prop · GP03191 · 2002-06-19 00:00:00 — Sekretessgenombrott till förmån för särskilda undersökningarUtredningens förslag om en ny sekretessbrytande bestämmelse för uppgifter somkan antas ha betydelse för en särskild undersökning enligt polisdatalagen(1998:622) eller lagen (2001:85) om behandling av personuppgifter i Tullverketsbrottsbekämpande verksamhet innebär att den myndighet som bedriver den särskilda undersökningen kan begära in uppgifter från andra myndigheter med stöd av 15kap. 5 § sekretesslagen.Med särskild undersökning avses en undersökning i underrättelseverksamhet sominnebär insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge underlagför beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för att förebygga,förhindra eller upptäcka brott. Att det skall vara föreskrivet fängelse eller däröver för den misstänkta brottsligheten innebär att det räcker attfängelse ingår i straffskalan.Ett genomförande av förslaget skulle innebära att den myndighet som bedriver den särskilda undersökningen skulle kunna bedriva undersökningen mer effektivt.Denna ökade effektivitet måste dock vägas mot det integritetsintrång somuppgiftslämnandet skulle innebära. Vid denna avvägning måste beaktas att kravetpå att den särskilda undersökningen skall avse brott, för vilket fängelse i tvåår ingår i straffskalan, inte utgör en särskilt hög tröskel. Som exempel kannämnas att samtliga brott i 11 kap. utom ringa bokföringsbrottuppfyller detta krav. Den sekretessbrytande bestämmelsen har även givits engenerell avfattning, vilket innebär att den omfattar alla typer av brott, intebara sådana brott som brukar hänföras till ekonomisk brottslighet. Som ovan harnämnts innebär vidare en särskild undersökning insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge underlag för beslut om förundersökning ellersärskilda åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott. Även omsamtliga dessa syften är viktiga och angelägna har de en ganska vid omfattning.Med hänsyn till att både den brottskatalog som skulle komma ifråga och de syften för vilka en särskild undersökning kan inledas har en vid omfattning, finnerregeringen att bestämmelsen skulle kunna leda till ett informationsflöde mellanpolismyndigheter, tullmyndigheter och andra myndigheter som inte är godtagbartfrån integritetssynpunkt. Regeringen anser att denna invändning i sig väger såpass tungt att förslaget inte bör genomföras, i vart fall inte i sin nuvarandeutformning.Det finns emellertid även en annan viktig synpunkt som måste beaktas. vid har anfört att utredningens förslagtill sekretessbrytande bestämmelser måste analyseras mot bakgrund av principenom fair trial i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter. Sistnämndaprincip anses innebära att det inte är tillåtet att genom vitesföreläggandentvinga en person att medverka i en brottsutredning om sig själv. På grund häravhar det i taxeringslagen (1990:324), skattebetalningslagen (1997:483), lagen(1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter samt tullagen (1994:1550)införts regler av innebörd att den skattskyldige, om det finns anledning attanta att denne, eller om den skattskyldige är en juridisk person,ställföreträdaren för den skattskyldige, har begått brott, inte får föreläggasvid vite att medverka i myndighetens utredning av en fråga som har samband medden gärning som misstanken avser (prop. 1997/98:10, bet. 1997/98:SkU10, rskr.1997/98:70). En motsvarande bestämmelse har även införts i lagen (2001:1227) omsjälvdeklarationer och kontrolluppgifter.Om t.ex. en skattemyndighet skulle få en begäran från en polismyndighet attlämna sekretessbelagda uppgifter till en särskild undersökning som syftar tillatt skapa underlag till ett beslut att inleda förundersökning får det såledesanses tveksamt om skattemyndigheten därefter skulle kunna använda sig avvitesförelägganden i skatteärendet. Förslaget skulle således kunna innebära attden myndighet som bedriver undersökningen genom sin förfrågan om utfående avuppgifter avhänder den myndighet som förfogar över uppgifterna möjligheten attanvända sig av ett verktyg som sistnämnda myndighet kan behöva i sin primäraverksamhet. Med hänsyn till att det här rör sig om en undersökning där det ännuinte kan antas att brott som hör under allmän åtal har förövats (jfr 3 §polisdatalagen och 23 kap. 1 § ) kan man ifrågasätta om detta är önskvärt. Det måste här bli fråga om en avvägning dels mellan hänsynen till den enskildes integritet och myndigheternas behov av uppgifter för sin verksamhet,men även en avvägning mellan olika myndigheters intressen av att bedriva sinverksamhet effektivt. Om det under handläggningen av ett skatteärende uppstårmisstankar om brott som är tillräckligt konkreta har skattemyndigheten enligtgällande reglering möjlighet att på eget initiativ lämna uppgifter till debrottsutredande myndigheterna med tillämpning av 14 kap. 2 § fjärde stycket.Myndigheten kan t.o.m. ha en skyldighet att anmäla misstankarna, jfruppgiftsskyldigheten enligt 17 § skattebrottslagen (1971:69).Regeringen anser att frågan måste övervägas vidare under beaktande av de ovananförda synpunkterna. Sådana överväganden kommer att ske inom ramen för denfortsatta beredningen av betänkande.4.8 Informationsutbyte med konkursförvaltare m.m.4.8.1 BakgrundSkattemyndigheterna har enligt 9 kap. 1-2 §§ fjärde styckena sekretesslagenmöjlighet att utan hinder av sekretess lämna en uppgift ur enrevisionspromemoria till konkursförvaltaren i den reviderades konkurs. För attde uppgifter som en skattemyndighet lämnar till en konkursförvaltare medtillämpning av 9 kap. 1-2 §§ inte skall vara helt utan skydd efter det att dehar lämnats till konkursförvaltaren får enligt 14 kap. 10 § första stycket 3 psekretesslagen en myndighet vid utlämnandet uppställa förbehåll som inskränkerkonkursförvaltarens rätt att lämna uppgiften vidare eller att utnyttjauppgiften. Sådant förbehåll får dock enligt 14 kap. 10 § fjärde stycket inteinnebära ett förbud att använda uppgiften om den behövs för att förvaltarenskall kunna fullgöra de uppgifter som åvilar honom i konkursen. att lämna upplysningar till rätten, borgenärer, granskningsmän,konkursgäldenärer eller tillsynsmyndigheten, 7 kap. 9 § konkurslagen (1987:672), eller att anmäla brottsmisstanke till åklagare, 7 kap. 16 § samma lag.Utredningen har föreslagit att konkursförvaltarens upplysnings-skyldighet ivisst avseende skall förskjutas tidsmässigt, att tillämpningsområdet för debefintliga sekretessbrytande reglerna i 9 kap. 1-2 §§ skall utvidgas till attavse uppgifter i ett revisionsärende samt att en ny sekretessbrytandebestämmelse till förmån för konkursförvaltare avseende uppgifter urförundersökning skall införas. Nedan kommer dessa förslag att behandlas i denordning de angivits.4.8.2 Konkursförvaltares upplysningsskyldighetRegeringens förslag: Konkursförvaltares skyldighet gentemot borgenärer,granskningsmän eller gäldenären att på begäran lämna upplysningar om boet ochdess förvaltning skall, såvitt gäller uppgift om att han till åklagare haranmält brottsmisstankar eller misstankar om att näringsförbud kan komma ifråga,förskjutas tidsmässigt till dess konkursförvaltaren avger slutredovisning.Konkursförvaltarens skyldighet att lämna sådana uppgifter i förvaltarberättelsen upphävs.Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens förslagbortsett från att utredningens förslag innebär att uppgiftsskyldighetenförskjuts även i förhållande till tillsynsmyndigheten och rätten.Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig har de flesta,däribland , tillstyrkt förslaget ellerlämnat det utan erinran. anser att konkursförvaltarensbefintliga upplysningsskyldighet bör ersättas med en bestämmelse som gerförvaltaren utrymme att själv bedöma om en uppgift om att anmälan till åklagarehar skett bör lämnas. i anser att förslaget börbegränsas så att uppgiftsskyldigheten inte förskjuts tidsmässigt i förhållandetill tillsynsmyndigheten i konkurs. i får anses dela sistnämnda uppfattning. , som delar de två sistnämndaremissinstansernas uppfattning, avstyrker förslaget. Verket anser att det ändåkommer att framgå av förvaltarberättelsen och andra offentliga handlingar attbrott misstänks.BakgrundEnligt 7 kap. 16 § konkurslagen skall konkursförvaltaren, om han finner attgäldenären kan misstänkas för något brott som avses i 11 kap. ,underrätta allmän åklagare om det och ange grunden för misstanken.Detsamma gäller om gäldenären har drivit näringsverksamhet och det underkonkursförvaltningen kommer fram att gäldenären kan misstänkas för något brottav icke ringa beskaffenhet som har samband med verksamheten. Kan det misstänkasatt gäldenären, eller om denne är en juridisk person, någon sådanställföreträdare som avses i 4 § lagen (1986:436) om näringsförbud, har förfarit på ett sådant sätt att näringsförbud kan komma i fråga skall förvaltarenomedelbart underrätta åklagaren om detta och ange grunden för misstanken.Av förvaltarberättelsen skall det enligt 7 kap. 15 § första stycket 5konkurslagen framgå om anmälan om misstanke om brott eller om sådant förfarandesom kan föranleda näringsförbud har gjorts till åklagare. Förvaltarberättelsenskall avlämnas och senast från konkursbeslutet. Den skallskickas till rätten, tillsynsmyndigheten och varje borgenär som behöver den.Till slutredovisningen skall konkursförvaltaren enligt 7 kap. 17 § bifoga enredogörelse för de åtgärder som han har vidtagit för att efterforska sådanabrottsliga gärningar och sådant förfarande som avses i 7 kap. 16 § samtresultatet av dessa efterforskningar.Konkursförvaltaren skall enligt 7 kap. 9 § på begäran lämna upplysningar om boet och dess förvaltning till rätten, borgenärer, granskningsmän, gäldenären ellertillsynsmyndigheten. Bestämmelsen innebär ingen skyldighet att lämna uthandlingar. Bestämmelsen torde dock kunna tolkas så att en konkursförvaltare som under utredningen finner att gäldenären kan misstänkas för brott ibland kanvara tvungen att på begäran lämna upplysningar härom bl.a. till gäldenären ochborgenärerna (prop. 1995/96:127 s 21).Skälen för regeringes förslagKonkursförvaltaren spelar en viktig roll när det gäller bekämpningen avekonomisk brottslighet. Det är inte sällan denne som upptäcker och anmälermisstänkta fall av ekonomisk brottslighet. Som har framgått ovan kan dockkonkursförvaltaren ibland vara tvungen att på begäran lämna upplysningar häromtill bl.a. gäldenären och borgenärerna.Ekosekretessutredningen har föreslagit att konkursförvaltarnasupplysningsskyldighet gentemot rätten, borgenärer, granskningsmän, gäldenärenoch tillsynsmyndigheten skall, såvitt avser uppgifter om brottsmisstankar,förskjutas tidsmässigt till dess att det är dags att avge slutredovisning. Somskäl härför har utredningen anfört bl.a. att upplysningsskyldigheten i dettaavseende kan försvåra en senare förundersökning. I förhållande till borgenäreroch gäldenären anser utredningen att förslaget enbart skulle medföra att deförsätts i samma läge som målsägande respektive misstänkta vid andra typer avbrottsmisstankar, dvs. att uppgift om brottsmisstanke får spridning först närutredningen har bedrivits och det är risk för att utredningen försvåras om misstanken blir offentlig. Utredningen anser att gäldenärens,borgenärers, granskningsmäns, tillsynsmyndighetens och rättens behov av att tadel av dessa uppgifter tillgodoses på ett tillfredställande sätt genom denredogörelse som konkursförvaltaren är skyldig att bifoga slutredovisningenavseende de åtgärder denne har vidtagit för att efterforska sådana gärningar och förfaranden som avses i 7 kap. 16 § konkurslagen samt resultatet av dessaefterforskningar.Regeringen anser i likhet med utredningen att det är angeläget att inte enbrottsutredning med anknytning till konkursen försvåras av attkonkursförvaltaren på ett alltför tidigt stadium åläggs en upplysningsskyldighet gentemot gäldenären m.fl. när det gäller uppgifter om misstankar om brott.Regeringen anser vidare att gäldenärens, borgenärers och granskningsmäns behovav att ta del av dessa uppgifter får anses tillgodosedda på etttillfredställande sätt genom den redogörelse som konkursförvaltaren är skyldigatt bifoga slutredovisningen enligt 7 kap. 17 § konkurslagen. Det övervägandeantalet remissinstanser, däribland , harockså tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot utredningens förslag.Riksskatteverket och kronofogdemyndigheterna i och har dock invänt att konkursförvaltarens upplysningsskyldighet inte bör förskjutastidsmässigt i förhållande till tillsynsmyndigheten i konkurs (TSM).TSM skall enligt 7 kap. 27 § övervaka att förvaltningen bedrivs på ettändamålsenligt sätt i överensstämmelse med konkurslagen och andra författningar. I rekommendationer m.m. om tillsynsverksamheten vidkronofogdemyndigheternas enheter för tillsyn i konkurser (RSV Ex 1999:2) uttalas det att tillsynsmyndigheten bör vara aktiv under hela konkursförfarandet. Somnämnts ovan i kapitel 4.2. har TSM också en subsidiär skyldighet att snarastgöra en anmälan om näringsförbud till åklagaren om konkursförvaltaren inte hargjort någon sådan och det finns anledning till det. Konkursförvaltarensupplysningsskyldighet bör således inte förskjutas tidsmässigt i förhållande till TSM. Frågan är då om det är meningsfullt att genomföra förslaget omupplysningsskyldigheten gentemot TSM bibehålls intakt. TSM har nämligen i likhet med konkursförvaltaren en upplysningsskyldighet gentemot rätten, borgenärer,granskningsmän och gäldenären (28 § konkurslagen).Enligt 5 kap. 1 § tredje stycket sekretesslagen gäller sekretess hos TSM föruppgifter om misstankar om att gäldenären har begått brott som har samband meddennes näringsverksamhet (jfr förslaget om utvidgning av denna bestämmelsestillämpningsområde i kapitel 4.2 ovan). Denna sekretess gäller till skydd förmyndigheters verksamhet att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott ochbestår så länge det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. Vidare gäller undersamma förutsättningar sekretess enligt 5 kap. 1 § första stycket 3 för uppgiftsom hänför sig till verksamhet som rör utredning i frågor om näringsförbud.Sekretessen enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen gäller även gentemot gäldenären och genombryts, till skillnad från sekretessen till skydd för enskild i 8 kap. 19 § sekretesslagen, inte av TSM:s upplysningsskyldighet enligt 28 § konkurslagen.Det finns i och för sig en sekretessbrytande bestämmelse i 14 kap. 5 §sekretesslagen, vilken reglerar kollisionen mellan sekretessregler ochbestämmelser om partsinsyn. Denna bestämmelse får emellertid bara betydelse iförhållandet mellan TSM och gäldenären för det fall uppgifterna frånkonkursförvaltaren medför att ett ärende påbörjas hos myndigheten med gäldenären som part (jfr prop. 1995/96:127 s 21).Mot bakgrund av ovanstående anser regeringen att förslaget om tidsmässigförskjutning av konkursförvaltarens upplysningsskyldighet i förhållande tillgäldenären, borgenärer och granskningsmän inte förlorar sitt syfte även omupplysningsskyldigheten bibehålls intakt gentemot TSM.När det gäller konkursförvaltares upplysningsskyldighet gentemot rätten görregeringen följande bedömning. Det kan finnas fall där rätten behöverupplysningar från konkursförvaltaren som indirekt kan leda till uppgifter om att denne anmält brottsmisstanke till åklagaren. Rätten behöver t.ex. upplysningarom en konkursförvaltares arbetsinsatser för att kunna bestämma förvaltarensarvode (14 kap. 4 och 6 §§ konkurslagen). En förvaltare får enligt 11 § intelyfta sitt arvode förrän han har avgivit slutredovisningen för sin förvaltning.Under vissa förutsättningar får dock rätten tillerkänna förvaltaren skäligtbelopp att utgå i förskott innan slutligt arvode bestäms (12 §). Till enframställning om förskott skall bl.a. bifogas en redogörelse över det arbete som uppdraget har medfört. I normalfallet får således rättens behov av uppgifter om det av en konkursförvaltare nedlagda arbetet avseende t.ex. en anmälan enligt 7 kap. 16 § konkurslagen anses tillgodosett genom den redogörelse fördessa åtgärder som bifogas slutredovisningen. I de fall en konkursförvaltarebegär förskott på arvodet bör dock rätten ha möjlighet att ställa de frågor somrätten anser är befogade för att kunna ta ställning till frågan om förskott.Konkursförvaltares upplysningsskyldighet bör med anledning av ovanståendebibehållas intakt även gentemot rätten. Regeringen anser dock att de fall dårätten kan ha anledning att ställa frågor om en anmälan enligt 7 kap. 16 § föredet att slutredovisning har avgivits inte kan anses vara så frekventförekommande att ett bibehållande av konkursförvaltares upplysningsskyldighetgentemot rätten i detta avseende skulle medföra att förslaget om tidsmässigförskjutning av konkursförvaltarens upplysningsskyldighet i förhållande tillgäldenären, borgenärer och granskningsmän skulle förlora sitt syfte.Mot bakgrund av vad som anförts ovan anser regeringen att förslaget börgenomföras med ovan nämnda inskränkningar.Enligt 7 kap. 15 § första stycket 5 konkurslagen skall konkursförvaltaren iförvaltarberättelsen i förekommande fall ange om misstanke om brott som avses i11 kap. eller om sådant förfarande som kan föranleda näringsförbudenligt 2 § lagen om (1986:436) om näringsförbud har anmälts till åklagaren. Medanledning av förslaget att konkursförvaltarens upplysningsskyldighet skallförskjutas tidsmässigt till slutredovisningen såvitt avser uppgifter om anmälanenligt 7 kap. 16 §, bör förvaltarens skyldighet att i förvaltarberättelsenlämna en sådan upplysning som avses i 7 kap. 15 § första stycket 5 upphävas.4.8.3 Utvidgade sekretessbrytande bestämmelser i skattemyndighets fiskalaverksamhetRegeringens förslag: De sekretessbrytande bestämmelserna i sekretesslagen, somtillåter att uppgifter ur en revisionspromemoria lämnas till konkursförvaltare,utvidgas till att avse uppgifter i ärende om revision.Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag.Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig har de flestatillstyrkt förslaget, lämnat det utan erinran eller lämnat detaljsynpunkter pådet. , skattemyndigheterna i och är positiva till förslaget men anser att det bör vara merlångtgående. De anser att det inte är rimligt att valet av utredningsform hosskattemyndigheten skall vara avgörande för om uppgifter skall kunna lämnas tillförvaltaren och att den sekretessbrytande regeln därför även skall omfattauppgifter som framkommer vid annan utredning om skatt än revision. borde en konkursförvaltare därutöver kunna få del av uppgift iett ärende även om någon egentlig utredning inte vidtagits i skatteärendet,t.ex. uppgift i en självdeklaration som godkänts efter en rutinmässigavstämning.BakgrundEnligt 4 kap. 2 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgift som hänför sigtill pågående granskning för kontroll beträffande skatt eller avgift till staten eller kommun eller annan förmån, om det med hänsyn till syftet med kontrollenär av synnerlig vikt att uppgiften inte uppenbaras för den uppgiften avser, s.k. utredningssekretess. I 9 kap. 1-2 §§ sekretesslagen finns sekretessbestämmelser som gäller inom skatteförvaltningen till skydd för den enskildes integritet.Det följer av 14 kap. 4 § att denna sekretess, till skillnad frånutredningssekretessen inte gäller i förhållande till den enskilde själv.Som har nämnts i avsnitt 4.8.1 kan skattemyndigheterna med tillämpning avsekretessbrytande bestämmelser i 9 kap. 1-2 §§ sekretesslagen låtakonkursförvaltare ta del av uppgifter i en revisionspromemoria. Det följer av de sekretessbrytande bestämmelsernas placering att de bryter sekretessen tillskydd för den enskilde, men inte den s.k. utredningssekretessen enligt 4 kap. 2§. Den myndighet som förfogar över uppgifterna har vidare enligt 14 kap. 10 §möjlighet att vid utlämnandet uppställa förbehåll som inskränkerkonkursförvaltarens rätt att lämna uppgifterna vidare eller att utnyttjauppgifterna. Ett sådant förbehåll får dock inte innebära ett förbud att utnyttja uppgiften om den behövs för att förvaltaren skall kunna fullgöra sinaskyldigheter i konkursen.Att ovan nämnda sekretessgenombrott har tillåtits måste ses mot bakgrund avgäldenärens förpliktelser i konkursen. Konkursgäldenären skall enligt 6 kap. 2 § konkurslagen bl.a. ge förvaltaren de upplysningar om boet som denne begär.Gäldenären är också enligt 6 kap. 3 § skyldig att inför rätten avläggabouppteckningsed. Han skall därvid göra de tillägg till eller ändringar ibouppteckningen som han anser behövs och med ed betyga att bouppteckningen medgjorda tillägg eller ändringar är riktig så att det inte enligt hans vetskap har oriktigt utelämnats eller upptagits någon tillgång eller skuld.I förarbetena till de sekretessbrytande reglerna i 9 kap. 1-2 §§ sekretesslagenangavs bl.a. att den enskilde normalt själv har tillgång tillrevisionsmaterialet och att konkursförvaltaren i viss mån träder i den enskildes ställe i och med konkursen. Mot bakgrund härav ansågs det naturligt attförvaltaren har samma möjlighet som gäldenären att få ta del av uppgifter somfinns hos skatteförvaltningen eller hos annan beskattningsmyndighet medanledning av företagen revision (prop. 1993/94:165 s 52).Skälen för regeringens förslagUtredningen har föreslagit att de bestämmelser som bryter sekretessen enligt 9kap. 1-2 §§ till förmån för konkursförvaltare skall utvidgas till att omfattauppgifter i ett revisionsärende. Skälen till förslaget är dels att enkonkursförvaltare kan ha behov av sådana uppgifter som inte tas in irevisionspromemorian, dels att det från effektivitetssynpunkt är önskvärt att en konkursförvaltare inte alltid skall behöva vänta med att ta del av för honomrelevanta uppgifter i revisionsärendet till dess revisionen är slutförd.Eftersom konkursförvaltare har en långtgående utredningsskyldighet förenad medett skyndsamhetskrav kan förvaltaren annars, när revisionen är slutförd, hatvingats genomföra delvis samma utredningsåtgärder som skatterevisorn. Sådantdubbelarbete bör enligt utredningen undvikas. När det gäller frågan om utvidgatsekretessgenombrott är acceptabelt från integritetssynpunkt anser utredningenatt samma resonemang som i detta hänseende fördes i förarbetena till debefintliga reglerna om sekretessgenombrott i 9 kap. 1-2 §§ även är tillämpligtbeträffande övriga uppgifter i ett revisionsärende och att den föreslagnautvidgningen av de sekretessbrytande bestämmelserna därför kan accepteras.Eftersom uppgifter enbart kan sekretessbeläggas med stöd av 4 kap. 2 § om det är av synnerlig vikt att de inte uppenbaras för den som kontrollen avserinnebär en utvidgning av de sekretessbrytande bestämmelserna i 9 kap. 1-2 §§till att avse uppgifter i ett ärende om revision, att skattemyndigheterna gesmöjlighet dels att lämna ut sådana uppgifter som inte omfattats avutredningssekretessen, dels att, beträffande uppgifter som inledningsvisomfattas av utredningssekretess, successivt lämna ut uppgifter i den månutredningssekretessen upphör på grund av att revisionen förs framåt.Regeringen anser av ovan anförda skäl att de i 9 kap. 1-2 §§ sekretesslagenstadgade sekretessgenombrotten bör utvidgas samt att ett utvidgatsekretessgenombrott kan accepteras från integritetssynpunkt. Det kan i dettasammanhang nämnas att sekretessen till skydd för enskild inom exekutionsväsendet inte gäller förhållande till konkursförvaltare i den enskildes konkurs (9 kap.19 § sekretesslagen).Vissa remissinstanser har förespråkat ett längre gående sekretessgenombrott änvad utredningen har föreslagit. Regeringen anser dock att en utvidgning enligtremissinstansernas förslag kräver ytterligare överväganden. Regeringen är därför inte beredd att föreslå att de sekretessbrytande bestämmelserna utvidgas istörre omfattning än vad utredningen har föreslagit.