prop · GP03186 · 2002-05-28 00:00:00 — Dessa måste kompletteras med insatser för att se till att den demobiliserade flickan eller pojken får mat, kläder, bostad, utbildningsprogram och yrkesmässig träning samt stöd till att återförenas med sin familj och till att återintegreras i det civila samhället. Resursallokering och försörjningsmöjligheter i återuppbyggnadsprogram hör till de största utmaningarna för samhällen efter krig. För att nå en framgångsrik återhämtning krävs att särskilt barn och ungdomar återfår en tro . återuppbyggnadsprogram, däribland , , och bilaterala samarbetspartners bör bättre och redan i initialskedet av planering och resursallokering ta särskild hänsyn till barnets rättigheter. Människor måste ges möjlighet att försörja sig själva för att kunna bygga upp samhället igen. Stöd till yrkesutbildning för ungdomar, beviljande av lån och krediter som kan ge kvinnor en möjlighet att försörja sig själva och sin familj är angelägna. Efter krigets kränkningar av mänskliga rättigheter måste rättvisa skipas för att uppnå försoning. Det är viktigt hur dessa brott hanteras, med möjligheter att klaga inför en domstol som måste lagföra och straffa de ansvariga. Fredsprocessen, amnesti och rättvisa måste uppmärksamma de övergrepp som begåtts mot barn och ungdomar och de omständigheter som bidragit till övergreppen. Regeringen avser att göra följande prioriteringar för barn och ungdomar som är på institution: N Stöd till en aktiv familjepolitik med bas i jämställdhet för att familjerna själva skall kunna försörja sina barn. N Stöd till unga, ensamstående föräldrar. N Stöd till familjer med funktionshindrade barn. N Insatser för att mobilisera barnets nätverk. N Stöd för framtagandet av nationella planer för avveckling av barninstitutioner. N Insatser för att stärka nära och regelbunden kontakt mellan barnet på institution och dess föräldrar och övriga nätverk. N Samverkan mellan institutionen och samhällets service såsom skola, hälso- och sjukvård. N Stöd för att återanpassa barnet till familjelivet. Inga barn skall under oklara villkor eller placeras på institutioner. Inget barn skall behöva tillbringa hela sin uppväxt på en institution. Den långsiktiga ambitionen måste därför vara att så långt möjligt avveckla institutionerna, skapa förutsättningar för familjer att ta hand om sina barn. måste insatser sättas in för att förbättra de institutioner som kommer att finnas kvar . De få institutioner som kommer att finnas kvar på mera permanent basis måste göras så familjelika och så välintegrerade i samhället som möjligt. Mellan åtta och tio miljoner barn och ungdomar växer upp på institutioner. Undersökningar visar att av barnen har åtminstone en förälder kvar i livet. Många barn har hamnat i en ond cirkel mellan institutionen och gatan. Dessa barn löper extra stor risk att utsättas för sexuella övergrepp. Fattigdom, splittrade familjer, funktionshinder, sjukdom, missbruk och dödsfall i familjen är de vanligaste orsakerna till att barn och ungdomar hamnar på institution. I avsaknad av stöd och hjälp från samhällets sida upplever många av dessa föräldrar att de inte har något annat alternativ. En avveckling av institutionsvården för barn i fattiga länder är därför intimt förknippad med fattigdomsbekämpning. En allmän obligatorisk och kostnadsfri skola motverkar att barn placeras på institution. Många föräldrar har inte råd att låta barnen gå i skolan. Det är inte bara terminsavgifter som utgör hinder för skolgången utan också kostnader för böcker och annat skolmaterial, för kläder och skor eller mat. lever inställningen i många länder att institutionsvård är det bästa för barn med funktionshinder. Många av de barn som lämnas på institution kunde ha stannat i familjen om det funnits möjlighet till avlastning och stöd för föräldrar. Barn till tonårsmödrar placeras oftare än andra på institutioner. föder miljoner unga ogifta flickor barn. De har i de flesta fall inte fått vare sig information om hur man skyddar sig mot graviditet eller tillgång till preventivmedel. Ett sätt att förebygga att barn lämnas till en institution är att skapa bättre ekonomiska förutsättningar för ensamstående mödrar och ge unga mödrar stöd, hjälp och utbildning för att kunna behålla sitt barn, inklusive att förändra negativa attityder mot ensamstående mödrar. Ett alternativ till institutionsplacering är att utveckla och mobilisera de nätverk som finns runt barnet, eventuella släktingar eller omgivande sociala strukturer, vilket kan generera nya omsorgsformer som alternativ till institutioner. Nätverk kan också utvecklas som instrument i det sociala arbetet med olika riskgrupper av barn och familjer. Erfarenheter av familjerådslag har prövats i olika delar av världen och bidragit till att hitta bra alternativ till institutionerna. Kunskapen om vilka barn som växer upp på olika institutioner, varför de vistas där, hur länge och hur det går för dem senare i livet och nationell statistik är nödvändig som underlag till planering och beslut om alternativa insatser och bättre omvårdnad. Den institutionskapacitet som även kommer att behövas, måste utvecklas på ett sådant sätt att barnets rättigheter tillgodoses. De ansvariga myndigheterna måste ha insyn i och inflytande över verksamheten, byggd på klara regelverk. Omsorgens kvalitet behöver regelbundet utvärderas. Personalens kompetens och utbildning är avgörande faktorer, liksom personaltäthet, verksamhetens innehåll, organisation och ekonomi, samt att den fysiska och psykiska miljön uppfyller fastställda normer. Risken för vanvård och utnyttjande är stor på institutioner. Övergrepp förekommer både från personal och från andra barn. Barn med funktionshinder löper särskilt stor risk att utsättas för övergrepp. Därför måste det finnas regler för vilka som får driva en institution, liksom regler för på vilka grunder ett barn kan placeras på institution. Vid regelbundna utvärderingar skall orsakerna till att institutionsvård kvarstår som bättre för barnet än något annat alternativ anges. Förberedelser för barnets återanpassning till familj och ett självständigt liv ute i samhället ingår i planen. Barn och ungdomar på institution får inte, lika litet som andra barn och ungdomar, avskärmas från samhället. Institutionen skall samverka med den hälso- och sjukvård liksom skola som samhällets medborgare i övrigt erbjuds. I den mån det är förenligt med barnets bästa skall barnet få hjälp att upprätthålla en nära och kontinuerlig kontakt med bägge sina föräldrar och övriga nätverk. Är syskon placerade på samma institution skall de hållas samman, om det är möjligt och de så själva önskar. Det måste finnas utrymme för barn att uttrycka sina känslor och tankar. Ju äldre och mera moget barnet är desto större delaktighet i aktiviteter och inflytande i beslutsprocess skall det ha. En öppen tolerant och medkännande atmosfär på institutionen tillåter barnet att uttrycka exempelvis sorg och längtan efter föräldrar och syskon. För att en avveckling av barninstitutioner skall bli verklighet krävs en medveten nationell plan, förankrad på högsta politiska nivå, med tydliga och tidsbundna mål. Arbetet med att avveckla befintliga institutioner måste ha barnet som individ, dess familj och nätverk i fokus. En aktiv familjepolitik med sin bas i jämställdhet mellan kvinnor och män är en viktig hörnsten i den sociala och ekonomisk politik som skapar förutsättningar för att familjer själva skall klara av att försörja sina barn och därför inte behöva placera dem på institution. Socialarbetare behöver utbildning som skingrar en övertro på institutionsplacering och i stället ökar ansträngningarna på att identifiera familjer i riskzonen och ge dem stöd så att de bättre klarar av att ta hand om sina barn och ungdomar. 4 Genomförande och uppföljning gör varje enskild regering ansvarig för att rättigheterna respekteras i respektive land som barns situation är en internationell angelägenhet. kommer bl.a. att fortsätta ansträngningarna att effektivisera stödet till tillämpning och uppföljning såväl i dialog med våra samarbetsländer som i arbetet inom internationella fora. Regeringen avser att göra följande prioriteringar för kunskaps- och metodutveckling: N Tydliggöra barnrättsperspektivet i dialogen med våra samarbetsländer. N Utbildningsinsatser för att höja kunskap och medvetande om barnets rättigheter. N Erfarenhetsutbyte om redovisning och analys av de ekonomiska resurser som krävs för att tillämpa . N Stöd till utformande av nationella barnstrategier. Stöd för framtagande av statistik. N Insatser för bredda och fördjupa forskningen om barn. Främjande av återrapportering också till barn och ungdomar. N Åtgärder som ökar medvetenheten om barnets rättigheter, tex genom utbildning och utveckling av läroplaner. I utvecklingssamarbetets partnerskap är det en ömsesidig uppgift för de två parterna att: Skapa medvetenhet, strukturer, mekanismer samt mobilisera resurser och kunskap för att synliggöra och integrera barn och ungdomar i det enskilda samarbetslandets kamp mot fattigdom. Och detta för att säkerställa barnets rättigheter, stärka familjens förmåga att ge barnet goda och trygga förhållanden och samhällets stöd. observationer hjälper staten att synliggöra behov av olika åtgärder. 4.1.1Dialogen med våra utvecklingspartner I dialogen med våra utvecklingspartner skall barnrättsperspektivet lyftas fram. Vi betonar riskerna för att alla insatser, också de icke- barninriktade, definitionsmässigt blir dåliga om de strider mot barnets rättigheter eller åsidosätter dem. Målet är att vår samarbetspartner utvecklar, presenterar och tillämpar sin nationella barnrättsstrategi på samma nivå som övriga strategier och handlingsplaner i sin kamp mot fattigdom och för fred och utveckling. Barnrättsperspektivet, liksom den intensifierade fattigdoms- bekämpningen, kräver att nationella och internationella insatser samordnas på alla nivåer. Barnrättsstrategin skall genomsyra ett lands strategi för att bekämpa fattigdom (s.k. Poverty Reduction Strategy Papers, PRSP), strategi för livsmedelssäkerhet, för jämställdhet, med flera. uppföljningsmekanismer erbjuder ett tydligt system för statlig redovisningsskyldighet vad gäller barnets rättigheter. Dessa redovisningar reflekterar också vad som gjorts med utgångspunkt i andra gemensamma internationella målsättningar för samhällsutveckling. Regeringen menar att våra samarbetsländers redovisningar och FN:s barnrättskommittés observationer är underutnyttjade i den politiska dialogen. Kunskaps- och medvetandehöjande utbildningsinsatser bör vidareutvecklas med våra samarbetspartners och i samklang med deras kultur och situation. Med fördel sker detta i nära samarbete med och samt med experthjälp från vår egen administration, forskning och det civila samhällets relevanta organisationer. I många samarbetsländer finns det också på lokal nivå ett stort behov av kunskapsutveckling, särskilt där administrationen av ett program som till exempel Utbildning för Alla är decentraliserad. Sidas uppdrag att kontinuerligt utveckla metoder för att kunna genomföra sin del av våra åtaganden enligt skall fortsätta. Sida skall fortsätta bidra till att synliggöra barn och ungdomar och deras rättigheter även på områden som övergripande ekonomisk politik. Statsbudgeten skall innehålla information om hur utgifterna fördelas på områden som har betydelse för barns och ungdomars situation och deras rättigheter som individer. I den rapport som skall lämnas till [, av de stater som är anslutna till ,] skall bl.a. framgå vilka förändringar i offentliga utgifter och fördelning på anslag som berör barn. De krav som ställs på redovisningen i statsbudgeten och den information som staterna lämnar till måste konsekvent utnyttjas i dialogen med vår samarbetsländer för att för att lyfta fram barn, ungdomar och deras rättigheter. kan här bidra med de erfarenheter vi har genom vårt eget arbete med att utveckla sådan redovisning i budgetsammanhang. Vidare finns i en god kunskapsbas om hur man arbetar med statistik och analyser för att ge relevant underlag till budgetarbetet och för att dra slutsatser om hur de politiska målen uppfyllts. Små, i byråkratin ofta isolerade, enheter med enstaka del- eller heltidstjänster har visat sig vara till föga nytta när det gällt att förankra och följa upp det strategiska arbetet i den politiska ledningen och i genomförandeleden. En barnrättsstrategi vinner i relevans och effektivitet om den utarbetas nerifrån och upp, i nära samarbete förutom med myndigheter och forskning, också med berörda frivilligorganisationer, föräldra- sammanslutningar och, inte minst, barn och ungdomar själva. Den processen i sig innebär en viktig förutsättning för att förändringar förverkligas. har upprepade gånger noterat att det är omöjligt, utan tillräckligt statistiskt underlag, att veta i vilken utsträckning eller hur barnets rättigheter främjas och säkerställs. En analys av ettheltäckande underlag möjliggör nyanserade insatser beroende på till vilken åldersgrupp de riktar sig, är det till flickor eller pojkar i, före eller efter skolåldern, i utsatta eller helt vanliga situationer. Med hjälp av lagstiftning, decentralisering av register och mobilisering av det civila samhället har man gjort framsteg i flera länder med att införa allmän registrering av barn. Det har visat sig avgörande att avskaffa avgifter för registrering, att ta bort legala och administrativa hinder som att barnens föräldrar måste vara närvarande vid registreringen av sitt barn och/eller i sin tur visa upp identitetshandlingar som de ofta aldrig fått. I riktlinjer som utarbetat finns en detaljerad beskrivning, artikel för artikel, om vilka statistiska uppgifter som behövs i rapporteringen om barns villkor, uppväxtsituation och möjligheter. Ålders- och könsuppdelad statistik är en nödvändig grund för att utveckla program för att säkerställa barnets rättigheter. Statistiken måste spegla de mindres liksom de nästan vuxna flickornas och pojkarnas situation, lokala förhållanden, olika sociala utsatta grupper av barn och ungdomar. Naturligtvis handlar det inte endast om att ta fram data. Avgörande är att förmedla kunskap och engagemang för att i den politiska dialogen, i media, utbildning och programmering använda statistik och det som ligger bakom varje siffra. Det är viktigt att inte varje aktör i utvecklingssamarbetet utvecklar sin egen statistik utan att ansträngningarna fokuseras på att tillsammans stödja samarbetslandet. har givit stöd till samarbetsländernas statistiska centralbyråer och tillsammans med FN- systemet utvecklat analys-, budgeterings- och rapporteringsmetoder för genomlysning av könsroller och jämställdhet. Det är ett konstruktivt sätt att göra alla medborgare synliga för att fånga upp de fattiga, de maktlösa och de utsatta kvinnorna liksom de insatser som kan frigöra deras kraft och förmåga. Regeringen finner det angeläget att öka forskningen, höja kapaciteten och kompetensen på dessa områden så att metoder utvecklas för att belysa också barn och ungdomars situation. Regeringen vill verka för att bredda och fördjupa forskningen med anknytning till barn och ungdomar. Särskilt viktiga områden är skola och pedagogik, socialt arbete, samhållsplanering samt konfliktförebyggande arbete. Det gäller att se på möjligheter till forskningssamarbete med flera aktörer i och internationellt. En gemensam resurs som bör utnyttjas bättre är till exempel forskningscentrum i . Här kan också gemensamma utbildningar för både internationella, nationella och lokala aktörer på landsnivå arrangeras. Det är viktigt att både och Sida i sitt arbete mera systematiskt deltar i och tar del av de multilaterala organisationernas Det är inte alla gånger frågan om att finansiellt bidra till specifika forskningsinsatser utan mera frågan om att i partnerskapet för utveckling sprida och ta till vara den kunskap och information som finns. 4.1.6Återrapportering också till de yngsta Nationella kommissioner eller barnombudsmän med uppgift att övervaka tillämpningen av har etablerats i många länder, men långt ifrån alla. De skall stå självständiga i förhållande till myndigheter och den nationella regeringen. Men fungerar rapporteringsstrukturer inte så fristående som objektiviteten kräver. Rapporter ger en ofullständig eller missvisande bild av problem och framsteg. Information sprids inte och återrapporteringen riskerar att bli lidande i brist på engagemang och resurser eller politisk oenighet. I den nationella rapporten kan enskilda organisationer medverka eller lämna en särskild rapport till . I dess behandling av den nationella rapporten är företrädare för landet i fråga närvarande. Kommittén överlämnar sina sammanfattande observationer till landets regering. Det är angeläget med spridning av information och kunskap genom några av de kanaler skola, teater, sång, serier, radio, teve, film, Internet som efterfrågas av barn och ungdomar. Här finns det stora outnyttjade möjligheter om barn och unga själva mobiliseras. Åtgärder som höjer medvetenheten om barnets rättigheter och som skapar en allmän uppslutning kring principerna om barns ställning i samhället är nödvändiga också för att landets nationella lagstiftning skall få genomslag i verkligheten. Det finns åtskilliga exempel på länder som anpassat sin lagstiftning till bestämmelser men där traditioner, sedvänjor och attityder omöjliggör efterlevnaden av lagarna. För att skapa legitimitet för och efterlevnad av till exempel regler om barnäktenskap, könsstympning eller barnarbete krävs en allmän uppslutning kring de värderingar som reglerna representerar. För att åstadkomma en sådan social legitimitet krävs i många länder att medvetenheten om barns mänskliga rättigheter höjs på alla nivåer. Utvecklingssamarbetet bör därför bland annat prioritera insatser för att förändra attityder och värderingar som leder till diskriminering av barn och kränkning av deras rättigheter liksom insatser som förändrar attityder och värderingar för att minska all diskriminering av barn. Vidare bör utbildning, fortbildning och vidareutbildning om barn och barnets rättigheter för politiker, beslutsfattare och yrkesgrupper som i sin verksamhet kommer i kontakt med barn ges stöd. Likaså utveckling av läroplaner, läroböcker och undervisningsmetoder för att integrera intentioner i skolutbildningen. 4.2Intressenter, aktörer och arenor Barn och ungdomar skall ses som aktörer och resurser i samhällsutvecklingen. De, deras familjer och närsamhällena är de omedelbara intressenterna av att barnrättsperspektivet får genomslag i samhällsutvecklingen. Regeringen verkar för att barn och ungdomar, i enlighet med , skall komma till tals och att deras åsikter skall respekteras. Detta kan ske genom åtgärder för att stärka elevråd i skolan, eller genom att de får vara med i utformningen och spridningen av information om hälsorisker. Nya arenor och nätverk för och med barn och ungdomar uppstår . Det är i mycket en ungdomens globalisering som når tidigare isolerade samhällen. Informationstekniken har i barn och ungdomar några av sina främsta anhängare och skickligaste användare. Den nya tekniken erbjuder nya arenor för kunskapsinhämtning och kommunikation, men har också negativ påverkan vid överdriven och okritisk användning. Sida är en aktör som har vunnit respekt och gehör för långsiktiga och metodiska insatser för barnrättsperspektivet i sitt arbete. behöver Sida stärka sin roll ytterligare på de multilaterala arenorna och tillsammans med FN-systemet och Bretton Woods-institutionerna arbeta för att barnrättsperspektivets helhetssyn konkretiseras i allt utvecklings- samarbete. Sida och utarbetar redan tillsammans strategier för utvecklingssamarbetet med och genom multilaterala organisationer. Tyngdpunkten i de enskilda organisationernas utvecklingssamarbete ligger på insatser för social utveckling, demokrati och mänskliga rättigheter samt humanitärt bistånd. hör till de mest erfarna centrala aktörerna i det svenska arbetet med att vidareutveckla barnrättsperspektivet i internationellt samarbete. Flera andra enskilda organisationers internationella verksamhet är avgörande när det gäller att påverka attityder, och ta del av bred erfarenhet och kunskap om barn, ungdomar och internationellt utvecklingssamarbete. Gemensamt är att insatserna genomförs i samarbete med lokala partners i mottagarländerna. I den aktuella debatten om utvecklingsfinansiering och stöd till innovativa insatser spelar den privata sektorns företag och media en ökande roll inte minst genom sin resursmobiliserande och opinionsskapande kraft. För arbetande barn är det avgörande att företagen tar sitt sociala ansvar och anammar ett barnrättsperspektiv i sin verksamhet. EU är sammantaget världens näst största utvecklingsfinansiär. Gemenskapens utvecklingssamarbete har kritiserats för bristande effektivitet och kvalitet. pågår ett omfattande reformarbete. Som en del av det antog EU en ny I den står det att EG:s bistånd skall utveckla och befästa respekten för de mänskliga rättigheterna. Barn- och barnrättsfrågor hör till de tematiska frågor som skall bevakas och drivas. Frågor som EU numera aktivt driver gäller barn i väpnade konflikter, barnarbete, diskriminering av flickor samt sexuell exploatering av barn. När den etablerades 1998 var det mycket tack vare EU som värvning och användande av barnsoldater kunde klassificeras som krigsförbrytelse. Det svenska ordförandeskapet i EU innebar nära europeiskt samarbete för att bekämpa handel med människor och sexuell exploatering av barn. och Organisationen för säkerhet och stabilitet i , är regionala aktörer för barns och ungdomars rättigheter och utveckling. Inom FN har barnrättsfrågorna fått ökad tyngd genom både generalsekreterarens aktiva personliga engagemang och hans särskilda representanter samt paneler och rapportörer i olika barnrättsfrågor. och säkerhetsrådet har kommit att fungera som allt viktigare arenor för barnrättsperspektivet i samhällsutvecklingen för fred, säkerhet och välstånd. Regeringen framhåller att det är viktigt att se kopplingen mellan dessa aktörer och vårt eget arbete. Det gäller för att vara med och påverka FN-systemet och att fortsatt själva tillämpa det som vi tillsammans med andra medlemsstater kommit överens om i FN. Den svenske , har haft flera uppdrag av generalsekreteraren i olika människorätts- och barnfrågor, och ingick i den första barnrättskommittén som utvecklade rutiner och praxis för uppföljningen av . Världens medlemsländer ställer omfattande medel till förfogande för FN-systemets fonder, program, fackorgan för att dessa, på ett koordinerat och effektivt sätt och i nära dialog med berörda samarbetsländer, skall bidra till en långsiktigt hållbar utveckling. Drygt en tredjedel av bistånd kanaliseras genom multilaterala organisationer. Regeringen anser det vara angeläget med bredare och mer förutsägbar finansiering för att stärka långsiktigheten, hållbarheten och effektiviteten i FN:s fonder, program och fackorgan. Dessutom krävs mobilisering av nationella resurser. Även om kunskap om barn, ungdomar och barnrättsfrågor och förståelse för hur dessa frågor relaterar till det egna arbetet varierar betydligt mellan olika FN-organ, blir FN-systemet sammantaget en pool av viktiga aktörer och erbjuder centrala arenor för ett tydliggjort och konkretiserat utvecklingsarbete med utgångspunkt i . Det finns hos dessa organisationer en mängd analyserad statistik. Det är information som i princip finns lika lätt tillgänglig för oss som för våra samarbetspartners i utvecklingsarbetet. Den informationen är en viktig resurs i vårt bilaterala liksom multilaterala utvecklingssamarbete. Det finns en strävan att förstärka och fördjupa och de regionala utvecklingsbankernas samarbete med FN:s fonder, program och fackorgan såväl på högkvartersnivå som på landnivå.