prop · GQ0317 · 2002-11-28 00:00:00 — Regeringens proposition2002/03:17Förvärv av stöldgods i god troProp.2002/03:17Regeringen överlämnar denna proposition till riksdagen.Stockholm den 28 november 2002Göran ()Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen lägger regeringen fram förslag till ändringar igodtrosförvärvslagen. Det föreslås att det inte längre skall vara möjligt attgöra godtrosförvärv av stöldgods och annan olovligt tillgripen egendom. Dettainnebär att den bestulne skall ha rätt att få tillbaka egendomen utan att behöva betala någon lösen, oavsett om den som har förvärvat egendomen är i god troeller inte.Som en följd av ändringarna i godtrosförvärvslagen föreslås ändringar också ikonsumentköplagen. Det föreslås att det införs tvingande bestämmelser omrättsligt fel som ger köparen rätt att häva köpet om tredje man har äganderätttill det köpta, dvs. en regel som innebär en rätt för köparen att få tillbakadet han har betalat för varan, och i vissa fall även få skadestånd av säljaren.Slutligen finns det i propositionen förslag till ändringar i rättegångsbalkensregler om beslag. Det föreslås nya regler som underlättar för en målsägande attsnabbare få tillbaka beslagtagen egendom, t.ex. stöldgods.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2003.Innehållsförteckning1 Förslag till riksdagsbeslut 32 Lagtext 42.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv avlösöre 42.2 Förslag till lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932) 72.3 Förslag till lag om ändring i 93 Ärendet och dess beredning 124 I vilka fall skall godtrosförvärv inte vara möjligt? 135 Förvärv i den reguljära handeln 206 Tidsbegränsning av rätten att kräva tillbaka egendomen 227 Lösen 268 Utlämnande av beslagtagen egendom till målsäganden 299 Säljarens ansvar för rättsliga fel 3110 Ikraftträdande m.m. 3311 Ekonomiska och andra konsekvenser 3312 Författningskommentar 3512.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv avlösöre 3512.2 Förslaget till lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932) 3912.3 Förslaget till lag om ändring i 41Bilaga 1 Sammanfattningen i betänkandet Vindikation avstöldgods (SOU 2000:56) 46Bilaga 2 Utredningens lagförslag 52Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna 60Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 61Bilaga 5 Lagrådets yttrande 69Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 711Förslag till riksdagsbeslutRegeringen föreslår att antar regeringens förslag till1. lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre,2. lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932),3. lag om ändring i rättegångsbalken.2LagtextRegeringen har följande förslag till lagtext.2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöreHärigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöredels att nuvarande 4-7 §§ skall betecknas 5-8 §§,dels att 2 och 3 §§, de nya 5 och 8 §§ samt rubriken närmast före 2 § skall haföljande lydelse,dels att rubrikerna närmast före 4 och 7 §§ skall sättas närmast före den nya 5§ respektive den nya 8 §,dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 §, samt närmast före 4 § en ny rubrik av följande lydelse.Nuvarande lydelseFöreslagen lydelseFörutsättningar för godtrosförvärvGodtrosförvärv av äganderätt2 §Har någon förvärvat lösöre genom överlåtelse från någon annan som hade egendomen i sin besittning men varken var ägare till den eller behörig att förfoga överden på det sätt som skett, får förvärvaren äganderätt till egendomen, om han har fått den i sin besittning och var i god tro.En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt attegendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds ochomständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha misstänkt attöverlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen.3 §1En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt attegendomens beskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds ochomständigheterna i övrigt var sådana att han inte borde ha misstänkt attöverlåtaren saknade rätt att förfoga över egendomen.Även om förutsättningarna för godtrosförvärv enligt 2 § är uppfyllda, bestårägarens rätt till egendomen, om egendomen har frånhänts honom genom att någonolovligen tagit den eller tilltvingat sig den genom våld på person eller genomhot som innebar eller för den hotade framstod som trängande fara. Kräver ägareninte tillbaka egendomen från innehavaren från det att han fickeller måste antas ha fått kännedom om dennes innehav, får förvärvaren dockäganderätt till egendomen.Hävd4 §Har någon med äganderättsanspråk innehaft lösöre efter att ha förvärvat egendomen genom överlåtelse från någon som varken var ägare till den ellerbehörig att förfoga över den på det sätt som skett, får han äganderätt tillegendomen på grund av hävd. Han får dock inte äganderätt om han vid förvärveteller under innehavet borde ha misstänkt att överlåtaren saknade rätt attförfoga över egendomen. Samma regler gäller om egendomen efter en sådanöverlåtelse med äganderättsanspråk innehafts av flera efter varandra på grund av överlåtelse eller arv, testamente, bodelning eller något annatliknande fång. Villkoret om god tro gäller samtliga innehavare.5 §Den som på grund av någon annans godtrosförvärv har förlorat äganderätten tillviss egendom har rätt att få tillbaka egendomen mot lösen.Den som på grund av någon annans godtrosförvärv eller hävd har förloratäganderätten till viss egendom har rätt att få tillbaka egendomen mot lösen.Den som vill lösa till sig egendomen skall kräva tillbaka den från innehavareninom från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom omdennes innehav. Gör han inte det, är rätten att kräva tillbaka egendomenförlorad.Den som vill lösa till sig egendomen skall kräva tillbaka den från innehavareninom från det att han fick eller måste antas ha fått kännedom omdennes innehav. Gör han inte det, är rätten att få tillbaka egendomen förlorad.8 §Vad som sägs i denna lag om godtrosförvärv av äganderätt gäller ocksågodtrosförvärv av panträtt.Har någon gjort ett godtrosförvärv av panträtt i lösöre och vill någon annanlösa till sig egendomen enligt 4 §, skall lösenbeloppet svara mot värdet av denfordran för vilken egendomen är pantsatt, dock högst egendomens värde i denallmänna handeln.Har någon gjort ett godtrosförvärv av panträtt i lösöre och vill någon annanlösa till sig egendomen enligt 5 §, skall lösenbeloppet svara mot värdet av denfordran för vilken egendomen är pantsatt, dock högst egendomens värde i denallmänna handeln.1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.2. I fråga om förvärv som har gjorts före ikraftträdandet gäller äldrebestämmelser.2.2Förslag till lag om ändring i konsumentköplagen (1990:932)Härigenom föreskrivs i fråga om konsumentköplagen (1990:932)dels att 22 § skall ha följande lydelse,dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 21 a och 22 a §§, avföljande lydelse.Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse21 a §Varan har ett rättsligt fel, om tredje man har äganderätt till varan eller harpanträtt eller annan liknande rätt i den och det inte följer av avtalet attköparen skall överta varan med den begränsning som tredje mans rätt medför.22 §Är varan felaktig, får köparen enligt 23-29 §§ kräva avhjälpande, omleverans,prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa felet eller häva köpet. Dessutomfår han kräva skadestånd enligt 30-32 §§. Han får även hålla inne betalningenenligt 25 §.Är varan felaktig enligt 16-21 §§, får köparen enligt 23, 24 och 26-29 §§ krävaavhjälpande, omleverans, prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa feleteller häva köpet. Dessutom får han kräva skadestånd enligt 30-32 §§. Han fåräven hålla inne betalningen enligt 25 §.22 a §Har varan ett rättsligt fel enligt 21 a §, får köparen enligt 23 § första ochandra styckena samt enligt 24 och 26-29 §§ kräva avhjälpande, omleverans,prisavdrag eller ersättning för att avhjälpa felet eller häva köpet. Dessutomfår han kräva skadestånd enligt 30-32 §§. Han får även hålla inne betalningenenligt 25 §.Utan hinder av 30 § första och andra styckena har köparen rätt till ersättningenligt 32 § för den skada han lider genom ett rättsligt fel som fanns vid köpet, om han varken kände till eller borde ha känt till felet.Påföljder av ett rättsligt fel får även göras gällande, om tredje man påstår att han har en sådan rätt som avses i 21 a § och det finns sannolika skäl förpåståendet.1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.2. I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldrebestämmelser.2.3Förslag till lag om ändring i rättegångsbalkenHärigenom föreskrivs i fråga om rättegångsbalkendels att 27 kap. 6 och 8 §§ skall ha följande lydelse,dels att det i balken skall införas två nya paragrafer, 27 kap. 4 a och 11 a §§, av följande lydelse.Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse27 kap.4 a §Om en målsägande eller någon som trätt i dennes ställe har framställt anspråk på det beslagtagna föremålet och det är uppenbart att han eller hon har bättrerätt till detta än den hos vilken beslaget har gjorts, får undersökningsledareneller åklagaren innan åtal väckts besluta att föremålet skall lämnas ut tillhonom eller henne.En underrättelse om beslutet skall genast sändas till den hos vilken beslagethar gjorts.6 §Har beslag verkställts utan rättens förordnande, äge den som drabbats avbeslaget begära rättens prövning därav. Då begäran inkommit, skall rätten, såsnart ske kan, och, om synnerligt hinder ej möter, sist å fjärde dagen därefterhålla förhandling, som avses i 5 §. Utsättes huvudförhandling att hållas inom , sedan begäran framställdes, må dock, om ej rätten finner särskildförhandling böra äga rum, med förhandlingen anstå till huvudförhandlingen.Har ett beslag verkställts utan rättens förordnande, får den som drabbats avbeslaget begära rättens prövning av beslaget. När en sådan begäran har kommitin, skall rätten och, om det inte finns något synnerligthinder mot det, senast hålla en sådan förhandling somavses i 5 §. Om huvudförhandling sätts ut att hållas inom sedan begäran framställdes och rätten inte anser att det behöver hållas en särskildförhandling, får begäran dock prövas vid huvudförhandlingen.Har beslut fattats enligt 4 a § om att ett beslagtaget föremål skall lämnas ut,får den som drabbats av beslaget begära rättens prövning av beslutet. För dennaprövning gäller vad som sägs i första stycket. Den som har framställt anspråk på föremålet skall underrättas om förhandlingen.8 §1Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någonbegäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längrefinns skäl för beslag, skall beslaget hävas.Har beslut fattats enligt 4 a § om att ett beslagtaget föremål skall lämnas ut,får beslaget hävas först efter det att en underrättelse om beslutetenligt 4 a § andra stycket har sänts till den hos vilken beslaget har gjorts. Om denne medger det, får dock beslaget hävas . Detsamma gäller, omrätten fastställer ett beslut enligt 4 a § om att föremålet skall lämnas ut.Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på får dock hävas först treveckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas harsänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dockbeslaget hävas . Av underrättelsen skall det framgå hos vem beslagethar gjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas.Beslag av föremål som någon har framställt anspråk på utan att det har fattatsbeslut enligt 4 a § om att föremålet skall lämnas ut får hävas först tre veckorefter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har säntstill den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock beslagethävas . Av underrättelsen skall det framgå hos vem beslaget hargjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas i detta fall.Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats ellerfastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren.Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats ellerfastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. Har den somdrabbats av beslaget begärt rättens prövning av ett beslut enligt 4 a § om attett beslagtaget föremål skall lämnas ut, hävs beslaget av rätten.När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Ommålet avgörs genom dom, skall andra stycket inte tillämpas. Rätten får i samband med dom besluta om beslag.När målet avgörs, skall rätten pröva om ett beslag fortfarande skall bestå. Ommålet avgörs genom dom, skall tredje stycket inte tillämpas. Rätten får isamband med dom besluta om beslag.11 a §Den hos vilken ett beslag görs skall underrättas om att det kan komma att fattas ett beslut enligt 4 a §. Någon underrättelse behövs inte, om det är uppenbartatt ett sådant beslut inte kommer att fattas.Denna lag träder i kraft den 1 juli 2003.3Ärendet och dess beredningMot bakgrund av ett tillkännagivande från om behovet av en utvärdering av lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre (bet. 1992/93:LU2) tillkalladeregeringen en särskild utredare för att se över lagen. Utredarens huvuduppgift var att utvärdera tillämpningen av lagen såvitt gällergodtrosförvärv av stöldgods och att utreda om reglerna borde ändras i syfte attmotverka handeln med stöldgods. Godtrosförvärvslagen bygger på den s.k.exstinktionsprincipen som innebär att en förvärvare, under förutsättning att han är i god tro, blir ägare till egendomen även om den förvärvas från någon sominte har rätt att överlåta den. Den ursprunglige ägaren måste betala lösen föratt få tillbaka egendomen. En huvudlinje i utredarens arbete var att övervägafördelar och nackdelar med en lagreglering som när det gäller stöldgodsbaserades på den s.k. vindikationsprincipen i stället för exstinktionsprincipen. Vindikationsprincipen innebär att den ursprunglige ägarens rätt består och atthan har rätt att få tillbaka egendomen från en godtroende förvärvare utan attbetala lösen för den.I maj 1995 överlämnade utredaren betänkandet Godtrosförvärv av stöldgods? (SOU1995:52). I betänkandet föreslogs det inte någon särregel om vindikation avstöldgods. Det föreslogs dock en skärpning av kriterierna för god tro.På grundval av betänkandet beslutade regeringen propositionen Godtrosförvärv(prop. 1997/98:168). Till skillnad från vad utredaren hade kommit fram tilluttalade regeringen i propositionen att det inte skulle vara möjligt att göragodtrosförvärv av föremål som stulits och att en utredning därför skulle få iuppdrag att ta fram ett lagförslag om detta. I avvaktan på utredningsförslagetoch den fortsatta beredningen av det föreslog regeringen att kraven förgodtrosförvärv skulle skärpas. Lagförslaget antogs av , ochlagändringen trädde i kraft (bet. 1998/99:LU2, rskr.1998/99:21, SFS 1998:1574).Regeringen tillkallade en särskild utredare med uppdrag attföreslå hur reglerna för godtrosförvärv i fortsättningen skulle vara utformade.Utredarens huvuduppgift var således att föreslå regler om att den ursprungligeägaren skulle ha rätt att utan lösen få tillbaka egendom som stulits från honom, dvs. en lagreglering som när det gäller stöldgods skulle baseras inte påexstinktionsprincipen utan på vindikationsprincipen. Utredaren hade även att taställning till vilka fall av olovlig hantering i övrigt som alltid skulle ledatill att den ursprunglige ägarens rätt bestod. Vid utformningen av förslagenskulle utredaren utifrån bl.a. konsumentintressen överväga om de nyabestämmelserna skulle omfatta alla former av handel eller om viss handel skulleundantas. Det skulle utredas om den ursprunglige ägarens rätt skulle vara evigeller om det behövdes preskriptionsbestämmelser av något slag.I juni 2000 överlämnade utredaren betänkandet Vindikation av stöldgods (SOU2000:56). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. Utredarenslagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats, och i bilaga 3finns en förteckning över remissinstanserna. En remissammanställning finnstillgänglig i (dnr Ju2000/3061/L2).Propositionen bygger på en överenskommelse mellan den socialdemokratiskaregeringen, och Miljöpartiet.LagrådetRegeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över delagförslag som finns i bilaga 4.Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har inte haft något att erinra mot regeringens lagförslag men har lämnat synpunkter på vissa uttalanden ilagrådsremissens överväganden. Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkter, sombehandlas i avsnitt 4.I förhållande till lagrådsremissens förslag har några rent redaktionellaändringar gjorts.4 I vilka fall skall godtrosförvärv inte vara möjligt?Regeringens förslag: Det skall inte vara möjligt att göra godtrosförvärv avstöldgods och annan olovligt tillgripen egendom.Utredningens förslag överensstämmer med regeringens (se betänkandet s. 91 f.).Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som yttrar sig i frågan omdet bör vara möjligt att göra godtrosförvärv av stöldgods instämmer iutredningens förslag. vid ,transporträtt vid ochSveriges advokatsamfund motsätter sig dock en ändring av rättsläget. De menaratt det inte finns tillräckliga skäl för en ändring. När det gäller vilka fallav olovlig hantering i övrigt som bör utesluta godtrosförvärv tillstyrker deflesta remissinstanserna förslaget eller lämnar det utan någon invändning.Åklagarmyndigheten i anser dock att all egendom som har frånhänts ägarengenom brott bör omfattas. Myndigheten anmärker att en regel som skiljer påtillgripen egendom och icke tillgripen egendom ur målsägandens synvinkel kanframstå som orättvis och oförståelig. Även ochRikspolisstyrelsen anser, dock utan att föreslå någon ändring i utredningensförslag, att det kan vara svårt för en målsägande att förstå gränsdragningenmellan egendom som är tillgripen och egendom som inte är det. Institutet försjö- och annan transporträtt vid är av samma uppfattning. menar att det såvitt gällermotorfordon inte bör spela någon roll hur den ursprunglige ägaren har blivit avmed egendomen för att vindikationsprincipen skall bli tillämplig. förordar ett utvidgat tillämpningsområde och framhålleratt det saknas anledning att behandla kulturföremål olika beroende på hur detgick till när de kom i orätta händer. Vidare anser atträtten att kräva tillbaka egendomen bör kunna tillkomma även annan än ägaren och pekar i detta sammanhang på att det finns föremål, bl.a. på museer, vilkasägare är okänd.Skälen för regeringens förslagGodtrosförvärvNär en person förvärvar egendom, t.ex. genom köp, från någon som saknar rätt att förfoga över den och köparen inte bör misstänka säljarens bristandeförfoganderätt brukar man säga att förvärvet görs i god tro.De svenska reglerna om förvärv i god tro har utvecklats successivt medutgångspunkt i två numera upphävda bestämmelser lag, nämligen 11 kap. 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalken. Om en låntagare eller en depositarie utansamtycke sålde, pantsatte eller gav bort ett föremål, hade ägaren enligt dessaparagrafer rätt att lösa tillbaka föremålet. Förelåg svek hos förvärvaren, hadeägaren dock rätt att få tillbaka föremålet utan lösen. Motsatsvis utlästesprincipen att den som i god tro hade tagit emot egendomen inte var skyldig attlämna ifrån sig denna utan lösen. I praxis kom principen att tillämpas även i de fall då ett föremål hade anförtrotts någon på något annat sätt än genom ett lån eller en deposition, t.ex. genom en pantsättning, för reparation eller enligtett hyresavtal. I fråga om stöldgods gällde däremot att ägaren hade rätt attutan lösen få tillbaka egendomen även från en godtroende förvärvare. I 49 kap. 2 § missgärningabalken gavs regler om processen mot en misstänkt tjuv. Dessaregler byggde på principen att den misstänkte skulle "göra sig urtjuva" genomatt leda sitt förvärv till en fångesman eller styrka sitt köp med vittnen. Omden misstänkte fullgjorde denna skyldighet, var han "saklös", dvs. fri frånstraffrättsligt ansvar.Inom rättsvetenskapen kom emellertid uttrycket saklös med tiden att misstolkasså att den misstänkte även fick behålla det omtvistade tjuvgodset så snart hankunde styrka sitt förvärv med vittnen, något som inte hade varit lagstiftarensavsikt. Denna missuppfattning ledde till den osäkerhet hos domstolarna sompräglade rättspraxis beträffande möjligheten att göra godtrosförvärv avstöldgods (se SOU 1984:16 s. 56 f. och , Från lagtolkning tilllagstiftning, och godtrosförvärven, s. 24 f.). Rättsläget varoklart ända till dess att i två snarlika rättsfall om stulna hästar slog fast att den ursprunglige ägaren var skyldigatt betala lösen för att få tillbaka sin häst från en godtroende förvärvare.Dessa rättsfall låg till grund för den rättspraxis som sedan utvecklades och som innebar att det var möjligt att göra godtrosförvärv även av stöldgods.Under 1960-talet försökte man i nordiskt samarbete att åstadkomma nordiskrättslikhet kring förutsättningarna för godtrosförvärv. Enighet kunde inteuppnås, främst på grund av att det inte gick att nå en samsyn om vad som skullegälla i fråga om möjligheten att göra godtrosförvärv av stöldgods. I ,och var det - i motsats till vad som alltså gällde i -inte möjligt att göra godtrosförvärv i detta fall.I mitten av 1980-talet lade en utredning fram ett förslag till en svensk lag omgodtrosförvärv av lösöre. Förslaget innebar huvudsakligen en kodifiering av denpraxis som hade utvecklats. Lagförslaget kom att resultera i den nu gällandelagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre (godtrosförvärvslagen), som träddei kraft den 1 januari 1987.Lagens innehåll kan översiktligt sammanfattas enligt följande. Har någonförvärvat lösöre genom överlåtelse från någon annan som hade egendomen i sinbesittning men varken var ägare till den eller behörig att förfoga över den pådet sätt som skett, får förvärvaren äganderätt till egendomen, om han har fåttden i sin besittning och var i god tro. En förvärvare skall anses ha varit i god tro endast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, de förhållandenunder vilka den utbjöds och omständigheterna i övrigt var sådana att förvärvaren inte borde ha misstänkt att överlåtaren saknade rätt att förfoga överegendomen. Den som på grund av någon annans godtrosförvärv har förloratäganderätten har rätt att få tillbaka egendomen bara mot lösen. Lösenbeloppetskall motsvara den nye ägarens kostnader för förvärv av egendomen och dessförbättring.I fråga om lösöre avgörs alltså konflikten mellan den ursprunglige ägaren ochden godtroende förvärvaren på så sätt att förvärvaren får en rättsligt skyddadäganderätt till egendomen. Förvärvaren gör ett s.k. exstinktivt förvärv(exstinktionsprincipen). Denna ordning har samband med den rättsliga betydelseman i svensk rätt ger åt det faktiska innehavet (en redovisning av detta finns i prop. 2001/02:134 s. 72 f.).Alternativet till exstinktionsprincipen är vindikationsprincipen. Den innebäratt den ursprunglige ägarens äganderätt består även om förvärvaren är i god tro. Den ursprunglige ägaren har således enligt denna princip en rätt att fåtillbaka egendomen utan att betala någon lösen.Förvärv i god tro av stöldgodsEnligt godtrosförvärvslagen spelar det inte någon roll på vilket sätt denursprunglige ägaren har blivit av med egendomen. Det är således möjligt att göra godtrosförvärv även av stöldgods. Lagen har länge kritiserats på denna punkt.Kritikerna menar att denna möjlighet förmedlar en bild till allmänheten attlagen underlättar handeln med stöldgods. Allmänheten kan då få intrycket attlagen inte motverkar brottslighet utan snarare bidrar till den genom att utgöraett stöd för en marknad för stöldgods. Till detta kommer att den ursprungligeägaren har kunnat få det beskedet att han måste betala lösen för att fåegendomen åter om han inte kan bevisa att förvärvaren inte var i god tro. Dessaförhållanden har bidragit till att det bland allmänheten är en vanligmissuppfattning att det är lätt att göra godtrosförvärv.I själva verket ställer godtrosförvärvslagen höga krav för att någon skall anses vara i god tro.