prop · GP0385 · 2002-01-17 00:00:00 — Dessa bör anpassas till det finansiella ochicke-finansiella risker institutet utsätts för, inbegripet teniska ochprocessuella risker samt risker som har samband med institutets samarbete medföretag som utför operativa uppgifter eller andra uppgifter som sammanhänger med deras affärsverksamhet.Artikel 8 - Undantag1. Medlemsstaterna får tillåta att deras behöriga myndigheter undantar institutför elektroniska pengar från tillämpningen av en del eller alla bestämmelserna i detta direktiv och från tillämpningen av direktiv /12/EG om något avföljande villkor är uppfyllt:a) All affärsverksamhet av det slag som avses i artikel 1.3 a i detta direktivsom bedrivs av institutet ger upphov till skulder hänförliga till uteståendeelektroniska pengar och som normalt inte överstiger och aldrigöverstiger 6 miljoner euro.b) De elektroniska pengar som ges ut av institutet godkänns som betalningsmedelendast av ett dotterbolag till institutet som utför operativa uppgifter ellerandra uppgifter med anknytning till elektroniska pengar som ges ut ellerdistribueras av institutet, ett moderbolag till institutet eller ett annatdotterbolag till moderbolaget.c) De elektroniska pengar som ges ut av institutet godkänns som betalningsmedelendast av ett begränsat antal företag, som kan särskiljas klart genom i) att de är belägna i samma lokaler eller inom ett annat begränsat område,eller ii) att de har ett nära finansiellt eller affärsmässigt förhållande till detutgivande institutet, t.ex. en gemensam markandsförings- ellerdistributionsstruktur.I de avtal som ligger till grund för verksamheten måste föreskrivas att högst150 euro får lagras på den elektroniska produkt som ställs till användarensförfogande för att göra betalningar.2. Ett institut för elektroniska pengar för vilket ett undantag beviljats enligt punkt 1 skall inte omfattas av ordningarna för ömsesidigt erkännande enligtdirektiv 2000/12/EG.3. Medlemsstaterna skall kräva att alla pengar somundantagits från tillämpningen av detta direktiv samt direktiv /12/EGregelbundet rapporterar om sin verksamhet och redovisar sina skulder hänförligatill elektroniska pengar.Artikel 9 - Auktorisation för redan verksamma institutAuktorisation skall anses föreligga i fråga om sådana som omfattas av detta direktiv och som inledde sin verksamhet enligtgällande bestämmelser i den medlemsstat i vilket institutets huvudkontor liggerföre ikraftträdandet av de bestämmelser som antas för att genomföra dettadirektiv eller före det datum som anges i artikel 10.1, beroende på vilket datum som inträffar först. Medlemsstaterna skall ålägga sådana institut förelektroniska pengar att inkomma med alla uppgifter som är relevanta till debehöriga myndigheterna för att dessa efter ikraftträdandet avde bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv skall kunna bedöma om institutet uppfyller kraven i detta direktiv, vilka åtgärder som krävs för attse till att de uppfylls eller om det är lämpligt att återkalla auktorisationen.Om detta krav inte uppfylls från det datum som anges i artikel10.1 skall ifrågavarande pengar efter denna tidpunktinte åtnjuta ömsesidigt erkännande.Artikel 10 - Genomförande1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som ärnödvändiga för att följa detta direktiv . De skallgenast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisningtill detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när det offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstatsjälv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centralabestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattasav detta direktiv.Artikel 11 - ÖversynSenast skall kommissionen lägga fram en rapport förEuropaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv, särskilt när det gäller- åtgärder för att skydda innehavare av elektroniska pengar, inbegripeteventuellt behov att införa ett garantisystem,- kapitalkrav,- undantag,- eventuellt behov av att förbjuda att ränta betalas på medel som mottas iutbyte mot elektroniska pengarvid behov åtföljt av förslag till ändringar av direktivet.Artikel 12 - IkraftträdandeDetta direktiv träder i kraft som det offentliggörs i Europeiskagemenskapernas officiella tidning.Artikel 13Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna,.Utfärdat i den 18 september 2000.Europaparlamentets och rådets direktiv /28/EG av omändring av direktiv /12/EG om rätten att starta och driva verksamhet ikreditinstitutEuropaparlamentet och Europeiska unionens råd har antagit detta direktivmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskiltartikel 47.2 första och tredje meningen i detta,med beaktande av kommissionens förslag8,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande9,med beaktande av Europeiska yttrande10,enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget11, och av följande skäl:1. I enlighet med målen i fördraget är det önskvärt att främja en enhetligutveckling av kreditinstitutens verksamhet i hela gemenskapen, särskilt när detgäller utgivning av elektroniska pengar.2. begränsar sin verksamhet till att huvudsakligen omfattautgivning av elektroniska pengar. För att undvika att konkurrens mellan olikautgivare av elektroniska pengar snedvrids, även när det gäller tillämpningen avpenningpolitiska åtgärder, bör dessa institut, under förutsättning att lämpligasärbestämmelser antas som tar hänsyn till deras särskilda karaktär, omfattas avdirektiv /12/EG12 .3. Definitionen av kreditinstitut i artikel 1 i direktiv /12/EG bör därförutvidgas till att också omfatta dessa institut.4. I och rådets direktiv /46/EG om rätten att starta ochdriva affärsverksamhet i pengar samt om tillsyn avsådan verksamhet definieras pengar.5. För att säkerställa innehavarnas förtroende är det nödvändigt attelektroniska pengar kan lösas in.Härigenom föreskrivs följande.Artikel 11. Artikel 1.1. första stycket skall ersättas med följande:"1. kreditinstituta) ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emotinsättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egenräkning, ellerb) ett pengar i enlighet med ochrådets direktiv /46/EG om rätten att starta och driva affärsverksamhet pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet.2. Följande artikel föras in i avdelning V:"Artikel 33aArtikel 3 i direktiv /46/EG skall tillämpas på kreditinstitut. "Artikel 21. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som ärnödvändiga för att följa detta direktiv . De skallgenast underrätta kommissionen om detta.När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisningtill detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs.Närmare föreskrifter om ur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstatsjälv utfärda.2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centralabestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattasav detta direktiv.Artikel 3Detta direktiv träder i kraft som det offentliggörs i Europeiskagemenskapernas officiella tidning.Artikel 4Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i den 18 september 2000.Europaparlamentets och rådets direktiv /12/EG av om rättenatt starta och driva verksamhet i kreditinstitutEUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIVmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskiltartikel 47.2 första och tredje meningarna i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommittéens yttrande(1),i enlighet med det förfarande som anges i artikel 251 i fördraget(2), ochav följande skäl:1. Rådets direktiv /183/EEG av om upphävande av begränsningar i etableringsfriheten och i friheten att tillhandahålla tjänster vidsjälvständig verksamhet hos banker och andra finansiella institut(3), rådetsförsta direktiv (77/780/EEG) av om samordning av lagar ochandra författningar om rätten att starta och driva verksamhet ikreditinstitut(4), rådets direktiv (89/299/EEG) av omkapitalbasen i kreditinstitut(5), rådets andra direktiv /646/EEG av den 15december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten attstarta och driva verksamhet i kreditinstitut(6), rådets direktiv /647/EEG avden om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut(7), rådetsdirektiv /30/EEG av om gruppbaserad tillsyn överkreditinstitut(8), och rådets direktiv /121/EEG av omövervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar(9) har undergåttflera och omfattande ändringar. För att skapa klarhet och av praktiska skäl bördärför en kodifiering företas av nämnda direktiv genom att sammanföra dem i enenda text.2. Enligt fördraget är all diskriminerade behandling med avseende på etableringoch tillhandahållande av tjänster, vare sig på grund av nationalitet eller pågrund av det förhållandet att ett företag inte är etablerat i de medlemsstaterdär tjänsterna tillhandahålls, förbjuden.3. För att göra det lättare att starta och driva verksamhet i kreditinstitut ärdet nödvändigt att undanröja de mest störande skillnaderna mellanmedlemsstaternas rättsregler för dessa institut.4. Detta direktiv utgör det väsentliga instrumentet för uppbyggnad av den inremarknaden, en inriktning som fastställts genom den Europeiska enhetsakten ochför vilken det i kommissionensvitbok ställts upp en tidsplan, som syftar till såväl etableringsfrihet förkreditinstitut som frihet för sådana institut att tillhandahålla tjänster.5. Samordningen bör gälla alla kreditinstitut, både för att ge skydd åtsparmedel och för att skapa lika konkurrensvillkor för instituten. Skälig hänsyn måste, där det är befogat, tas till objektiva skillnader i fråga om institutens verksamhetsbetingelser och till deras ändamål, så som föreskrivits genomnationell lagstiftning.6. Samordningen bör alltså vara så omfattande som möjligt och gälla allainstitut, vars verksamhet består i att ta emot återbetalbara medel frånallmänheten, antingen genom insättningar eller i annan form, såsom fortlöpandeutgivning av obligationer och andra jämförbara värdepapper, samt att beviljakredit för egen räkning. Det måste dock ges möjlighet till undantag för vissakreditinstitut, för vilka detta direktiv inte är tillämpligt. Direktivetsbestämmelser skall inte hindra tillämpning av sådana nationella författningar,som innehåller föreskrifter om särskild, kompletterande auktorisation förkreditinstitut att bedriva visst slags verksamhet eller att genomföra vissatyper av transaktioner.7. Den väg som valts åsyftar endast en sådan harmonisering som är nödvändig ochtillräcklig för att säkra ett ömsesidigt erkännande av auktorisationer och avtillsynsfunktioner, en harmonisering som skall möjliggöra ett enda, för helagemenskapen giltigt verksamhetstillstånd samt tillämpning av principen omhemlandstillsyn. Kravet på att en verksamhetsplan skall upprättas bör därför ses främst som ett hjälpmedel för de behöriga myndigheterna att fatta beslut pågrundval av mera exakt information, utifrån objektiva kriterier. Iinledningsskedet bör det dock finnas utrymme för viss flexibilitet såvitt gäller krav på särskild rättslig form för kreditinstitut och skydd för bankfirma.8. Enhetliga finansiella krav på kreditinstitut behövs för att ge spararnalikvärdigt skydd och för att skapa rättvisa konkurrensvillkor mellan jämförbaragrupper av kreditinstitut. I avvaktan på ytterligare samordning bör detfastställas lämpliga relationstal, som gör det möjligt för nationellamyndigheter att i samarbete och efter standardiserade metoder följa utvecklingen hos jämförbara kategorier av kreditinstitut. En sådan ordning bör göra detlättare att efter hand jämna ut skillnaderna mellan de koefficientsystem somantagits och tillämpas av medlemsstaterna. Det är dock nödvändigt att göraskillnad mellan de koefficienter som är avsedda att säkra en sund ledning avkreditinstitut och de som införts för finans- och penningpolitiska ändamål.9. Principerna om ömsesidigt erkännande och om hemlandstillsyn kräver att deenskilda medlemsstaternas behöriga myndigheter inte skall meddela auktorisationeller skall återkalla auktorisationen i sådana fall där verksamhetsplanen,lokaliseringen eller den faktiskt utövade verksamheten klart visar att ettkreditinstitut har valt rättssystemet i en medlemsstat i syfte att undgå desträngare normer som gäller i en annan medlemsstat inom vars område det bedriver eller har för avsikt att bedriva sin huvudsakliga verksamhet. som är en juridisk person bör vara auktoriserat i den medlemsstat i vilken det har sitt stadgeenliga säte. Ett kreditinstitut som inte är enjuridisk person bör ha sitt huvudkontor i den medlemsstat där det ärauktoriserat. Dessutom bör medlemsstaterna kräva att ett kreditinstitut harhuvudkontor i sin ursprungsmedlemsstat och att det faktiskt bedriver sinverksamhet där.10. De behöriga myndigheterna bör inte bevilja auktorisation eller upprätthålladenna auktorisation för ett kreditinstitut om en effektiv tillsyn förhindras avatt företaget har nära förbindelser med en annan fysisk eller juridisk person.De kreditinstitut som redan är auktoriserade bör också uppfylla de behörigamyndigheternas krav i detta avseende. Definitionen av "nära förbindelser" idetta direktiv bygger på minimikrav som inte hindrar medlemsstaterna från atttillämpa den även på andra situationer än de som avses av definitionen. Den enda omständigheten att förvärv av en betydande del av ett bolags kapital har skett, utgör inte i sig ägarintresse enligt definitionen av "nära förbindelser" omkapitalandelen förvärvats endast som en tillfällig placering som inte gerinflytande över företagets organisation eller ekonomiska inriktning.11. Hänvisningen till ett effektivt utövande av tillsynsmyndigheternas uppgifter omfattar gruppbaserad tillsyn över ett kreditinstitut när bestämmelserna igemenskapsrätten föreskriver det. I sådana fall måste de myndigheter hos vilkatillstånd söks kunna avgöra vilka myndigheter som är behöriga att utövagruppbaserad tillsyn över detta kreditinstitut.12. Ett hemland får i fråga om kreditinstitut, auktoriserade av landets egnabehöriga myndigheter, införa strängare regler än dem som gäller enligt artikel5.1 första stycket och 5.2 samt artiklarna 7, 16, 30, 51 och 65.13. Avskaffandet av kravet på auktorisation av filialer till kreditinstituthemmahörande i gemenskapen medför att något särskilt tillskjutet kapital intelängre skall kunna krävas för sådana filialer.14. Den ordning som valts för ömsesidigt erkännande medger kreditinstitut somauktoriserats i ett hemland att inom hela gemenskapen bedriva vissa ellersamtliga verksamheter som anges i bilaga I. Detta kan ske genom etablering avfilialer eller genom direkt tillhandahållande av tjänster. Beträffande andraverksamheter än dem som förtecknats i bilaga I skall etableringsrätt och frihetatt tillhandahålla tjänster gälla enligt fördragets allmänna bestämmelse.15. Principen om ömsesidigt erkännande bör även gälla för i bilaga I angivnaverksamheter vilka bedrivs av finansiella institut som är dotterbolag tillkreditinstitut, förutsatt att sådana dotterbolag omfattas av gruppbaseradtillsyn över moderföretagen och uppfyller vissa bestämda villkor.16. Ett värdland får, då rätten till etablering eller rätten att direkttillhandahålla tjänster utnyttjas, tillämpa särskilda nationella föreskrifter på institut som inte är auktoriserade som kreditinstitut i hemlandet och medavseende på verksamheter som inte är angivna i bilaga I, förutsatt att, för detförsta, sådana föreskrifter står i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningoch är motiverande av hänsyn till det allmännas bästa och att, för det andra, de ifrågavarande instituten eller verksamheterna inte är underkastade likvärdigalagbestämmelser eller föreskrifter i hemlandet.17. Medlemsstaterna bör se till att inga hinder föreligger för att verksamhet,som är föremål för ömsesidigt erkännande, kan bedrivas på samma sätt som ihemlandet, förutsatt att sådan verksamhet inte står i strid med värdlandetsföreskrifter till skydd för det allmännas bästa.18. Det föreligger ett nödvändigt samband mellan detta direktivs ändamål och den liberalisering av kapitalrörelser som skall ske till följd av annangemenskapslagstiftning. Åtgärder med avseende på liberalisering avbankverksamhet måste under alla förhållanden stå i samklang med åtgärder förliberalisering av kapitalrörelser.19. De regler som gäller för filialer till kreditinstitut med huvudkontorutanför gemenskapen bör vara enhetliga i samtliga medlemsstater. Det är viktigtatt se till att sådana regler inte är gynnsammare än dem som gäller för filialer till institut från en annan medlemsstat. Det bör slås fast att gemenskapen, med beaktande av principen om reciprocitet, får träffa överenskommelser med tredjeländer om regler som tillförsäkrar de nämnda filialerna samma behandling inomgemenskapens område. Filialer till kreditinstitut med huvudkontor utanförgemenskapen kommer inte att åtnjuta frihet att tillhandahålla tjänster enligtfördragets artikel 49 andra stycket eller frihet att etablera sig i andramedlemsstater än dem i vilka de är etablerade. Ansökningar om auktorisation avdotterbolag till företag som är underkastade tredje lands lagar samt ansökningar beträffande sådana företags förvärv av ägarandelar skall prövas i en ordningsom är avsedd att tillförsäkra reciprok behandling av kreditinstitut frångemenskapen vilka är verksamma i tredje land.20. Auktorisationer som behöriga myndigheter meddelat kreditinstitut i enlighetmed detta direktiv har giltighet för hela gemenskapen och inte längre endast för enskilda länder. Gällande reciprocitetsbestämmelser har därför inte någonverkan. Därför behövs en flexibel procedur för prövning av reciprociteten pågemenskapsbasis. Syftet med denna procedur är inte att stänga gemenskapensfinansiella marknader utan i stället att hålla dessa marknader öppna föromvärlden och att globalt främja liberalisering av kapitalmarknader i tredjeland. För dessa ändamål anvisar direktivet en ordning för underhandlingar medtredje land och, som en sista utväg, för åtgärder som bl.a. innefattar uppskovmed prövning av nya ansökningar om auktorisation och begränsning av nyaauktorisationer.21. Det är önskvärt att avtal på grundval av reciprocitet träffas mellangemenskapen och tredje länder så att den gruppbaserade tillsynen kan utövas över ett så stort geografiskt område som möjligt.22. Ansvaret för tillsyn av ett kreditinstituts finansiella status, särskiltbeträffande soliditet, åvilar hemlandets behöriga myndigheter. Värdländernasbehöriga myndigheter bibehåller ansvaret för tillsyn av likviditet och förpenningpolitik. Övervakning av marknadsrisker bör utövas i nära samverkan mellan de behöriga myndigheterna i hemländerna och värdländerna.23. En väl fungerande inre bankmarknad kräver inte endast lagstiftning utan även ett nära och regelbundet samarbete mellan medlemsstaternas behörigamyndigheter. Den för banktillsynsmyndigheter gemensamma kontaktgruppen äralltjämt lämpligaste forum för bedömning av problem beträffande enskildakreditinstitut. Gruppen är lämpligt organ för ömsesidigt utbyte av sådaninformation som angivits i artikel 28.24. Denna ordning för ömsesidigt informationsutbyte skall inte i något fallersätta sådant bilateralt samarbete som inrättats i artikel 28. Värdländernasbehöriga myndigheter får, oberoende av tillsynsbehörighet i övrigt, på egetinitiativ i nödfallssituationer och i övrigt på begäran av ett hemlands behöriga myndigheter, fortsätta att kontrollera att ett i värdlandet etableratkreditinstituts verksamhet bedrivs i överensstämmelse med tillämpliga lagar ochi enlighet med principer om sund förvaltning, god redovisningssed ochtillfredsställande internkontroll.25. Det är lämpligt att tillåta utbyte av information mellan de behörigamyndigheterna och myndigheter eller organ som i kraft av sin uppgift bidrar till att stärka stabiliteten hos det finansiella systemet. För att bevarainformationens konfidentiella karaktär bör antalet mottagare hållas mycketbegränsat.26. Vissa handlingar såsom till exempel bedrägeri och insiderbrott påverkar detfinansiella systemets stabilitet och integritet, även när andra företag änkreditinstitut berörs.27. Det är nödvändigt att fastställa under vilka förutsättningar det ovan nämnda informationsutbytet skall tillåtas.28. När det föreskrivs att informationen får offentliggöras endast med debehöriga myndigheternas uttryckliga tillstånd får dessa, när så är lämpligt,ställa stränga krav som villkor för tillståndet.29. Utbyte av information bör också tillåtas mellan å ena sidan de behörigamyndigheterna och å andra sidan centralbanker och andra organ med liknandeuppgifter i deras egenskap av monetära myndigheter samt, i förekommande fall,andra myndigheter med uppgift att utöva tillsyn över betalningsystemen.30. För att stärka tillsynen över kreditinstitut och skyddet för deras kunderbör det föreskrivas att en revisor omgående skall rapporterna till de behörigamyndigheterna då han, enligt vad som föreskrivs i detta direktiv underfullgörandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som riskerar attallvarligt påverka ett kreditinstituts finansiella ställning eller dessorganisation av administration och redovisning. Med tanke på det eftersträvadesyftet är det lämpligt att medlemsstaterna tillser att denna skyldighet gälleralla de tillfällen då en revisor upptäcker sådana omständigheter vidfullgörandet av sina uppdrag i ett företag som har nära förbindelser med ettkreditinstitut. Revisorernas skyldighet att vid behov meddela de behörigamyndigheterna vissa förhållanden och beslut rörande ett kreditinstitut som deupptäcker vid fullgörandet av sina uppdrag hos ett icke-finansiellt företagändrar inte i sig arten av deras uppdrag hos detta företag, inte heller det sätt på vilket de bör fullgöra sina uppgifter där.31. Allmänt tillämpade normer i fråga om kapitalbasen i kreditinstitut utgör enavgörande faktor vid upprättandet av en inre marknad inom banksektorn, eftersomkapitalbasen gör det möjligt att säkra kontinuitet i kreditinstitutensverksamhet och att skydda sparmedel. En harmonisering av normerna förstärkertillsynen av kreditinstituten och bidrar till en samordning inom banksektorn.32. Sådana normer bör gälla för alla kreditinstitut som auktoriserats inomgemenskapen.33 Ett kreditinstituts kapitalbas kan täcka förluster som inte motsvaras avtillräckligt stora vinster. Kapitalbasen kan också tjäna som ett viktigtmätinstrument för de behöriga myndigheterna, särskilt när det gäller bedömningen av kreditinstituts soliditet samt för andra tillsynsändamål.34. Inom en gemensam bankmarknad konkurrerar kreditinstitut direkt med varandra, och de definitioner och normer som hänför sig till kapitalbasen bör därför vara enhetliga. Med hänsyn till detta kan det inte vara enbart medlemsstaternas sakatt bestämma kriterierna för kapitalbasens sammansättning. Gemenskapensintressen tillvaratas bäst genom införande av gemensamma, grundläggande normer,eftersom man därmed kan förebygga konkurrensstörningar och stärkabankväsendet inom gemenskapen.35. I den definition av kapitalbasen som läggs fast i detta direktiv ingår deflesta tänkbara poster och kvalificerande beloppsgränser, på ett sätt som germedlemsstaterna möjlighet att utnyttja samtliga eller endast vissa av dessaposter eller att fastställa lägre gränsvärden.36. I detta direktiv anges närmare kriterier för vissa poster i kapitalbasen,varvid gäller att medlemsstaterna har frihet att tillämpa strängare regler.37. I inledningsskedet definieras de gemensamma, grundläggande normerna merallmänt för att kunna omfatta samtliga poster som ingår i kapitalbasen i deolika medlemsstaterna.38. I detta direktiv görs åtskillnad, alltefter den typ av poster som ingår ikapitalbasen, mellan å ena sidan poster som utgör primärt kapital och, å andrasidan, poster som utgör supplementärt kapital.39.