prop · GQ031d10 · 2002-10-08 00:00:00 — Ändringen trädde i kraft , som de nya bestämmelserna om högkostnadsskydd och höjd ersättning för bastandvård för äldre började gälla. Regeringen konstaterade i propositionen om bättre tandvårdsstöd för äldre m.m. att det fortfarande finns ett missnöje med bemötandet i vården hos många personer som relaterar sina besvär till amalgam och andra dentala material. Regeringen tillsatte därför en särskild utredare med uppdrag att se över frågor som rör hälsoproblem som relateras till olika dentala material. I uppdraget ingår att göra en bedömning av kunskapsläget och föreslå områden för vidare studier. Andra viktiga frågor för utredningen är bemötandet av patienterna samt reglerna om utbyte av tandfyllningar. En delredovisning har lämnats . Utredningen beräknas avsluta sitt arbete . Genom beslut ändrades tandvårdstaxan så att karensbeloppet i tandvårdsförsäkringen togs bort för helproteser och partiella proteser. På grund av karensbeloppet utbetalades tidigare inte någon tandvårdsersättning eller endast en låg ersättning för dessa behandlingsåtgärder. Den utredning som tillsattes med uppdrag att utvärdera tandvårdsreformen överlämnade sitt slutbetänkande Tandvården till (SOU 2002:53) . Efter remissbehandling av betänkandet kommer regeringen att ta ställning till betänkandets förslag. Regeringen avsätter för bidrag till olika inom 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 tandvårdsområdet i syfte att höja tandvårdens kvalitet. har på regeringens uppdrag redovisat skillnader i tandhälsa och tillgång till tandvård i en rapport. RFV har analyserat tandvårdsförsäkringens förhöjda ersättning till personer med ökade behov av tandvård på grund av långvarig sjukdom eller funktionshinder. En rapport om befolkningens tandvårdsutnyttjande och 2000 har också lämnats. RFV har på regeringens uppdrag redogjort för hur prognoserna för tandvårdsförsäkringen samt den s.k. EU-vården tas fram och redovisat åtgärder som verket ämnar vidta för att förbättra redovisningen av prognoserna. 4.5.2 Insatser utanför politikområdet Verksamhetsområde Hälso- och sjukvård I den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården (prop. 1999/2000:149, bet. 2000/01:SoU5, rskr. 2000/01:53) aviserade regeringen avsikten att i budgetpropositionerna för 20012004 föreslå ett resurstillskott till hälso- och sjukvården i landsting och kommuner samt till vissa nationella insatser om sammanlagt . Resurstillskottet inordnas i huvudsak i det generella statsbidraget till kommuner och landsting och fördelas till landstingen och till kommunerna. Stödet utges således från utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner. ekonomiska vårproposition aviserade regeringen en särskild satsning för att varaktigt förbättra vårdens tillgänglighet. Satsningen innebär att för vart och ett av åren 20022004 avsätts för att förbättra vårdens tillgänglighet. Stödet lämnas från utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner. Resurstillskottet på totalt till landstingen och den närmare inriktningen på satsningen regleras i en överenskommelse mellan staten och . Som ett villkor för att få del av resurstillskottet har landstingen till regeringen redovisat sina insatser beträffande tillgänglighet i lokala planer. Utgångspunkten är att de mottagningar som lyckats bli av med sina långa väntetider ofta har gjort det genom att förändra sina administrativa rutiner, förtydliga kriterier för behandling och organi- serat arbetet så att personalens inflytande på arbetsplatsen ökat. Planerna lyfter därför fram hela vårdprocessen. Särskilda satsningar kommer att göras på förbättrad telefonframkomlighet och en väl fungerande sjukvårdsupplysning. Till helhetsgreppet hör också att landstingen förbättrar administrationen av väntelistor och snabbar på hanteringen av remisser. Ytterligare ett återkommande drag är olika typer av systematiskt förbättringsarbete vid kliniker och mottagningar, främst med den metodik som går under namnet Genombrott. Respektive landsting skall redovisa till regeringen hur de lokala åtgärdsplanerna genomförts och hur medlen använts. En avstämning mellan parterna skall äga rum . Syftet med avstämningen är att analysera hur de avsatta medlen har använts och vilken effekt vidtagna åtgärder haft. Regeringen har för avsikt att i samband med denna avstämning aktualisera frågan om att avsätta medel från anslaget 48:5 Bidrag för ökad tillgänglighet i hälso- och sjukvården till vissa centrala insatser som stöd för genomförandet och uppföljningen av tillgänglighetssatsningen. Med satsningen på tillgänglighet och den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården tas ett helhetsgrepp avseende tillgängligheten i hälso- och sjukvården. Flera prognoser har visat på kommande personalbrist inom hälso- och sjukvården. Utöver detta brottas landstingen och kommunerna med stora svårigheter att rekrytera kompetent vårdpersonal som den personal som finns i verksamheten är utsatt för hög arbetsbelastning och en stressig arbetsmiljö. har personalsituationen i landstingen förvärrats genom att landstingen i ökad utsträckning fått konkurrens från s.k. bemanningsföretag, vilka ofta kan betala högre löner än landstingen. För att försöka komma till rätta med personalbristen utökar regeringen läkarutbildningen med sammanlagt 200 platser () under 20012002. Sjuksköterskeutbildningen byggs ut och kommer att ha utökats med ca 1 200 platser () . Staten övertog huvudmannaskapet för landstingens vårdutbildningar, vilket förbättrar regeringens möjligheter att anpassa dimensioneringen av dessa utbildningar. Mot bakgrund av konjunkturavmattningen har ett tillfälligt sysselsättningsstöd till kommuner och landsting införts. Därigenom ges dessa möjlighet att upprätthålla sysselsättningen och tidigarelägga nyanställningar. Som en följd av detta kan kommunernas och landstingens verksamheter stärkas som en ökning av arbetslösheten motverkas. Detta stöd föreslås i denna budgetproposition förlängas till att gälla även 2003. En annan resursförstärkning som föreslås förlängas till 2003 är överföringen av statliga skattemedel (200-kronan), vilken beräknas uppgå till ca 2003. Verksamhetsområde Hälso- och sjukvård har regeringens uppdrag att på nationell nivå följa upp och utvärdera den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården och det avtal om utvecklingsinsatser som staten slutit med och för perioden 20022004. första årliga uppföljningsrapport innehåller två huvudinriktningar. Dels redovisas vissa fakta om förhållandena innan den nationella handlingsplanen trädde i kraft, dvs. resultaten av den s.k. baslinjestudie som på regeringens uppdrag genomfört, dels redovisas en sammanfattning och analys av landstingens lokala handlingsplaner. Samtliga landsting har utvecklat lokala handlingsplaner som redovisats till /2002. Av planerna framgår hur de områden som lyfts fram i den nationella handlingsplanen och utvecklingsavtalet skall anpassas och förverkligas på landstingsnivå. Av sammanställning framgår att vissa områden framstår som särskilt viktiga i landstingens fortsatta arbete. Inom primärvården gäller det tillgänglighet, läkarförsörjning och äldrevård. När det gäller psykiatri ligger tyngdpunkten på psykisk ohälsa hos barn och ungdom. Samverkan med kommunerna vid vård och omsorg om äldre är likaså ett område som det läggs stor vikt vid i de lokala handlingsplanerna. 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 För att primärvården skall kunna utvecklas till en väl fungerande bas i hälso- och sjukvården bör den ha en tydlig funktion och balans mellan uppdrag och resurser. De lokala handlingsplanerna visar att flertalet landsting håller på att precisera primärvårdens uppdrag. Många är också på väg att införa ersättningssystem som har en mer direkt koppling mellan åtagande och resurser. Få landsting har emellertid uttryckligen behandlat frågan om hur man skall få balans mellan uppdrag och resurser och hur uppföljningen skall gå till. avser att i det fortsatta uppföljnings- och utvärderingsarbetet initiera fördjupningsstudier inom detta område. I de lokala handlingsplanerna utkristalliserar sig tre tydliga patientorienterade mål för primärvården: ökad tillgänglighet, fast läkarkontakt och förbättrad äldrevård. Alla landsting ämnar vidta åtgärder för att förbättra tillgängligheten både när det gäller besök på vårdcentral och för att komma fram på telefon. Den nationella väntetidsundersökning som genomförts visar att två av fyra patienter fick träffa en läkare på vårdcentral som man sökte tid för besök och ytterligare en av fyra patienter fick träffa en läkare efter en och . Av befolkningsenkät framgår att två tredjedelar av patienterna fick besöka en läkare inom från det att man beställt tid. regionala tillsynsenheter genomförde en riksövergripande studie av framkomligheten på telefon till primärvården. Den visade att hälften av alla samtal till vårdcentraler besvarades av sjukvårdspersonal . av samtalen kopplades till någon form av telefonpassningssystem. Men mer än vart tionde samtal blev obesvarat och resulterade inte i någon kontakt. Enligt befolkningsenkäten tyckte fyra av tio personer att det var mycket eller ganska svårt att telefonledes komma i kontakt med primärvården. I omkring hälften av landstingen håller man på att samordna sjukvårdsrådgivningen per telefon. Genom sjukvårdsrådgivningen skall patienter styras till rätt vårdnivå och antalet besök på akutmottagningar minska. I enlighet med den s.k. Dagmaröverenskommelsen utreder frågan om en nationell samordnad sjukvårdsupplysning. Utredningen skall vara klar vid utgången av . Ett annat vanligt återkommande element i 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 de lokala handlingsplanerna i syfte att förbättra primärvårdens tillgänglighet är en ökad förekomst av teambaserat arbete och specialistmottagningar som leds av sjuksköterskor med läkarstöd. Landstingen anser att en teambaserad kontakt gynnar såväl patienter som personal och har positiva organisatoriska effekter. Landstingen är enligt hälso- och sjukvårdslagen skyldiga att organisera primärvården så att alla som är bosatta inom får tillgång till och kan välja en fast läkarkontakt. får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom . Skyldigheten att erbjuda en fast läkarkontakt till alla har varit lagstadgad och lyftes också fram som ett viktigt område i utvecklingsavtalet. Trots detta visar befolkningsenkäter att andelen av befolkningen som har en fast läkarkontakt endast är samt att nästan hälften av dem som inte har en fast läkarkontakt skulle vilja ha en sådan. Av de lokala handlingsplanerna framgår att samtliga landsting har som målsättning att förbättra möjligheterna att kunna erbjuda patienterna en fast läkarkontakt. Resultaten av befolkningsenkäten visar dock att många landsting behöver lägga ned mycket arbete för att nå målsättningarna i sina handlingsplaner när det gäller fast läkarkontakt. Skillnaderna mellan landstingen är stora. Andelen med fast läkare varierar mellan . De landsting som arbetat aktivt för att utveckla primärvården tycks ha fått ett positivt gensvar från befolkningen. Av de lokala handlingsplanerna framgår att landstingen ser läkarrekrytering och ökad läkartäthet som den viktigaste förutsättningen för att klara målen om ökad tillgänglighet och fast läkarkontakt. Landstingen har tagit många initiativ och man planerar olika insatser för att underlätta rekrytering och för att göra sig attraktiva som arbetsgivare. Bland annat utökas antalet utbildningstjänster för specialiseringstjänstgöring inom allmänmedicin. I den nationella handlingsplanen bedömde regeringen att antalet specialister i allmänmedicin verksamma i primärvården bör öka med i genomsnitt 170 . I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen skärptes detta krav. Det innebär att antalet specialister i allmänmedicin verksamma i primärvården vid utgången av 2008 bör uppgå till sammanlagt 6 000. Det motsvarar i genomsnitt ca en allmänläkare per 1 500 invånare. gick ut med en förfrågan till alla landsting om läkarbemanningen i primärvården. Kartläggningen visade att det vid utgången av 2001 fanns knappt 4 900 specialister i allmänmedicin verksamma i svensk primärvård vilket är 380 fler än vad som uppskattades behövas vid utgången av 2001 för att uppfylla det fastlagda målet. Samverkan mellan kommuner och landsting i omsorgen och vården om äldre är ytterligare ett område som lyfts fram i de lokala handlingsplanerna. Av dessa framgår att landstingen tillsammans med kommunerna arbetar för att systematisera samverkan genom samarbetsavtal, gemensamma vårdprogram, informationsöverföring och genom att utveckla samsyn om vad som är vårdkvalitet, såväl medicinskt som omvårdnadsmässigt. Inom området psykisk ohälsa ligger tyngdpunkten i de lokala handlingsplanerna på insatser till barn och ungdom. ger många landsting uttryck för höga ambitioner när det gäller stöd till personer med psykiska funktionshinder, utan att konkretisera dessa i reella åtgärder i samma utsträckning som för barn och ungdom. hade landstingen tagit få initiativ för att identifiera psykiatriska vårdbehov hos äldre. Handlingsplanen tycks dock ha haft en stimulanseffekt. Femton landsting har redovisat målsättningar när det gäller äldre personers behov av psykiatrisk vård och behandling. Bland annat framhålls behovet av att vård- och samarbetsformer utvecklas samt behovet av ökad kunskap om frågorna. Den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV), var föremål för ett antal ändringar som trädde i kraft . Syftet med ändringarna var bl.a. att öka patienternas rättssäkerhet. Två av ändringarna avsåg att stärka rättssäkerheten för patienterna i de fall där frivillig vård övergår till tvångsvård enligt LPT, s.k. konvertering, respektive att reglera vid vilka tillfällen tvångsåtgärder får tillgripas utan att ett intagningsbeslut är fattat. I en rapport till regeringen (Effekter av ändringar i de psykiatriska tvångsvårdslagarna, , 2001) konstateras att målet med den förändrade lagstiftningen huvudsakligen har uppnåtts. Både antalet och andelen vårdtillfällen som lett till konvertering har minskat. Patienternas rättssäkerhet bedöms ha ökat och en viss minskning av användningen av tvångsåtgärder Vissa brister finns i landstingens upprättande av vårdplaner för de intagna samt information om rätten till stödperson. lämnade den parlamentariskt sammansatta sitt betänkande Psykisk störning, brott och ansvar (SOU 2002:3) med förslag till en reformerad reglering av det straffrättsliga ansvaret för psykiskt störda lagöverträdare och formerna för ingripanden mot dem. Betänkandet har remissbehandlats och arbetet med den fortsatta beredningen av utredningens förslag pågår. Av Landstingsförbundets rikstäckande undersökning Vårdbarometern framgår att nio av tio tillfrågade personer ger sjukvården godkänt betyg. Allra bäst upplevs bemötandet från sjukvårdspersonalen medan möjligheterna att komma i kontakt med vården bedöms vara sämre. Detta gäller framför allt kontakten med vårdcentraler. Det finns flera svårigheter med att tolka resultaten av brukarundersökningar. Tillgängligt undersökningsmaterial visar dock att flertalet patienter och brukare i stort är nöjda med vården. Den bild som ibland framställs i media om en sjukvårdssektor i svår kris får föga stöd i allmänna patient- och brukarundersökningar (Hur står det till med hälso- och sjukvården och äldreomsorgen, Ds 2002:23). Brukarundersökningar visar att sjukvården dessutom hävdar sig väl i jämförelse med andra samhällsområden (värde Vad får vi för pengarna i vård och omsorg? Brukarundersökningar måste, för att ge en allsidig bild av tillståndet inom vården, kompletteras med indikatorer som mäter vårdens resultat i återvunnen hälsa och förbättrad livskvalitet. har utarbetat ett antal kvalitetsindikatorer. Indikatorerna visar att den svenska hälso- och sjukvården bidragit till en minskad dödlighet i många sjukdomar och givit förbättrad livskvalitet. Bland annat kan visas att dödligheten i hjärtinfarkt minskat, liksom dödligheten i stroke, bröstcancer och cancer i grovtarm och ändtarm. En resultatförbättring kan även bero på omständigheter som inte har att göra med hälso- och sjukvårdens kvalitet. Vissa indikatorer visar inte enbart på kvalitetsutvecklingen av de behandlingsinsatser som sätts in utan även på förbättringar i andra delar av vårdkedjan som exempelvis tidig upptäckt av sjukdomar (Ds 2002:23). 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 I värde anförs att standarden på de svenska sjukhusen och övriga vårdinrättningar generellt sett är mycket hög. anses ligga långt framme när det gäller att använda nya medicinska metoder och läkemedel. Övergripande kvalitetsindikatorer bl.a. rörande dödlighet och sjuklighet visar, som nämnts tidigare, på kontinuerliga kvalitetsförbättringar . Svensk vård bedöms ge god valuta för pengarna, detta oavsett om en jämförelse görs eller med andra länder. skriver emellertid i rapporten att kunskaperna om vårdens och omsorgens kostnader, prestationer, kvalitet, effekter och fördelning är långt ifrån tillräckliga. I Hälso- och sjukvårdsrapport anges att en genomgående trend i är att allt fler patienter får tillgång till nya, effektiva behandlingsmetoder. Denna utveckling bidrar till att människor som drabbats av olika sjukdomar kan leva med en högre livskvalitet än vad som var vanligt tidigare. Äldre, som inte skulle ha ansetts kunna dra nytta av vissa avancerade behandlingar, kan behandlas rutinmässigt för exempelvis gråstarr, kranskärlssjukdom m.m. Av Hälso- och sjukvårdsrapport framgår även att det finns tecken på att hälso- och sjukvårdens resurser inte alltid utnyttjas på rätt sätt, utan att det fortfarande finns utrymme för effektivisering. menar att det inom vissa delar inom vården tillämpas behandlingsmetoder som i realiteten är overksamma, föråldrade eller icke evidensbaserade. Antalet anmälningar till hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd () angående olyckor och fel i sjukvården steg men har varit tämligen . Antalet ärenden som lett till påföljd har dock varit oförändrat , vilket tyder på att det kan vara anmälningsbenägenheten snarare än antalet fel i vården som ökat. innebär att allvarliga skador, sjukdomar och tillbud som inträffar i hälso- och sjukvården skall rapporteras till . Antalet sådana anmälningar har minskat och var 2000 nere på ungefär 900 stycken. En patient som skadas i samband med behandling eller liknande åtgärd inom hälso- och sjukvården (inklusive tandvården) kan söka ersättning för skadan från patientförsäkringen. 2002/03:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 har regeringens uppdrag att ta fram underlag för bedömningen av hälso- och sjukvårdens behov av läkare och sjuksköterskor. Genom att utveckla ett nationellt planeringsstöd (NPS) skapas ett nationellt perspektiv vad gäller personalförsörjningen av läkare och sjuksköterskor. Härigenom kan NPS bidra med kunskap för att verka för en mer långsiktig planering. har redovisat en verksamhetsplan för sitt arbete med att utveckla det nationella planeringsstödet. Ett flertal oberoende utvärderingar har visat att allt fler inom hälso- och sjukvården känner till av medicinsk metodik (SBU). SBU:s rapporter anses hålla hög kvalitet och trovärdighet. De utvärderingar som myndigheten genomför får stort gehör och förändrar successivt kulturen inom vården till en mer kritisk och balanserad hållning inför såväl etablerad praxis som nya medicinska teknologier. Enligt en särskild lag lagen (1999:332) om ersättning till steriliserade i vissa fall kan personer som steriliserats mot sin vilja erhålla ersättning från staten. En särskild myndighet, , har till uppgift att handlägga och pröva de ansökningar om ersättning som inkommer. Ersättningsbeloppet är per person. Tiden för att ansöka om ersättning gick ursprungligen ut . Genom en ändring i lagen har ansökningstiden förlängts fram till . Ansökningstiden förlängdes eftersom bedömningen var att det kunde finnas ett inte obetydligt antal ersättningsberättigade som av olika skäl ännu inte hade sökt ersättning. verksamhet beräknas kunna upphöra . Ansökningar som inkommer till nämnden efter det att ansökningstiden går ut, kommer att avvisas. Efter det att ansökningstiden har löpt ut, har regeringen fortsättningsvis möjlighet att pröva ansökningar om ersättning. Regeringen kommer i sådana fall att tillämpa samma bedömningsgrunder som använt sig av. Totalt har 2 113 ansökningar inkommit till nämnden. Av dessa ansökningar har 1 564 bifallits. Bifallsfrekvensen har sjunkit från 2001 vilket har förklarats med att antalet fall där det inte är visat att sökanden blivit steriliserad har Fram till hade ytterligare 15 ansökningar inkommit. Behandling med läkemedel är en viktig del av hälso- och sjukvården. Ur både patient- och kostnadsperspektivet är det avgörande att läkemedel ses som en integrerad del av den övriga hälso- och sjukvården samt att de resurser som läkemedel tar i anspråk ingår i de samlade resurserna för hälso- och sjukvården. Detta är viktigt för att säkerställa att patienten får den bästa och mest kostnadseffektiva vård som finns tillgänglig. Ett viktigt led i att integrera kostnaderna för läkemedelsbehandling i den övriga hälso- och sjukvården är att landstingen successivt har fått ett ökat kostnadsansvar för läkemedel och därigenom i sina prioriteringsbeslut har ökade incitament att ta alla behandlingsformer i beaktande. Kostnaderna för läkemedelsförmånen uppgick till inklusive moms, vilket motsvarar en ökning i löpande priser jämfört med . Detta innebär således att kostnaderna för läkemedelsförmånen fortsätter att öka. har kostnaderna för läkemedelsförmånen uppgått till , vilket motsvarar en ökning jämfört med på . Diagram 4.3 Utveckling av kostnaderna (exklusive moms) för läkemedelsförmånen 19902001 De senaste årens kostnadsutveckling för läkemedel återfinns i flera andra industriländer. Förklaringen till detta står bl.a. att finna i den demografiska utvecklingen. Den åldrande befolkningen i industriländerna konsumerar mer läkemedel än en ung och frisk befolkning. orsaker till kostnadsutvecklingen är att det nu finns läkemedel för behandling av sjukdomar som det tidigare saknades adekvat behandling för eller som behandlades genom att ta annan form av hälso- och sjukvård i anspråk. Ökningen av läkemedelskostnaderna brukar delas upp i prisförändringar, volymökning och värdeökning. Volymökningen kan bl.a. hänföras till den demografiska utvecklingen och att gränserna för när läkemedelsbehandling rekommenderas kontinuerligt flyttas. Prisförändringen har jämfört med året innan varit negativ vilket troligtvis beror på en ökad prispress från generiska och parallellimporterade läkemedel. Parallellimporterade läkemedel utgjorde av den totala läkemedelsmarknaden i . Värdeökningen kan hänföras till en förändring av sortimentet t.ex. en övergång från äldre billigare läkemedel till nya dyrare läkemedel. Det är värdeökningen som står för den största andelen av kostnadsökningen. En viktig aspekt att ha i åtanke vad gäller läkemedelskostnadernas utveckling är att läkemedelsanvändning kan bidra till ökad effektivitet inom hälso- och sjukvården. Tabell 4.2 Kostnader för läkemedel i relation till de totala kostnaderna för hälso- och sjukvården 19992001 1inklusive förbrukningsartiklar, receptfri försäljning, slutenvård och patientandel 2preliminär uppgift från SCB Liksom var de tre största läkemedelsgrupperna 2001 läkemedel för behandling av sjukdomar i nervsystemet, läkemedel för behandling av hjärt/kärlsjukdomar (som t.ex. högt blodtryck) samt läkemedel för behandling av sjukdomar i kroppens matsmältningsorgan och ämnesomsättning. Dessa tre grupper motsvarade av apotekens totala försäljning av läkemedel 2001. Landstingen har genom överenskommelserna mellan staten och om statens ersättning för läkemedelsförmånens kostnader gradvis fått ökade incitament till att arbeta med att öka kostnadsmedvetenheten. En ökad kostnadsmedvetenhet hos landsting och förskrivare har troligen motverkat att priserna har