prop · GQ0317 · 2002-11-28 00:00:00 — Om ägaren har frånhäntsegendomen genom ett olovligt besittningstagande kan den som därefter förvärvaregendomen alltså inte få äganderätt till den även om han är i god tro vid sittförvärv.Vindikationsregeln gäller således inte egendom som ägaren ursprungligen harmedgett att lämna ifrån sig, även om medgivandet var civilrättsligt ogiltigt pågrund av svek, tvång eller ocker från motpartens sida. Det enda undantagethärifrån gäller, såsom redan framgått, när "medgivandet" lämnats på grund avråntvång.Vindikationsregelns tillämpning i den reguljära handelnUtredningen har stannat för att inte föreslå några undantag frånvindikationsregeln för sådana fall då godset köpts i den reguljära handeln. Idetta hänseende överensstämmer förslaget med lagstiftningen i flera andraländer, däribland , och Finland.Hänsynen till konsumenterna kan tyckas tala för att det bör finnas någon form av undantagsregel för varor som har köpts i den reguljära handeln. Ett problem med att utforma en sådan undantagsregel är emellertid hur begreppet "reguljärhandel" i så fall skall definieras. Härtill kommer att en sådan undantagsregelpå ett negativt sätt skulle kunna påverka förutsättningarna för konkurrensmellan olika försäljningsmetoder.Eventuella undantagsregler för den reguljära handeln får praktisk betydelseendast i den mån det faktiskt förekommer att konsumenter i god tro köperstöldgods i den reguljära handeln. En annan förutsättning är att det i deaktuella fallen upptäcks att det är fråga om stulet gods. Upptäcks inte dettablir eventuella undantagsregler endast av teoretiskt intresse. Det harkonstaterats att det mycket sällan upptäcks att stulen egendom säljs i denreguljära handeln och att, när så sker, det i regel torde vara svårt att spåraoch identifiera stöldgodset i de fall det har sålts till enskilda konsumenter.Det kan vidare ifrågasättas om det för konsumenternas del finns något behov aven undantagsregel för att de skall kunna hålla sig skadeslösa när det är frågaom inköp i den reguljära handeln. Om en inköpt vara visar sig vara stulen,föreligger ett s.k. rättsligt fel. Såsom kommer att framgå av det följandeföreslår utredningen att det i konsumentköplagen (1990:932) införs tvingandebestämmelser om säljarens ansvar för rättsliga fel, något som talar emot behovav en undantagsregel för den reguljära handeln.Köprättsliga reglerI 41 § köplagen (1990:931) anges att om någon annan än säljaren har äganderätteller panträtt eller annan liknande rätt till en försåld vara och försäljningeninte har skett med förbehåll för denna rätt, varan är behäftad med ett rättsligt fel. Konsumentköplagen innehåller inte någon motsvarighet till 41 § köplagen.När lagen kom till ansågs sådana fel vara av mycket begränsad betydelse vidkonsumentköp, främst på grund av att reglerna om godtrosförvärv ansågs innebäraett starkt skydd för konsumenterna. Om den föreslagna vindikationsregeln införsoch konsumenterna således berövas möjligheten att göra godtrosförvärv av stulenegendom, uppkommer emellertid ett behov av en uttrycklig reglering om säljarensansvar för rättsliga fel även i konsumentköplagen.Utredningen föreslår att det i konsumentköplagen införs tvingande bestämmelsersom ger konsumenten rätt att få tillbaka det han har betalat för varan om tredje man gör gällande äganderätt till det köpta, dvs. en regel som innebär en rättför konsumenten att häva köpet. Det föreslås att även reglerna om avhjälpandeoch omleverans blir tillämpliga i sådana fall. Under förutsättning attkonsumenten var i god tro angående säljarens rätt att förfoga över varan skallhan även ha rätt till skadestånd för det s.k. positiva kontraktsintresset,vilket innebär att konsumenten försätts i samma ekonomiska situation som omköpet hade fullgjorts. Säljarens skadeståndsansvar blir enligt förslaget strikt. Säljaren skall dock ha rätt att friskriva sig från ansvar för förlust inäringsverksamhet. Den föreslagna regleringen i konsumentköplagen om säljarensansvar för rättsliga fel föreslås, i likhet med motsvarande reglering iköplagen, omfatta även situationer när tredje man har panträtt eller annanliknande rätt till det köpta. I sådana fall kan det vara aktuellt för köparenatt begära prisavdrag.Enligt 46 § konsumentköplagen har konsumenten även rätt att rikta anspråk pågrund av fel på varan mot en näringsidkare i tidigare säljled som har överlåtitvaran för vidareförsäljning, om den som har sålt varan till konsumenten är påobestånd eller har upphört med sin näringsverksamhet eller inte kan anträffas.En motsvarande regel finns i 56 a § lagen (1914:45) om kommission. Avsikten äratt dessa regler skall bli tillämpliga även vid rättsliga fel.Vindikationsrättens upphörandeI svensk rätt finns det inte några regler om preskription av äganderätt till lös egendom. Om lagstiftningen inte längre godtar godtrosförvärv av äganderätt till lösöre i vissa fall och det inte införs regler som innebär att den ursprungliga ägarens rätt upphör , kommer denne därför att kunna varabibehållen sin äganderätt till egendomen . Så gott som samtligaländer, vars lagstiftning på området utredningen har undersökt, har regler sominnebär en tidsbegränsning av vindikationsrätten.Utredningen anser att det inte är rimligt att den som med äganderättsanspråkbesitter en sak skulle riskera att bli av med den, om detframkommer att den är stulen. En evig vindikationsrätt till stulen egendomskulle innebära att sådan egendom för alltid skulle utgöra stöldgods och därmedaldrig kunna bli föremål för laglig omsättning, såvida inte den ursprungligaägaren dessemellan återfår egendomen. En sådan ordning skulle inte bara stå istrid med handels- och omsättningsintressen utan även innebära att egendomenunder obegränsad tid skulle kunna vara objekt för häleribrottslighet.Utredningen föreslår regler som innebär att vindikationsrätten upphör i tvåolika situationer. För att inte gå miste om sin äganderätt till egendomengentemot en godtroende förvärvare, måste ägaren enligt förslaget kräva tillbakaden från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom om dennes innehav. Vidare föreslås en regel om hävd i godtrosförvärvslagen. Regeln innebär att ägarens vindikationsrätt upphör efter det att en godtroendeförvärvare har innehaft egendomen i fortsatt god tro. Om det är flerainnehavare efter varandra skall en senare förvärvare få tillgodoräkna sigöverlåtarens innehavstid. Dessa senare förvärv kan, till skillnad från detförsta förvärvet, som måste ha skett genom överlåtelse, även ha skett genom s.k. universalfång.Den som har förlorat äganderätten till viss egendom på grund av att någon harblivit ägare till den genom hävd föreslås ha rätt att återfå egendomen motlösen.Den som har fått ersättning för egendomens värde av en tidigare förvärvare skall ha rätt att därefter lösa egendomen från den nuvarande innehavarenOm den som har förvärvat egendom som omfattas av vindikationsregeln inte haregendomen kvar när han utsätts för ett vindikationsanspråk, har ägaren rätt atti stället erhålla ersättning för egendomens värde.Utredningen föreslår att en ägare, som har fått ersättning för egendomens värdeav en förvärvare som inte längre hade egendomen kvar, skall ha rätt att fåtillbaka egendomen mot lösen, om den därefter påträffas hos en innehavare somhar förvärvat den i god tro.Hur lösenbeloppets storlek bör bestämmasEnligt utredningens förslag kommer en ursprunglig ägare att ha rätt att fåtillbaka egendom mot lösen i tre olika situationer, nämligen när en förvärvarehar blivit ägare till egendomen på grund av ett giltigt godtrosförvärv, dvs. dåvindikationsregeln inte är tillämplig, när en förvärvare har blivit ägare tillegendomen genom hävd och när den ursprungliga ägaren har fått ersättning föregendomens värde av en förvärvare som inte hade egendomen kvar.Utredningen föreslår att lösenbeloppet skall bestämmas enligt den s.k.värdeprincipen, som innebär att lösenbeloppet bestäms till egendomens värde iden allmänna handeln då lösenrätten utövas.Enligt gällande rätt bestäms lösenbeloppet enligt den s.k. vederlagsprincipen,som innebär att beloppet skall motsvara förvärvarens kostnader för förvärvet avegendomen och dess förbättring. Vederlagsprincipen anses ge en bättre garanti än värdeprincipen för att den ursprungliga ägaren verkligen har ekonomiskmöjlighet att lösa till sig egendomen. Det är hänsynen till den ursprungligaägaren som är det främsta bakomliggande skälet till den nuvarandevederlagsprincipen i godtrosförvärvslagen.Om den av utredningen föreslagna vindikationsregeln införs beträffandetillgripen egendom kommer den ursprungliga ägaren att ha rätt att återfå sådanegendom utan att behöva betala lösen. I de fall denne behöver lösa till sigegendomen har han frånhänts den på ett sådant sätt att vindikationsregeln inteär tillämplig. I dessa fall har den ursprungliga ägaren anförtrott egendomen åtnågon annan eller på annat sätt själv medverkat till att han frånhäntsegendomen. I sådana situationer anser utredningen att avvägningen mellan denursprungliga ägarens och den godtroende förvärvarens intressen bör utfalla tillförmån för den godtroende förvärvaren. Det är då också rimligt att den somtvingas att lämna ifrån sig egendomen så långt det är möjligt hålls skadeslös.Om den ursprungliga ägaren skall lösa egendomen från en förvärvare som har fåttäganderätten till den genom hävd, kan lösenrätten aktualiseras när förvärvarenhar innehaft egendomen under en mycket . Vederlagsprincipen är mindrelämplig när det har förflutit från innehavarens förvärv. ha glömt hur mycket han betalat för egendomen och inte längre ha kvarnågon dokumentation om köpet.Även i de fall en ägare som har fått ersättning för egendomens värde påträffaregendomen hos en senare förvärvare och då vill lösa till sig den kan man utgåifrån att har hunnit förflyta sedan ägaren frånhändes egendomen.De skäl som har anförts mot vederlagsprincipen vid lösen efter hävd gällerdärför även i denna situation.Utredningen föreslår att den för lösenrätten gällande tidsfristen från det att den ursprungliga ägaren fick eller måste antas ha fått kännedom om förvärvarens innehav, förlängs . Härigenom uppnåsöverensstämmelse med den tid inom vilken en ägare måste framställa ettvindikationsanspråk gentemot den som har förvärvat egendomen.Förslagets relevans för annan lagstiftning om godtrosförvärvBestämmelser om godtrosförvärv finns bl.a. i 25 kap. 7 § , 11 §avtalslagen, 54 och 55 §§ lagen (1914:45) om kommission, 14 § lagen (1936:81) om skuldebrev, 3 kap. 6 § aktiebolagslagen (1975:1385), 6 kap. 3 och 4 §§ lagen(1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument och 2 kap. 10 § sjölagen(1994:1009).Utredningen anser att ett införande av en vindikationsregel igodtrosförvärvslagen inte motiverar några ändringar i de nämnda bestämmelserna.Utredningen föreslår nya regler som underlättar för en målsägande att snabbarefå tillbaka stöldgods m.m.Utredningen föreslår att det i samband med övergången till vindikationsprincipen i fråga om stöldgods införs en regel i 27 kap. om beslag,enligt vilken åklagaren eller undersökningsledaren skall kunna besluta att ettbeslagtaget föremål skall lämnas ut till en målsägande, om det är uppenbart attdenne har bättre rätt till föremålet än den hos vilken beslaget gjorts. Isamband med att beslaget görs skall den hos vilken beslaget sker underrättas omatt det kan komma att fattas ett beslut om att egendomen skall lämnas ut till en målsägande. Om det sedan fattas ett beslut om utlämnande av föremålet, krävsenligt förslaget endast att en underrättelse om beslutet genast sänds till denhos vilken beslaget har skett. Beslutet skall kunna hänskjutas till rättensprövning av denne. För att den hos vilken beslaget har gjorts skall ha rimligtid på sig att begära rättens prövning av beslutet skall beslaget inte hävas och egendomen lämnas ut till målsäganden förrän har förflutit efter detatt underrättelsen om beslutet har sänts. kan denne alltsåbegära rättens prövning av beslutet.De nya reglerna i praktisk tillämpningAvslutningsvis behandlar utredningen i ett särskilt avsnitt någraproblemställningar som kan uppstå vid en praktisk tillämpning avgodtrosförvärvslagen i dess lydelse enligt förslaget.Först diskuteras lagens tillämpning i rättegång samt vissa åberops- ochbevisfrågor som därvid kan uppkomma.Vidare påpekas att, eftersom förslaget innebär att möjligheten att genomgodtrosförvärv förvärva äganderätt till stöldgods i princip upphör, området förhäleri utvidgas i viss utsträckning.Det påpekas också att den som olovligen rubbar annans besittning för att självta sig rätt gör sig skyldig till självtäkt och att den som har bättre rätt äninnehavaren till en sak inte får verkställa besittningsövergången på egen hand,samt att den föreslagna vindikationsregeln inte innebär någon förändring i detta hänseende.I avsnittet behandlas också besittningsförhållandenas betydelse förmöjligheterna att göra godtrosförvärv enligt förslaget. Det framhålls attbedömningen av den gärning genom vilken ägaren har frånhänts egendomen kan fåbetydelse för dennes möjligheter att få tillbaka den.Under en annan rubrik i detta avsnitt jämförs tillämpningsområdet för deföreslagna reglerna om beslag i och den föreslagnavindikationsregelns tillämpningsområde, varvid det konstateras att detförhållandet att reglernas tillämpningsområden inte helt sammanfaller inteförväntas innebära några påtagliga olägenheter i praktiken.Vidare diskuteras situationer när egendom som en ägare kräver att få vindicerahar ökat eller minskat i värde under den godtroende förvärvarens innehavstid,när egendomen inte finns i behåll, har ersatts av annan egendom eller förändrats på ett avgörande sätt. Även rätten till egendomens avkastning diskuteras.Den föreslagna vindikationsregelns betydelse för panträtt i lösöre behandlas,liksom möjligheten att göra godtrosförvärv av retentionsrätt.Det framhålls att det enligt uppgift inte kommer att finnas möjligheter attteckna försäkringar som ger ersättning till den som tvingas att lämna ifrån sigegendom på grund av ett vindikationsanspråk samt att skattelagstiftningen integer någon rätt för den som tvingas att lämna ifrån sig egendomen att återfå vadhan eventuellt erlagt i förmögenhetsskatt eller rätt till annan kompensation.Utredningens lagförslag1 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöreHärigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöredels att rubriken närmast före 2 § samt 2-6 §§ skall ha följande lydelse,dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, samt närmast före 3 a§ en ny rubrik av följande lydelse.Nuvarande lydelseFöreslagen lydelseFörutsättningar för godtrosförvärvGodtrosförvärv av äganderätt2 §Har någon förvärvat lösöre genom överlåtelse från någon annan som hade egendomen i sin besittning men varken var ägare till den eller behörig att förfoga överden på det sätt som skett, får förvärvaren äganderätt till egendomen, om han har fått den i sin besittning och var i god tro.Har någon förvärvat lösöre genom överlåtelse från någon annan som hade egendomen i sin besittning men varken var ägare till den eller behörig att förfoga överden på det sätt som skett, får förvärvaren äganderätt till egendomen, om han har fått den i sin besittning och var i god tro (godtrosförvärv).En förvärvare skall anses ha varit i god tro, endast om det är sannolikt attegendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds ochomständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha misstänkt attöverlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen.3 §1En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt attegendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds ochomständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha misstänkt attöverlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen.Vad som sägs om godtrosförvärv i 2 § första stycket gäller inte, om ägaren hadefrånhänts egendomen genom att någon olovligen tagit den eller tilltvingat sigden genom våld på person eller genom hot som innebar eller för den hotadeframstod som trängande fara. För att inte gå miste om sin äganderätt till sådanegendom gentemot en innehavare som har förvärvat den i god tro, måste ägarendock kräva tillbaka egendomen från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom om innehavet.Hävd3 a §Den som har innehaft lösöre efter att ha förvärvat egendomen genomöverlåtelse från någon som varken var ägare till den eller behörig att förfogaöver den på det sätt som skett får, utan hinder av vad som sägs i 3 §,äganderätt till egendomen genom hävd, om han varken vid förvärvet eller underinnehavet borde ha misstänkt att överlåtaren saknade rätt att förfoga överegendomen.Om egendomen efter en sådan överlåtelse som sägs i första stycket överlåts pånytt eller förvärvas av någon annan genom arv, testamente eller annat liknandefång innan den första förvärvaren har innehaft egendomen , får densenare förvärvaren äganderätt till egendomen genom hävd när förvärvarnassammanlagda innehavstid uppgått till , om ingen av dem, vare sig vid sittförvärv eller under sitt innehav, borde ha misstänkt att överlåtaren saknaderätt att förfoga över egendomen.Lösen4 §Den som på grund av någon annans godtrosförvärv har förlorat äganderätten tillviss egendom har rätt att få tillbaka egendomen mot lösen.Den som på grund av någon annans godtrosförvärv eller hävd har förloratäganderätten till viss egendom har rätt att få tillbaka egendomen mot lösen.Detsamma gäller den som har tagit emot ersättning för egendomens värde av enförvärvare som innehaft egendomen utan att ha gjort ett godtrosförvärv och somvid tidpunkten för återkravet inte längre hade egendomen kvar.Den som vill lösa till sig egendomen skall kräva tillbaka den från innehavareninom från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom omdennes innehav. Gör han inte det, är rätten att kräva tillbaka egendomenförlorad.Den som vill lösa till sig egendomen skall kräva tillbaka den från innehavareninom från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom omdennes innehav. Gör han inte det, är rätten att få tillbaka egendomen förlorad.5 §Lösen skall motsvara ägarens kostnader för förvärv av egendomen och dessförbättring. Har ägaren förvärvat egendomen genom gåva, arv, testamente ellerbodelning skall även kostnad som ägarens fångesman haft för förvärv av egendomen och dess förbättring inräknas i lösenbeloppet. Detta gäller dock bara underförutsättning att fångesmannen skulle ha haft rätt till lösen om återkrav hadeframställts mot honom.Lösen skall motsvara egendomens värde i den allmänna handeln.Vid bestämmandet av lösen tas hänsyn till förändringar i penningvärdet. Lösenskall motsvara högst egendomens värde i den allmänna handeln.6 §Lösenbeloppet skall betalas till egendomens ägare. Har någon till säkerhet fören fordran en rätt till egendomen som är skyddad mot ägarens borgenärer, skalldock så mycket av lösenbeloppet betalas till honom som svarar mot värdet avdenna fordran. Har någon i annat fall en rätt till egendomen som är skyddad motägarens borgenärer, skall så mycket av lösenbeloppet betalas till honom somsvarar mot värdet av denna rätt.Lösenbeloppet skall betalas till den förvärvare som innehar egendomen. Har någon till säkerhet för en fordran en rätt till egendomen som är skyddad motförvärvarens borgenärer, skall dock så mycket av lösenbeloppet betalas tillhonom som svarar mot värdet av denna fordran. Har någon i annat fall en rätttill egendomen som är skyddad mot förvärvarens borgenärer, skall så mycket avlösenbeloppet betalas till honom som svarar mot värdet av denna rätt.1. Denna lag träder i kraft...2. I fråga om förvärv som har gjorts före ikraftträdandet gäller lagen i sinäldre lydelse.2 Förslag till lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932)Härigenom föreskrivs i fråga om konsumentköplagen (1990:932)dels att 22 § skall ha följande lydelse,dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 21 a och 22 a §§, avföljande lydelse.Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse21 a §Varan är behäftad med ett rättsligt fel, om tredje man har äganderätt till varan eller har panträtt eller annan liknande rätt i den och det inte följer avavtalet att köparen skall överta varan med den begränsning som tredje mans rättmedför.22 §Är varan felaktig, får köparen enligt 23-29 §§ kräva avhjälpande, omleverans,prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa felet eller häva köpet. Dessutomfår han kräva skadestånd enligt 30-32 §§. Han får även hålla inne betalningenenligt 25 §.Är varan felaktig enligt 16-21 §§, får köparen enligt 23-29 §§ krävaavhjälpande, omleverans, prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa feleteller häva köpet. Dessutom får han kräva skadestånd enligt 30-32 §§. Han fåräven hålla inne betalningen enligt 25 §.22 a §Är varan behäftad med ett rättsligt fel, får köparen enligt 23 § första ochandra styckena samt enligt 24-29 §§ kräva avhjälpande, omleverans, prisavdrageller ersättning för att avhjälpa felet eller häva köpet. Dessutom får han kräva skadestånd enligt 30-32 §§. Han får även hålla inne betalningen enligt 25 §.Köparen har, utan hinder av vad som anges i 30 § första och andra styckena, rätt till ersättning enligt 32 § för den skada han lider genom ett rättsligt fel som fanns vid köpet, om han varken kände till eller borde ha känt till felet.Påföljder av rättsligt fel får även göras gällande, om tredje man påstår att han har en sådan rätt som avses i 21 a § och det finns sannolika skäl förpåståendet.1. Denna lag träder i kraft...2. I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller lagen i sinäldre lydelse.3 Förslag till lag om ändring i rättegångsbalkenHärigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalkendels att 27 kap. 6, 8 och 11 §§ skall ha följande lydelse,dels att det i balken skall införas en ny paragraf, 27 kap. 4 a §, av följandelydelse.Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse27 kap.4 a §Om en målsägande har framställt anspråk på det beslagtagna föremålet, och det är uppenbart att denne har bättre rätt till föremålet än den hos vilken beslagethar gjorts, får åklagaren eller undersökningsledaren innan åtal har väcktsbesluta att det skall lämnas ut till målsäganden.En underrättelse om beslutet skall genast sändas till den hos vilken beslagethar gjorts.6 §Har beslag verkställts utan rättens förordnande, äge den som drabbats avbeslaget begära rättens prövning därav. Då begäran inkommit, skall rätten, såsnart ske kan, och, om synnerligt hinder ej möter, sist å fjärde dagen därefterhålla förhandling, som avses i 5 §. Utsättes huvudförhandling att hållas inom , sedan begäran framställdes, må dock, om ej rätten finner särskildförhandling böra äga rum, med förhandlingen anstå till huvudförhandlingen.Har ett beslag verkställts utan rättens förordnande, får den som drabbats avbeslaget begära rättens prövning av beslaget. När en sådan begäran har kommitin, skall rätten och, om det inte finns något synnerligthinder mot detta, senast hålla en sådan förhandling som avses i 5 §. Om huvudförhandling sätts ut att hållas inom sedanbegäran framställdes, och rätten inte anser att det behöver hållas en särskildförhandling, får begäran dock prövas vid huvudförhandlingen.Har beslut fattats enligt 4 a § om att ett beslagtaget föremål skall lämnas uttill en målsägande, får den hos vilken beslaget har gjorts begära rättensprövning av beslutet. För denna prövning gäller vad som i övrigt stadgas iförsta stycket. Den som har framställt anspråk på föremålet skall underrättas om förhandlingen.8 §Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någonbegäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längrefinns skäl för beslag, skall beslaget hävas.Har beslut fattats enligt 4 a § om att ett beslagtaget föremål skall lämnas uttill en målsägande, får beslaget hävas av annan än rätten först efter det att en underrättelse om beslutet enligt 4 a § andra stycket har sänts tillden hos vilken beslaget har gjorts.