prop · GP03107 · 2002-03-13 00:00:00 — Käranden får inte utvidga sin talan på ett sådant sätt att det därigenom uppstår brister i de processförutsättningar som gäller för rätten att inleda en grupprättegång. Käranden skall ha talerätt enligt 46 §§. Vidare skall rätten fortlöpande under rättegången pröva att rekvisiten enligt 8 § är uppfyllda så fort det finns anledning till det (jfr 34 kap. 1 § RB). Det räcker inte att dessa allmänna förutsättningar är uppfyllda för att en utvidgning av talan skall tillåtas. Enligt denna bestämmelse krävs dessutom att åtgärden kan ske utan att det föranleder en betydande försening av avgörandet i målet och utan betydande olägenheter i övrigt för svaranden. Bedömningen inriktas alltså främst på processekonomiska hänsyn. Att rättegångens omfattning växer får inte leda till att man gör avkall på kraven att förfarandet skall vara så snabbt, enkelt och billigt som möjligt. Omständigheter att beakta är hur långt rättegången har fortskridit och vilka besvär och kostnader en utvidgning skulle medföra. Rättegången kan ha pågått . Att nytt processmaterial tillförs målet kan då leda till att målets avgörande förskjuts väsentligt i tiden till nackdel och obehag för de tidigare gruppmedlemmarna och svaranden. Som framhålls i avsnitt 5.6.1 bör en utvidgning av talan inte leda till att svarandens processföring försvåras på ett otillbörligt sätt. Svarandens möjligheter att planera och förbereda sin talan är alltså Prop. 2001/02:107 viktiga faktorer att beakta. Vill käranden utvidga sin talan enligt denna paragraf skall det ske skriftligen. Ansökan skall innehålla sådana uppgifter som enligt 9 § skall anges när en grupprättegång inleds. Svaranden skall naturligtvis under- rättas om åtgärden. Något beslut om att tillåta utvidgningen behöver domstolen inte fatta, utom för de fall beslut krävs i anledning av att svaranden framställt en invändning om processhinder. Däremot måste rätten fatta ett särskilt beslut, om den finner att kärandens ändring eller utvidgning av talan skall avvisas. Att en utvidgning inte kan ske i högre rätt följer av allmänna processrättsliga principer. De nya gruppmedlemmar som förs in i processen genom talans utvidg- ning skall underrättas om rättegången på samma sätt som gäller när en grupprättegång inleds (se 13 §). Gruppmedlemmarna skall få skälig tid på sig att ta ställning till om de vill omfattas av grupptalan eller inte. Detta gäller även när en talan utökas till att avse nya anspråk som tillhör dem som redan tidigare är medlemmar i gruppen. Också för dessa anspråk gäller alltså krav på anmälan för att anspråken skall kunna prövas inom ramen för grupptalan. Underlåtenheten att ge in anmälan kommer dock att omfatta endast att det nya anspråket inte skall prövas i grupprättegången. Vederbörande kvarstår däremot som medlem vid prövningen av den ursprungliga grupptalan. Enligt 13 kap. 7 § RB gäller att om käranden överlåter det som tvisten angår kan förvärvaren antingen själv begära att få träda in i rättegången (partssuccession) eller tvingas in i processen av överlåtarens motpart (adcitation). Dessa processuella verkningar passar inte i en grupp- rättegång, med hänsyn till att käranden för talan inte bara för sig själv utan för en grupp. kan det inte accepteras att förvärvaren lämnas helt utan möjlighet att påverka domstolens prövning av det över- låtna rättsförhållandet. Frågan löses i paragrafen genom en rätt att träda in som gruppmedlem. På så sätt får förvärvaren möjlighet att som medlem intervenera i rättegången, i den del av målet som rör hans eller hennes rätt. Det nu sagda bör gälla också i det fall en gruppmedlem har överlåtit sitt anspråk. är motparten mer intresserad än förvärvaren av att den senare träder in i rättegången. I en vanlig rättegång kan motparten tvinga förvärvaren att bli part i målet (13 kap. 7 § tredje stycket RB). Den här behandlade paragrafen ger svaranden en motsvarande möjlighet att tvångsvis göra förvärvaren till medlem i gruppen. Därigenom uppnår svaranden att en dom i målet kommer att omfatta också förvärvarens rätt i förhållande till svaranden. I denna bestämmelse regleras domstolens handläggning när det finns individuella tvistefrågor som är gemensamma eller likartade för flera gruppmedlemmars anspråk, men som ändå kräver en särbehandling i rättegången. Paragrafen ger i sådant fall domstolen möjlighet att dela upp gruppen i olika underavdelningar och förordna någon att som part föra talan för en undergrupp. Frågan behandlas i avsnitt 5.6.2. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. För att rätten skall utse någon att vid sidan av eller i stället för käran- den föra talan för en grupp krävs att åtgärden främjar en ändamålsenlig handläggning av en viss fråga eller del av saken. Det räcker alltså inte att domstolen konstaterar att en viss del av grupptalan skall handläggas särskilt under förberedelsen eller avgöras genom deldom eller mellan- dom. I de flesta fall är käranden lämplig att föra gruppens talan också i dessa delar. Det är först när så inte är fallet som det kan komma i fråga att utse en särskild representant enligt denna paragraf. De vanligaste typfallen när bestämmelsen kan komma till användning är att det finns motstridiga eller på annat sätt skilda intressen mellan käranden och flera av de passiva gruppmedlemmarna. Så kan vara fallet när det framställs olika yrkanden för gruppmedlemmarnas räkning eller när grunden för talan innehåller moment som inte är förenliga med samtliga medlemmars intressen. Ett exempel på den förra situationen är att det i ett köprättsligt mål yrkas både hävning och prisavdrag. De medlemmar som vill ha köpet hävt kan då mena att en kärande som för egen del endast kräver pris- avdrag inte kan förväntas att driva deras krav på bästa sätt. Skilda intres- sehänsyn när det gäller grunderna för talan kan finnas t.ex. om käranden vill kräva skadestånd enligt principen om strikt ansvar medan andra gruppmedlemmar menar att svaranden också har handlat vårdslöst. I situationer som de nu skisserade torde det ofta vara lämpligt att låta representanten för undergruppen föra talan vid sidan av den ursprunglige käranden. Den sistnämnde kommer då att ha en tillbakadragen roll vid handläggningen av den fråga eller del av saken som rör undergruppen. I övriga frågor gäller den ursprunglige kärandens skyldighet att ta tillvara samtliga gruppmedlemmars intressen fullt ut. Förhållandet mellan käranden och representanten för undergruppen i dessa fall behandlas i avsnitt 5.6.2. Ett fall då paragrafen kan tillämpas är när de för hela gruppen gemen- samma eller likartade tvistefrågorna avgörs genom mellandom. Kvar- stående frågor kan i en sådan situation handläggas genom att gruppen delas upp i två eller flera fraktioner med var sin kärandepart. Flera under- gruppers respektive talan kan vid ett sådant efterföljande tvistlösnings- förfarande prövas åtskilda eller i ett gemensamt förfarande och avgöras genom slutlig dom eller deldom. Om handläggningen delas upp i sepa- rata förfaranden kan det motivera att man låter representanten för under- gruppen föra talan i stället för den ursprunglige käranden. Också om intressemotsättningarna är av sådant slag att käranden inte kan förväntas kunna ta till vara samtliga gruppmedlemmars intressen på ett tillfredsställande sätt bör rätten välja alternativet att låta företrädaren för undergruppen föra talan i stället för käranden. Intressemotsätt- ningarna kan grundas även på förhållanden av icke-rättslig karaktär. Uppdraget enligt denna paragraf att föra talan som part skall i första hand ges till någon av gruppmedlemmarna. Bedömningen av veder- börandes lämplighet att föra talan för undergruppens räkning får ske enligt de allmänna krav som ställs på en kärande i en grupprättegång enligt 8 § punkt 5. Finns det ingen gruppmedlem som är villig att processa och lämplig att företräda undergruppen, kan rätten utse någon annan att representera undergruppen i rättegången. Det är möjligt att utse en myndighet eller en organisation. Innan rätten ger ett förordnande enligt denna paragraf skall parterna och gruppmedlemmarna enligt andra stycket lämnas tillfälle att yttra sig. Det är först härigenom som domstolen normalt får vetskap om det finns någon gruppmedlem som är villig att föra talan som part. Domstolen kan också i underrättelsen anmoda gruppmedlemmarna att ge förslag på en lämplig representant. Tredje stycket innebär att reglerna i denna lag om en kärandes skyldig- heter att ta till vara gruppmedlemmarnas intressen, om byte av kärande m.fl. bestämmelser gäller också en person som förordnats enligt första stycket. Paragrafen reglerar rättens åtgärder när det kan konstateras att en kärande är lämplig att föra talan för gruppens räkning. Käranden kan då bytas ut mot någon annan person, organisation eller myndighet. Bedömningen av kärandens lämplighet skall grundas på samma om- ständigheter som enligt 8 § punkt 5 ligger till grund för rättens beslut att ta upp grupptalan till handläggning i sak. Det är fråga om samma typ av prövning, men från en annan utgångspunkt. När rätten inledningsvis prövar processförutsättningarna sker en bedömning av kärandens för- väntade förmåga att företräda gruppmedlemmarna i målet. Frågan om att byta ut käranden besvaras i första hand på grundval av det som är känt om kärandens agerande inom och utom rättegången. En bedömning av förmågan att framöver tillgodose medlemmarnas intressen måste dock också göras. Som Lagrådet har påpekat bör det i lagtexten uttryckligen markeras att den som utses att föra talan skall göra detta som kärande. Bestämmelsen i första stycket har även i övrigt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Frågan om käranden är lämplig att föra grupptalan kan även bero av omständigheter som rätten visserligen har beaktat vid rättegångens början, men på annat sätt än som lämplighetskriterier. Det gäller särskilt de speciella talerättskrav som ställs upp i 46 §§ (och i 32 kap. 14 § ). Förhållanden som att käranden är medlem i gruppen eller att talan förs av en organisation med en viss verksamhetsinriktning är avgörande för behörigheten att över huvud taget väcka grupptalan. En ändring i dessa förhållanden bör dock inte medföra att talan skall avvisas. Inte heller behöver ändringen innebära att parten blir olämplig att föra talan för gruppen, men frågan måste noga prövas av domstolen. Till ny kärande kan rätten endast utse någon som har talerätt avseende den grupptalan som förs i målet. Vederbörande skall själv ha kunnat inleda grupprättegången enligt talerättsreglerna i 46 §§. Den situationen kan uppstå att det saknas någon som är såväl behörig som villig och lämplig att föra grupptalan. I sådant fall leder gruppföreträdarens olämplighet till att grupptalan skall avvisas. Detta föreskrivs uttryckligen i andra stycket. Denna ordning passar emellertid inte om gruppföre- trädaren (käranden) uppträder som klagandens motpart i högre rätt. För sådant fall gäller i stället att rätten får utse vilken annan lämplig person, organisation eller myndighet som helst till ny kärande, om det saknas någon som har talerätt och är villig att föra gruppens talan som klagandens motpart. En sådan företrädare för gruppen har rätt till ersättning av allmänna medel (se 30 §). På Lagrådets inrådan markeras även i andra stycket att förordnandet avser uppgiften att föra talan som kärande. Paragrafen ålägger inte rätten att meddela något särskilt beslut om den finner att en begäran från en gruppmedlem eller någon annan om att käranden bör bytas ut skall avslås. Här kan 34 kap. 3 § RB tillämpas analogivis. Rätten skall alltså meddela ett särskilt beslut om frågans be- skaffenhet kräver det. Det kan dock antas att så ofta kommer att vara fallet. Det kan under rättegången uppkomma ett behov av att sätta någon annan i kärandens ställe, trots att käranden är i sig lämplig att processa för gruppen. Förändringar i gruppens sammansättning, nya yrkanden eller åberopandet av nya omständigheter kan resultera i att någon annan framstår som betydligt mer lämplig att föra grupptalan. Det kan vara frågan om en av medlemmarna i gruppen eller en organisation eller ett offentligt organ. En partssuccession kan orsaka tidsfördröjningar och andra olägenheter för målets handläggning. De totala rättegångskostnaderna tenderar att öka till följd av en sådan åtgärd. Det finns alltså anledning att vara restriktiv med att tillåta partsbyten vid grupprättegångar. Därför har i paragrafen ett byte av en i övrigt lämplig kärande gjorts beroende av att det finns särskilda skäl. På Lagrådets inrådan identifieras i lagtexten en typsituation då käranden bör tillåtas avträda, nämligen då han eller hon har överlåtit sin del av tvisteföremålet och därför inte längre har något eget intresse i målet. Ett annat exempel på en händelse som kan föranleda att käranden ersätts är att en myndighet anmäler att staten inträder som medlem i gruppen. Myndighetens tillgång på saklig kompetens och finansiella resurser kan innebära att medlemmarnas rätt tillgodoses på ett bättre sätt och till lägre kostnader med staten som part än om gruppen representeras av en privatperson med ett begränsat försäkringsskydd. Ett tredje exempel är att talan rör flera tusen personer spridda över hela landet och det finns en rikstäckande organisation med administrativa rutiner och erfarenhet av att föra en grupptalan som käranden eller ombudet saknar. Ytterligare typfall där ett byte kan aktualiseras är att flera grupptalanmål kumuleras eller att käranden inte vill överklaga rättens avgörande men det finns någon gruppmedlem som är beredd att överta talan. Bestäm- melsen tar alltså sikte på situationer där ett byte av kärande är lämpligt, utan att käranden i sig är olämplig som gruppföreträdare. När rätten bedömer värdet av ett partsbyte skall den väga in vilka andra möjligheter som den presumtiva parten har att medverka i rätte- gången och underlätta handläggningen av målet. Intervention, finansiellt stöd till käranden och annat utomrättsligt biträde som sammanhänger med talans drivande är exempel på åtgärder som kan vidtas i stället för ett partsbyte. Ett sådant byte bör tillåtas först om domstolen, sedan den har beaktat sådana alternativa handlingsmöjligheter, finner att inträdet av en ny kärande har klara fördelar för grupprättegångens fortsatta förlopp. Ofta torde ett byte enligt paragrafen vara förenligt med kärandens egen önskan. Det kan t.o.m. vara så att käranden själv aktualiserar frågan om byte med tanke på exempelvis det kostnadsansvar som följer med partsställningen. Ett samtycke till åtgärden är emellertid inget villkor för att ett byte skall få ske. Lagrådet har ifrågasatt om det över huvud taget är rimligt, eller i vart fall om det är realistiskt, att en kärande som önskar avträda skall tvingas kvarstå mot sin vilja. Som har berörts i avsnitt 5.6.3 skulle en ovillkorlig rätt för käranden att avträda öppna alltför stora möjligheter för svaranden att köpa ut de gruppmedlemmar som har mod, kraft och vilja att föra talan för gruppen. Kärandens inställning i frågan bör dock normalt tillmätas stor vikt vid rättens prövning av om ett byte bör tillåtas. Den allra väsentligaste bedömningsgrunden är dock åtgärdens betydelse för gruppmedlemmarnas rätt och de processekono- miska verkningarna av bytet. Avbrytande av grupprättegången eller del av den I denna paragraf regleras den situationen att det på grund av händelser som inträffar under grupprättegången blir aktuellt att avbryta den. Frågan behandlas i avsnitten 5.4.3 och 5.5.1. Paragrafen har i enlighet med Lagrådets förslag disponerats så att det i lagtexten görs åtskillnad mellan åtgärder som avser gruppen respektive sådana som avser en enskild gruppmedlem. Som framgår av 14 § har den som omfattas av kärandens grupp- bestämning att senast inom en av domstolen bestämd tid anmäla att han eller hon vill omfattas av grupptalan. I annat fall anses vederbörande ha trätt ur gruppen och omfattas därför inte av grupptalan. Rättsverkan blir i stort densamma som vid en återkallelse. Svaranden har inte möjlighet att påverka gruppens omfattning. Det skulle strida mot den enskildes rätt att fritt välja om han eller hon vill få sitt anspråk prövat genom kärandens talan om svaranden skall ha rätt till dom enligt 13 kap. 5 § RB om käranden återkallar talan angående ett eller flera anspråk inom den tid som gäller för anmälan enligt 14 §. I första stycket sägs därför att om käranden återkallar sin talan för gruppen eller för en gruppmedlem inom den angivna tiden skall rätten skriva av målet i dess helhet eller när det gäller en viss gruppmedlems anspråk. Avskrivningen kan alltså gälla antingen samtliga anspråk eller anspråk som någon eller några gruppmedlemmar har. Genom denna reglering tillgodoses också önskemålet att käranden i rättegångens inledande skede skall kunna fritt justera gruppens bestämning för att på bästa sätt tillgodose de särskilda processförutsättningarna i 8 §. Om återkallelsen sker efter anmälningstidens utgång skall rätten enligt andra stycket underrätta gruppmedlemmarna innan den fattar beslut om avskrivning. Underrättelsen tjänar en kontrollfunktion. Det kan tänkas att käranden genom återkallelsen eller annars har visat sig olämplig som gruppföreträdare. Genom underrättelsen får varje gruppmedlem tillfälle att själv träda in som ny företrädare för gruppen eller medverka till att någon annan tar kärandens plats. Därmed kan man förhindra att grupprättegången avbryts på grund av återkallelsen. Rätten bör därför i underrättelsen normalt informera gruppmedlemmarna om den reglering som gäller för byte av kärande. Andra stycket gäller också om målet skall avskrivas på grund av kärandens utevaro (se avsnitt 5.4.3). Som Lagrådet har berört i sitt yttrande finns det inte något behov av att i lagtexten särskilt ange den situationen. Inställer sig inte någon av parterna kan man som regel utgå från att de har gjort upp tvisten i godo. Eftersom en förlikning i en grupprättegång kräver rättens stadfästelse för att bli giltig mot medlemmarna kommer domstolen att få besked om detta. Det kan förutsättas att parterna i sådant fall meddelar domstolen om att de inte tänker inställa sig vid förhand- lingen. Skulle det av något skäl brista i kommunikationen hindrar den aktuella bestämmelsen de olägenheter och besvär som kan uppstå genom ett avskrivningsbeslut. Bestämmelsen omöjliggör dessutom att domstolsprövningen av gruppanspråken upphör genast på grund av något illojalt handlande från kärandens sida. Andra stycket reglerar vidare den situationen att det under grupprätte- gången framkommer ett hinder mot att fortsätta handläggningen av grupptalan. Rättegångshindret kan bero på omständigheter som har inträffat efter det att talan väcktes. Hindret kan emellertid också bestå i förhållanden som förelåg redan när rättegången inleddes men som upp- täcks först . Oavsett vilket kan brister i processförutsättningarna föranleda att talan skall avvisas. Detta följer av allmänna processregler (jfr 34 kap. 1 § RB). För speciella fall finns det dessutom särskilda bestämmelser om avvisning i denna lag (se t.ex. 21 § om avvisning när det saknas en lämplig företrädare för gruppen). Flera av de processförutsättningar som anges i lagen är av sådan art att brister i dem kan avhjälpas genom kärandens dispositioner. Käranden kan t.ex. genom att ändra eller korrigera grunderna för sina yrkanden anpassa talan till kravet på att det skall finnas en lämpligt bestämd grupp. Vill käranden av någon anledning inte vidta åtgärder för att undanröja ett avhjälpbart processhinder kan det hända att det finns skäl att enligt 21 § byta gruppföreträdare. Som en kontrollåtgärd skall rätten därför enligt huvudregeln ge parterna och gruppmedlemmarna tillfälle att yttra sig innan den avvisar talan. Gruppmedlemmarna får därigenom kännedom om de omständigheter som i det konkreta fallet kan utmynna i ett avvisningsbeslut och får möjlighet att vidta de åtgärder de finner lämpliga. En gruppmedlem som är villig att överta grupptalan (och uppfyller kraven för det) kan i ett sådant fall förhindra att rättegången avbryts på grund av den ursprunglige kärandens bristande lämplighet. Rätten bör, som ovan nämnts, således normalt informera gruppmedlem- marna om reglerna om byte av kärande. Gruppmedlemmarna behöver inte underrättas om det är uppenbart obehövligt. En avvisning av en grupptalan kan aktualiseras exempelvis om svaranden träffat en förlikning med en del av gruppen. Det kan då beträffande de övriga gruppmedlemmarna framstå som lika lämpligt att deras rätt prövas i individuella rättegångar som genom en grupptalan. I en sådan situation behöver de gruppmedlemmar som ingått förlikning inte lämnas tillfälle att yttra sig om avbrytandet av grupptalan. En grupptalan består processtekniskt av ett antal käromål som har förenats i ett rättegångsförfarande. Grupprättegången har på det sättet likheter med en vanlig rättegång där flera käromål mellan samma parter handläggs gemensamt. Det är följaktligen möjligt för domstolen att avskriva eller avvisa talan beträffande något eller flera käromål. Ett visst anspråk kräver kanske en sådan utredning om individuella förhållanden att anspråket inte lämpar sig för en prövning inom ramen för grupp- rättegången. I stället för att avvisa hela grupptalan kan rätten i ett sådant fall besluta om en partiell avvisning som omfattar vissa käromål. Enligt tredje stycket skall de berörda gruppmedlemmarna underrättas också i dessa situationer. Kravet på att medlemmen skall ges tillfälle att yttra sig gäller inte om detta är uppenbart obehövligt. Exempel på sådana situationer är att återkallelsen är föranledd av att en medlem har fått sitt anspråk tillgodo- sett på frivillig väg eller att det har träffats en uppgörelse i godo mellan medlemmen och gruppens motpart. Ett ytterligare exempel skulle kunna vara att saken är res judicata, dvs. att den har prövats tidigare i en dom som vunnit rättskraft. Det är då fråga om ett rättegångshinder som inte går att undanröja. Denna paragraf har som en följd av de av Lagrådet föreslagna omdispo- neringarna i föregående paragraf justerats redaktionellt. Att en grupprättegång avbryts helt eller delvis kan medföra betydande olägenheter för gruppmedlemmarna, gruppens motpart och det allmänna. Detta gäller oavsett om anledningen till avbrottet är att det brister i processförutsättningarna, att käranden återkallar sin talan eller att ett mål skall skrivas av på grund av kärandens utevaro. Det kan då vara bäst för samtligas intressen om talan angående de anspråk som grupprättegången omfattar kan fortsätta i en annan ordning. En bestämmelse om det åter- finns i första stycket, som i allt väsentligt har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Enligt vad som föreskrivs där får rätten bestämma inom vilken en gruppmedlem skriftligen kan anmäla till domstolen att han eller hon vill inträda som part och föra talan angående sin rätt. I vilken utsträckning domstolen bör öppna för en möjlighet att ombilda grupprättegången till individuella processer beror på förhållandena i det enskilda målet. En fortsättning av domstolsprövningen får vägas mot alternativet att medlemmen hänvisas till att väcka talan på vanligt sätt. Det finns som regel skäl att lägga särskild vikt vid de processekonomiska konsekvenserna av att domstolsprövningen fortsätter i ett sammanhang respektive att prövningen måste börja om på nytt. Allmänt kan sägas att ju längre förfarandet i grupprättegången hunnit desto större skäl finns det att tillåta att processen görs om till individuella rättegångar. I synnerhet gäller det om förberedelsen har innefattat även särskilda sammanträden för behandling av individuella förhållanden. Och är målet färdigt att sättas ut till huvudförhandling bör presumtionen närmast vara för att ge medlemmarna möjlighet att överta talan angående sina respektive anspråk.