prop · GP03150 · 2002-03-18 00:00:00 — 5.sådana krav för obligatoriska skadeförsäkringar som avses i arti- kel 30.2 i rådets direktiv /96/EEG, 6.avtalsförpliktelser vid konsumentavtal, 7.upphovsrätt och närstående rättigheter, skydd för kretsmönster för halvledarprodukter och industriellt rättsskydd, eller 8.formkrav för avtal som skapar eller överför rättigheter i fast egen- 7 § Bestämmelserna i 35 §§ påverkar inte parters frihet att välja tillämplig lag för sitt avtal eller frågor om tillämplig lag för försäkrings- avtal av de slag som avses i lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal. 8 § När en tjänsteleverantör tillhandahåller informationssamhällets tjänster skall leverantören ge information om sitt namn, sin adress i eta- bleringsstaten och sin e-postadress samt i förekommande fall 2.registreringsnummer för mervärdesskatt, och Om en tjänsteleverantör bedriver reglerad yrkesverksamhet skall in- formationen även omfatta uppgifter om 1.yrkestitel och den stat där denna erhållits, 2.den yrkesorganisation eller liknande där tjänsteleverantören är registrerad, och 3.de bestämmelser som är tillämpliga på yrkesverksamheten och sättet att få tillgång till dem. Informationen skall finnas tillgänglig för tjänstemottagare och myn- digheter på ett enkelt, direkt och stadigvarande sätt. 9 § Om en tjänsteleverantör vid tillhandahållandet av informationssam- hällets tjänster anger priser på varor eller tjänster skall dessa anges klart och otvetydigt. Om skatt och leveranskostnader tillkommer skall detta anges särskilt. Krav i samband med beställning 10 § En tjänsteleverantör skall tillhandahålla lämpliga och effektiva tekniska hjälpmedel som gör det möjligt för en tjänstemottagare att upp- täcka och rätta till eventuella inmatningsfel innan denne gör en beställ- ning. 4 EGT L 168, , s. 7, Celex 31995L0026. 11 § En tjänsteleverantör skall på ett klart och otvetydigt sätt innan en tjänstemottagare gör en beställning informera denne om följande: 1.hjälpmedlen enligt 10 § och de tekniska steg som måste vidtas för att ingå avtal, 2.vilka språk avtal kan ingås på, 3.om avtal arkiveras och om de hålls tillgängliga för tjänstemottagare, 4.de yrkesetiska regler eller liknande som tjänsteleverantören har åta- git sig att följa och sättet att få tillgång till dem på elektronisk väg. 12 § En tjänsteleverantör skall utan onödigt dröjsmål på elektronisk väg bekräfta mottagandet av en beställning som gjorts på elektronisk väg. Beställningar och bekräftelser skall anses mottagna när adressaten har tillgång till dem. 13 § Avtalsvillkor skall göras tillgängliga för tjänstemottagare på ett sätt som gör det möjligt att spara och återskapa dem. 14 § Bestämmelserna i 10 och 11 §§ samt 12 § första stycket gäller inte om avtal ingås enbart genom utväxling av e-post eller motsvarande per- sonliga meddelanden. Utanför konsumentförhållanden får parterna komma överens om något annat än vad som anges i 1012 §§. 15 § Om en tjänsteleverantör inte ger information i enlighet med 8 och 9 samt 1113 §§ eller inte tillhandahåller tekniska hjälpmedel enligt 10 §, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Informationen skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från kon- sumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. Ansvarsfrihet för tjänsteleverantörer i vissa fall 16 § En tjänsteleverantör som överför information som har lämnats av en tjänstemottagare i ett kommunikationsnät, eller som tillhandahåller tillgång till ett sådant nät, skall inte på grund av innehållet i informatio- nen vara skyldig att ersätta skada eller betala sanktionsavgift, under för- utsättning att leverantören inte 2.väljer ut mottagaren av informationen, eller 3.väljer ut eller ändrar informationen. Överföringen och tillhandahållandet enligt första stycket omfattar även sådan automatisk, mellanliggande och tillfällig lagring av information som sker endast för att utföra överföringen, under förutsättning att infor- mationen inte lagras längre än vad som rimligen krävs för överföringen. 17 § En tjänsteleverantör som överför information som har lämnats av en tjänstemottagare i ett kommunikationsnät skall, för sådan automatisk, mellanliggande och tillfällig lagring som sker endast för att effektivisera vidare överföring till andra tjänstemottagare, inte på grund av innehållet i informationen vara skyldig att ersätta skada eller betala sanktionsavgift, under förutsättning att leverantören 1.inte ändrar informationen, 2.uppfyller gällande villkor för tillgång till informationen, 3.följer inom branschen vedertagna regler för uppdatering av infor- mationen, 4.inte ingriper i sådan inom branschen vedertagen teknik som används för att få uppgifter om användningen av informationen, och 5.utan dröjsmål förhindrar vidare spridning av informationen, så snart leverantören får kännedom om att den information som ursprungligen överfördes avlägsnats eller gjorts oåtkomlig, eller om att en domstol eller myndighet har beslutat att så skall ske. 18 § En tjänsteleverantör som lagrar information som lämnats av en tjänstemottagare skall inte på grund av innehållet i informationen vara skyldig att ersätta skada eller betala sanktionsavgift, under förutsättning att leverantören 1.inte känner till att den olagliga informationen eller verksamheten förekommer och, när det gäller skall innan en beställning skyldighet att ersätta skada, inte är medveten om fakta eller omständigheter som gör det uppenbart att den olagliga informationen eller verksamheten före- kommer, eller 2.så snart han får sådan kännedom eller medvetenhet utan dröjsmål förhindrar vidare spridning av informationen. Vad som sägs i första stycket gäller inte om den tjänstemottagare som lämnat informationen handlar under tjänsteleverantörens ledning eller överinseende. 19 § En tjänsteleverantör som överför eller lagrar information för annan får dömas till ansvar för brott som avser innehållet i informationen endast om brottet har begåtts uppsåtligen. Denna lag träder i kraft . 2001/02:150 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument Härigenom föreskrivs1 att 3 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument2 skall ha följande lydelse. Om ett företag som står under tillsyn av vill ingå avtal med ägaren till ett fi- nansiellt instrument om att företa- get skall ha rätt att förfoga över det finansiella instrumentet för egen räkning, skall avtalet slutas skriftligen i en handling som upp- rättats särskilt för ändamålet. Det- samma gäller om företaget med- verkar till ett sådant avtal mellan andra parter. Det förfogande som avses skall anges noggrant. Om ett företag som står under tillsyn av vill ingå avtal med ägaren till ett fi- nansiellt instrument om att företa- get skall ha rätt att förfoga över det finansiella instrumentet för egen räkning, skall avtalet slutas skriftligen i en för ändamålet särskilt upprättad handling som i någon läsbar och varaktig form är tillgänglig för parterna. Det- samma gäller om företaget med- verkar till ett sådant avtal mellan andra parter. Det förfogande som avses skall anges noggrant. Denna lag träder i kraft . Jfr och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel) (EGT L 178, , s. 1, Celex Lagen omtryckt 1992:558. 2001/02:150 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830) Härigenom föreskrivs1 att 9 § konsumentkreditlagen (1992:830) skall ha följande lydelse. Ett avtal om kredit skall ingås Ett avtal om kredit skall ingås skriftligen och undertecknas av Denne skall få en kopia av avtalet. signeras av denne med en sådan som avses i 2 § lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska sig- Konsumenten skall få en kopia av avtalet. Ett kreditavtal som inte har ingåtts skriftligen är ändå giltigt utom i fråga om villkor som är till nackdel för konsumenten. Vid bedömning av om ett villkor är till nackdel för konsumenten skall en jämförelse göras med vad som gäller om villkoret inte tillämpas. Vad som sägs i denna paragraf gäller inte för engångskrediter när kre- dittiden är och hela kreditbeloppet skall betalas på en gång. Det gäller inte heller för krediter som avser ett belopp som uppgår till högst . Denna lag träder i kraft . 1 Jfr och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel) (EGT L 178, , s. 1, Celex 2001/02:150 Bilaga 4 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs1 i fråga om marknadsföringslagen (1995:450) dels att 13 a , 1921, 29, 34, 35, 38, 44, 50, 54 och 55 §§ samt rubriken närmast före 21 § skall ha följande lydelse, dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 16 a §, samt närmast 16 a § en ny rubrik av följande lydelse. En näringsidkare får vid marknadsföring till en fysisk person använda telefax eller sådana uppringningsautomater eller andra liknande automa- tiska system för individuell kommunikation som inte betjänas av någon enskild, bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand. Näringsidkaren får använda andra metoder för individuell kommuni- kation på distans om inte den fysiska personen tydligt motsatt sig att metoden används. En näringsidkare som använder e-post vid icke begärd marknads- föring till fysiska personer skall respektera och regelbundet kontrollera register där personer som inte önskar få sådan mark- nadsföring med e-post kan regist- rera sig. Åläggande att tillhandahålla tekniska hjälpmedel En tjänsteleverantör enligt la- gen (2002:000) om elektronisk handel och andra informations- samhällets tjänster som låter bli att tillhandahålla sådana tekniska hjälpmedel som avses i 10 § den lagen får åläggas att tillhanda- hålla hjälpmedlen. 1 Jfr och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (Direktiv om elektronisk handel) (EGT L 178, , s. 1, Celex Se även och rådets direktiv /34/EG av 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster (EGT L 204, 21.7.1998, s. 37, Celex 31998L0034), ändrat genom och rådets direktiv /48/EG (EGT L 217, , s. 18, Celex 31998L0048). 2 Senaste lydelse 2000:129. Ett förbud enligt 14 eller 17 § Ett förbud enligt 14 eller 17 § och ett åläggande enligt 15 § skall och ett åläggande enligt 15 eller förenas med vite, om det inte av 16 a § skall förenas med vite, om särskilda skäl är obehövligt. det inte av särskilda skäl är obe- Rätten får meddela förbud enligt Rätten får meddela förbud enligt 14 eller 17 § eller åläggande enligt 14 eller 17 § eller åläggande enligt 15 § att gälla tills vidare, om 15 eller 16 a § att gälla tills vidare, 1. käranden visar sannolika skäl för sin talan, och 1. käranden visar sannolika skäl 2. det skäligen kan befaras att för sin talan, och svaranden genom att vidta eller 2. det skäligen kan befaras att låta bli att vidta en viss handling svaranden genom att vidta eller minskar betydelsen av ett förbud låta bli att vidta en viss handling minskar betydelsen av ett förbud I fråga om beslut enligt första stycket tillämpas 15 kap. 5 § andra fjärde styckena samt 6 och 8 §§ . Beslutet får verkställas genast. I fall som inte är av större vikt I fall som inte är av större vikt 1. förbud som avses i 14 eller 1. förbud som avses i 14 eller 17 § (förbudsföreläggande), eller 17 § (förbudsföreläggande), åläggande som avses i 15 § åläggande som avses i 15 § (informationsföreläggande). (informationsföreläggande), eller 3. åläggande som avses i 16 a §. Föreläggandet skall förenas med vite. För att bli gällande skall näringsidkaren godkänna föreläggandet ome- delbart eller inom . Om föreläggandet har godkänts, gäller det som en lagakraftvunnen dom. Ett godkännande som sker efter den utsatta tiden gäller inte. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har med- delats med stöd av 14 eller 15 § eller mot en föreskrift i 513 a §§, skall ersätta den skada som där- igenom uppkommer för en kon- sument eller någon annan närings- Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har med- delats med stöd av 14, 15 eller 16 a § eller mot en föreskrift i 5 13 a §§, skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan 3 Senaste lydelse 2000:129. Vid bestämmande av ersättningen till näringsidkare får hänsyn tas även till omständigheter av annan än ekonomisk art. En näringsidkare är skyldig att på uppmaning av Konsumentombuds- 1. yttra sig och lämna de upplysningar som behövs i ett ärende om tillämpningen av denna lag, 2. tillhandahålla de varuprover och liknande som kan varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ett ha betydelse för utredningen i ett ärende där beslut om förbud eller ärende där beslut om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § åläggande enligt 14, 15, 16 a eller kan antas komma i fråga. 17 § kan antas komma i fråga. Den som har meddelats ett för- Den som har meddelats ett för- bud eller åläggande enligt 14, 15 bud eller åläggande enligt 14, 15, eller 17 § är skyldig att på uppma- 16 a eller 17 § är nen tillhandahålla de upplysningar, handlingar, varuprover och lik- nande som behövs för tillsynen prover och liknande som behövs över att förbudet eller åläggandet för tillsynen över att förbudet eller Talan om förbud eller åläggande Talan om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § väcks vid enligt 14, 15, 16 a eller 17 § väcks kärande, eller en annan kärande i samma kärande, eller en annan kärande i samråd med denne, väcker en talan om marknadsstör- väcker en talan om ningsavgift enligt 22 § eller ska- destånd enligt 29 § med anledning med anledning av marknadsfö- en talan om förbud eller åläggande ringen, skall dock en talan om för- bud eller åläggande väckas vid Talan om förbud eller åläggande får väckas av 2.en näringsidkare som berörs av marknadsföringen, och 3.en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare. Ett interimistiskt beslut enligt 20 § meddelas av den domstol där en rättegång enligt första stycket pågår. En dom i vilken frågan om för- En dom i vilken frågan om för- 4 Senaste lydelse 1999:114. bud enligt 14 eller 17 § eller åläg- gande enligt 15 § har prövats, hindrar att en ny talan enligt 14, 15 eller 17 § väcks med anledning av marknadsföringen. En sådan dom hindrar dock inte att samma fråga prövas på nytt när ändrade för- hållanden föranleder det. bud enligt 14 eller 17 § eller åläg- gande enligt 15 eller 16 a § har prövats, hindrar att en ny talan enligt 14, 15, 16 a eller 17 § väcks med anledning av marknadsfö- ringen. En sådan dom hindrar dock inte att samma fråga prövas på nytt när ändrade förhållanden föranle- der det. Om något annat inte följer av Om något annat inte följer av denna lag, skall föreskrifterna i denna lag, skall föreskrifterna i förlikning om saken inte är tillåten förlikning om saken inte är tillåten tillämpas på mål om förbud eller tillämpas på mål om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § åläggande enligt 14, 15, 16 a eller och mål om marknadsstörningsav- 17 § och mål om marknadsstör- gift enligt 22 §. ningsavgift enligt 22 §. I mål om skadestånd enligt 29 § gäller vad som är föreskrivet i rätte- gångsbalken om tvistemål där förlikning om saken är tillåten. I ärenden som avses i 42 § andra stycket gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden, om något annat inte följer av denna lag. I mål om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 § har den som har talerätt enligt 38 § andra stycket rätt att delta i rättegången som intervenient enligt 14 kap. . I mål enligt denna lag gäller i fråga om rättegångskostnader 18 kap. . Be- stämmelsen i 18 kap. 16 § rätte- gångsbalken skall dock inte tillämpas i mål om förbud eller åläggande enligt 14, 15 eller 17 §. I sådana mål får rätten bestämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskostnader. I mål om förbud eller åläggande enligt 14, 15, 16 a eller 17 § har den som har talerätt enligt 38 § andra stycket rätt att delta i rätte- gången som intervenient enligt 14 kap. . I mål enligt denna lag gäller i fråga om rättegångskostnader 18 kap. . Be- stämmelsen i 18 kap. 16 § rätte- gångsbalken skall dock inte tillämpas i mål om förbud eller åläggande enligt 14, 15, 16 a eller 17 §. I sådana mål får rätten be- stämma att var och en av parterna skall svara för sina rättegångskost- nader. Denna lag träder i kraft . 5 Senaste lydelse 1996:270. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådet Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster, 2.lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instru- ment, 3.lag om ändring i konsumentkreditlagen (1992:830), 4.lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster Med den föreslagna nya lagen åsyftas att ett EG-direktiv, det s.k. E- handelsdirektivet, skall genomföras i svensk rätt. Direktivet behandlar vissa rättsliga aspekter i fråga om informationssamhällets tjänster med inriktning på att inom detta område undanröja rättsliga hinder som kan finnas för den fria rörligheten mellan medlemsstaterna och därigenom bidra till en väl fungerande inre marknad. Direktivet innehåller definitio- ner av olika centrala begrepp bl.a. informationssamhällets tjänster, tjänsteleverantör och det samordnade området som är grund- läggande för direktivets tillämpningsområde. Under rubriken marknaden ställer direktivet krav på varje medlemsstat att se till att tjänsteleverantörer på dess territorium följer den statens bestämmelser om informationssamhällets tjänster. Det krävs att medlems- staterna inte av skäl som omfattas av det samordnade området begrän- sar den fria rörligheten för de av informationssamhällets tjänster som har ursprung i en annan medlemsstat. Genom dessa krav hävdas den s.k. ursprungslandsprincipen, från vilken dock en rad undantag görs enligt vissa artiklar i direktivet och enligt särskild bilaga till direktivet. Ett annat väsentligt inslag i direktivet är de specificerade krav på informa- tion m.m. som tjänsteleverantörer måste uppfylla i samband med bl.a. marknadsföring, beställning och avtal. Till detta ansluter regler som begränsar vissa tjänsteleverantörers (mellanhänders) ansvar och förbju- der medlemsstaterna att ålägga dessa tjänsteleverantörer en allmän skyl- dighet att övervaka eller aktivt efterforska överförd eller lagrad informa- tion. Kompletterande bestämmelser ges i skilda hänseenden för att genomförandet av direktivets regelsystem skall främjas. Redan av den gjorda, mycket kortfattade redovisningen för direktivet framgår att uppgiften att omsätta det tämligen komplexa direktivet till svenska författningsbestämmelser är vansklig. Terminologin i direktivet är i vissa hänseenden främmande för svenskt lagspråk. Direktivet berör åtskilliga rättsområden såsom avtalsrätt, marknadsrätt, immaterialrätt, skadeståndsrätt och straffrätt, där de inhemska regleringarna i grunden har byggts upp och utformats utan att den snabba utveckling som den nya elektroniska tekniken medfört har kunnat förutses och beaktas. Det står också klart att viktiga delar av de krav som direktivet mer eller mindre detaljerat ställer inte täcks av befintliga svenska regler. I lagrådsremissen har valts metoden att i en ny lag fånga upp de allra flesta av de direktivkrav som bedöms inte vara tillgodosedda genom befintlig lagstiftning; alternativet att införa kompletterande bestämmelser i redan befintliga lagar betraktas däremot med hänsyn till direktivets systematik och karaktär samt uppbyggnaden av det svenska rättssystemet som svårframkomlig. Vid lagförslagets utformning har det vidare befunnits lämpligt att med vissa förenklingar i uttryckssätten nära följa direktivets text och struktur. Försiktighet har iakttagits när det gäller motivuttalanden om hur lagtexten och därmed direktivtexten närmare skall tolkas. I det läge som föreligger i anledning av direktivet som egentligen skulle ha varit genomfört bedömer Lagrådet att det i prak- tiken inte finns någon annan utväg än att tillskapa en ny lag för att lösa anpassningsproblemet. Remissens överväganden och ställningstagande i denna fråga får således godtas. Det ter sig också svårt att invända mot bedömningen att lagförslaget bör följa direktivet nära i fråga om upp- läggning och utformning, varvid en konsekvens får bli att användningen av vissa otympliga och för svensk del främmande termer som omnämnts inledningsvis knappast kan undvikas i lagtexten om man vill undgå ris- ken för att denna ger upphov till annan uttolkning än direktivet. Som följd av den föreslagna nya lagen uppkommer frågor om hur den förhåller sig till befintlig lagreglering inom ett flertal rättsområden. I remissen ges vissa upplysningar i detta hänseende, bl.a. om åter- verkningarna på det territoriella tillämpningsområdet för marknads- föringslagen. En del andra frågor kan säkerligen besvaras med ledning av hur motiven för den nya lagen utvecklats i remissen. Någon mera ingående eller samlad redovisning har dock inte lämnats, vilket främst torde få ses mot bakgrund av uppfattningen att möjligheterna att göra bestämda uttalanden i tolkningsspörsmål som angår direktivets närmare innebörd är begränsade. Önskemål om ytterligare klargöranden av den nya lagens förhållande till annan lagstiftning har förts fram av instanser som yttrat sig över den till grund för lagförslaget liggande departementspromemorian. Lagrådet har förståelse för dessa önskemål. Tillräckligt underlag för att utveckla pro- blemställningarna och lämna klargörande besked härvidlag finns dock inte i lagstiftningsärendet. Till stor del lär därför uppkommande konkreta problem få lösas i rättstillämpningen. Huruvida man skulle vara hjälpt av att olika berörda lagar kompletterades med hänvisningar till den nya lagen ter sig osäkert. I vart fall måste antas att det inte skulle röra sig om enkelt genomförda kompletteringar utan snarare om ett tidskrävande arbete med genomgång av åtskillig lagstiftning för att konsekvent och på alla relevanta ställen kunna föra in upplysande bestämmelser om verkan av den nya lagen. Att ett sådant arbete inte har inletts får enligt Lagrådets mening uppfattas som försvarbart . Enligt andra stycket 4 är lagen inte tillämplig på frågor som rör notarie- verksamhet eller liknande verksamhet som inbegriper myndighets- utövning. Avsikten med bestämmelsen är att från tillämpningsområdet undanta verksamhet som enligt artikel 1.5 d i direktivet är undantagen från direktivets område. I den svenska versionen av nämnda artikel anges undantaget gälla verksamhet som omfattar notariatfunktion eller likvär- diga yrken i den mån den har ett direkt och särskilt samband med offent- lig myndighetsutövning. Lagförslagets något kortare ordalydelse har valts under hänvisning till att den är mer anpassad till svensk lagstift- ningstradition. Vidare har uttrycket notarieverksamhet använts i stället för direktivets notariatfunktion för att inte riskera att begreppet tolkas så att det skulle innefatta t.ex. bankernas notariatavdelningar. Lagrådet anser att den föreslagna bestämmelsen bättre skulle ansluta till direktivet om den utformas så att det tydligt framgår att endast sådan verksamhet av aktuellt slag som har direkt samband med myndighets- utövning är undantagen från tillämpningsområdet. Görs detta bör den i remissen åberopade risken för missförstånd beträffande bankers notariat- avdelningar o.dyl. inte vara för handen.