prop · GP0380 · 2002-01-17 00:00:00 — En sådan bestämmelse skulle enligt kommittén undanröja risken för attett avtal är civilrättsligt bindande men kommunalrättsligt ogiltigt på grund avatt fullmäktige i efterhand inte godkänner ett beslut.Regeringen instämmer i den uppfattning som framförts av flera remissinstanseratt det inte är lämpligt med en bestämmelse om civilrättslig ogiltighet ikommunallagen och att förslagets associationsrättsliga aspekter är otillräckligt analyserade. Regeringen anser därför att kommitténs förslag i denna del intebör genomföras.7.4 ÅterremissRegeringens förslag: Ett ärende i fullmäktige skall återremitteras om det begärs av minst en tredjedel av de närvarande ledamöterna. Enkel majoritet skall dockkrävas om ärendet tidigare bordlagts eller återremitterats på detta sätt.För återremiss i fråga om val krävs enkel majoritet.Ett beslut om återremiss skall motiveras.Förslaget tas in i 5 kap. 36 § kommunallagen.Kommundemokratikommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.Remissinstanserna: En majoritet tillstyrker förslaget. Länsrätten i länavstyrker och anför att majoriteten även fortsättningsvis bör bestämma med ettrimligt beaktande av minoritetens intressen. kommun pekar på att detfinns problem med beslut som skall fattas inom vissa tidsfrister. angesatt återremiss inte kan hanteras på samma sätt som bordlagda ärenden.Flera instanser, däribland , har synpunkter på hurförhållandet mellan återremiss och begäran om bordläggning skall hanteras.Landstinget anför att förslaget inte är genomtänkt då de avsedda effekterna kanelimineras genom att de som vill förhindra återremiss yrkar på bordläggning. Omett sådant yrkande får majoritet kan man återuppta ärendet vid ett förlängtsammanträde eller vid ett extrasammanträde. ochLandstingsförbundet anför att kommitténs beskrivning av valet mellan återremissoch bordläggning är felaktig och att yrkanden skall prövas vart och ett för sig. Något val mellan återremiss och bordläggning blir därför aldrig aktuellt.Skälen för regeringens förslagÅterremiss och bordläggningOm fullmäktigeledamöterna anser att ett ärende inte är tillräckligt berett kande begära att ärendet återremitteras. En återremiss innebär normalt att ärendetöverlämnas för ytterligare utredning till den nämnd som lagt förslaget.Återremiss är inte reglerad i kommunallagen. Enligt praxis tar fullmäktigeställning till ett yrkande om återremiss före ställningstagandet i sakfrågan.Bifalles yrkandet om återremiss behandlas ärendet inte vidare undersammanträdet. Beslut om återremiss fattas med enkel majoritet.Bordläggningsinstitutet regleras i 5 kap. 36 och 37 §§ kommunallagen. Ett ärende i fullmäktige skall bordläggas om det begärs av en tredjedel av de närvarandeledamöterna. Bordläggning av ett ärende innebär att beslut i det bordlagdaärendet avvaktas . får ärendet inte beredasytterligare. Ett bordlagt ärende skall, om fullmäktige inte beslutar annat,behandlas på nästa sammanträde. Möjligheten för en minoritet att få enbordläggning till stånd gäller endast . För att bordlägga ettärende ytterligare en gång krävs enkel majoritet. Det kan antas att bordläggning ibland begärs som ett substitut för begäran om återremiss, eftersom en sådan inte kan beslutas av en minoritet.Om det finns både ett yrkande om bordläggning och återremiss brukarbordläggningsyrkandet vanligen behandlas efter yrkandet om återremiss. Begäranom bordläggning prövas dock inte om ärendet blivit återremitterat.Möjlighet till återremiss införs i kommunallagenEtt bordlagt ärende skall behandlas i oförändrat skick när det återkommer tillfullmäktige. Skall konsekvenserna av ett ärende belysas bättre, djupare ellermer allsidigt genom ytterligare beredning, är därför bordläggning ingenframkomlig väg. Regeringen anser att en bestämmelse om rätt för en minoritet att få till stånd återremiss bör införas i kommunallagen på samma sätt som rättentill bordläggning regleras. En återremiss kan bidra till att fördjupa demokratin och motverka kortsiktigt framhastade beslut, utan att effektiviteten iberednings- och beslutsprocesserna försämras i allt för stor omfattning.Möjligheten till återremittering skapar också ett större utrymme för samtal ochsamråd och kan bidra till att ett ärende blir mer allsidigt belyst.Återremiss skall genomföras om en minoritet begär detDet kan i fullmäktige råda olika uppfattningar om ett ärende är tillräckligtberett. För att rätten att begära återremiss skall vara meningsfull måste detenligt regeringens mening vara möjligt för en minoritet att få till stånd ettsådant beslut. Vad gäller hur stor en minoritet bör vara för att få till ståndett beslut om återremiss framstår det som naturligt att knyta an tillkommunallagens regler för minoritetsbordläggning. En sådan kan beslutas av entredjedel av de närvarande ledamöterna. En rätt till återremiss som tillkommeren tredjedel av ledamöterna i fullmäktige framstår därför som en rimligavvägning.En möjlighet för en minoritet att få till stånd en återremiss har avremissinstanser kritiserats för att den ger en minoritet möjlighet att fördröjabeslut. Detta förhållande måste dock enligt regeringens mening vägas mot dendemokratisering och det minoritetsskydd som en sådan rätt till återremissinnebär. För att förhindra ren obstruktion bör det dock vara en uppgift för denpolitiska majoriteten att avgöra beredningens omfattning. Det är i dennabedömning möjligt att väga in kraven på att beslut skall kunna fattas inom enrimlig tidsperiod. Det är också majoriteten som avgör när ärendet kan anses vara tillräckligt berett för att åter behandlas i fullmäktige.Vissa beslut måste fattas inom särskilda tidsfrister. En återremiss skulle kunna försena ärendet så att beslut inte skulle kunna fattas inom stipulerad tid.Enligt regeringens mening bör dock detta kunna hanteras bl.a. genom denmöjlighet kommunallagen ger att inkalla extra sammanträden med fullmäktige omdet finns brådskande ärenden. Det finns således en möjlighet att behandla ettåterremitterat ärende inom en relativt kort tidsrymd. Det är vidare en uppgiftför majoriteten att beakta möjligheten att ett ärende kan återremitteras vidberedningen av ärendet. Genom en god planering behöver därför inte problemuppstå i den praktiska verksamheten.Minoritetsåterremiss bör inte vara möjligt vad gäller val. kan enligt 5 kap. 29 § kommunallagen förrättas utan beredning. En minoritetsåterremiss fyllerunder sådana omständigheter ingen funktion.Förhållandet mellan återremiss och bordläggningBåde återremiss och bordläggning är åtgärder som rör den formella hanteringen av ett ärende. Sådana formella yrkanden skall prövas innan ett ärende avgörs isak. Enligt regeringens mening bör ett och samma ärende endast kunnaåterremitteras eller bordläggas av en minoritet en gång. För beslut omåterremiss eller bordläggning i ett ärende som varit återremitterateller bordlagt till följd av ett minoritetsbeslut, bör därför enkel majoritetkrävas. Detta är nödvändigt för att inte effektiviteten i det kommunalabeslutsfattandet skall försämras.Om det vid ett ärendes behandling i fullmäktige skulle föreligga yrkande omsåväl bordläggning som återremiss uppstår en konflikt mellan tvåminoritetsrättigheter. Yrkandena skall i dessa fall inte ställas mot varandra,utan behandlas var för sig och efter varandra. Det är en uppgift för ordföranden att avgöra i vilken ordning yrkandena skall behandlas (jfr m. fl.Kommunallagen - bakgrund och tolkningar s. ).7.5 Lyftningsrätt införs inteRegeringens bedömning: En möjlighet till s.k. lyftningsrätt bör inte införas ikommunallagen.Kommundemokratikommitténs förslag: Om fullmäktige har delegerat beslutanderätten i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden till en nämnd, skall ärendethänskjutas till fullmäktige för avgörande om det begärs av minst en tredjedel av de närvarande ledamöterna i nämnden, s.k. lyftningsrätt.Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig avstyrkerförslaget. anger att vikten av ett effektivtbeslutsfattande talar emot ett införandet av en lyftningsrätt. En minoritetskall inte heller få inskränka den beslutanderätt som fullmäktige delegerat till en nämnd. anser att förslaget är omöjligt att genomföra i enkommun av storlek. menar att grundprincipen är att ärenden skall delegeras så långt ut som möjligt i den kommunala organisationenoch att förslaget innebär att nämnderna riskerar att avlövas på sina uppgifter.Ystads kommun anser att det bör undvikas att en minoritet ständigt, utanurskiljning, kan lyfta ärenden till fullmäktige. Det leder till att fullmäktigekan bli överbelastat. Det är inte tillfredställande att nämnder kan upplevas som mindre betydelsefulla om delegerade ärende ständigt lyfts. kommun anföratt förslaget strider mot kompetensfördelningen kommunallag, och seren risk för det blir för mycket detaljfrågor i fullmäktige. Om förslaget likvälgenomförs bör det vara en frivillig möjlighet för kommuner och landsting.Skälen för regeringens förslagFullmäktige kan delegera uppgifter till nämnderFullmäktige är den folkvalda församlingen och kommunens ellerlandstingets högsta beslutande organ. Fullmäktige skall enligt 3 kap. 9 §kommunallagen besluta i ärenden som är av principiell beskaffenhet eller annarsav större vikt för kommunen eller . Kommunallagen pekar bland annatut mål och riktlinjer, budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor,nämndernas organisations- och verksamhetsformer, årsredovisning ochansvarsfrihet som frågor fullmäktige skall besluta om.Fullmäktiges rätt att delegera till nämnderna innebär att fullmäktige får uppdra åt en nämnd att i fullmäktiges ställe besluta i ett visst ärende eller en vissgrupp av ärenden 3 kap. 10 § kommunallagen. Detta gäller alla ärenden om detinte anges i kommunallagen eller någon annan författning att ett ärende skallavgöras av fullmäktige. Denna omfattande delegationsmöjlighet tillkom med 1991års kommunallag. Regeringen motiverade förändringen med den kommunalaverksamhetens expansion samt att uppgifterna blivit alltmer differentierade ochkomplicerade. Mot denna bakgrund ansågs det nödvändigt med en visstyngdpunktsförskjutning från fullmäktige till nämnderna. framhölls ipropositionen att det av kommunaldemokratiska skäl är viktigt att slå vakt omfullmäktiges ledande ställning i beslutssystemet. Detta skulle ske främst genomatt fullmäktige behåller finansmakten och anger övergripande mål och riktlinjerför verksamheten. Vidare framhölls det att nämnderna måste lämnaverksamhetsredovisningar och att fullmäktige kan återkalla ett uppdrag (prop.1990/91:117).Lyftningsrätt bör inte genomförasKommundemokratikommittén ansåg att det finns en risk att viktiga frågor i alltför stor omfattning delegeras från fullmäktige. För att stärka fullmäktigesställning har kommittén föreslagit att en minoritet i en nämnd skulle kunna gesrätt att hänskjuta ett delegerat ärende till fullmäktige för avgörande, s.k.lyftningsrätt.I likhet med många remissinstanser anser regeringen att en möjlighet tilllyftningsrätt riskerar att skada effektiviteten i beslutsfattandet. Enligtregeringens mening finns det även en risk för att fullmäktige belastas medalltför många detaljfrågor om en minoritet ges rätt att lyfta frågor på dettasätt. Intresset av att vara ledamot i en nämnd riskerar också att minska ommånga av de betydelsefulla frågorna lyfts till fullmäktige. Även om det ärviktigt att värna om fullmäktiges roll som den centrala beslutsfattaren ikommuner och landsting anser regeringen att grundtankarna bakom den vidgadedelegationsmöjlighet som infördes kommunallag fortfarande ägergiltighet. Förslaget bör därför inte genomföras.8 Förtroendevalda8.1 Fler förtroendevaldaRegeringens långsiktiga målsättning är att antalet förtroendevalda i kommuneroch landsting skall öka. Även föreslår att antaletförtroendevalda bör bli fler och att fler förtroendeuppdrag bör skapas. Ungdomarnas demokratikommission har i sin slutrapport (2000) flera förslag om att öka ungdomarnas inflytande i samhället. Ett av förslagenär att de politiska uppdragen skall bli fler. De anser att antalet ungapolitiker på så vis kan öka.Inom ramen för den kommunala självstyrelsen är det i hög grad den lokala nivånseget ansvar att främja en sådan utveckling. Regeringen anser dock att frågan omett ökat antal förtroendevalda är en sådan central målsättning att de eventuella hinder som finns för att kunna åta sig ett förtroendeuppdrag måste undanröjas.De politiska partierna har också ett stort ansvar för att bidra till att ökaantalet förtroendevalda eftersom de har en central roll i det politiskasystemets fortlevnad.Regeringen avser att verka för en ökad medvetenhet om vad förtroendeuppdragetinnebär. har färre medborgare än någonsin en bekant, släkting,arbetskamrat, granne eller vän som är politiskt förtroendevald. Kunskapen om vad det innebär att vara förtroendevald i ett landsting eller en kommun kommerdärför inte naturligt. Enligt regeringens mening finns det därför anledning attgöra särskilda ansträngningar för att sprida insikten om och göra käntförtroendeuppdragets betydelse, innebörd och förutsättningar. Inte minst gällerdet att visa på de positiva aspekterna på förtroendeuppdraget, att det är enpositiv utmaning att få företräda sina medmänniskor och att få vara med ochpåverka.Den som redan är förtroendevald har en nyckelroll i att agera och uppträda sommedborgarnas ombud. Alltför ofta uppfattas den förtroendevalde både av sigsjälva och av omgivningen, som en del av förvaltningen. Ett sätt att tydliggörasin roll är att de förtroendevalda i ökad utsträckning bjuder in till mer direkt deltagande i den politiska processen. Internet kan här erbjuda möjligheter förmedborgare och förtroendevalda att bygga nya relationer. De politiska partiernahar en roll att visa vad politik handlar om och vad exempelvis samarbetet överkommun- och nationsgränserna innebär för nya möjligheter och utmaningar förpolitiken och förtroendeuppdraget. Skolan har en central uppgift genom att påett tidigt stadium ge grundläggande och intresseväckande kunskaper om de olikanivåernas ansvarsområden, politikens villkor osv.Regeringen anser att praktiska hinder bör undanröjas i största möjligautsträckning. Människors intresse för att åta sig ett förtroendeuppdrag påverkas bl.a. av om de har tid, av språkkunskaper, ekonomiska möjligheter etc. Det ärviktigt att snedrekryteringen bryts och att bl.a. fler personer med utländskbakgrund kommer in och att åldersrepresentativiteten förbättras.Den som åtar sig ett förtroendeuppdrag bör få känna att uppdraget ärmeningsfullt och att uppdraget ger reella möjligheter att påverka politikensutformning. Förändringarna i kommuner och landsting visaremellertid att förtroendevalda på heltid och tjänstemännen ytterligare stärktesitt inflytande på bekostnad av fritidspolitikernas inflytande. Regeringen sermycket allvarligt på denna utveckling. Medverkan av förtroendevalda som fullgörsitt uppdrag på sin fritid är grunden för en väl fungerande representativdemokrati i kommuner och landsting. Att vända den nuvarande utvecklingen handlar bl.a. om attityder och förhållningssätt hos förtroendevalda på heltid ochtjänstemän. De måste framöver släppa ifrån sig makt och ta på sig uppgiften attaktivt stödja fritidspolitikerna i deras arbete. Ett sätt att göra uppdragen mer meningsfulla kan vara att de förtroendevalda återtar en del av de uppgifter som delegerats till tjänstemännen, som exempelvis vissa ärenden i nämnderna.Det är angeläget att partiernas rekryteringsarbete omfattar en vidare krets ändem som redan är aktiva i de politiska partierna. Förutsättningarna för attlyckas är förhållandevis goda eftersom det finns en reserv av intresserade, mendet kräver ett stort engagemang från partiernas sida att bl.a. söka upp nyamedlemmar och kandidater, däribland unga och personer med utländsk bakgrund,till förtroendeuppdrag. Det är inte ovanligt att förtroendevalda blivit detta på andras initiativ. De politiska partierna har en avgörande uppgift att själva ta kontakt, tillfråga och uppmuntra såväl partimedlemmar som inte har någotförtroendeuppdrag som medborgare som kan tänka sig att både bli partimedlemmaroch förtroendevalda. Partierna har också en viktig uppgift att fungera somarenor för öppna möten, fria samtal och för engagemang i frågor som berörmedborgarna.8.2 Åtgärder för att förbättra förtroendevaldas arbetsvillkor8.2.1 Rätt till ledighet för förtroendevalda med oregelbundna arbetstiderRegeringens förslag: Förtroendevalda skall ha rätt till den ledighet från sinaanställningar som behövs för att de skall kunna fullgöra sina uppdrag.Ledigheten skall omfatta tid för möten i kommunala organ, för andra möten som är nödvändiga för uppdragen, för resor till och från mötena och för behövligdygnsvila före eller efter mötena.Förslaget tas in i 4 kap. 11 § kommunallagen.Kommundemokratikommitténs förslag: Kommittén har föreslagit att förtroendevaldaskall ha rätt till den ledighet från sina anställningar som behövs föruppdragen.Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har inte haft något att erinra emot det.Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 kap. 11 § första stycket kommunallagen(1991:900) har förtroendevalda rätt till den ledighet från sina anställningarsom behövs för uppdragen.Riksdagen beslutade att ge regeringen till känna att reglerna för de förtroendevaldas rätt till ledighet från sina anställningar borde ses över pålämpligt sätt (bet. 1993/94:KU9, rskr. 1993/94:34). Konstitutionsutskottetanförde att när det gällde frågan om förtroendevalda med skiftarbete varproblemet med ledighet olöst och att förarbetena till kommunallagen inte gavbesked om hur problemet skulle lösas. fick iuppdrag att föreslå åtgärder för att stärka skiftarbetandes möjligheter att åtasig kommunala uppdrag. I sitt slutbetänkande Förnyelse av kommuner och landsting (SOU 1996:169) föreslog kommittén inte någon lagstiftning eftersom den ansågatt problemet mer handlar om att ändra attityder till olika politiskaförtroendeuppdrag. har senare utgått från att frågan omskiftarbetandes rätt till ledighet kommer att behandlas avKommundemokratikommittén (bet. 1999/2000:KU13).När bestämmelsen i 4 kap. 11 § kommunallagen om rätt till ledighet förförtroendevalda infördes innebar det inte någon förändring i sak jämfört med vad som tidigare gällt enligt bestämmelserna kommunallag. I förarbetenatill denna lag uttalades att rätten till ledighet i första hand borde avsedeltagande i sammanträden med respektive kommunala organ. Eftersom ävenpartigruppsmöten och förberedelser för ordinarie sammanträden i fullmäktige ochnämnder ofta förläggs i anslutning till ordinarie sammanträden ansågs även denna form av förberedelse inför sammanträde inräknas i förtroendeuppdraget. Någondetaljreglering förespråkades således inte utan frågor som rör denförtroendevaldes anställningsvillkor, arbetsförhållanden, ersättare m.m. skulleregleras avtalsvägen efter behov (prop. 1975/76:187 s. 230-231).Det är enligt regeringens mening angeläget att förtroendevalda med oregelbundnaarbetstider skall ha en faktisk möjlighet att fullgöra sina förtroendeuppdrag.Detta innebär exempelvis att en förtroendevald som skall arbeta natten före ettheldagssammanträde bör ha rätt till ledighet från nattskiftet. Det finns intenågot direkt stöd i 4 kap. 11 § kommunallagen för att en rätt till ledighetföreligger i ett sådant fall. Detta har också uppmärksammats av riksdagen.Eftersom det är otillfredsställande att frågan om rätt till ledighet i dettaavseende är olöst föreslår regeringen att den angivna bestämmelsen skallförtydligas på så sätt att förtroendevalda skall ha rätt till den ledighet frånsina anställningar som behövs för att de skall kunna fullgöra sina uppdrag.Regeringen delar Lagrådets bedömning att innebörden av den föreslagnalagändringen på ett tydligare sätt bör framgå av lagtexten och föreslår därföratt det även skall anges i bestämmelsen att ledigheten skall omfatta tid förmöten i kommunala organ, för andra möten som är nödvändiga för uppdragen, förresor till och från mötena och för behövlig dygnsvila före ellerefter mötena.8.2.2 Rätt till ledighet för uppdrag i kommunala företagRegeringens förslag: Av fullmäktige utsedda styrelseledamöter,styrelsesuppleanter och lekmannarevisorer eller motsvarande andra revisorer ochderas suppleanter i kommunala företag, föreningar och stiftelser skall ha sammarätt till ledighet från sina anställningar som förtroendevalda.Förslaget tas in i ett nytt stycke i 4 kap. 11 § kommunallagen.Kommundemokratikommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.Kommitténs förslag omfattar dock inte uppdrag i ekonomiska och ideellaföreningar.Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del, bl.a. och , , , Åmåls ochSkellefteå kommuner, samt Västra tillstyrker förslaget.Skälen för regeringens förslag: Med förtroendevalda avses enligt 4 kap. 1 §kommunallagen bl.a. ledamöter och ersättare i fullmäktige, nämnder ochfullmäktigeberedningar samt revisorer och revisorsersättare. Av fullmäktigeutsedda styrelseledamöter, styrelsesuppleanter och lekmannarevisorer ellermotsvarande andra revisorer och deras suppleanter i kommunala bolag, föreningaroch stiftelser är enligt definitionen i kommunallagen inte att anse somförtroendevalda. har tillkännagjort för regeringen att frågan om attjämställa uppdrag i kommunala företag med andra kommunala uppdrag vad beträffarförhållandena för förtroendevalda bör utredas (bet. 2000/01:KU12, rskr.2000/01:150).Förtroendevaldas möjlighet att styra och utöva insyn i den kommunalabeslutsprocessen får enligt regeringens mening inte påverkas av i vilken form en kommun eller ett landsting väljer att bedriva verksamheten. Eftersom enbetydande del av kommunernas och landstingens verksamhet bedrivs iprivaträttsliga former är det angeläget att lagstiftningen inte ställer upphinder för någon att åta sig uppdrag i kommunala företag, föreningar ochstiftelser. Ett sådant hinder är att de som utsetts av fullmäktige att innehasådana uppdrag inte omfattas av bestämmelsen i 4 kap. 11 § kommunallagen om rätt till ledighet. Regeringen anser att dessa uppdrag bör jämställas medförtroendeuppdrag i detta avseende och att samma rätt till ledighet därför skall gälla för dessa. Detta bör framgå av ett nytt stycke i 4 kap. 11 §. Det skulleenligt regeringens mening leda för långt att i kommunallagen generellt jämställa dessa uppdrag med förtroendeuppdrag.8.2.3 Ekonomiska ersättningarRegeringens förslag: Förtroendevalda ges rätt till skälig ersättning för dearbetsinkomster och ekonomiska förmåner som de förlorar på grund av uppdraget.Förtroendevalda med funktionshinder skall ha rätt till skälig ersättning förresekostnader som uppkommer när de fullgör sina uppdrag.Förtroendevalda som har barn med behov av tillsyn skall ha rätt till skäligersättning för kostnader för barntillsyn som uppkommer när de fullgör sinauppdrag.Förslagen tas in i 4 kap. 12, 13 och 14 §§ samt i två nya paragrafer, 12 a och12 b §§ kommunallagen.Regeringens bedömning: Frågan om ändringar i lagen (1962:381) om allmänförsäkring bör bli föremål för vidare överväganden.Kommundemokratikommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringensavseende ändringar i kommunallagen. Kommittén har även föreslagit att lagen(1962:381) om allmän försäkring skall ändras när det gäller sjukpenninggrundadeinkomst för de förtroendevalda.Remissinstanserna: En överväldigande majoritet av remissinstanser tillstyrkeratt de ekonomiska villkoren för de förtroendevalda förbättras.Riksförsäkringsverket avstyrker förslaget som rör ändringar i lagen om allmännaförsäkringar.Flera remissinstanser har framfört synpunkter på förslaget avseende ekonomiskersättning för barntillsyn. kommun anser att de skattemässiga effekternaav rätt till ersättning för barntillsyn borde lösas. Handikappadessamarbetsorgan anför att kostnaden för barntillsyn bör bedömas som en merkostnad och därmed utgöra en icke skattepliktig intäkt. Vidare anges att frågan omföräldrar med barn med särskilda behov borde ha berörts i utredningen.