prop · GP0399 · 2002-02-19 00:00:00 — Enligt artiklarna 4 och 5 skall också juridiska personer, under vissa förutsättningar, kunna hållas ansvariga och ådömas i vart fall administrativa avgifter eller straffrättsliga böter för brott som har begåtts till deras förmån av personer som är verksamma i den juridiska personen. Något krav på att införa straffrättsligt ansvar för juridiska personer föreligger inte. Artikel 4 punkt 1 anger att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att juridiska personer kan ställas till ansvar för brott som avses rambeslutet och som begås till deras förmån av en person som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personens Prop. 2001/02:99 organisation grundad på a)befogenhet att företräda den juridiska personen, eller b)befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller c)befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen. Artikel 4 punkt 2 föreskriver att varje medlemsstat därutöver skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att juridiska personer kan ställas till ansvar när brister i övervakning eller kontroll som skall utföras av en sådan person som avses i punkt 1 har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att begå ett brott som avses i artiklarna 1, 2 och 3 till förmån för den juridiska personen. Artikel 4 punkt 3 anger att den juridiska personens ansvar enligt punkterna 1 och 2 inte skall utesluta lagföring av fysiska personer som är gärningsmän, anstiftare eller medhjälpare till de brott som avses i rambeslutet. I artikel 4 punkt 4 anges att i detta rambeslut avses med juridisk person varje enhet som har denna ställning enligt tillämplig lagstiftning, med undantag av stater eller andra offentliga organ vid utövandet av de befogenheter som de har i egenskap av statsmakter samt internationella offentliga organisationer. Artikel 5 föreskriver att varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att en juridisk person som anses ansvarig i enlighet med artikel 4 omfattas av effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, som skall innefatta bötesstraff eller administrativa avgifter och som får innefatta andra påföljder, såsom a)fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd, b)tillfälligt eller permanent näringsförbud, c)rättslig övervakning, d)rättsligt beslut om avveckling av verksamheten, e)tillfällig eller permanent stängning av inrättningar som har använts för att begå brottet. Gällande svenska bestämmelser avseende ansvar för juridiska personer Reglerna om företagsbot i 36 kap. 710 §§ motsvarar de krav som ställs i rambeslutet. Institutet företagsbot täcker nämligen alla brott som begås i näringsverksamheten, oavsett om det är ett brottsbalksbrott eller ett brott inom specialstraffrätten. Motsvarande bestämmelser om ansvar och påföljder för juridiska personer finns också i redan antagna rambeslut inom ramen för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor, bl.a. i EU:s rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron (EGT L 140, , s. 1). I samband med att godkände det rambeslutet gjordes den bedömningen att reglerna om företagsbot motsvarar de krav som ställs i rambeslutet (prop. 1999/2000:85, bet. 1999/2000:JuU20, rskr. 1999/2000:217). Artikel 6 Behörighet och åtal En medlemsstat skall enligt punkt 1 fastställa sin behörighet att väcka åtal och döma i fall som gäller sådana brott som omfattas av rambeslutet i tre situationer: a)när gärningen helt eller delvis begåtts på medlemsstatens territorium b)när gärningsmannen är medborgare i medlemsstaten c)när gärningen begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad inom medlemsstatens territorium. Enligt punkt 2 får dock en medlemsstat besluta att den inte kommer att tillämpa eller endast i särskilda fall eller under särskilda omständigheter kommer att tillämpa bestämmelserna om behörighet som anges i punkt 1 b och c när brottet har begåtts utanför dess territorium. En medlemsstat som enligt sin lagstiftning inte utlämnar sina egna medborgare skall, enligt punkt 3, vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa sin behörighet över och i tillämpliga fall lagföra de brott som avses i artiklarna 1, 2 och 3 som har begåtts av dess egna medborgare utanför dess territorium. I punkt 4 anges att medlemsstater som beslutar att tillämpa bestämmelserna i punkt 2 skall underrätta rådets generalsekretariat och kommissionen om detta, i tillämpliga fall med uppgift om i vilka särskilda fall eller under vilka särskilda omständigheter som beslutet gäller. Gällande svenska behörighets- och åtalsbestämmelser Tillämpligheten av svensk lag regleras i huvudsak i 2 kap. . Bestämmelser om utlämning finns i lagen (1957:668) om utlämning för brott och i lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . Svensk domsrätt bedöms föreligga i samtliga de fall där medlemsstaterna enligt rambeslutet ovillkorligen skall kunna utöva domsrätt. Det gäller även i de fall brottet har begåtts av en svensk medborgare i en annan medlemsstat. har ratificerat EU- konvention om utlämning, som bl.a. innehåller bestämmelser som innebär att svenska medborgare under vissa förutsättningar skall kunna utlämnas till en annan medlemsstat. De lagändringar som krävs enligt konventionen har trätt i kraft (prop. 2000/01:83, bet. 2000/01:JuU26, rskr. 2000/01:281). Bestämmelserna i rambeslutet torde därför inte kräva någon ändring av svensk lag. Det kan nämnas att har föreslagit ett slopande av kravet på dubbel straffbarhet för svensk jurisdiktion för utomlands begångna brott för bl.a. de föreslagna nya bestämmelserna om människohandel för sexuella ändamål (se avsnitt 5). 4.7 Artikel 7 Skydd av och hjälp till brottsoffer Enligt punkt 1 skall medlemsstaterna fastställa att utredningar om eller lagföring av brott som omfattas av detta rambeslut inte skall vara beroende av att den person som utsatts för brottet själv rapporterar eller anmäler det, åtminstone i sådana fall där gärningen helt eller delvis Prop. 2001/02:99 begåtts på medlemsstatens territorium. Enligt punkt 2 bör barn som blir offer för ett brott enligt artikel 1 anses som särskilt utsatta brottsoffer enligt artiklarna 2.2, 8.4 och 14.1 i rambeslutet av om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden (EGT L 82 , 22.03.2001, s. 1 4). Enligt punkt 3 skall varje medlemsstat om offret är ett barn vidta alla möjliga åtgärder för att garantera barnets familj lämpligt stöd. I synnerhet skall varje medlemsstat, där det är lämpligt och möjligt, tillämpa artikel 4 i rambeslutet om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden på den familj som det hänvisas till. Enligt artikel 2.2 i rambeslutet om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden skall varje medlemsstat se till att särskilt utsatta brottsoffer får den särskilda behandling som på bästa sätt motsvarar deras situation. Enligt artikel 8.4 skall varje medlemsstat, när det är nödvändigt att skydda brottsoffer, särskilt de mest utsatta, mot följderna av att vittna offentligt se till att de genom domstolsbeslut kan få vittna under sådana förhållanden som gör det möjligt att uppnå detta syfte, på varje sätt som är lämpligt och förenligt med de grundläggande principerna i lagstiftningen. Enligt artikel 14.1 skall varje medlemsstat genom sina offentliga organ eller genom att finansiera organisationer till stöd för brottsoffer, uppmuntra initiativ som gör det möjligt för personer som medverkar i rättsliga förfaranden eller som på annat sätt har kontakt med brottsoffren att få en lämplig utbildning med särskild tonvikt vid de mest utsatta gruppernas behov. Detta skall enligt artikel 14.2 särskilt gälla personal inom polisen och yrkesverksamma inom rättsväsendet. Artikel 4 behandlar brottsoffers rätt till information i vissa avseenden. Gällande svenska bestämmelser om skydd av och hjälp till brottsoffer När rambeslutet om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden antogs gjordes bedömningen att detta rambeslut inte krävde lagändringar i . Någon annan bedömning görs inte nu i fråga om punkterna 2 och 3 i artikel 7 i rambeslutet om åtgärder för att bekämpa människohandel. Det kan tilläggas att gärningarna faller i allt väsentligt under allmänt åtal enligt svensk rätt i den utsträckning de omfattas av gällande straffbestämmelser. Artikeln reglerar när medlemsstaterna senast skall ha genomfört rambeslutet i den nationella lagstiftningen och inom vilka tidsfrister de till unionens institutioner skall ha överlämnat texterna till de bestämmelser som omsätter skyldigheterna i rambeslutet till nationell lagstiftning. Av punkt 1 följer att medlemsstaterna skall ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa bestämmelserna i rambeslutet senast efter det att rambeslutet formellt har antagits av rådet. Enligt punkt 2 skall de senast överlämna texten till de bestämmelser som införlivar rambeslutet i deras nationella lagstiftning till rådets generalsekretariat Prop. 2001/02:99 och till kommissionen. Rådet skall , på grundval av en rapport upprättad mot bakgrund av den information som medlemsstaterna lämnat och en skriftlig rapport från kommissionen, bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa rambeslutet. 4.9Artikel 9 Upphävande av gemensam åtgärd 97/154/RIF Enligt artikel 9 skall rambeslutet upphäva den tidigare gemensamma åtgärden 97/154/RIF av (EGT L 63, ) såvitt den avser människohandel. Enligt artikel 10 skall rambeslutet vara tillämpligt på . Enligt artikel 11 skall rambeslutet träda i kraft som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Dessa artiklar har inte beröring på frågan om svensk lagstiftning. Regeringens bedömning: Svensk lagstiftning uppfyller till övervägande del de krav som följer av rambeslutet. artiklarna 1, 2 och 3 i utkastet till rambeslut kommer dock att föranleda lagändringar i fråga om kriminaliseringens omfattning och Skälen för regeringens bedömning: Rambeslutets bestämmelser om vad som skall utgöra straffbar människohandel knyter nära an till definitionerna i FN:s protokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn. FN-protokollet och rambeslutet ställer upp minimiregler. så önskar kan alltså gå längre. Rambeslutet föregriper alltså inte kommande svensk lagstiftning annat än som en miniminivå. sammanhanget bör nämnas att artikel 4 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () förbjuder slaveri, träldom, tvångsarbete och annat påtvingat arbete. konventionen, med de ändringar och tillägg som gjorts genom tilläggsprotokoll, som lag i . Enligt 2 kap. 23 § regeringsformen får dessutom lag eller annan föreskrift inte meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. I punkt 3 i den nämnda artikeln anges fyra kategorier av arbetsplikt som undantas från förbudet. Undantaget är närmast att förstå som en precisering av att dessa former inte omfattas av uttrycken slaveri, träldom, tvångsarbete och annat påtvingat arbete. Motsvarande bestämmelser finns också i Internationella arbetsorganisationen konvention (nr 29) om tvångsarbete liksom i FN-protokollet och dess s.k. interpretative notes, varifrån rambeslutets bestämmelser har hämtat inspiration. Uttrycken skall inte heller uppfattas på något annat sätt i rambeslutet. I uttrycket tvångsarbete ligger att arbetet utförs av arbetaren mot hans eller hennes vilja och ett krav på att arbetet som skall utföras är orättfärdigt eller innefattar ett element av förtryck eller att arbetet innebär en påfrestning som skulle kunna undvikas. Människohandel som brottstyp kan sägas vara en form av kedjebrottslighet av mycket komplex natur. Brottsligheten kan organiseras på olika sätt, med fler eller färre länkar i kedjan. Människohandelns karaktär och komplexitet beaktas inte fullt ut i den svenska lagstiftningen. En tillämpning av de olika gällande svenska bestämmelser som kan bli aktuella är till exempel ofta beroende av någon ytterligare omständighet utöver dem som anges i rambeslutet. En skillnad i förhållande till rambeslutets bestämmelser är exempelvis att vissa svenska straffbestämmelser förutsätter att en viss effekt skall ha inträtt. Vidare kan sådana gärningar som enligt rambeslutet skall medföra ansvar för gärningsmannaskap för det fullbordade brottet människohandel enligt de svenska reglerna ibland endast bedömas som förbrott eller annat slags medverkan till brott. Vissa gärningar kan, beroende av vad som framstår som närmast tillfälligheter eller ansvarsfördelning mellan de olika länkarna i kedjan, bli att bedöma som icke straffbara former av förbrott till förbrott eller förbrott till medverkan. En kriminalisering av människohandelns alla led i enlighet med rambeslutet och FN-protokollet får alltså anses vara mer vidsträckt än vad som är fallet enligt de gällande svenska straffbestämmelserna. Straffskalorna enligt de svenska bestämmelser som kan bli tillämpliga är också i flera fall otillräckliga. Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att rambeslutet föranleder behov av att i införa dels särskilda människohandelsbrott med ett vidsträckt ansvar för gärningsmannaskap och stränga straffskalor, dels en kriminalisering av olika former av förbrott till dem. Som nämnts har lagt fram förslag till två olika straffbestämmelser om människohandel för sexuella ändamål. Förslagen har fått ett i huvudsak positivt bemötande från remissinstanserna. Kommitténs förslag tar dock sikte på endast sådan människohandel som syftar till sexuell exploatering och endast på sådana fall där handeln är gränsöverskridande. Ett genomförande av kommitténs förslag är alltså inte tillräckligt för att fullt ut uppfylla åtagandena enligt nu aktuellt utkast till rambeslut. Härtill kommer de lagstiftningsåtgärder som kan komma att aktualiseras vid en ratifikation av FN:s protokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, och det fakultativa protokollet till angående handel med barn, barnprostitution och barnpornografi. Det är mot denna bakgrund ännu för tidigt att i detalj kunna ange utformningen av en framtida kriminalisering av människohandel som är tillräcklig för att i alla delar uppfylla rambeslutet. I detta sammanhang bör dock nämnas att regeringen beslutar om Prop. 2001/02:99 en remiss till Lagrådet med förslag till en ny straffbestämmelse om människohandel för sexuella ändamål. Lagrådsremissen grundas på förslagen års (avsnitt 3.4) och skall ses som ett första steg i riktning mot att skapa ett fullständigt straffrättsligt skydd mot alla former av människohandel. I remissen föreslår regeringen att ett nytt brott benämnt människohandel för sexuella ändamål införs i . Det föreslagna brottet tar endast sikte på sådan gränsöverskridande handel med människor som syftar till att dessa skall utsättas för brott enligt 6 kap. 1, 2, 3 eller 4 §§ , utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller annars på liknande sätt utnyttjas för sexuella ändamål. Vidare föreslås att försök, förberedelse och stämpling till människohandel för sexuella ändamål liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott kriminaliseras. Straffet föreslås vara fängelse, lägst två och högst eller, om brottet är mindre grovt, fängelse i högst . Frågan om vilka lagändringar som behövs för att uppfylla de åtaganden som följer av rambeslutet behandlas inte i remissen. Regeringens förslag: godkänner utkastet till rambeslut om åtgärder för att bekämpa människohandel. Skälen för regeringens förslag: Handel med människor utgör en oacceptabel företeelse som måste bekämpas. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i anges (slutsats 48) att när det gäller nationell straffrätt bör insatserna inom EU för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett första skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer med särskild betydelse, bl.a. människohandel. tillmötesgår stats- och regeringschefernas uttalande i denna del. Arbetet mot människohandel var en av de högst prioriterade frågorna för under ordförandeskapet i . på arbetet för att få till stånd ett effektivt polisiärt och rättsligt samarbete för att bekämpa människohandeln. Att åstadkomma en ny, förbättrad EU- gemensam lagstiftning mot människohandel var ett viktigt led i det svenska ordförandeskapets strategi. Förhandlingsresultatet stämmer också väl överens med Det ligger också, inom sitt tillämpningsområde, väl i linje med det internationella arbetet på området i övrigt. stämmer det också överens med vad har Rambeslutet går dock längre än kommitténs förslag i det att rambeslutet dels tar sikte på sådan människohandel som syftar till arbetskraftsexploatering, dels även sådan människohandel som äger rum inom ett och samma lands gränser. Rambeslutet kan förväntas antas så snart samtliga medlemsstater har kunnat förankra det i sina nationella parlament och till följd därav kunnat häva sina nationella parlamentsförbehåll. Enhällighet krävs för ett Medlemsstaterna skall därefter genomföra bestämmelserna i rambeslutet senast från det formella antagandet av EU:s Prop. 2001/02:99 ministerråd. Regeringen anser att bör verka för att rambeslutet antas. Eftersom ett rambeslut enligt artikel 34.2 b i Fördraget om Europeiska unionen är bindande för medlemsstaterna och då det nu aktuella rambeslutet innehåller bestämmelser som föranleder ändring av lag, krävs godkännande innan röstar för ett antagande av rambeslutet i ministerrådet. Som redovisats i föregående avsnitt är människohandel som brottstyp av komplex natur. Utformningen av de straffbestämmelser som krävs för att till alla delar genomföra rambeslutet kräver därför noggranna överväganden. Förslaget till straffbestämmelser års är ägnade att delvis uppfylla kravet på kriminalisering enligt rambeslutet. Som angetts i föregående avsnitt beslutar regeringen denna dag en lagrådsremiss grundad på kommitténs förslag i denna del. I övriga delar saknas emellertid beredningsunderlag. Arbetet med att ta fram ett sådant underlag bör ges tid för att en grundlig analys av relevanta frågeställningar skall hinna genomföras. Av dessa skäl tar regeringen i detta sammanhang endast upp frågan om godkännande av utkast till rambeslut. Regeringen avser således att återkomma vid senare tillfälle med förslag till lagstiftning. 7 Ekonomiska och andra konsekvenser Behovet av att överväga lagändringar är som sagt förutsett. Regeringen gör bedömningen att antagandet av EU:s kommande rambeslut inte föranleder några ökade kostnader för staten. om åtgärder för att bekämpa människohandel1 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 29 och 31 e och 34.2 b i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av yttrande2, och av följande skäl: (1)I rådets och kommissionens handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa3, i slutsatserna från i den och från i , enligt förteckningen på resultattavlan4 samt Europeiska parlamentets resolution av nämns eller efterlyses lagstiftningsåtgärder mot människohandel inklusive gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder. (2)Den gemensamma åtgärden av om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn1 bör följas upp med ytterligare lagstiftningsåtgärder som syftar till att komma till rätta med skillnaderna i rättsliga tillvägagångssätt i medlemsstaterna och som bidrar till utveckling av ett effektivt samarbete mellan rättsvårdande myndigheter och organ för att bekämpa människohandel. (3)Människohandel utgör en allvarlig kränkning av de grundläggande mänskliga rättigheterna och den mänskliga värdigheten och bedrivs med hänsynslösa metoder såsom övergrepp på och vilseledande av utsatta personer, liksom våld, hot, skuldslaveri och tvång. 1Denna text grundar sig på dokument 12034/01 DROIPEN 80 MIGR 79 + COR 1 (en), i vilken ändringar har införts som godkänts av rådet (13149/01 DROIPEN 88 MIGR 84) och under behandlingen av yttrande. [Ändringar i förhållande till DROIPEN 80 är understrukna.] 2Yttrandet avgavs (har ännu inte offentliggjorts i EGT). 3EGT C 19, 23.1.1999. 4KOM(2000) 167 slutlig, punkt 2.4 (hantering av migrationsströmmar) och punkt 4.3 (bekämpning av vissa former av brottslighet). 5A5-0127/2000. 1 EGT L 63, . (4) FN:s protokoll om förebyggande, stävjande och beivrande av människohandel, särskilt handel med kvinnor och barn, vilket kompletterar konvention om gränsöverskridande organiserad brottslighet är ett viktigt steg mot internationellt samarbete på detta område. (5)Barn är mer sårbara och är löper därför större risk att bli offer för människo- handel. (6)Det viktiga arbete som utförs av internationella organisationer, särskilt , måste kompletteras med insatser av Europeiska unionen. (7)För att komma tillrätta med det allvarliga brottet människohandel måste man använda sig av både enskilda åtgärder i var och en av medlemsstaterna och en övergripande strategi, där definitionen av gemensamma brottsrekvisit i samtliga medlemsstaters straffrätt, inklusive effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, ingår som en integrerad del. I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, inskränker sig detta rambeslut till det minimum som krävs för att målen skall uppnås och går inte utöver vad som är nödvändigt för det syftet. (8)Det är nödvändigt att införa påföljder för gärningsmännen som är tillräckligt stränga för att människohandel skall omfattas av de instrument som redan har antagits i syfte att bekämpa organiserad brottslighet, såsom den gemensamma åtgärden 98/699/RIF1 om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel och av brott och den gemensamma åtgärden 98/733/RIF2 om att göra deltagande i en kriminell organisation i unionens medlemsstater till ett brott. (9)Detta rambeslut bör bidra till att bekämpa och förhindra människohandel genom att komplettera de instrument som antagits av rådet såsom den gemensamma åtgärden 96/700/RIF3 om upprättande av ett program för stöd och utbyte för personer ansvariga för att bekämpa människohandel och sexuellt utnyttjande av barn (STOP), den gemensamma åtgärden 96/748/RIF4 om utvidgning av det uppdrag Europols narkotikaenhet erhållit, rådets och beslut 293/2000/EG5 om att anta ett program för gemenskapens insatser (Daphne-programmet) för förebyggande åtgärder i kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor, den gemensamma åtgärden 98/428/RIF6 om inrättande av ett europeiskt rättsligt nätverk, den gemensamma åtgärden 96/277/RIF7 om en ordning för utbyte av sambandspersoner för att förbättra det rättsliga samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater och den gemensamma åtgärden 98/427/RIF8 om goda rutiner vid inbördes rättshjälp i brottmål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Brott som avser människohandel för arbetskraftsexploatering eller sexuell exploatering 1EGT L 333/1, 9.12.1998, s. 1. 2EGT L 351/1, 29.12.1998, s.1. 3EGT L 322, 12.12.1996. 4EGT L 342, 31.12.1996. 5EGT L 34, . 6EGT L 191/4, , s. 4. 7EGT L 105, 27.4.1996. 8 EGT L 191, . Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att följande handlingar är straffbara: Rekrytering, transport, överföring, hysande, senare mottagande av en person, inbegripet utbyte eller överföring av kontroll över denna person, om a)tvång, våld eller hot, inklusive bortförande, brukas, eller b)svikligt förfarande eller bedrägeri brukas, eller c)maktmissbruk eller utnyttjande av en utsatt belägenhet förekommer, som är av sådan art att personen inte har något annat verkligt eller godtagbart val än att ge efter för det missbruk som utövas, eller