhållandet mellan fördragetsbestämmelse om tjänster av allmänt intresse (artikel 16) och de regler sombehandlar konkurrens-, statsstöds- och inre marknadsfrågor. Rapporten behandlardärutöver åtgärder som syftar till att mer systematiska uppföljningar när detgäller tjänster av allmänt intresse skall genomföras på gemenskapsnivå. Rådethar antagit slutsatser, som till största delen överensstämmer med kommissionensöverväganden.Vid Europeiska rådets möte i uppmanades bl.a. medlemsstaterna attpåskynda liberaliseringen på områden såsom t.ex. el, gas och post i syfte attfullborda den inre marknaden. Uppmaningen i har inneburit attdiskussionerna inom EU om avreglering av vissa tjänster av allmänt intresse harblivit mer aktuell än tidigare.Den europeiska postmarknaden är den gemensamma marknad där monopolen generelltsett finns kvar i störst utsträckning. Inom EU diskuteras ettförslag som innebär en gradvis avreglering. På marknaderna för el och naturgashar liberaliseringen generellt kommit längre genom att det är fler medlemsstater som påbörjat avreglering av marknaderna. Kommissionen har presenterat ettförslag om ändring av el- och naturgasdirektiven som ger möjlighet tillytterligare avregleringar som tillhandahållandet av tjänster iallmänhetens intressen garanteras. Samtliga medlemsstater har liberaliserat sina telemarknader. Arbetet med att förenkla och harmonisera regleringen påområdet fortsätter dock alltjämt i syfte att förbättra förutsättningarna förkonkurrensen som konsumenternas tillgång till ett minimiutbud avtelefonitjänster förbättras.Den svenska linjen är att den pågående liberaliseringen av tjänster iallmänhetens intresse inom EU bör fortsätta eftersom den medför fördelar förkonsumenterna i form av lägre priser och större utbud, men att även andrakonsumentintressen som uppkommer måste beaktas i samma takt. Det måstesäkerställas att informationen om tjänsterna är relevant och begriplig så attkonsumenterna lätt kan jämföra de olika leverantörernas erbjudanden samt attavtalsvillkoren är skäliga och möjliggör för konsumenterna att enkelt bytatjänsteföretag. Konsumenterna måste också på ett enkelt, billigt och snabbt sätt kunna få sin rätt prövad om de skulle hamna i tvist med en leverantör. Det ärviktigt att konkreta konsumentkrav fångas upp genom samråd med konsumenternasorganisationer. Konsumentorganisationer och konsumentmyndigheter kan spela enviktig roll genom att driva fram bättre villkor och bra information omtjänsterna. Ett annat grundläggande krav är att alla konsumenter har tillgångtill tjänsterna. Det är inte självklart att marknadskrafterna helt och fulltklarar detta på egen hand. Därför kan åtgärder från det offentligas sida i vissa fall behövas även fortsättningsvis för att exempelvis garantera elleverans till samtliga medborgare. För att bevaka utvecklingen anser attkonsumentaspekter tydligt måste ingå i studier och utvärderingar på området.5.2.7 TvistlösningMål och inriktning: skall stödja insatser på gemenskaps- ochinternationell nivå för att underlätta för konsumenterna att få sin rätt prövadpå ett enkelt, snabbt och billigt sätt i eller utanför domstol.Inom EU är konsumenternas möjligheter att i domstol hävda sin rätt vidgränsöverskridande tvister en uppmärksammad fråga. har enbetydande utveckling också skett vad avser tvistlösning utanför domstol.Tvistlösning i domstolInom EU antogs 2000 en förordning om domstols behörighet och om erkännande ochverkställighet av domar på privaträttens område, (EG) nr 44/2001, den s.k.Bryssel I-förordningen. Förordningen trädde i kraft . Den är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna. Den kräver dockvissa kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. EG-förordningenersätter den s.k. Brysselkonventionen som ingicks 1968 av de dåvarandeEG-länderna och som sedermera har tillträtts av de nya medlemmarna i EU. Attnotera är emellertid att som enda medlemsstat i EU inte är bunden avEG-förordningen, utan att förhållandet till alltjämt kommer att regleras av Brysselkonventionen. Nämnas bör också att inom ramen för den s.k.Haagkonferensen pågår ett arbete med att ta fram en global domsrättskonvention.I I-förordningen är huvudregeln att talan skall väckas vid den domstoldär svaranden har hemvist, oavsett var denne är medborgare. Men det finnsundantagsbestämmelser när det gäller konsumenttvister och som innebär att enkonsument under vissa förutsättningar får väcka talan i den stat där han ellerhon har hemvist.En annan fråga är vilket lands lag som skall tillämpas när fler än enrättsordning kan bli tillämplig i konsumenttvister. Inom EU finns konventionenav om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, den s.k.Romkonventionen. Utgångspunkten i konventionen är att den lag skall tillämpassom parterna valt. Om parterna inte valt någon lag, skall den lag tillämpas somavtalet har närmast anknytning till. Men även i denna konvention finns enkonsumentskyddande bestämmelse (art. 5). Under vissa i artikeln närmare angivnaförutsättningar, skall vid tvist konsumentens lag vara tillämplig. Att märka äratt Romkonventionen bara gäller i avtalsförhållanden. Konventionen planeras attgöras om till en EG-förordning. Därutöver planeras inom EU framtagandet av enrättsakt om tillämplig lag vid förhållanden utanför avtal, vilken går underbenämningen II.Det kan också nämnas att det i har presenterats en propositionom grupptalan (prop. 2001/02:107). Med grupptalan avses att någon ( enskildperson, organisation eller myndighet ( utan rättegångsfullmakt för talan förmedlemmarna i en grupp. Gruppmedlemmarna är inte parter i rättegången ochbehöver inte medverka aktivt. En dom i processen gäller för alla som ingår igruppen, t.ex. enskilda konsumenter. Grupptalan skall omfatta de gruppmedlemmarsom anmält att de önskar omfattas av kärandens talan. Det är oklartom någon motsvarande taleform kommer att aktualiseras på EU-nivå.Enligt regeringens mening är det viktigt att uppmärksamma att konsumentskyddetbeaktas i samband med att olika revideringar äger rum och när nya bestämmelserkommer till inom EU.Tvistlösning utanför domstolEfter det att kommissionen 1993 presenterat en grönbok om bl.a. förenkladetvistlösningsförfaranden utanför domstol har utvecklingen på detta område gåttsnabbt. Ett flertal åtgärder har vidtagits. Exempelvis antog kommissionen 1998ett meddelande om reglering av konsumenttvister utanför domstol (KOM (1998)198).