prop · GP03124 · 2002-03-18 00:00:00 — Straffskalan måste därför vara så vid att den ger utrymme för en rimlig straffmätning i såväl de allvarligaste fallen av människohandel som i de fall där handeln t.ex. medfört en mer begränsad skada eller fara Mot denna bakgrund anser regeringen att det högsta föreskrivna straffet bör vara fängelse . Regeringen delar kommitténs bedömning att den nya bestämmelsen om människohandel bör ges en straffskala där lägsta straffet är fängelse . Den föreslagna regleringen innebär att ett tämligen stort antal gärningar kommer att kunna bedömas som människohandel. Bestämmelsen syftar till att även omfatta gärningar som kan bedömas vara mindre straffvärda och för vilka ett minsta straff om fängelse två år kan tyckas allt för strängt. Regeringen anser därför att det för mindre grova fall bör föranstaltas om en mindre sträng straffskala. ordning överensstämmer också med vad som gäller för de närbesläktade brotten människorov, olaga frihetsberövande och försättande i nödläge. Människohandel torde dock aldrig föranleda ett så ringa straffvärde att böter bör ingå i straffskalan. Regeringen anser i stället att straffskalan vid mindre grova fall bör anges till fängelse i högst . Mindre grova fall Prop. 2001/02:124 kan föreligga exempelvis då risken för utnyttjande varit liten. detta måste även arten av det åsyftade utnyttjandet och det åsyftade utnyttjandets omfattning samt vad intrånget i annans frihet har inneburit i form av fysiskt eller psykiskt lidande eller kränkning beaktas. Straffbestämmelsen bör placeras i 4 kap. Kommittén har föreslagit att människohandelsbrottet skall placeras i 4 kap. om brott mot frihet och frid. Detta har godtagits av samtliga remissinstanser utom Riksåklagaren som anser att man med fog kan hävda att bestämmelsen om straffansvar för människohandel borde ha sin plats i 6 kap. . I 4 kap. har kriminaliserats handlingar som riktar sig mot en annan människas frihet i olika hänseenden eller sådana som kränker hennes rent personliga intressen, dvs. En ny bestämmelse om människohandel för sexuella ändamål kan sägas ha ett nära samband med straffbestämmelserna i 4 kap. , något som också Lagrådet har påpekat. I detta kapitel finns också redan den bestämmelse som i viss utsträckning har varit avsedd att tillämpas på det som kallats den vita slavhandeln, dvs. bestämmelsen om försättande i nödläge (3 §). Enligt regeringens mening talar vidare det faktum att det för att brottet människohandel skall anses fullbordat inte erfordras att något utnyttjande för sexuella ändamål verkligen kommit till stånd emot att bestämmelsen placeras i 6 kap. . Regeringen instämmer således i kommitténs uppfattning att den nya bestämmelsen i systematiskt hänseende passar bäst i 4 kap. . Med hänsyn till den föreslagna straffskalan bör bestämmelsen placeras efter bestämmelsen om människorov i 1 §, och således benämnas 1 a §. Några remissinstanser har pekat på de konkurrensproblem som kan uppstå med den föreslagna bestämmelsen. Detta hänger samman med brottets natur och komplexitet. De konkurrerande bestämmelser som kan aktualiseras är i första hand bestämmelserna om människorov i 4 kap. 1 §, olaga frihetsberövande i 4 kap. 2 §, försättande i nödläge i 4 kap. 3 § och koppleri i 6 kap. 8 §. I den föreslagna bestämmelsen bör uttryckligen anges att brottet människohandel för sexuella ändamål skall vara subsidiärt i förhållande till brott enligt 4 kap. 1 §. Bestämmelsen i 4 kap. 3 § omfattar fall där någon genom tvång eller vilseledande föranleder att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat sådant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kan befaras bli utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge. I viss utsträckning överlappar 3 § och den föreslagna 1 a § varandra. Lagrådet har framfört att det, även om förslaget kan ses som en temporär lösning, framstår som i hög grad tveksamt om det är acceptabelt att medvetet tillskapa en sådan formell dubbelreglering. Enligt regeringens bedömning är det dock inte lämpligt att nu och utan Prop. 2001/02:124 ytterligare analys göra någon ändring i 3 §. Däremot avser regeringen att under det fortsatta arbetet med att åstadkomma ett heltäckande straffansvar för alla former av människohandel genomföra en noggrann analys av huruvida bestämmelsen om försättande i nödläge bör ändras eller upphävas. Lagrådet har anfört att ändringar bör göras i 4 kap. 2 och 3 §§ så att det klart framgår att det inte skall dömas för dessa brott i de fall då den föreslagna 1 a § är tillämplig. Regeringen delar denna bedömning. Av nämnda bestämmelser bör således framgå att dessa skall tillämpas endast om inte 1 a § är tillämplig. Genom att 3 § på detta sätt görs uttryckligen subsidiär till den föreslagna 1 a § minskar också de nackdelar som kan anses vara förenade med att tillämpningsområdena till en del överensstämmer. De konkurrensproblemen som därefter kan återstå torde vara hanter- liga. Utgångspunkten är att sedvanliga konkurrensregler skall tillämpas. Detta innebär normalt att när det är fråga om konkurrens mellan det föreslagna brottet och ett annat brott, med samma skyddsintresse, som har en strängare straffskala skall domstolen döma för det senare brottet. Eftersom förslaget till bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål omfattar många skilda förfaranden får dock domstolen göra en prövning av omständigheterna i varje enskilt fall. Om en gärningsman misstänks ha gjort sig skyldig till också annan allvarlig brottslighet, t.ex. våldtäkt, kan åklagaren väcka åtal för samtliga dessa brott. Döms gärningsmannen för flera brott kan det gemensamma straffet bli högre än för vart och ett av brotten (26 kap. 2 § ). Konkurrensfrågorna behandlas närmare i författningskommentaren. Avskaffande av kravet på dubbel straffbarhet Kommittén har föreslagit att det inte skall gälla något krav på dubbel straffbarhet i 2 kap. 2 § i fråga om svensk domstols behörighet att döma över utomlands begångna fall av människohandel för sexuella ändamål. Skäl kan anföras för att frågan om krav på dubbel straffbarhet för brottet människohandel bör behandlas inom ramen för detta lagstiftningsärende, särskilt som det föreslagna brottet är av gränsöverskridande karaktär och frågan om att i lagföra brott som har begåtts utomlands därför kan komma att aktualiseras även i praktiken. Kommittén har emellertid föreslagit att kravet på dubbel straffbarhet tas bort även generellt när det gäller allvarligare sexualbrott mot barn. Frågan om krav på dubbel straffbarhet är av olika skäl komplicerad och kommitténs förslag har mött kritik från olika remissinstanser. Av bl.a. dessa skäl anser regeringen att frågorna om avskaffande av kravet på dubbel straffbarhet för brottet människohandel för sexuella ändamål och sexualbrott mot barn bör övervägas i ett annat sammanhang. Regeringen kommer därför att återkomma i denna fråga. Försök, förberedelse, stämpling och underlåtenhet att Prop. Regeringens förslag: Försök, förberedelse eller stämpling till människohandel för sexuella ändamål liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott kriminaliseras. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt eller lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: För det föreslagna brottet människohandel för sexuella ändamål ligger fullbordanspunkten förhållandevis . Som nämnts i det föregående behöver ju något utnyttjande för sexuella ändamål inte ha ägt rum för att brottet skall fullbordas. När det gäller bestämmelsens första stycke fullbordas brottet när personen har passerat gränsen till det andra landet. Även gärningar som föregår detta kan emellertid vara så straffvärda att de bör föranleda straffrättsligt ansvar. Detta gäller exempelvis när en person har förmått offret att påbörja en färd mot det andra landet, men gränsen till det landet har ännu inte passerats. Människohandel förutsätter typiskt sett en väl utvecklad organisation och föregås ofta av noggrann planering mellan, ibland, ett stort antal människor. Inte sällan torde pengar lämnas eller tas mot som betalning för handeln eller för att täcka kostnader för själva handeln. Människohandel är ett mycket allvarligt brott. angivna omständigheter talar enligt regeringens mening för att det bör vara möjligt att ingripa redan innan brottet fullbordas. Starka skäl finns således att även straffbelägga handeln redan på försöks-, planerings- och förberedelsestadierna liksom för att straffbelägga underlåtenhet att avslöja brott som är å färde. Regeringen delar följaktligen kommitténs bedömning att försök, förberedelse och stämpling till människohandel för sexuella ändamål liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott bör straffbeläggas. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Lagändringarna föreslås därför träda i kraft . Det torde inte finnas behov av några särskilda övergångsbestämmelser för de föreslagna lagändringarna. Enligt 5 § promulgations- lag får nya straffrättsliga regler inte ges retroaktiv verkan till den tilltalades nackdel. Regeringen föreslår att det skall införas en särskild bestämmelse om människohandel för sexuella ändamål. Flertalet av de gärningar som med den föreslagna lagstiftningen är att Prop. 2001/02:124 bedöma som människohandel är kriminaliserade enligt andra straffbestämmelser. I de delar det kriminaliserade området har utvidgats, kan utvidgningen leda till en ökad måltillströmning, dock troligen inte av någon omfattande betydelse. I vissa fall kan de straff som utdöms bli längre än vad som varit fallet, vilket kan medföra en viss ökning för statens utgifter för kriminalvård i anstalt. Det rör sig emellertid om i sammanhanget så små förändringar att de knappast är mätbara. Den eventuella ökningen av kostnader för rättsväsendet torde därför kunna finansieras inom ramen för nuvarande anslag. Sammantaget gör regeringen den bedömningen att de föreslagna straffstadgandena inte bör medföra någon sådan ökning av arbetsbördan för berörda myndigheter som inte kan tas om hand med befintliga resurser. Bestämmelsen är ny och reglerar människohandel för sexuella ändamål. Skälen för bestämmelsen har behandlats utförligt i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.3 och 5.4. En grundläggande förutsättning för att bestämmelsen skall bli tillämplig är att handeln på något sätt har varit gränsöverskridande. En person skall ha begett sig eller transporterats till ett annat land. I vilket land personen är medborgare saknar betydelse. Det är också utan betydelse hur länge personen har uppehållit sig i ursprungslandet, liksom om han eller hon vistats där legalt eller illegalt. Bestämmelsen är vidare universell och sålunda tillämplig oavsett mellan vilka länder handeln äger rum. Detta är en skillnad mot vad som gäller enligt straffbestämmelsen om försättande i nödläge i 4 kap. 3 § andra ledet . Det krävs vidare för straffansvar att gärningsmannen har vidtagit sina åtgärder för att den som varit föremål för handeln skall utnyttjas för sexuella ändamål. Det är utan betydelse huruvida syftet har förverkligats. Det krävs alltså inte för straffansvar att något utnyttjande för sexuella ändamål faktiskt har kommit till stånd. Således är brottet fullbordat på ett tidigt stadium. Som subjektivt rekvisit förutsätts uppsåt, täckande de objektiva rekvisiten. Det subjektiva rekvisitet sträcker sig emellertid längre än den objektiva sidan. Det krävs ett subjektivt överskott i det att det är tillfyllest att åtgärderna har företagits i syfte att utnyttja en person för sexuella ändamål för att brottet skall fullbordas. Brottet är således fullbordat även innan något utnyttjande verkligen sker. Genom uttrycket i syfte att klargörs att det erfordras direkt uppsåt i förhållande till att utnyttja en person för sexuella ändamål. Det är alltså här fråga om ett preciserat skuldrekvisit. Vidare kan påpekas att det när det gäller rekvisitet annat sådant otillbörligt medel, det är tillfyllest att gärningsmannen har uppsåt beträffande de faktiska omständigheterna som läggs till grund för Enligt bestämmelsens första stycke döms den som med användande av olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel förmår någon att bege sig eller transporteras till ett annat land i syfte att personen där skall utsättas för brott enligt 6 kap. 1, 2, 3 eller 4 §, utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål, för människohandel för sexuella ändamål. Gärningsmannen skall sålunda ha företagit vissa åtgärder, som skall ha genomförts och möjliggjorts genom ett otillbörligt medel och för ett visst Samtliga dessa moment måste föreligga för att bestämmelsen skall De åtgärder som gärningsmannen skall ha vidtagit är att förmå någon att bege sig eller låta sig transporteras till ett annat land. uttrycken omfattar alla de åtgärder som agenter, rekryterare, organisatörer och transportörer vidtar för att förmå någon att bege sig till eller låta sig transporteras till ett annat land, såsom att erbjuda arbete, organisera en resa eller framföra ett transportmedel. när offret har anlänt till det land i vilket utnyttjandet är tänkt att äga rum. Detta framgår av att personen där skall utsättas för brott osv. åtgärder som vidtas i länder som endast fungerar som s.k. transitländer kan emellertid föranleda straffansvar för försöksbrott. För straffansvar förutsätts att åtgärderna har vidtagits genom vissa medel, nämligen olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant Bestämmelsen träffar exempelvis den som kidnappar någon eller som annars använder våld eller hot om våld mot någon i det syfte som anges i paragrafen. Samma sak gäller beträffande den som vilseleder en annan person genom att t.ex. förespegla att det är fråga om ett visst arbete, liksom den som annars vilseleder en person, t.ex. genom att falskeligen utfästa att prostitution eller arbete i framställning av pornografisk film är förenat med vissa förmåner eller förtjänster. Med begreppet olaga tvång avses detsamma som i straffbestämmelsen om olaga tvång i 4 kap. 4 § , dvs. att genom misshandel eller eljest med våld eller genom hot om brottslig gärning tvinga annan att underkasta sig de beskrivna åtgärderna. förmedlande av en oriktig uppfattning till någon och förekommer bl.a. i straffbestämmelsen om bedrägeri i 9 kap. 1 § . straffbara förfarandena också kan ha skett genom annat sådant otillbörligt medel klargörs att också användandet av andra otillbörliga medel än olaga tvång och vilseledande kan föranleda straffansvar. alltså även kunna ske genom andra otillbörliga medel, som till sin art är att jämställa med olaga tvång och vilseledande, såsom att missbruka att en person befinner sig i en särskilt utsatt position utan några reella valmöjligheter och som därför är särskilt sårbar. som befinner sig i en särskilt utsatt position är personer som befinner sig i ett ekonomiskt skuldförhållande eller ett tjänste- eller anställningsförhållande till gärningsmannen, narkomaner som är beroende av den som tillhandahåller honom eller henne narkotika, personer som befinner sig i vanmakt, personer som lever under ekonomiskt svåra förhållanden, i flyktingskap eller som lider av förståndshandikapp eller någon sjukdom. Ett exempel på att utnyttja att en person befinner sig i en särskilt utsatt position kan vara om en kvinna som har ett barn som behöver vård eller särskild omsorg har utlovats möjligheter till sådana åtgärder t.ex. under förutsättning att hon prostituerar sig i . Det kan också anses otillbörligt att utnyttja en person som har en oklar status i ett land, t.ex. om han eller hon lever som illegal immigrant. För att ett otillbörligt medel skall anses jämförbart med olaga tvång och vilseledande måste emellertid omständigheterna alltid vara sådana att offret inte har något annat verkligt eller godtagbart alternativ än att underkasta sig gärningsmannens vilja. Vad som avses är närmast utpressningsliknande situationer eller situationer där offret annars befinner sig i svårt trångmål. Gemensamt för de otillbörliga medlen är att de på olika sätt syftar till att bemästra offrets fria och verkliga vilja. Enbart det förhållandet att offret lever i ett land med lägre levnadsstandard än destinationslandet bör således inte i sig vara tillräckligt för att anse att ett otillbörligt medel använts. Vid bedömningen av om någon befinner sig i en särskilt utsatt position måste en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet göras. För straffansvar krävs att gärningsmannen med användande av det otillbörliga medlet förmår offret att bege sig eller transporteras till ett annat land. Orsakssamband mellan det otillbörliga medlet och åtgärden skall alltså föreligga. Detta innebär att offret skall ha underkastat sig åtgärden just på grund av det otillbörliga medlet. Om offret oberoende av det otillbörliga medlet skulle ha vidtagit åtgärden föreligger inte något orsakssamband och ansvar för människohandel kan då inte komma i fråga. Syftet med handeln skall vara att i destinationslandet utnyttja offret för sexuella ändamål. Om något sådant syfte inte föreligger när åtgärden vidtas kan ansvar för människohandel inte komma ifråga. Beträffande syftet föreskrivs direkt uppsåt. Det är fråga om ett s.k. subjektivt överskott. Brottet fullbordas således även om något utnyttjande inte kommer till stånd. Ett syfte kan vara att offret skall bli utsatt för sexualbrott, nämligen brott enligt 6 kap. 1, 2, 3 eller 4 § . Med begreppet utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser avses i första hand det som i dagligt tal benämns prostitution. Begreppet avser emellertid även utnyttjanden som inte är av prostitutionskaraktär, dvs. utan att ersättning lämnas. Uttrycket på annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål avser att fånga upp utnyttjanden för andra sexuella ändamål än de ovan beskrivna, såsom att utnyttja en person för medverkan vid framställning av pornografiska alster eller för medverkan i pornografisk föreställning. För att uppfylla rekvisitet bör krävas att det är fråga om antingen sexuella handlingar eller ohöljd exponering av sexuell innebörd. Det skall också vara fråga om ett utnyttjande av den andra personen. Sexuella handlingar och exponeringar av sexuell innebörd som utförs under tvång eller annars under svåra eller kränkande förhållanden torde alltid innebära ett utnyttjande. Straffet är fängelse lägst två och högst . Ett högt straff torde kunna dömas ut exempelvis i de fall gärningsmannen har visat särskild hänsynslöshet. Vidare har åldern hos den eller dem som varit föremål för handeln betydelse för straffvärdet; ju yngre ett barn varit desto högre bör straffvärdet vara. Huruvida syftet har förverkligats eller lett till det avsedda resultatet skall inte vara av betydelse för straffansvaret. 2001/02:124 kan emellertid beaktas vid bedömningen av straffvärdet. I bestämmelsens andra stycke regleras de delar av handeln som äger rum i det s.k. destinationslandet, dvs. i det land dit offret har begett sig eller transporterats till och där utnyttjandet är tänkt att äga rum. Således skall även den som tar emot, transporterar eller inhyser någon som har kommit till ett land under de förhållanden som anges i första stycket dömas för människohandel om det sker med användande av sådant otillbörligt medel och i sådant syfte som där sägs. Med begreppet ta emot avses exempelvis att ta emot offret i destinationslandet på en bordell eller på en s.k. sexklubb eller för vidare transport. Att inhysa någon träffar exempelvis den som mer varaktigt tar hand om offret på en bordell eller i en lägenhet. De personer som utsätts för dessa efterföljande åtgärder skall ha kommit till ett land under de förhållanden som anges i första stycket. De skall således ha hamnat i destinationslandet genom de förfaranden som beskrivs i första stycket. Om de kommit till ett land enbart av något annat skäl, t.ex. som flyktingar eller turister, kan ett mottagande, en transport eller ett inhysande inte anses som människohandel enligt bestämmelsen, även om dessa åtgärder företas i syfte att utnyttja personerna för sexuella ändamål och med användande av något otillbörligt medel. I dessa fall kan dock andra straffbestämmelser bli tillämpliga, såsom koppleribestämmelsen i 6 kap. 8 §. För att en person skall kunna dömas för att ha tagit emot, transporterat eller inhyst en person i syfte att utnyttja den personen sexuellt erfordras alltså att de objektiva omständigheterna som förutsätts för människohandel enligt första stycket är styrkta. Någon gärningsman behöver dock inte vara identifierad. De inledande åtgärderna i ursprungslandet måste vara relevanta med avseende på de efterföljande åtgärderna i destinationslandet för att bestämmelsen skall vara tillämplig. Om en person genom människohandel förs till ett annat land, men personens utsatta situation därefter upphör och denna lever under normala förhållanden under en inte obetydlig tid, bör senare åtgärder i destinationslandet normalt inte anses som människohandel. När det gäller övriga rekvisit hänvisas till kommentaren till första stycket. Stycket reglerar handel med personer som inte har fyllt . I dessa fall krävs inte att gärningsmannen har genomfört handeln med användande av något otillbörligt medel. Således skall den som begår en gärning som beskrivs i första eller andra stycket mot en person som inte har fyllt dömas för människohandel även om inte olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel har använts. erfordras dock alltid någon form av påverkan från gärningsmannens sida. Denna behöver dock inte vara förenad med användande av något Prop. 2001/02:124 otillbörligt medel. När det gäller handel med barn hänvisas i övrigt till kommentarerna i första och andra stycket. I detta stycke anges att en mindre sträng straffskala skall användas vid mindre grova fall. Är brottet mindre grovt, döms till fängelse i högst . Mindre grova fall kan vara exempelvis då risken för att utnyttjande faktiskt skulle komma att ske varit liten. Förutom detta måste även arten av det åsyftade utnyttjandet och det åsyftade utnyttjandets omfattning beaktas samt i vad mån intrånget i annans frihet har inneburit fysiskt eller psykiskt lidande eller kränkning. Bestämmelsen aktualiserar vissa konkurrensfrågor. I bestämmelsen anges uttryckligen att den skall vara subsidiär till brottet människorov i 4 kap. 1 §. På förslag av Lagrådet framgår av bestämmelserna om olaga frihetsberövande i 4 kap. 2 § och försättande i nödläge i 4 kap. 3 § att dessa brott skall vara subsidiära till det nya brottet. I övrigt bör vanliga konkurrensregler tillämpas. Detta innebär normalt att när det är fråga om konkurrens mellan det nya brottet och ett annat brott, med samma skyddsintresse, som har en strängare straffskala skall domstolen döma för det senare brottet. Eftersom bestämmelsen om människohandel för sexuella ändamål omfattar många skilda förfaranden får dock domstolen göra en prövning av omständigheterna i varje enskilt fall mot konkurrerande straffbestämmelser. Om t.ex. ett förfarande uppfyller förutsättningarna för straffbarhet både enligt 1 a § och olaga tvång i 4 kap. 4 §, skall endast 1 a § tillämpas. Genom bestämmelsen i 1 a § straffbeläggs gärningar som delvis också faller under straffbestämmelserna om koppleri och grovt koppleri i 6 kap. 8 och 9 §§ . Den nya bestämmelsen omfattar dock till skillnad från koppleribestämmelserna inte endast utnyttjande och främjande av någon annans prostitution utan också andra former av sexuell exploatering. Härtill kommer att någon prostitution eller annan form av utnyttjande för sexuella ändamål inte behöver ha kommit till stånd. Om rekvisiten för bestämmelsen är uppfyllda skall dömas enligt den nya bestämmelsen även om gärningen i och för sig också kunnat rubriceras som koppleri eller grovt koppleri.