prop · GP03188 · 2002-05-27 00:00:00 — stöd skall ses som ett komplement till de möjligheter som ryms inom Leonardoprogrammet och vidgar urvalet av länder. Regeringen anser det viktigt att ge ytterligare möjligheter för elever på de yrkesinriktade utbildningarna att delta i utbytesprogram och praktik i andra länder. Eftersom detta har stor betydelse för näringslivets utveckling, är det regeringens ambition att i samverkan med svenskt näringsliv genomföra dessa insatser. Inom högskolan finns programmet Linnaeus- , som syftar till att stimulera samarbete mellan hög- skolor/universitet i och i utvecklingsländerna. Programmet, som kom till på regeringens initiativ, möjliggör bl.a. lärarutbyte och studentutbyte. Programmet finansieras av SIDA. På motsvarande sätt är regeringens ambition att ta initiativ till ett program för u-landssamarbete riktat till gymnasieskolans yrkes- utbildningar. Genom denna satsning bör yrkeselever och lärare kunna inleda ett konkret samarbete med motsvarande utbildningar i ett u-land. Elever från skall kunna komma till och delta i svensk yrkesutbildning och även kunna praktisera på svenska företag, som svenska elever skall kunna göra motsvarande i ett u-land. deltagande i World , en internationell tävling i yrkeskunskap, är ytterligare en väg att öka intresset för yrkes- utbildningar. ger det en internationell jämförelse av de svenska yrkesutbildningarna. Bakom det svenska yrkeslandslagets deltagande står Youth Skills . Det är ett samarbete mellan Svenskt näringsliv, LO, , och Internationella program- kontoret för utbildningsområdet. Regeringen ser mycket positivt på detta samarbete. Former för samverkan med arbetslivet Samarbete mellan skolan och arbetslivet sker ofta i olika samarbetsorgan. Traditionellt har gymnasieskolan haft yrkesråd. kallas dessa ofta programråd. Inom försöksverksamheten med lärande i arbetslivet skall det finnas programråd. I flera kommuner växer det fram olika typer av samverkansformer, där näringslivet går in och på olika sätt stöder utbildningen. Det finns även exempel på framgångsrikt samarbete med näringslivet, där lokala styrelser med företrädare för skolan och för före- tag bildats och där näringslivet har ordförandeskapet. I flera rapporter har betydelsen av en samverkan mellan skola och ar- betsliv i mer ordnade former påtalats. En ökad delaktighet och med- verkan från arbetslivet i planeringen och genomförandet av gymnasie- skolans utbildningar skapar både engagemang och aktualitet. Samarbetet får mening först när alla parter känner delaktighet och ansvar. Arbetslivet och gymnasieskolan har olika villkor för sina respektive uppdrag. I mötet mellan dessa parter måste det skapas ett samarbetsklimat, där båda parter ser fördelar och är delaktiga. Därför bör samarbetsformerna, enligt regeringens bedömning, utvecklas i en riktning där alla parter elever, lärare, företrädare för arbetslivet etc. kan vara med och påverka. Det har i flera sammanhang i kontakterna med arbetsmarknadens parter framförts en gemensam önskan att utveckla samarbetet mellan arbetslivet och skolan. I högskolelagen anges att högskolorna skall samverka med det omgivande samhället och informera om sin verk- samhet. Motsvarande samverkanskrav finns inte i skollagen, men bör enligt regeringens mening införas där. Gymnasieskolan har likartade be- hov av kontakter med det omgivande samhället som högskolan. En ut- veckling av gymnasieskolans kontakter med arbetslivet, men även med samhället i övrigt, är enligt regeringens bedömning nödvändig för att stimulera undervisningen i alla ämnen. Regeringen avser att ta initiativ till en särskild yrkesutbildnings- delegation med personer från näringsliv, fackliga organisationer och offentlig verksamhet. Delegationen skall tillsammans med berörda myndigheter ansvara för att kommer till stånd ett praktiskt utvecklings- arbete för att finna nya former för samverkan mellan gymnasieskolans yrkesutbildningar och arbetslivet. Delegationen skall identifiera ett antal strategiska utvecklingsområden som påtagligt kan bidra till att höja yrkesutbildningens popularitet och kvalitet. Exempel på sådana områden är: N att stärka och stimulera rekryteringen till program med yrkesämnen, N att finna praktiska tillämpningar som kraftigt kan öka antalet utbytestjänstgöringar mellan lärare i gymnasieskolan och personer från arbetslivet, N vid introduktionen av eventuella nya yrkesutbildningar som kan bli ett resultat av betänkande samt N att i kontakt med svenska företag som har verksamhet i andra länder utveckla formerna för praktik och utbildning i andra länder. Regeringen är övertygad om att det finns ett starkt intresse i svenskt näringsliv, fackliga organisationer och offentlig verksamhet att medverka till att yrkesutbildningen utvecklas och får en höjd kvalitet. Givetvis görs redan en rad viktiga insatser av kommuner och skolor. Det är dock regeringens bedömning att verklig kraft i detta förnyelsearbete endast kan uppnås, om arbetslivet självt tar ett ansvar för att förbättra ut- bildningen och ständigt utveckla den så den kan motsvara de högt ställda ambitionerna. Utbildning är inte bara en intern angelägenhet för utbildningsväsendet. Det krävs att arbetslivets intresse att medverka tas till vara och utvecklas. Där kan en särskild delegation för yrkes- utbildningen spela en central roll för att lyfta upp yrkesutbildningsfrågornas betydelse för näringslivs framtid och för att fungera som dörröppnare för ett brett lokalt utvecklingsarbete. Regeringens bedömning: Rekryteringen till olika eftergymnasiala yrkesutbildningar måste öka om skall fortsätta att utvecklas som kunskapsnation. Fortsatt utveckling av den kvalificerade yrkes- utbildningen (KY) och införandet av en yrkeshögskoleexamen är ytterligare inslag för att förverkliga denna ambition och vidgar möjligheterna både för unga att välja fortsatt yrkesutbildning efter gymnasiet, för yrkesverksamma att fortbilda sig. Systemet med riks- rekryterande påbyggnadsutbildningar inom Komvux och inter- kommunala ersättningar bör ses över. Den eftergymnasiala yrkesutbildningen är en väsentlig del i det livslånga lärandet. För att skall fortsätta att utvecklas som kunskapsnation måste fler stimuleras till att delta i olika former av lärande. För den enskilde är tillgänglighet, tydlighet och överblickbarhet i fråga om vad som erbjuds på den eftergymnasiala nivån betydelsefull. Det kan även påverka valet inför gymnasieskolan. Vetskapen om att även yrkes- förberedande utbildning på gymnasienivå kan leda vidare till fortsatta studier inom yrket eller andra områden är viktig. Gymnasieskolan har till sin karaktär blivit mer studieförberedande än tidigare och riktar sig till alla ungdomar. Därvid har behovet av ett brett utbud av eftergymnasiala yrkesutbildningar ökat. Regeringens mål är att av en årskull skall ha börjat studera på högskolan . För dem som av olika skäl dock inte ser längre högskolestudier som ett alternativ skall andra efter- gymnasiala utbildningsmöjligheter finnas. Regeringens ambition är att rekryteringen till sådana studieformer bör öka. Dessa kan, förutom att leda till kvalificerad yrkeskompetens, även bidra till att avdramatisera högre studier och stimulera till fortsatt och fördjupad ut- bildning. För att kunna rekrytera en mångfald av studerandegrupper till vidare studier krävs en mångfald av utbildningsmöjligheter. För att dessa utbildningar skall motsvara samhällets och arbetslivets Skr. 2001/02:188 krav ligger uppgiften att dimensionera resurserna efter nationella och regionala behov på staten. De eftergymnasiala yrkesutbildningarna har bidragit till att minska den sociala snedrekryteringen till vidare studier och attraherat grupper som inte annars skulle ha sökt vidare studier. Det är inte heller ovanligt att de som gått en KY-utbildning fortsätter vidare till högskolan. Kvalificerad yrkesutbildning (KY) är en egen eftergymnasial utbild- ningsform för vilken Myndigheten för kvalificerad yrkesutbildning är central förvaltningsmyndighet. Utbildningarna är oftast tvååriga och berättigar till studiestöd på samma villkor som högskole- studier. Anordnarna ansöker om att anordna med statligt stöd en viss utbildning hos myndigheten. I det fall en ansökan efter granskning blir godkänd får anordnaren statsbidrag för driften av verksamheten. Den del, ca en tredjedel av utbildningen som är lärande i arbete (), finansieras av arbetslivet. Mångfalden av anordnare, flexibiliteten och den starka kopplingen till arbetslivet är utmärkande för KY. Utbudet av utbildningar liksom inne- hållet i dem styrs av arbetslivets uttalade behov och dess aktiva del- tagande vid utformning, finansiering och genomförande. Arbetslivets företrädare skall dessutom utgöra majoritet i den ledningsgrupp som skall finnas för varje utbildning. Härigenom skapas förutsättningarna för att KY snabbt skall kunna förändras i takt med vad som sker i arbetslivet. KY innebär ett lärande med tydlig förankring i produktionen av varor och tjänster och som skall präglas av ett teoretiskt djup med anknytning till vetenskapliga rön. Kunskaperna hämtas genom med- verkande från yrkeslivet, högskolan, gymnasieskolan och vuxenutbildning. Studierna kan avslutas med en kvalificerad yrkes- examen. Regeringen anser det mycket värdefullt att KY har blivit en reguljär utbildningsform. Efterfrågan på dem som utbildats inom KY visar att den kvalificerade yrkesutbildningen är en utbildningsform som har svarat mot verkliga behov. Av dem som gått en KY har arbete eller eget företag och studerar. Det är mycket tillfredställande att arbetslivet allt sedan försöksverksamhetens start visat ett kraftfullt intresse för genomförandet av den kvalificerade yrkesutbildningen. Detta har bland annat visat sig i den stora tillströmningen av ansökningar om att få starta utbildningar. Studerandeintresset har också varit betydande. Regeringen anser att kvalificerad yrkesutbildning är en utbildningsform som bör fortsätta att utvecklas så att den kontinuerligt motsvarar krav och efterfrågan både från studerande och arbetsmarknad. Kortare yrkesutbildningar i högskolan lämnade regeringen ett uppdrag till en särskild utredare att utreda vissa frågor om kortare yrkesutbildningar i högskolan (dir. Översynen skulle utgå från den yrkestekniska högskole- Skr. 2001/02:188 utbildningen (YTH) samt utröna om den kunde utvecklas mot nya om- råden utanför det tekniska området och anpassas för nya studentgrupper. Utredaren föreslog i sitt delbetänkande En ny yrkeshögskoleutbildning (SOU 2001:40) att den yrkestekniska högskoleutbildningen skall breddas till andra områden än teknik och därmed få en ny examensbenämning. Utredaren menar att detta skulle underlätta den flexibilitet och rörlighet som är nödvändig i samspelet mellan utbildning och arbetsliv. I propositionen Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) och i budget- propositionen (prop. 2001/02:1) har vissa frågor som rör kortare yrkesutbildningar i högskolan behandlats. Regeringen aviserade bl.a. att man delade utredarens bedömning men ville avvakta med ett ställnings- tagande tills slutbetänkandet har avlämnats och remissbehandlats. Utredaren lämnade sitt slutbetänkande Yrkeshögskoleutbildning inriktning, utformning och kvalitetskriterier (SOU 2001:107) och remissbehandling pågår . Regeringen avser att inrätta en yrkeshögskoleexamen. En sådan examen ger universitet och högskolor nya möjligheter att inom sina be- fintliga ramar vidareutveckla utbudet av yrkesutbildning. Yrkeshögskoleutbildningen bör på samma sätt som annan högskole- utbildning utformas av universitet och högskolor inom de ramar som statsmakterna sätter i högskolelagen (1992:1434) och högskole- förordningen (1993:100). Det är särskilt viktigt att en sådan examen ut- formas på ett sätt som möjliggör den flexibilitet och rörlighet som är nödvändig i samspelet mellan utbildning och arbetsliv. Regeringen strävar efter att göra högre utbildning tillgänglig för nya grupper av studenter och uppnå en utifrån social och etnisk utgångspunkt jämnare rekrytering. Kortare yrkesutbildningar i högskolan är ett viktigt komplement till de insatser för breddad rekrytering och främjande av möjligheterna till ett livslångt lärande som följer av propositionen Den öppna högskolan. I samband med att utredaren har genomfört sitt uppdrag har frågan om gränsdragningen mellan yrkeshögskoleutbildningar och andra efter- gymnasiala yrkesutbildningar, framför allt den kvalificerade yrkes- utbildningen, diskuterats i flera olika sammanhang. Flera remissinstanser som yttrade sig över utredningens delbetänkande påtalade ett behov av och möjligheter att definiera skillnader och likheter mellan kvalificerad yrkesutbildning och yrkeshögskoleutbildning. En påtaglig skillnad är att den kvalificerade yrkesutbildningen ut- formas i samspel med arbetslivet och att den bygger på kunskaper som generats i produktionen av varor och tjänster och växer fram ur arbets- livets direkt uttalade behov om inriktning, dimensionering och loka- lisering. Arbetslivet har därmed ett avgörande inflytande över vilka olika utbildningar som kommer till stånd. Vidare förutsätts att arbetslivet del- tar i finansieringen av utbildningen. Den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen och möjligheten att jämförelsevis snabbt möta förändringar i arbetslivet är andra kännetecken. utbildningen är en del av högskolan och kommer att kunna byggas på Skr. 2001/02:188 inom högskolan. Ett brett utbud av olika eftergymnasiala yrkesutbildningar är positivt för individen. Såväl den kvalificerade yrkesutbildningen som de utbildningar i högskolan som leder fram till yrkeshögskoleexamen har stor betydelse för möjligheterna att tillmötesgå behovet av kvalificerad yrkeskompetens på eftergymnasial nivå. En av intentionerna är att alla deltagare i utbildningar inom ett sådan breddat utbud skall få en yrkes- utbildning av hög kvalitet med stor relevans för arbetslivet. Regeringens uppfattning är att dessa utbildningsformer kompletterar varandra på ett värdefullt sätt genom sina något olika profiler. Nya möjligheter ges för val av utbildningsvägar och utbildningsformer som passar den enskilde bäst. Fler människor kommer att få del av det livs- långa lärandet och ges breddade möjligheter för unga människor att välja att fortsätta utbilda sig efter gymnasiet. En ökad mångfald i utbudet av eftergymnasial utbildning kommer att gynna individer, utbildningsväsendet, avnämare på arbetsmarknaden som sam- hällsutvecklingen i ett bredare perspektiv. Det är elevens val och individuella behov som skall vara styrande, därför är det angeläget att det så långt möjligt råder lika villkor för stude- rande inom kvalificerad yrkesutbildning och kortare yrkeshögskole- utbildning. Påbyggnadsutbildning (PU) inom vuxenutbildning syftar till att ge vuxna en utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. Den kvalificerade yrkesutbildningen har likartade mål men utbildningsformen hanteras i ett separat system med en annan finan- sieringsform. Utbildningar som riktar sig mot i stort sett samma segment erbjuds inom båda systemen. Påbyggnadsutbildningar finns dels som riksrekryterande utbildningar med rätt till interkommunal ersättning och dels som utbildningar med lokal anknytning. Bland de riksrekryterande utbildningarna finns dessutom utbildningar med nationellt fastställda utbildningsplaner inom områden som är reglerade av lag, förordning eller av särskilda anvisningar från myndigheter elinstallation, flygteknikutbildning, persontransporter med buss m fl. Riksrekryterande påbyggnadsutbildningar är utbildningar som an- ordnas på ett antal platser i landet och för vilka det finns ett allmänt intresse av att de står öppna för sökande från hela landet. beslutar efter ansökan om vilka utbildningar som skall tillhöra denna kategori. Regeringen beslutar särskilt om det sammanlagda antalet årsstudieplatser. En elevs hemkommun är enligt förordningen (1992:403) om vuxenutbildning skyldig att betala ersättning för studieplatsen till den kommun som anordnar en sådan utbildning. Elever kan söka och antas till dessa utbildningar men hemkommunen kan inte överblicka eller ha kontroll över de kostnader som uppstår. Många kommuner har fått svårigheter att klara dessa åtaganden. Verksamheten med påbyggnadsutbildningar behöver utvecklas. 2001/02:188 bör ske efter olika vägar. Utbildningarnas olika förutsättningar skall be- aktas som oönskade effekter till följd av det interkommunala ersättningssystemet behöver ändras. Vissa av de utbildningar som har en regional eller nationell förankring kan ha förutsättningar att övergå till kvalificerade yrkesutbildningar. De påbyggnadsutbildningar som har nationellt fastställda utbildningsplaner behöver ses över i särskild ordning för att klargöra deras naturliga hemvist i ett förändrat system. Motsvarar utbildningarna ett tydligt nationellt arbetsmarknadsbehov och är av mer permanent natur bör de styras av nationella beslut. Utbildningar som är av utpräglat lokalt intresse bör kunna anordnas inom kommunernas vuxenutbildning eller avvecklas. Regeringens bedömning: En särskild utredare tillkallas för att parallellt med utredningen om mottagande och introduktion av flyktingar se över hur svenskundervisningen för invandrare kan organiseras och förnyas. Utgångspunkten bör vara att skapa en högkvalitativ utbildning i svenska som bör kunna ske integrerat med arbete, praktik eller annan utbildning. Ansvars- och kostnadsfördelningen mellan staten och kommunerna bör prövas i detta sammanhang. Goda kunskaper i svenska är avgörande för att en invandrare skall integ- reras i det svenska samhället. Såväl arbetsmarknaden som utbildnings- väsendet är i realiteten stängda för dem som inte behärskar språket. Därutöver finns en rad omständigheter som påverkar hur en invandrare lyckas etablera sig. För att genomföra en översyn av mottagning och introduktion av flyktingar tillkallade regeringen en sär- skild utredare (dir.2001:87). I utredarens mandat ligger bl.a. att pröva rollen för Svenska för invandrare (Sfi) inom ramen för ett introduktions- program samt ansvarsfördelningen mellan stat och kommun och formerna för finansiering av insatserna. Av statistik framgår att måluppfyllelsen är låg inom Sfi, men orsakerna bakom de mycket dåliga resultaten är inte entydigt klar- lagda. Målgruppens heterogenitet och de enskilda individernas bakgrund och förutsättningar spelar säkert en roll. Utbildningens bristande anpassning till deltagarnas intressen och mål efter sin flyttning till är en annan viktig faktor. Det faktum att nära nio av tio av de aktiva lärarna saknar utbildning i undervisningsämnet på den nivå som normalt krävs för ämneskompetens i , dvs. minst 40 poäng i svenska för invandrare eller svenska 2, har säkert stor betydelse. Den förnyade lärarutbildningen ger nu förbättrade möjligheter att möta detta kompetensbehov. sfi-undervisningens låga status i kommunernas skol- verksamhet är ytterligare en faktor. På grundval av förslag i regeringens proposition Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbildningen. (prop.2000/01:72) be- slutade om att utbildningsmålen och därmed kursplanerna för Sfi skulle modifieras och att medel skulle ställas till förfogande för kompetensutveckling av lärarna. Den inledda översynen av insat- Skr. 2001/02:188 serna för integration av invandrare i det svenska samhället skapar emellertid nya förutsättningar för en prövning av sfi-verksamheten i ett bredare perspektiv, som också berör kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Den nuvarande skolformen Sfi syftar till att ge såväl språkkunskaper som samhällsinformation. I samband med översynen av introduktionen bör nu prövas hur svenskundervisningen kan förnyas och organiseras. Utgångspunkten bör vara att skapa en högkvalitativ utbildning i det svenska språket. Samhällsinformationens roll i den grundläggande svenskundervisningen bör prövas. Syftet är att stärka språkinlärningen, höja svenskundervisningens status samt att öka möjligheterna att anpassa utbildningen och utbildningsmålen till individernas behov och förut- sättningar. Intentionen är att utbildningen i svenska skall kunna ske parallellt med t.ex. olika former av utbildning, praktik eller arbete. De erfarenheter som vunnits under storstadssatsningen där effektiv svensk- undervisning integrerats med arbete, praktik eller annan utbildning bör tas till vara. Förändringar av Sfi kräver att man ser över ansvars- och kostnadsför- delningen mellan staten och kommunerna såväl för deltagarnas försörjning som för själva utbildningen och för introduktionen i kommunerna. En särskild utredare bör därför tillkallas, som skall arbeta i nära samråd och parallellt med introduktionsutredningen. Arbetet skall bedrivas på sådant sätt att ett ställningstagande till förslagen från de båda utredningarna kan ske i ett sammanhang Arbetet som lärare och skolledare tillhör samhällets svåraste och av störst betydelse för vår framtid. Den nya lärarutbildningen lägger grunden för en förnyelse av läraryrket men det är även nödvändigt att förbättra lärarnas utvecklingsmöjligheter i arbetet och läraryrkets status. Rektor är skolans främsta företrädare och skall leda skolan såväl pedagogiskt som mot flera andra mål. Det är nödvändigt att utvärdera ledarskapet i skolan 3.3.1Läraren i arbetet för kvalitet och måluppfyllelse Regeringens bedömning: Lärarna måste få möjlighet till kontinuerlig kompetensutveckling och ges möjlighet att delta i forsknings- och utvecklingsarbete i skolan. Karriärmöjligheter och andra utvecklingsmöjligheter för lärare behöver förbättras. Att har utbildade, kunniga och engagerade lärare är en förut- sättning för bra undervisning och övrig verksamhet i skolan och för att utbildningsmålen skall kunna förverkligas. Lärarnas insatser är avgö- rande för kvaliteten i skolan och för skolans utveckling. Lärarnas bety- delse för att ge barn, unga och vuxna studerade en god undervisning kan knappast överskattas. Lärarutbildningen är viktig och ett uttryck för regeringens målsättning Skr. 2001/02:188 att alla lärare skall ha en bra grundläggande utbildning och vara behöriga Den nya lärarutbildningen ger en god ämnesmässig och tematisk kompetens, didaktiska kunskaper samt möjlighet att utnyttja forskning och andra utvecklingsinsatser i lärarutbildningen och för de verksamma lärarna. Ett syfte med den nya lärarutbildningen är också att stimulera nya grupper att söka sig till läraryrket genom att utnyttja de valmöjligheter och den flexibilitet som finns i systemet. Olika vägar prövas för att rekrytera lärare till områden där det råder särskild brist. Genom regeringens beslut om de särskilda lärarutbildningarna () får ett stort antal lärare möjlighet att komplettera sin utbildning och er- hålla en fullständig lärarexamen. SÄL-utbildningarna vänder sig till både verksamma obehöriga lärare i skolan och till personer från andra arbetsmarknadssektorer, som har studerat på högskolan och är intresserade av att komplettera sin utbildning till lärarexamen. Lärare måste få möjlighet till kontinuerlig, professionell kompetens- utveckling och pröva nya arbetssätt och arbetsformer. Reflektion och kollegiala samtal om arbetet i skolan är viktigt. Forsknings- och utvecklingsinsatser i skolan är nödvändiga för att utveckla under- visningen, för att förfina inlärningssituationerna och för det kontinuerliga kvalitetsarbetet: att genomföra verksamhet, följa upp, utvärdera, om- pröva och förändra. Lärare måste få utvecklas genom att växla arbets- uppgifter, avancera och byta inriktning. Även här kan kommunerna ut- nyttja lärarutbildningen för att ge redan verksamma lärare möjlighet att bredda och komplettera sin kompetens. Därmed underlättas också personalförsörjningen i kommunerna. Stat och kommun ger på olika sätt stöd i arbetet att utveckla under- visningen och säkra kvaliteten i skolan. Syftet med skolut- vecklingsprojektet , som drivs av , , , , och i samverkan, är att utveckla skolan mot en högre kvalitet och göra skolan till en mer attraktiv arbetsplats.