prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — I 4 § 2 mönsterskyddslagen anges de relativa hindren. Dessa utgör Prop. 2001/02:121 endast hinder mot mönsterrätten om vederbörligt tillstånd saknas. 4 § 2 a mönsterskyddslagen får ett mönster inte registreras om i mönstret utan tillstånd tagits in statsvapen, statsflagga eller annat statsemblem, statlig kontroll- eller garantibeteckning, annan beteckning som hänsyftar på svenska staten och därigenom ger mönstret en officiell karaktär, svenskt kommunalt vapen eller sådan internationell beteckning som åtnjuter skydd enligt lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar eller något som lätt kan förväxlas med vapen, flagga, emblem eller beteckning som nämnts. Enligt 4 § 2 b och c mönsterskyddslagen får vidare ett mönster inte registreras om det i mönstret utan tillstånd har tagits in vissa känne- tecken, som hänsyftar på annan än mönsterhavaren. Detta gäller sådant som kan uppfattas som annans firma eller varukännetecken eller som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn eller annans porträtt, när namnet eller porträttet uppenbarligen inte åsyftar en avliden person (se även prop. 1969:168 s. 157 f). Vidare finns i 4 § 2 d mönsterskyddslagen ett förbud mot att utan tillstånd ta in något i ett mönster, som kan uppfattas som titel på annans i skyddade litterära eller konstnärliga verk, i fall då titeln är egenartad. Bestämmelserna i mönsterskyddslagen syftar på det s.k. titelskydd som framgår av 50 § upphovsrättslagen (1960:729) och har en motsvarighet i 14 § varumärkeslagen (1960:644). Dessutom är enligt 4 § 2 d mönsterskyddslagen inte tillåtet att utan tillstånd i ett mönster ta in något som kränker annans upphovsrätt till konstnärligt eller litterärt verk. Detsamma gäller sådant som kränker annans rätt till fotografisk bild. Av 4 § 2 e framgår slutligen att mönster inte får registreras om det i mönstret utan tillstånd intagits något som inte väsentligen skiljer sig från ett annat mönster som är registrerat i riket för annan. 9.3.1Mönster som strider mot goda seder eller allmän ordning Regeringens förslag: Bestämmelsen om att utnyttjandet av ett mönster inte får strida mot goda seder och allmän ordning i 4 § 1 mönster- skyddslagen (1970:485) upphävs. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Artikel 8 i mönsterdirektivet föreskriver att mönsterrätt inte kan erhållas för ett mönster som står i strid mot allmän ordning eller allmän moral. Bestämmelsen svarar i stort mot den nuvarande regeln i 4 § 1 mönsterskyddslagen. Direktiv- bestämmelsen har dock ett något mindre tillämpningsområde än bestämmelsen i den svenska lagen. Det uppställs nämligen i direktivet inget förbud mot att mönsterrätt erhålls för ett mönster som i sig inte strider mot goda seder eller allmän ordning men vars utnyttjande gör det. För att få mönsterskyddslagen i överensstämmelse med direktivet bör därför kravet på att utnyttjande av ett mönster inte får strida mot goda Prop. 2001/02:121 seder eller allmän ordning upphävas. Avsikten med direktivbestämmelsen är inte att uppnå någon harmonisering av nationella uppfattningar om vad som utgör allmän ordning eller allmän moral (se stycke 16 i ingressen). Det är upp till varje medlemsstat att närmare bestämma innebörden av dessa begrepp. I direktivet används begreppet allmän moral för att beteckna det som enligt mönsterskyddslagen anges som goda seder. Eftersom det senare uttrycket är det som normalt används i svensk lagstiftning bör detta behållas. Någon skillnad i sak är inte avsedd i förhållande till direktivets begrepp allmän moral. 9.3.2Bättre rätt till mönster Regeringens bedömning: Någon ändring av svensk rätt med anledning av artikel 11.1 c i mönsterdirektivet är inte nödvändig. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 11.1.c i mönsterdirektivet skall en ansökan om registrering av ett mönster vägras eller en redan beviljad mönsterrätt förklaras ogiltig, om sökanden eller mönsterhavaren inte har rätt till mönstret enligt den berörda medlemsstatens lagstiftning. Som framgått av beskrivningen om gällande rätt innehåller 1 § mönsterskyddslagen bestämmelser om att endast den som har skapat ett mönster eller den till vilken rätten övergått kan få ensamrätt till det. Om registrering trots detta har beviljats kan registreringen hävas. Svensk rätt är således redan förenlig med direktivets bestämmelse. Enligt stycke 5 och 6 i ingressen till direktivet är medlemsstaterna fria att bestämma de förfaranden som skall gälla vid bl.a. registrering av mönster och hävning av registreringar. Som framgår av de nämnda styckena har det ansetts tillräckligt med en tillnärmning av de bestämmelser som mest direkt inverkar på den inre marknadens funktion. Liksom utredningen anser regeringen att skäl saknas att, med hänsyn till genomförandet av direktivet, ändra de bestämmelser som reglerar förfarandet när fråga om bättre rätt uppstår. Som kommer att utvecklas nedan i avsnitt 14 föreslår regeringen att registreringsmyndighetens officialprövning endast skall omfatta vissa hinder mot mönsterrätten. Det hinder som har behandlats är inte ett sådant som skall granskas av myndigheten. Verkan av tidigare ansökningar och registreringar Regeringens förslag: Bestämmelsen i 2 § andra stycket andra meningen mönsterskyddslagen (1970:485) om att patent- och varumärkes- ansökningar i vissa fall skall beaktas vid prövningen av en mönster- ansökan upphävs. Detsamma gäller bestämmelsen i 4 § 2 e om hinder mot en registrering av ett mönster i vilket intagits ett tidigare registrerat mönster. En bestämmelse om att hinder mot mönsterrätten föreligger om mönstret konkurrerar med ett tidigare mönster som har gjorts allmänt tillgängligt efter tidpunkten för den senare ansökan, men som var skyddat , införs i 4 § 3 mönsterskyddslagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I tidigare avsnitt (8.3.1) har angetts att ett mönster skall betraktas som nytt om inget identiskt mönster har gjorts allmänt tillgängligt före dagen för registreringsansökan eller före prioritetsdagen, om prioritet åberopas. Ett tidigare allmänt tillgängligt mönster medför således att ett senare mönster inte kan betraktas som nytt. Enligt artikel 11.1 d skall emellertid även tidigare ansökningar och registreringar, som inte blivit allmänt tillgängliga, utgöra hinder mot mönsterrätten förutsatt att de sedermera blir allmänt tillgängliga. Bestämmelsen motsvarar delvis 2 § andra stycket mönsterskyddslagen. Av denna bestämmelse följer att även ett icke allmänt tillgängligt mönster skall beaktas, ifall mönstret framgår av en ansökan i om patent eller om varumärkes- eller mönsterregistrering, vilken anses gjord tidigare och mönstret sedermera i samband med ansökans handläggning blir allmänt tillgänglig (se även SOU 1965:61 s. 126 f. och prop. 1969:168 s. 148 f.). Artikel 11.1 d är följaktligen i princip redan genomförd i svensk rätt. Av bestämmelsen följer emellertid motsatsvis att en äldre inte allmänt tillgänglig ansökan om patent eller varumärkesregistrering inte kan hindra en senare ansökan om mönsterregistrering som görs innan patentet eller varumärket blivit offentligt. I detta avseende skiljer den sig därför från svensk rätt. Vidare tar den svenska bestämmelsen endast sikte på ansökningar i . Enligt direktivet skall även en ansökan om gemenskapsmönster eller en registrering beviljad efter en sådan ansökan få samma verkan som en nationell ansökan eller en beviljad mönster- registrering. Detta syftar på förordningen om gemenskapsformgivning som har antagits av rådet. För att mönsterskyddslagen skall motsvara direktivet bör bestämmelserna i 2 § andra stycket andra meningen mönsterskyddslagen som rör ansökningar om patent respektive varumärkesregistreringar upphävas. Den del av 2 § andra stycket mönsterskyddslagen som rör inte allmänt tillgängliga mönsteransök- ningar bör däremot bibehållas. Vidare bör uttryckligen i bestämmelsen nämnas ansökan om eller registrering av gemenskapsformgivning. Utredningen har föreslagit att bestämmelsen tas in i 4 § mönster- skyddslagen. Patentbesvärsrätten har framhållit att regeln närmast hör hemma i 2 § om de allmänna skyddsförutsättningarna. Regeringen delar visserligen Patentbesvärsrättens uppfattning att bestämmelsen har samband med nyhetsbegreppet. Eftersom hänvisning emellertid sker till nyhetsbegreppet i andra bestämmelser (se t.ex. 2 a §) anser regeringen att Prop. 2001/02:121 bestämmelsen av systematiska skäl lämpligen bör placeras i 4 § mönsterskyddslagen som behandlar särskilda hinder mot mönsterrätten. Som kommer att utvecklas nedan i avsnitt 14 kommer en kungörelse att ske i samband med registrering av ett mönster. Registreringen blir därmed alltid allmänt tillgänglig . Något utrymme för att en registrering i inte skulle vara allmänt tillgänglig finns således inte. S.k. konkurrens i direktivets mening kan följaktligen bara uppstå i förhållande till en tidigare icke allmänt tillgänglig ansökan som sedermera blir allmänt tillgänglig. Enligt förordningen om gemenskaps- formgivning kan däremot inte bara en ansökan utan även en registrering hållas hemlig . Enligt direktivet skall även en sådan registrering utgöra hinder mot en senare mönsterrätt. Som framhållits ovan framgår av 4 § 2 e mönsterskyddslagen att registrering inte utan vederbörligt tillstånd får ske av ett mönster i vilket intagits ett tidigare registrerat mönster. Bestämmelsen har mönsterskyddslagen varit i kraft inte kommit att tillämpas i någon större omfattning. Artikel 11 i mönsterdirektivet reglerar uttömmande de omständigheter som kan utgöra hinder mot en registrering eller mot en registrerings bestånd. Eftersom direktivet inte tar upp den situationen att det i ett senare mönster intagits ett tidigare registrerat mönster bör bestämmelsen utgå. I sammanhanget skall dock påpekas att utformningen av ensamrätten enligt direktivet (se avsnitt 10.3.1) medför att ett sådant infogande av ett tidigare mönster blir en användning i lagens mening. För att det inte skall bli fråga om mönsterintrång krävs således samtycke av mönsterinnehavaren. Som kommer att utvecklas nedan i avsnitt 14 föreslår regeringen att registreringsmyndigheten endast skall granska vissa hinder mot mönster- rätten i samband med registrering. Det nu behandlade hindret, som alltså avser tidigare hemliga ansökningar och registreringar, kommer inte att omfattas av registreringsmyndighetens officialprövning. 9.3.4Användning av vissa kännetecken m.m. Regeringens förslag: Att ett mönster utan tillstånd innehåller något som kan uppfattas som beteckning för stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning skall inte längre utgöra ett hinder mot mönsterrätt. Utredningen har i delbetänkandet gjort bedömningen att någon ändring av svensk rätt inte är påkallad eftersom de bestämmelser i mönsterskyddslagen som hindrar registrering av mönster i vilka intagits vissa kännetecken, dvs. 4 § 2 b och del av 4 § 2 d, i allt väsentligt motsvarar mönsterdirektivet. I sitt slutbetänkande har utredningen emellertid gjort vissa sakliga och redaktionella ändringar i förhållande till förslaget i delbetänkandet. Förslagen i slutbetänkandet överensstämmer med regeringens förslag utom vad avser hinder på grund av otillåten användning av annans porträtt och hinder på grund av otillåten användning av titel, vilka utredningen föreslår skall tas bort. föreslår utredningen att bestämmelsen om användning av annans namn kompletteras med ett nackdelsrekvisit. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har lämnat förslagen i slutbetänkandet utan erinran. Patentbesvärsrätten har dock framfört att hindret som hänför sig till otillåten användning av annans porträtt bör behållas. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11.2 a i direktivet kan en medlemsstat bestämma att ett mönster skall vägras registrering eller - om mönstret redan har blivit registrerat - förklaras ogiltigt om i mönstret använts ett äldre särskiljande kännetecken, under förutsättning att lagen i den berörda medlemsstaten eller gemenskapsrätten ger innehavaren av rätten till kännetecknet möjlighet att förbjuda sådan användning. Med gemenskapsrätten avses t.ex. rådets förordning (EG) nr 40/94 av om gemenskapsvarumärke. De hinder mot mönsterrätten som förekommer i artikel 11.2 a i direktivet fanns inte med i kommissionens ursprungliga förslag till direktiv utan tillkom i syfte att motverka att i registret tas in mönster, vilka innehåller något kännetecken t.ex. tidigare registrerade varumärken, som annan än sökanden har rätt till. Bestämmelsen leder härigenom till att mönsterregistret hålls fritt från sådana mönster som gör intrång i annans rätt till ett visst särskiljande kännetecken. Förutsättningen för att en medlemsstat skall få föreskriva om att ett kännetecken skall kunna utgöra ett hinder mot mönsterrätten är således att medlemsstatens lagstiftning eller gemenskapsrätten ger innehavaren rätt att förbjuda användning. Det får anses att artikel 11 i direktivet uttömmande anger vilka hinder mot mönsterrätten som en medlemsstat får ställa upp. Detta innebär att det kan ifrågasättas om samtliga de i 4 § mönsterskyddslagen angivna hindren är förenliga med direktivet. Som har beskrivits i avsnittet om nuvarande ordning innehåller 4 § mönsterskyddslagen en bestämmelse om att registrering inte får ske av ett mönster i vilket har utan tillstånd intagits något som kan uppfattas som en beteckning för stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning eller som annans här i riket skyddade firma eller varukännetecken eller som annat kännetecken, vilket i närings- verksamhet inarbetats här i riket för annan. Innehavare av varu- eller näringskännetecken har möjligheter enligt varumärkeslagen (1960:644) eller firmalagen (1974:156) att förhindra användningen av ett förväxlingsbart kännetecken. Däremot finns inte motsvarande bestämmelser när det gäller sådant som kan uppfattas som beteckning för stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning. Förekomsten av sådana kännetecken i ett mönster bör därmed inte i fortsättningen utgöra ett särskilt hinder mot mönsterrätt. Till följd härav bör 4 § 2 b mönsterskyddslagen ändras i detta hänseende. Därutöver görs vissa språkliga ändringar och ändringar i systematiken i 4 § med anledning av att regeringen, i enlighet med vad som kommer att utvecklas nedan (se avsnitt 14.3.1), föreslår att den granskning som registreringsmyndigheten skall göra ex officio inte skall omfatta samtliga hinder mot mönsterrätten. Enligt 4 § mönsterskyddslagen får ett mönster vidare inte registreras om det innehåller annans porträtt eller något som kan uppfattas som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn, såvida inte porträttet syftar på någon avliden person. På samma sätt som beskrivits ovan beträffande varu- och närings- kännetecken gäller enligt mönsterdirektivet att rätten till porträtt eller namn kan utgöra hinder mot mönsterrätten endast under förutsättning att rätten till porträttet eller namnet också kan läggas till grund för att hindra en obehörig användning av sådant mönster som registreringen avser. Enligt lagen (1978:800) om namn och bild i reklam får en näringsidkare inte vid marknadsföringen av en vara, tjänst eller annan nyttighet använda framställning i vilken annans namn eller bild utnyttjas utan dennes samtycke. Den som använder någon annans namn eller bild i strid mot lagen kan, om det sker uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, förpliktas att betala skadestånd samt dömas till straff. På yrkande kan rätten också förordna om åtgärder för att förebygga missbruk. Det kan ifrågasättas om ovan nämnda lag kan sägas innehålla ett sådant förbud mot att använda annans namn och porträtt som avses i mönsterdirektivet. Det skall anmärkas att rätten till porträttet hänför sig till den rätt som den fotograferade har. Nedan (jfr 4 § 2 d mönsterskyddslagen) behandlas hinder i mönsterrätten på grund av den rätt som fotografen kan ha enligt upphovsrättslagen. Utredningen har, med hänvisning till att något praktiskt behov av att behålla ett hinder som hänför sig till annans porträtt inte finns, föreslagit att detta slopas. Däremot finns enligt utredningen ett behov av att innehavaren av ett släktnamn, konstnärsnamn och liknande skall kunna få en hävning till stånd av ett registrerat mönster som innehåller ett sådant kännetecken. Utredningen har följaktligen föreslagit att ett sådant hinder behålles i lagen. Lagen (1978:800) om namn och bild i reklam har visserligen ett begränsat tillämpningsområde eftersom den endast tar sikte på användning i reklamsyfte. Lagen får emellertid anses ge tillräckligt stöd för att behålla hindret i 4 § 2 c mönsterskyddslagen både vad gäller porträtt och namn. På grund därav och då någon annan anledning till upphävande av dessa hinder inte finns bör både porträtt och namn behållas som hinder mot mönsterrätten. Utredningen har föreslagit att otillåtet intagande av ett namn i ett mönster endast skall kunna utgöra hinder mot mönsterrätten i de fall användningen av mönstret skulle medföra en nackdel för bäraren av namnet. Regeringen anser att sådana ändringar som inte är nödvändiga för genomförandet av direktivet i möjligaste mån bör avvakta till den slutliga behandlingen av slutbetänkandet. Något förslag om införande av ett nackdelsrekvisit läggs därför inte fram . Enligt 4 § 2 d får i ett mönster inte tas in något som kan uppfattas som titel på annans i skyddade litterära eller konstnärliga verk i fall då titeln är egenartad. Bestämmelsen följer av det s.k. titelskyddet i 50 § upphovsrättslagen men har, såvitt känt, aldrig aktualiserats sedan mönsterskyddslagen trädde i kraft. Utredningen har i sitt slutbetänkande därför föreslagit att titelskyddet slopas som ett hinder mot mönsterrätt. Eftersom ett sådant borttagande inte är en nödvändighet på grund av genomförandet av direktivet bör även denna fråga behandlas i samband med den slutliga behandlingen av slutbetänkandet. Användning av sådant som skyddas av upphovsrätt Regeringens bedömning: Någon ändring i svensk rätt är inte nödvändig när det gäller hinder mot mönsterrätt bestående i otillåten användning av sådant som skyddas av upphovsrättslagen (1960:729). Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 11.2 b i mönster- direktivet kan en medlemsstat bestämma att ett mönster skall vägras registrering eller ogiltigförklaras om det innebär en otillåten användning av ett verk som skyddas genom den berörda medlemsstatens lag om upphovsrätt. Som framgått ovan gäller enligt 4 § 2 d mönsterskyddslagen att ett mönster inte får registreras om det i mönstret utan tillstånd har intagits något som kränker annans upphovsrätt till ett litterärt eller konstnärligt verk eller annans rätt till fotografisk bild som åtnjuter skydd här i riket. Bestämmelsen kan med anledning av vad som framgår av 11.2 b i direktivet behållas. Hindret är i 4 § angett som ett hinder mot registrering. Detta beror på att registreringsmyndigheten granskar samtliga hinder mot mönsterrätten innan registrering beviljas. Eftersom regeringen i enlighet med vad som kommer att utvecklas nedan (se avsnitt 14.3.1) föreslår att den granskning som registreringsmyndigheten skall göra ex officio inte längre skall omfatta samtliga hinder görs vissa förändringar i bestämmelsen. 9.3.6Användning av statsvapen och liknande symboler Regeringens bedömning: Någon ändring av svensk rätt är inte nöd- vändig när det gäller hinder mot mönsterrätt bestående i otillåten använd- ning av statsvapen och liknande symboler. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat bedömningen utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 11.2 c i mönster- direktivet framgår att en medlemsstat kan bestämma att mönster som innebär en felaktig användning av de symboler som omfattas av artikel 6 ter i kan utgöra hinder mot en registrering eller mot dess bestånd. Av direktivet framgår vidare att en medlemsstat kan föreskriva om hinder i mönsterrätten om mönstret innehåller märken, emblem och vapen som inte omfattas av artikel 6 ter i , men som har särskilt allmänt intresse för den berörda medlemsstaten. Som har framgått av beskrivningen av gällande rätt ovan finns i 4 § 2 a mönsterskyddslagen en bestämmelse om att ett mönster inte får registreras om i mönstret utan tillstånd har tagits in statsvapen, statsflagga eller vissa andra officiella beteckningar. Eftersom direktivet sålunda tillåter ett sådant hinder mot mönsterrätten kan hindret i 4 § 2 a mönsterskyddslagen behållas. Som kommer att framgå nedan föreslår regeringen (se avsnitt 14.3.1) att detta hinder även i fortsättningen skall omfattas av den officialprövning som registreringsmyndigheten skall Mönsterrättens innehåll, omfattning och Med ensamrättens innehåll avses de former av utnyttjande som är för- behållet innehavaren av mönsterskyddet. Mönsterrättens innehåll kan bestämmas utifrån skilda utgångspunkter. Antingen kan mönsterhavaren generellt förbehållas rätten med vissa särskilt föreskrivna undantag, eller så kan de former av utnyttjande som förbehålls mönsterhavaren särskilt räknas upp (se SOU 1965:61 s. 148). Valet av metod behöver dock inte innebära någon större skillnad med avseende på det resultat som uppnås (se t.ex. prop. 1977/78:1 Del A s. 200). När man talar om mönsterrättens omfattning avses normalt hur långt rätten sträcker sig i förhållande till andra produkter. Även här kan man ha olika utgångspunkter. Antingen kan rätten gälla endast i förhållande till varor för vilka mönstret registrerats eller likartade varor, eller kan den omfatta samtliga varor. Andra mellanformer kan emellertid också tänkas. Nedan behandlas först nuvarande ordning (10.2). I övervägandena behandlas inledningsvis ensamrättens innehåll (10.3.1) och undantag från mönsterrätten (10.3.2). Därefter behandlas ensamrättens omfattning (10.3.3) och slutligen giltighetstiden (10.3.4). Den ensamrätt som en registrering av ett mönster medför kallas för När det gäller mönsterrättens innehåll har i den svenska mönsterskyddslagstiftningen valts att uttömmande ange vilka former av yrkesmässigt utnyttjande som kräver mönsterhavarens samtycke (5 § första stycket, se vidare prop. 1969:168 s. 101 f.). utnyttjande som räknas upp i lagen är tillverkning, införande till , utbjudande, saluhållande, överlåtelse eller uthyrning. Skyddet för mönster är enligt 5 § andra stycket mönsterskyddslagen begränsat till de varor för vilka mönstret registrerats och därmed Som huvudregel gäller inom svensk rätt att skillnads- kravet är mindre strängt, och därmed även skyddsomfånget mindre, inom mönstertäta branscher (se NJA 1980 s. 575 och NJA 1990 s. 168). skyddsomfång ett mönster har kan således i viss mån variera beroende på vilken bransch mönstret används inom. I 5 § tredje stycket, 67 §§ och 28 § mönsterskyddslagen anges vissa begränsande undantag från mönsterrätten. I 5 § tredje stycket regleras frågan om s.k. konsumtion. Denna fråga kommer att behandlas särskilt i I 6 § regleras den s.k. föranvändarrätten. innebär att den som utnyttjade ett mönster här i riket när ansökan om registrering gjordes, får fortsätta med utnyttjandet om detta inte innefattade uppenbart missbruk i förhållande till registreringssökanden eller den till vilken sökandens rätt har övergått. Enligt 7 § mönsterskyddslagen kan regeringen förordna att reservdelar och tillbehör till luftfartyg utan hinder av mönsterrätt får införas till för att användas vid reparation av luftfartyg, hemmahörande i främmande stat, i vilken motsvarande förmåner medges för Bestämmelsen överensstämmer med 5 § andra