prop · GP03149 · 2002-03-14 00:00:00 — Ansvarsskyldigheten kan vara avstraffrättslig, civilrättslig eller förvaltningsrättslig natur.Enligt artikel 6 skall varje konventionsstat vidta de åtgärder, inbegripet iförekommande fall nationell lagstiftning, som krävs för att säkerställa att dehandlingar som utgör brott enligt konventionen inte under några omständigheterrättfärdigas av överväganden av politisk, filosofisk, ideologisk, rasmässig,etnisk, religiös eller annan liknande karaktär.4.4 DomsrättEnligt artikel 7.1 skall varje konventionsstat vidta de åtgärder som krävs föratt den skall kunna utöva domsrätt beträffande de brott som anges i artikel 2 om brottet har begåtts* inom den statens territorium (7.1 a),* ombord på ett fartyg som förde statens flagg eller ombord på ett luftfartygsom var registrerat enligt dess lagstiftning när brottet begicks (7.1 b), eller* av en medborgare i den staten (7.1 c).Enligt artikel 7.2 får en konventionsstat även fastställa att den har domsrättbeträffande varje sådant brott* om brottet var riktat mot eller resulterade i förövande av ett brott som avses i artikel 2.1 a eller 2.1 b inom denna stats territorium eller mot enmedborgare i den staten (7.2 a),* om brottet var riktat mot eller resulterade i förövande av ett brott som avses i artikel 2.1 a eller 2.1 b mot en statlig eller annan offentlig anläggningtillhörande den staten utomlands, inbegripet den statens diplomatiska ochkonsulära lokaler (7.2 b),* om brottet var riktat mot eller resulterade i ett brott som avses i artikel2.1 a eller 2.1 b som begåtts i ett försök att tvinga den staten att vidta eller avstå från att vidta en handling (7.2 c),* om brottet har begåtts av en statslös person med hemvist inom den statensterritorium (7.2 d),* om brottet har begåtts ombord på ett luftfartyg som den statens regeringen har under sin förvaltning (7.2 e).Varje konventionsstat skall även vidta de åtgärder som fordras för att den skall kunna utöva domsrätt beträffande de brott som anges i artikel 2 i de fall dåden misstänkte befinner sig inom statens territorium och staten inte utlämnarvederbörande till någon av de konventionsstater som har fastställt att de hardomsrätt i enlighet med artikel 7.1 eller 7.2 (artikel 7.4).Om mer än en konventionsstat åberopar domsrätt över de brott som avses i artikel 2, skall de berörda konventionsstaterna bemöda sig om att samordna sinaåtgärder på lämpligt sätt, särskilt avseende formaliteterna för åtal ochformerna för ömsesidig rättslig hjälp (artikel 7.5).Utan att det skall inverka på allmänna folkrättsliga principer skallkonventionen inte utesluta att en konventionsstat utövar domsrätt i brottmål ienlighet med sin nationella lagstiftning (artikel 7.6).4.5 FörverkandeEnligt artikel 8.1 skall varje konventionsstat vidta de åtgärder som erfordras i enlighet med sina nationella rättsliga grundsatser för att identifiera, spåra,spärra eller beslagta tillgångar som har använts eller anslagits för att begåbrott som avses i artikel 2 liksom av sådana brott för att möjliggöraett eventuellt förverkande.Varje konventionsstat skall därutöver, enligt artikel 8.2, vidta de åtgärder som erfordras i enlighet med sina nationella rättsliga grundsatser för att förklara tillgångar förverkade som har använts eller anslagits för att begå brott somavses i artikel 2 liksom av sådana brott.Varje berörd konventionsstat kan överväga att träffa avtal med andrakonventionsstater om att på regelmässig basis eller enligt grunder somfastställs i varje enskilt fall dela tillgångar erhållna genom förverkande somavses i denna artikel (artikel 8.3).Varje berörd konventionsstat skall överväga att införa mekanismer varigenomtillgångar erhållna genom förverkande enligt artikel 8 används för att gottgörade brottsoffer som avses i artikel 2.1 eller deras anhöriga (artikel 8.4).Bestämmelserna i artikel 8 skall tillämpas utan att det skall inverka på derättigheter som tillkommer tredje man som handlar i god tro, (artikel 8.5).4.6 Utredning av brottNär en konventionsstat har mottagit information om att en person som har begåtteller misstänks ha begått ett sådant brott som avses i konventionen kan befinnasig inom dess territorium, skall den staten vidta de åtgärder som kan fordrasenligt dess nationella lagstiftning för att utreda de omständigheter sominformationen avser (artikel 9.1).Efter att ha övertygat sig om att omständigheterna motiverar det skall denkonventionsstat inom vars territorium den som har begått brottet eller misstänks för detta befinner sig, vidta de enligt den nationella lagstiftningen lämpligaåtgärderna för att säkerställa den personens närvaro för åtal eller förutlämning (artikel 9.2).Artikel 9.3 stadgar en rätt för den som har blivit utsatt för tvångsmedel enligt artikel 9.2 att* ofördröjligen sätta sig i förbindelse med närmaste behöriga företrädare förden stat i vilken personen är medborgare eller för den stat som annars ärbehörig att tillvarata personens rättigheter eller, om personen är statslös, för den stat inom vars territorium personen har sitt hemvist (9.3 a),* ta emot besök av en företrädare för den staten (9.3 b),* bli informerad om sina rättigheter enligt a och b (9.3 c).Enligt artikel 9.4 skall de rättigheter som avses i artikel 9.3 utövas ienlighet med lagar och andra författningar i den stat inom vars territorium densom har begått brottet eller misstänks för detta befinner sig, underförutsättning att dessa lagar och andra författningar gör det möjligt att fulltut uppnå de syften som avses med de enligt punkten 3 tillerkända rättigheterna.Enligt artikel 9.5 skall inte bestämmelserna i punkterna 3 och 4 inverka pårätten för en konventionsstat med anspråk på domsrätt enligt artikel 7.1 c eller 7.2 d att anmoda att sätta sig i förbindelsemed och besöka den misstänkte.I de fall där artikel 7 är tillämplig skall den konventionsstat inom varsterritorium den misstänkte befinner sig, om den inte utlämnar vederbörande,undantagslöst och oberoende av om brottet har begåtts inom dess territorium vara skyldig att utan onödigt dröjsmål genom förfaranden i enlighet med den statenslagstiftning överlämna ärendet till sina behöriga myndigheter för beslut iåtalsfrågan. Dessa myndigheter skall fatta beslut enligt samma regler som gäller i fråga om varje annat brott av allvarlig karaktär enligt lagstiftningen i denstaten (artikel 10.1).Om en konventionsstat enligt sin nationella lagstiftning har rätt att utlämnaeller på annat sätt överföra en av sina medborgare endast på villkor attvederbörande återlämnas till den staten för att avtjäna det straff som ådömtstill följd av den rättegång eller det förfarande för vilka utlämnandet elleröverförandet har begärts, och denna stat och den stat som begär utlämning äröverens om detta alternativ och de andra villkor som de anser lämpliga, skall en sådan villkorlig utlämning eller ett sådant överförande vara tillräckligt föratt upphäva den skyldighet som avses i punkt 1 (artikel 10.2).4.7 Utlämning och rättsligt samarbeteEnligt artikel 11.1 skall de brott som anges i artikel 2 anses tillhöra deutlämningsbara brotten i varje utlämningsavtal som redan föreligger mellan några av konventionsstaterna före konventionens ikraftträdande. Konventionsstaternaåtar sig vidare att ta med sådana brott som utlämningsbara brott i varjeutlämningsavtal som senare kommer att ingås mellan dem.Om en konventionsstat, som för utlämning ställer som villkor att ettutlämningsavtal skall föreligga, mottar en framställning om utlämning från enannan konventionsstat med vilken den inte har ingått något sådant avtal, får den anmodade staten, efter fritt val, betrakta konventionen som laglig grund förutlämning för de brott som anges i artikel 2. För utlämning skall gälla deövriga villkor som föreskrivs i den anmodade statens lagstiftning (artikel11.2).Enligt artikel 11.3 skall konventionsstater som för utlämning inte ställer somvillkor att utlämningsavtal skall föreligga, sinsemellan betrakta de brott somanges i artikel 2 som utlämningsbara brott i enlighet med de villkor somuppställs i den anmodade statens lagstiftning.Enligt artikel 11.4 skall, om så är nödvändigt för utlämning mellankonventionsstater, de brott som anges i artikel 2 behandlas som om de begåttsinte endast på gärningsorten utan även inom territoriet för de stater som harfastställt att de har domsrätt i enlighet med artikel 7.1 och 7.2.Enligt artikel 11.5 skall bestämmelserna i alla fördrag och avtal om utlämningmellan konventionsstater med avseende på brott som anges i artikel 2 anses varaändrade mellan konventionsstaterna i den utsträckning som de är oförenliga medkonventionen.Enligt artikel 12.1 skall konventionsstaterna lämna varandra största möjligabistånd i samband med straffrättsliga utredningar, straffrättsliga förfarandeneller utlämningsförfaranden som inletts med anledning av brott som anges iartikel 2. I denna skyldighet inbegrips också bistånd med tillhandahållande avbevismaterial som staterna förfogar över och som är nödvändigt för förfarandet.Enligt artikel 12.2 får konventionsstaterna inte avslå en begäran om ömsesidigrättslig hjälp med hänvisning till banksekretess.Den begärande parten skall inte överföra eller använda information ellerbevisning som lämnats av den anmodade staten för undersökningar, lagföring eller förfaranden andra än sådana som anges i framställningen utan den anmodadepartens förhandsmedgivande (artikel 12.3).Varje konventionsstat får överväga att inrätta mekanismer för hur den med andrakonventionsstater skall meddela sådan information eller bevisning som behövs för att fastställa straffrättsligt, civilrättsligt eller förvaltningsrättsligtansvar enligt artikel 5 (artikel 12.4).Konventionsstaterna skall fullgöra sina skyldigheter enligt artikel 12.1 och12.2. i överensstämmelse med de fördrag eller andra uppgörelser ominternationell rättslig hjälp eller om informationsutbyte som finns mellan dem.Saknas sådana fördrag eller uppgörelser, skall konventionsstaterna biståvarandra i enlighet med sin nationella lagstiftning (artikel 12.5).Enligt artikel 13 skall inget av de brott som anges i artikel 2 med avseende påutlämning eller internationell rättslig hjälp betraktas som ett fiskalt brott.En framställning om utlämning eller om internationell rättslig hjälp får därförenligt samma artikel inte avslås endast av det skälet att framställningen avserett fiskalt brott.Enligt artikel 14 skall inget av de brott som anges i artikel 2 med avseende påutlämning eller internationell rättslig hjälp betraktas som ett politiskt brott, som ett brott förknippat med ett politiskt brott eller som ett brott inspirerat av politiska motiv. En framställning om utlämning eller internationell rättslig hjälp som grundar sig på ett sådant brott får därför enligt samma artikel inteavslås endast av det skälet att framställningen avser ett politiskt brott, ettbrott förknippat med ett politiskt brott eller ett brott inspirerat av politiska motiv.Enligt artikel 15 skall ingen bestämmelse i finansieringskonventionen tolkas såatt utlämningsskyldighet eller skyldighet att lämna internationell rättslighjälp uppkommer om den anmodade staten har grundad anledning att anta att enframställning om utlämning för brott som anges i artikel 2 eller ominternationell rättslig hjälp avseende sådana brott har gjorts i syfte att åtala eller straffa en person i anledning av dennes ras, trosbekännelse,nationalitet, etniska ursprung eller politiska uppfattning. Detsamma gäller omett bifall till en sådan framställning skulle vara till men för den personensställning av något av dessa skäl.4.8 Överförande av frihetsberövade för utredningEn person som undergår verkställighet av en påföljd eller på annat sätt är ifängsligt förvar inom en konventionsstats territorium och vars närvaro i enannan konventionsstat begärs för vittnesmål, identifiering eller annan medverkan för att få fram bevisning för utredning av eller åtal för brott enligtkonventionen får enligt artikel 16.1 överföras under förutsättning att* personen frivilligt och välinformerad ger sitt samtycke, och* att båda staters behöriga myndigheter ger sitt tillstånd, med förbehåll försådana villkor som dessa stater kan anse vara tillämpliga.Den stat till vilken en person på detta sätt har överförts skall enligt artikel16.2 a ha behörighet och skyldighet att hålla den överförda personen i fängsligt förvar, såvida inte den stat från vilken personen överfördes begär ellertillåter något annat.Den stat till vilken personen överförs skall ofördröjligen återlämna personentill fängsligt förvar i den stat från vilken personen överfördes i enlighet medvad de båda staternas behöriga myndigheter i förväg eller på annat sätt kommitöverens om (artikel 16.2 b).I artikel 16.2 c anges det att den stat till vilken personen överförs inte fårkräva att den stat varifrån personen överfördes inleder ett utlämningsförfarande för att personen skall återlämnas.Den överförda person skall enligt artikel 16.2 d i fråga om verkställigheten avden påföljd som verkställs i den stat varifrån överförandet skeddetillgodoräknas den tid som tillbringas i fängsligt förvar i den stat till vilken personen överfördes.Utan samtycke av den konventionsstat från vilken en person skall överföras fårinte den personen, oavsett hans eller hennes nationalitet, inom territoriet förden stat till vilken överförandet sker åtalas eller häktas eller bli föremål för någon annan frihetsberövande åtgärd med avseende på gärningar som begåtts eller domar som meddelats före personens avresa från territoriet för den stat frånvilken han eller hon överfördes (artikel 16.3).4.9 Förebyggande av brottEnligt artikel 18.1 skall konventionsstaterna samarbeta när det gällerförebyggande av sådana brott som avses i artikel 2. Parterna skall vidta allaåtgärder som är möjliga inberäknat anpassning av sin nationella lagstiftning omdet behövs, för att förebygga och motverka förberedelser inom sina respektiveterritorier till förövandet av dessa brott inom eller utom sina territorier. Iartikel 18.1 a och b nämns sådana åtgärder.I artikel 18.1 a nämns åtgärder för att inom sina territorier förhindra sådanillegal verksamhet av personer och organisationer som uppsåtligen uppmuntrar,anstiftar, organiserar eller deltar i förövandet av sådana brott som anges iartikel 2. I artikel 18.1 b nämns åtgärder som kräver att finansiellainstitutioner och andra yrkeskategorier som deltar i finansiella transaktioneranvänder de mest effektiva medel som står till buds för identifiering av derasåterkommande och tillfälliga kunder liksom av kunder i vars intresse kontonöppnas och att de särskilt uppmärksammar ovanliga eller misstänkta transaktioner och rapporterar om transaktioner som misstänks härröra från brottsligverksamhet.Vidare skall konventionsstaterna samarbeta för att förebygga brott som anges iartikel 2 genom att överväga åtgärder för övervakning, innefattande exempelviskrav på licensiering för alla agenter som ägnar sig åt penningöverföring samtöverväga praktiska åtgärder för att upptäcka eller övervaka fysiskgränsöverskridande överföring av kontanter och överlåtbara instrument, underförutsättning att strikta garantier finns för att trygga en riktig användning av uppgifter och utan att på något sätt hindra kapitalets fria rörlighet (artikel18.2). Enligt artikel 18.3 skall konventionsstaterna utbyta precis och verifieradinformation i enlighet med sin nationella lagstiftning och samordnaadministrativa och andra åtgärder som vidtas i förekommande fall för attförebygga att brott som anges i artikel 2 begås.Enligt artikel 18.4 får parterna utbyta information genom ().4.10 Underrättelse om vissa åtgärderEnligt artikel 19 skall den konventionsstat där en misstänkt åtalas för brottenligt konventionen i enlighet med sin nationella lagstiftning eller sinatillämpliga förfaranden meddela slutresultatet av den rättegång där fråganprövas. Underrättelsen skall ske till FN:s generalsekreterare, som i sin turskall vidarebefordra informationen till de övriga konventionsstaterna.4.11 Vissa allmänna bestämmelser om hur förpliktelserna enligt konventionenskall fullgörasEnligt artikel 17 skall den som tas i fängsligt förvar eller gentemot vilkenandra åtgärder vidtas eller förfaranden genomförs med stöd av konventionengaranteras en rättvis behandling. Detta skall innefatta åtnjutande av allarättigheter och garantier i enlighet med lagstiftningen i den stat inom varsterritorium personen befinner sig och i enlighet med tillämpliga folkrättsligabestämmelser, däribland principerna om de mänskliga rättigheterna.Enligt artikel 20 skall konventionsstaterna fullgöra sina förpliktelser enligtkonventionen på ett sätt som är förenligt med principerna om staters suveränalikställdhet och territoriella integritet samt med icke-interventionsprincipen.Enligt artikel 21 skall inga bestämmelser i konventionen inverka på andrarättigheter, skyldigheter och ansvar för stater och enskilda enligt folkrätten,särskilt ändamålen och grundsatserna i FN:s stadga, internationell humanitärrätt och andra relevanta konventioner.Enligt artikel 22 skall inga bestämmelser i konventionen tillåta enkonventionsstat att inom en annan konventionsstats territorium utöva domsrätteller fullgöra uppgifter som är uteslutande förbehållna myndigheterna i denandra konventionsstaten enligt dess nationella lagstiftning.4.12 TvistlösningEnligt artikel 24.1 skall varje tvist mellan två eller flera konventionsstaterangående tolkningen eller tillämpningen av konventionen och som inte kan lösasgenom förhandlingar inom skälig tid hänskjutas till avgörande genomskiljeförfarande. Om de tvistande staterna inte kan enas om formerna förskiljeförfarandet efter begäran om skiljeförfarande, får vilken som helst av staterna hänskjuta tvisten till genomframställning enligt reglerna i domstolens stadga.Enligt artikel 24.2 får varje stat vid undertecknande, ratifikation, godtagandeeller godkännande av konventionen eller vid anslutning till den förklara att den inte anser sig bunden av punkt 1. De övriga konventionsstaterna blir då intebundna av punkt 1 gentemot en stat som har gjort ett sådant förbehåll.En stat som har gjort ett förbehåll enligt punkt 2 får när som helst återtaförbehållet genom en underrättelse till FN:s generalsekreterare (artikel 24.3).4.13 SlutbestämmelserEnligt artikel 25.1 står konventionen öppen för undertecknande av alla staterfrån och med till och med . Konventionen skall ratificeras, godtas eller godkännas. Ratifikations-, godtagande- ellergodkännandeinstrumenten skall deponeras hos FN:s generalsekreterare (artikel25.2). Konventionen står öppen för anslutning av alla stater.Anslutningsinstrumenten skall deponeras hos FN:s generalsekreterare (artikel25.3).Konventionen träder i kraft den trettionde dagen efter den dag då det tjugoandra ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrumentet hardeponerats hos FN:s generalsekreterare (artikel 26.1). Det tjugoandraratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrumentetdeponerades hos FN:s generalsekreterare . harkonventionen 23 parter.För en stat som ratificerar, godtar, godkänner eller ansluter sig tillkonventionen efter det att det tjugoandra instrumentet deponerades träder den ikraft den trettionde dagen efter den dag då staten i fråga har deponerat sinainstrument (artikel 26.2).Enligt artikel 23.1 får bilagan till finansieringskonventionen ändras genom attrelevanta fördrag läggs till som* är öppna för alla stater,* har trätt i kraft och* har ratificerats, godtagits, godkänts eller tillträtts av minst 22 av destater som är parter till finansieringskonventionen.När finansieringskonventionen har trätt i kraft, får varje konventionsstatföreslå en sådan ändring av bilagan (artikel 23.2). Den föreslagna ändringenskall anses vara antagen, såvida inte en tredjedel av konventionsstaterna reserskriftliga invändningar dagar efter delgivning av ändringsförslaget(artikel 23.3).En stat får säga upp konventionen genom skriftlig underrättelse till FN:sgeneralsekreterare (artikel 27.1). Uppsägningen träder i kraft efter dendag då FN:s generalsekreterare mottog underrättelsen (artikel 27.2).Originalet till konventionen, vars arabiska, engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska texter är lika giltiga, skall deponeras hos FN:sgeneralsekreterare. Generalsekreteraren skall överlämna bestyrkta kopior tillsamtliga konventionsstater (artikel 28).5 Andra internationella överenskommelser mot terrorism5.1 AllmäntDet internationella samarbetet mot terrorism har koncentrerats till FN eftersomen strävan varit att åstadkomma lösningar med största möjliga globala räckvidd.Avsaknaden av samförstånd om en internationellt accepterad definition avterrorism har gjort att olika idéer som har funnits för att skapa en generellkonvention mot all slags terrorism inte visat sig vara en framkomligväg. Det arbete som ända har bedrivits på området har i stället gått ut på att utarbeta speciella konventioner med inriktning på olikadefinierade brottsliga handlingar, allt eftersom terrorismen tagit sig skildauttryck. När behov av förändringar har uppstått har man successivt försökt fylla luckor i det samlade och växande regelverket.Denna metod får anses ha varit framgångsrik och har inom FN tolvinternationella konventioner eller tilläggsprotokoll förhandlats fram.5.2 De internationella överenskommelser som omfattas av bilagan tillfinansieringskonventionenSom redogjorts för ovan (se avsnitt 4.3) begår en person ett brott enligtfinansieringskonventionen, om han eller hon på något sätt, direkt ellerindirekt, rättsstridigt och uppsåtligen tillhandahåller eller samlar intillgångar i syfte att de skall användas eller med vetskap om att de är avseddaatt användas, helt eller delvis, för att utföra en gärning som utgör ett brottsom faller under och definieras i de fördrag som anges i bilagan tillfinansieringskonventionen.I följande avsnitt lämnas en kortfattad redogörelse över de konventioner ochprotokoll som anges i bilagan till finansieringskonventionen.5.2.1 HaagkonventionenDen antogs på en diplomatisk konferens i en konvention för bekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg. Till grund förkonventionen låg ett förslag som hade upprättats inom Internationella civilaluftfartsorganisationen (), som är ett av . Enligtkonventionen förbinder sig staterna att belägga flygplanskapning med strängastraff. Konventionen medför också vissa förpliktelser i fråga om domsrätt, åtaloch utlämning med anledning av sådana brott.Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1971:92, bet. 1973:JuU9, rskr. 1973:164, SFS 1971:188).5.2.2 MontrealkonventionenDen antogs på en internationell lufträttskonferens i Montrealen konvention för bekämpande av brott mot den civila luftfartens säkerhet. Tillgrund för konventionen låg, liksom beträffande , ett förslag som hade upprättats inom . Enligt konventionen förbinder sigkonventionsstaterna att belägga sabotage och liknande brott mot den civilaluftfarten med stränga straff. Konventionen medför också vissa förpliktelser ifråga om domsrätt, åtal och utlämning med anledning av sådana brott.Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1973:92, bet. 1973:JuU21, rskr. 1973:342, SFS 1973:342).5.2.3 DiplomatsskyddskonventionenKonventionen antogs av . Enligtkonventionen förbinder sig de avtalsslutande parterna att straffbelägga ettantal närmare beskrivna angrepp på vissa kategorier av personer, vilka hänförsunder den samlande beteckningen "internationellt skyddade personer".Konventionen medför också vissa förpliktelser i fråga om domsrätt, åtal ochutlämning med anledning av dessa brott.Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop. 1975:71, bet. 1975:JuU18, rskr. 1975:138).5.2.4 GisslankonventionenKonventionen antogs av . Genomkonventionen åtar sig staterna att straffbelägga handlingar som innefattartagande av gisslan. Konventionen medför också vissa förpliktelser i fråga omdomsrätt, kriminalpolitiskt samarbete, åtal och utlämning med anledning av dessa brott.Konventionen trädde i kraft och har ratificerats av (prop.