prop · GP03185 · 2002-05-28 00:00:00 — Det anges också att medlems- staterna skall underrätta den ansökande medlemsstaten om sin mottagandekapacitet. Behandlingen av personuppgifter och informationsutbyte Personuppgifter skall registreras om de personer som beviljas uppehålls- tillstånd med tillfälligt skydd. Syftet är att det rådsbeslut som avses i artikel 5 i EG-direktivet effektivt skall kunna genomföras (artikel 10). uppgifter som avses anges i bilaga II punkt a till EG-direktivet. Informationen skall endast registreras eller lämnas om det bedöms som De uppgifter som omfattas av registreringsskyldigheten är endast uppgifter om namn, nationalitet, födelsedatum och födelseplats, civilstånd och familjeförhållanden enligt vad som anges i bilaga II Vidare skall en medlemsstat även behandla uppgifter genom att lämna information till en annan medlemsstat i samband med handläggningen av ärenden som rör familjeanknytning (artikel 15) respektive överföring från annat land (artikel 26). De uppgifter som då omfattas anges i bilaga II, 15 punkt 8 respektive artikel 26 p 3. personuppgifter om den berörda personen även exempelvis identitets- Prop. 2001/02:185 handlingar, resehandlingar, handlingar som bevis för familjeband och annan information som är viktig för att fastställa personens identitet eller familjeförhållanden. I inledningen till EG-direktivet erinras om att medlemsstaterna och kommissionen bör vidta lämpliga åtgärder så att behandlingen av personuppgifter enligt EG-direktivet uppfyller skyddsnormerna som fastslås i och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31). 14.1.4Överklagande, påföljder och sekretessfrågor Den som har nekats tillfälligt skydd eller familjeåterförening skall enligt artikel 29 i EG-direktivet ha rätt att ansöka om rättslig prövning av beslutet. I artikel 30 av EG-direktivet sägs att medlemsstaterna skall fastställa påföljder som är tillämpliga för överträdelser av nationella bestämmelser som har antagits enligt direktivet. Tillämpningen av påföljderna, som skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande, skall vara säker- ställd. Kommissionen har i kommentarerna till sitt direktivförslag (2000 (KOM) 303 slutlig artikel 30 s. 24) exemplifierat den typen av brott och påföljd som avses med en olaglig avhysning av en person med tillfälligt skydd från dennes bostad eller från en vårdinrättning som vägrar ge en sådan person akutsjukvård, på grund av dennes status som tillfälligt skyddad. I de fall då en evakuering av fördrivna personer aktualiseras kan långt ifrån alla berörda personer förväntas ha en resehandling. I dessa fall kan en form av laissez-passer utfärdas enligt den modell som beskrivs i EG- direktivets bilaga I. Denna passersedel för överföring av personer som ges tillfälligt skydd innehåller ett fotografi, information om varifrån en person skall föras samt till vilken medlemsstat, namn, födelsedatum och födelseplats, kön och nationalitet samt slutligen personens underskrift och behörig myndighets stämpel. Den information som avses i artiklarna 10, 15 och 26 skall enligt bilaga II till EG-direktivet, i den utsträckning som är nödvändig, omfatta personuppgifter (namn, nationalitet, födelsedatum m.m.), identitets- handlingar och bevis om familjeband samt annan information som är viktig för att fastställa personens identitet eller familjeförhållanden. Dessutom skall information lämnas om uppehållstillstånd, viseringar eller avslag på ansökan om uppehållstillstånd som utfärdats till personen av medlemsstaten liksom handlingar som ligger till grund för beslut. Slutligen skall information lämnas om ansökningar om uppehållstillstånd eller visering som den berörda personen har lämnat in och som är under utredning i medlemsstaten och uppgifter om på vilket stadium behandlingen befinner sig. 14.2.1Uppehållstillstånd och överklagande av beslut enligt utlänningslagen I 3 kap. 8 § utlänningsförordningen (1989:547) anges att bevis om uppehållstillstånd skall föras in i utlänningens pass eller någon annan handling. Ett uppehållstillstånd som omfattas av skall alltid utfärdas i en särskild handling. Någon särskild författningsreglering om vilken information som en person som beviljats uppehållstillstånd skall få finns inte. Däremot finns informationsmaterial på flera språk om bl. a. förutsättningar för uppehållstillstånd såväl i broschyrer som Migrations- verket tillhandahåller som på verkets hemsida. Genom att tolk alltid anlitas vid behov då en utlänning som inte behärskar svenska har kontakt med en förvaltningsmyndighet finns även goda möjligheter att ge kompletterande muntlig information (jfr 8 § förvaltningslagen (1986:223)). Rätten att överklaga beslut i utlänningsärenden regleras i 7 kap. utlänningslagen. Av 2 och 3 §§ i nämnda kapitel framgår att en polis- myndighets beslut om avvisning kan överklagas till och att beslut i fråga om avvisning eller utvisning samt om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd kan överklagas till . Utlänningsmyndigheter som och behandlar bl.a. personuppgifter om personer som har ansökt om eller beviljats asyl eller tillstånd av andra skäl. registrerar exempelvis sådana uppgifter i den centrala databasen (System för Tillstånd, Asyl, Mottagning och Medborgarskap). Utlänningsmyndigheternas behandling av personuppgifter regleras i gällande rätt i första hand genom personuppgiftslagen (1998:204). När personuppgiftslagen trädde i kraft ersatte den datalagen (1973:289). Genom övergångsbestämmelserna till personuppgiftslagen gavs ytterligare tid för att anpassa den då gällande lagstiftningen på olika rättsområden. Enligt övergångsbestämmelserna skulle datalagen fortsätta att tillämpas till och med i fråga om bl.a. sådan behandling av personuppgifter som påbörjats före . Från tillämpas således personuppgiftslagen fullt ut på all automatiserad behandling av personuppgifter, om inte annat framgår av författning. Dataskyddsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom person- uppgiftslagen. Lagens bestämmelser innehåller därför motsvarande be- stämmelser och följer samma struktur som finns i direktivet. Syftet med dataskyddsdirektivet och personuppgiftslagen är att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av person- uppgifter. Innehållet i personuppgiftslagen bygger på att själva hanteringen av Regleringsmodellen innebär att behandling av personuppgifter som inte sker med stöd av personuppgiftslagen är för- Prop. 2001/02:185 bjuden. Enligt 2 § i lagen gäller särreglering i annan författning före personuppgiftslagen. En förutsättning är dock att författningen är förenlig med dataskyddsdirektivet på de områden där det direktivet är tillämpligt. Personuppgiftslagen gäller för all behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad (5 § första stycket). Lagen gäller också för behandling av personuppgifter, om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (5 § andra stycket). I övrigt innehåller personuppgiftslagen bl.a. definitioner av centrala begrepp, förutsättningar för behandling av personuppgifter, bestämmelser om information, rättelse, skadestånd och säkerhet vid behandlingen. I 13 § personuppgiftslagen finns ett principiellt förbud mot att behandla känsliga personuppgifter. Det finns dock möjlighet att göra undantag från förbudet, t.ex. får känsliga uppgifter behandlas om den registrerade har lämnat ett uttryckligt samtycke till behandlingen eller om behandlingen är nödvändig på grund av vissa särskilt angivna för- hållanden. Vidare får det föreskrivas generella föreskrifter om undantag, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse (20 §). Utöver personuppgiftslagen gäller förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Utöver personupp- giftslagens allmänt gällande bestämmelser om behandling av personupp- gifter finns i denna förordning specifika regler för utlännings- och med- borgarskapsområdet (jfr. 2 § personuppgiftslagen). Förutom bestäm- melser om tillämpningsområde och personuppgiftsansvar, finns det i den nämnda förordningen en närmare reglering av automatiserad behandling av personuppgifter i verksamhetsregister, rättsfallsregister, finger- avtrycksregister och landinformationsregister. Under dessa huvud- kategorier finns närmare regler om de ändamål för vilka uppgifterna får behandlas i registren, vad registren får innehålla, under vilka förut- sättningar känsliga personuppgifter får behandlas, myndigheters direkt- åtkomst till register och användningen av sökbegrepp. En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utländsk myndighet regleras i 1 kap. 3 § tredje stycket sekretess- lagen. Där sägs att uppgift som är sekretessbelagd inte får röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation i annat fall än om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift om det i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. -Nuvarande ordning som gäller för bevis om uppehållstillstånd uppfyller EG-direktivets krav. -Svensk lagstiftning uppfyller EG-direktivets krav när det gäller sekretessfrågor, behandlingen av personuppgifter, information, rätten att överklaga och påföljder för brott mot EG-direktivets regler. bedömning överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna: Datainspektionen har anfört att utredningen inte har övervägt vilka konsekvenser EG-direktivet kan få vad gäller sekretess för personuppgifter samt menar att det klart måste framgå om nu gällande förordning (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen är tillämplig. Skälen för regeringens bedömning Information och möjligheten att överklaga negativa beslut Av utlänningsförordningens bestämmelser om bevis om uppehålls- tillstånd följer att de utlänningar som beviljas ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd kommer att få bevis om detta genom att tillståndet endera införs i passet eller i någon annan handling. Det är lämpligt att berörda personer får en handling med information om det tillfälliga skyddet som EG-direktivet föreskriver. Det ligger inom ramen för roll som central utlänningsmyndighet att tillhandahålla lämpligt informationsmaterial om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Någon särskild författningsreglering behövs inte i denna del. Den informationsskyldighet till andra medlemsstater, kommissionen och UNHCR om ansökningar om överföring, som föreligger enligt artikel 26 punkten 2, föranleder inte heller någon författningsreglering. Vad gäller överklagande av ett negativt beslut kan såväl ärenden om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd som ärenden om familje- återförening överklagas enligt utlänningslagen. Någon ändring av utlän- ningslagens bestämmelser behövs således inte för att de krav som ställs upp i EG-direktivet skall vara uppfyllda. Det kan tilläggas att regeringen arbetar med förslag om förändringar av processen i utlänningsärenden, den s.k. NIPU-reformen. Även om det inte uttryckligen nämns i EG-direktivet torde det kunna förutsättas att även beslut om avslag på ansökan om arbetstillstånd bör kunna bli föremål för rättslig prövning. I 7 kap. 3 § utlänningslagen finns en begränsning i möjligheten att överklaga beslut om arbetstillstånd. I avsnitt 11.3 föreslås emellertid att arbetstillstånd alltid skall ges vid uppehållstillstånd enligt EG-direktivet. Den nämnda begränsning i utlänningslagen om möjligheten att överklaga beslut om arbetstillstånd kommer därför inte att behöva aktualiseras. Någon ändring av utlän- ningslagens bestämmelser behöver således inte föreslås för att EG- direktivets krav skall uppfyllas. I inledningen till EG-direktivet hänvisas till direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, det s.k. dataskyddsdirektivet. I bilaga II punkt a till EG-direktivet finns vidare angivet olika slags personuppgifter som skall behandlas vid tillämpningen av EG-direktivet. Regeringen konstaterar att det slags personuppgifter som skall behandlas enligt EG-direktivet är t.ex. uppgifter om namn, nationalitet, födelsedatum, liksom information om familjeförhållanden, uppgift om dokument som bevis för familjeband (äktenskapsbevis, födelseattest, adoptionsintyg), resehandlingar samt annan information som är viktig för att fastställa personens identitet eller familjeförhållanden. När det gäller svenska förhållanden är det myndigheter som bedriver verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen som kommer att hantera de personuppgifter som föreskrivs i EG-direktivets bilaga II punkt a. och kan nämnas här (jfr. 1 § förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen). De ändamål för vilka personuppgifter kan komma att behandlas enligt EG- direktivet faller inom ramen för de ändamål för vilka personuppgifter får behandlas vid respektive myndighets handläggning av ärenden (jfr. 3 § punkten 1 förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen). Det slags uppgifter som anges i EG-direktivet i bilaga II är uppgifter som och behandlar i sin verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Uppgifter om namn, nationalitet, födelsedatum, liksom information om familjeförhållanden, uppgift om dokument som bevis för familjeband (äktenskapsbevis, födelseattest, adoptionsintyg), resehandlingar samt annan information som är viktig för att fastställa personens identitet eller familjeförhållanden är behandling av uppgifter som är vanligt förekommande i samband med handläggningen av asylärenden. Uppgifter av det här slaget registreras t.ex. av i STAMM i enlighet med personuppgiftslagen och förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskaps- lagstiftningen. Den behandling av personuppgifter som kan komma att ske enligt EG-direktivet omfattas således av befintlig reglering. Några författningsändringar är därför inte nödvändiga. När det gäller frågor om sekretess erinras om att den information som avses i EG-direktivet är snarlik den information som utbyts inom ramen för tillämpningen av den s.k. (se prop. 1996/97:87 s. 17-20). Till skillnad från innehåller dock inte EG- direktivet föreskrifter om hur de uppgifter som tas emot av får användas. Någon bestämmelse om absolut sekretess av det slag som finns i 7 kap. 14 § fjärde stycket sekretesslagen (1980:100) behövs därför inte. Vid bedömningen av om EG-direktivets föreskrifter fordrar någon ändring av de svenska sekretessbestämmelserna är det två olika situationer som man måste ta ställning till. Den ena är när information av detta slag har lämnats till från en annan medlemsstat och den andra är när lämnar information till en annan sådan stat. Det kan även förekomma att uppgifter lämnas till UNHCR. När det gäller information som tar emot av en annan medlemsstat gäller den svenska sekretesslagstiftningen. De uppgifter som överlämnats kan då omfattas av sekretess enligt t.ex. 7 kap. 14 § första och andra styckena sekretesslagen. I åtskilliga fall torde det dock stå klart att uppgifter av den art som avses i bilaga II kan lämnas ut om t.ex. någon annan myndighet begär att få ta del av uppgifterna. Det skall i det samman- hanget nämnas att sekretess enligt 7 kap. 14 § inte hindrar att uppgifter lämnas ut till regering, riksdag eller myndighet enligt 14 kap. 1-3 §§ sekretesslagen. Uppgifter av det slag som skall lämnas till en annan medlemsstat enligt EG-direktivet har ofta inte den karaktären att de omfattas av sekretess enligt 7 kap. 14 § sekretesslagen. Uttryckt med andra ord står det i dessa fall klart att uppgifterna kan lämnas ut utan att den enskilde lider men. Detta gäller särskilt som informationen i allt väsentligt överförs för att få till stånd en familjeåterförening. Som framhålls i propositionen om (prop. 1996/97:87 s. 20) lämnas bl.a. person- uppgifter liksom uppgifter om beslut regelmässigt ut i liknande situationer. Det skulle emellertid undantagsvis kunna förekomma att en sekretessprövning främst avseende handlingar som legat till grund för ett beslut om t.ex. uppehållstillstånd leder till att vissa uppgifter inte bör lämnas ut. För att det skall vara möjligt att i sådana fall lämna ut en uppgift på det sätt som föreskrivs i EG-direktivet bör en bestämmelse med innebörden att information enligt bilaga II i direktivet får lämnas i enlighet med vad som sägs i direktivet föras in i utlänningsförordningen. Regeringen gör den bedömningen att det inte krävs några ytterligare ändringar i svensk rätt för att uppfylla EG-direktivets krav. I artikel 30 av EG-direktivet sägs att medlemsstaterna skall fastställa påföljder som är tillämpliga för överträdelser av nationella bestämmelser som har antagits enligt direktivet. Tillämpningen av påföljderna, som skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande, skall vara säker- ställd. Kommissionen har i kommentarerna till sitt direktivförslag (2000 (KOM) 303 slutlig artikel 30 s. 24) exemplifierat den typen av brott och påföljd som avses med en olaglig avhysning av en person med tillfälligt skydd från dennes bostad eller från en vårdinrättning som vägrar ge en sådan person akutsjukvård, på grund av dennes status som tillfälligt skyddad. Lagrådet har anfört att det i brist på analys av frågan om svensk rätt uppfyller direktivet såvitt avser artikel 30 inte kan ta ställning till regeringens bedömning att så är fallet. inledningsvis att artikel 30 innehåller en standardformulering som Prop. 2001/02:185 återfinns i många EG-direktiv. Som Lagrådet påpekar innehåller remissen inte någon analys av frågan. De förslag som läggs fram i detta lagstiftningsärende skall dock tillämpas av olika myndigheter och allmänt sett följer svenska myndigheter sina uppgifter i enlighet med gällande föreskrifter. Om så ej sker kan erinras om bestämmelserna om tjänstefel i , om möjligheten att erhålla skadestånd till följd av vårdslös eller olaglig myndighetsutövning samt om den granskning som utförs av ombudsmannaväsendet och Justitiekanslern. Någon särskild reglering behövs därmed inte för att genomföra artikel 30 i direktivet. Grundförutsättningen är att genomförandet av EG-direktivet i sak inte kommer att innebära någon ökning av mottagande av tillfälligt skyddsbehövande jämfört med vad som gäller med det skydd som ges enligt 2 kap. 4 a § utlänningslagen. I EG-direktivet anges att mottagande av tillfälligt fördrivna personer och fördelningen av denna persongrupp skall ske i en anda av gemenskapssolidaritet med- lemsstaterna emellan (artikel 25). Det förutsätts ske i enlighet med en för varje medlemsstat i förväg angiven mottagningskapacitet. Här drog kom- missionen nytta av erfarenheterna från Kosovo vad gäller sättet på vilket evakueringen av det faktiska antalet fördrivna personer gick till. Fördelningsprinciperna enligt EG-direktivet bör leda till att kostnader, som kan uppstå vid en massiv tillströmning av fördrivna personer, fördelas jämnare mellan medlemsstaterna. Detta ger stöd för uppfattningen att den nya regleringen inte kommer att medföra någon ökad belastning för del jämfört med vad som skulle kunna bli fallet enligt nuvarande regler. Regeringen gjorde en bedömning av de ekonomiska konsekvenserna om personer som erhåller uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen (1989:529) skulle bli folkbokförda eller inte. Den ekonomiska beräkningen preciserades till att omfatta varav utgick från att personerna skulle erhålla sociala förmåner och rättigheter enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. samt hälso- och sjukvård enligt samma ordning som gäller för asylsökande. Därefter gjordes beräkningarna med utgångspunkt från dels att personerna även två skulle omfattas av lagen om mottagande av asylsökande, dels enligt vad som skulle gälla för i folkbokförda personer. Därutöver antogs två sysselsättningsnivåer gälla, nämligen att respektive av utlänningarna mellan skulle ha förvärvsarbete. Av den ekonomiska utredningen framkom att alternativet där den berörda persongruppen skulle omfattas av lagen om mottagande av asylsökande m.fl. innebar de lägsta utgifterna för hela den offentliga sektorn. Regeringen finner inte anledning att göra någon annan bedömning. Regeringens förslag innebär att personer som erhåller uppehållstillstånd med tillfälligt skydd i huvudsak inte kommer att folkbokföras och att de offentliga utgifterna för personer som erhåller uppehållstillstånd med tillfälligt skydd därmed blir väsentligt lägre än vad som skulle ha gällt om personerna skulle folkbokföras enligt nuvarande ordning. Förslaget innebär dock att personer som åtnjuter tillfälligt skydd skall ha möjlighet att söka asyl även de har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. I den mån asylansökningar kommer att hinna prövas det tillfälliga skyddet gäller, kommer vissa personer att erhålla permanent uppehållstillstånd i och därmed folkbokföras. De kommer därvid att erhålla samma sociala förmåner och rättigheter som i bosatta personer. Kostnaderna för dessa personer kommer därmed att bli högre än för de personer som omfattas av sociala förmåner och rättigheter enligt den ordning som gäller för asylsökande. svårt att förutsäga hur många personer som i en massflyktssituation kan antas erhålla permanent uppehållstillstånd under den tillfälliga skyddstiden. Beroende av antalet asylansökningar kan svårigheter uppstå att bibe- hålla en väl fungerande asylprocedur. I en sådan situation, där asyl- proceduren blir mycket hårt ansträngd, får således prövningen av asyl- ansökan skjutas upp, dock längst till den tidpunkt då det tillfälliga skyddet upphör att gälla (se avsnitt 8.4). Beslut meddelade enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. överklagas till allmän förvaltningsdomstol. beräknas emellertid de föreslagna ändringarna inte innebära att antalet överklaganden kommer att öka. Därmed kan inte heller några ökade kostnader för de allmänna förvaltningsdomstolarna antas uppkomma. Under avsnitt 14 Mottagandekapacitet vid en massflyktssituation före- slår regeringen att en kommun inledningsvis bör kunna svara för att den enskilde utlänningen erhåller den omsorg som bedöms skälig i avvaktan på att övertar ansvaret för mottagandet. Det är här fråga om situationer där förmåga att under ett inledande skede svara för mottagandet bedöms som otillräcklig. Flertalet berörda remissinstanser har accepterat tanken på att i ett inledande skede hjälpa med ansvaret för mottagande under förutsättning att de av staten får full ersättning för de kostnader som uppstår. Regeringen bedömer att de statliga kostnaderna för dessa ersättningar till kommuner inte skall överstiga motsvarande kostnader som uppkommer om mottagandet sker i regi. 16.1Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) De bestämmelser som behövs för att genomföra rådets direktiv /55/EG av om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta (EG-direktivet) inom utlänningslagstiftningen förs in i ett nytt kapitel i utlänningslagen. Även andra lagtekniska alternativ hade kunnat vara tänkbara. Dels hade bestämmelserna kunnat samlas i en helt ny lag, dels hade de kunnat arbetas in i utlänningslagens befintliga kapitel. Den nu valda tekniken har flera fördelar.