prop · GP03122 · 2002-03-19 00:00:00 — Härtill kommer att det domstolstrots det här gäller genomgående innefattar ett verkligt inslag av tredska och därmed är särskilt skadligt för den allmänna tilltron till myndigheterna. Mot denna bakgrund anser utredningen att en särskild sanktion bör införas för att motverka dom- stolstrots i form av överträdelse av verkställighetsförbud och av underlåtenhet att ta upp frågan om rättelse till behandling. Utredningen förordar här en vitessanktion som är riktad mot besluts- fattarna personligen. Utredningsförslaget innebär att det i 10 kap. kommunallagen skall införas bestämmelser angående den nya vites- sanktionen. Enligt dessa bestämmelser kan en förvaltningsdomstol som beslutar att ett överklagat beslut tills vidare inte får verkställas också vid vite förbjuda samtliga ledamöter och ersättare i berörd nämnd att vidta åtgärd som strider mot förbudet. Avser verkställighetsförbudet ett beslut av fullmäktige skall vitesbeslutet riktas mot samtliga ledamöter och ersättare i styrelsen eller annan nämnd som är ansvarig för verk- ställigheten. Vidare innebär förslaget att det i 10 kap. 15 § kommunallagen öppnas möjlighet att förelägga samtliga ledamöter i berörd nämnd vid vite att i nämnden väcka frågan om rättelse av det slag som avses i paragrafen. Gäller rättelsen ett beslut av fullmäktige kan styrelsens ledamöter föreläggas att i styrelsen väcka frågan om att göra en fram- ställning till fullmäktige angående rättelse. trädde ändringar i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och socialtjänstlagen (SoL) i kraft. Ändringarna är avsedda att motverka domstolstrots inom dessa lagars tillämpningsområden. De innebär bl.a. att får före- lägga en kommun eller i vissa fall ett landsting vid vite att avhjälpa brister i verkställigheten av en lagakraftägande dom som ger en enskild rätt till vissa förmåner enligt någon av lagarna. När lagändringarna antogs förutsattes att frågan om åtgärder mot domstolstrots skulle övervägas på nytt även såvitt gäller LSS-området och när resultatet av detta utredningsarbete föreligger. Mot den bakgrunden har utredningen övervägt behovet av och utformningen av åtgärder även såvitt gäller dessa områden. När det gäller behovet av åtgärder mot domstolstrots på LSS-området anser utredningen att det är mycket som talar för att det bör finnas till- gång till en särskild sanktion. I fråga om domstolstrots inom social- tjänstens område konstaterar utredningen att behovet av en sanktion är betydligt mindre. Detta hindrar dock inte att det från allmän synpunkt kan anses föreligga ett behov även här. Utredningen anser liksom tidigare utredningar att en sanktion på de båda berörda sociala områdena skall vara riktad mot kommunen eller som juridisk person. Med denna utgångspunkt ställs man enligt utredningen inför valet mellan att behålla den införda vitessanktionen eller att ersätta den med en sanktionsavgift. Utredningen anser att en sanktionsavgift sannolikt skulle utgöra ett bättre vapen mot domstolstrots än vitessanktionen. framhålls emellertid att det först efter någon tids erfarenheter från den praktiska tillämpningen kan säkert sägas om framförda invändningar mot vitessystemet har en sådan tyngd att det bör avvecklas och eventuellt ersättas med en ordning med sanktionsavgifter. Mot denna bakgrund har utredningen övervägt hur ett system med sanktionsavgifter skulle kunna utformas och även utarbetat ett förslag till lagändringar som ett sådant system skulle kräva. I fråga om både LSS-området och område innebär förslaget att den införda vitessanktionen ersätts med en sank- tionsavgift. Avgiften kan drabba kommuner eller landsting som dröjer alltför länge med att verkställa domar angående insatser enligt LSS. Inom kan avgiften drabba kommuner som inte fullgör sina förpliktelser enligt domar angående förmåner enligt SoL. får i uppgift att hos länsrätten väcka talan mot vederbörande kommun eller landsting angående skyldighet att betala sanktionsavgift. avgiften får bestämmas till lägst och högst . Den får inte dömas ut vid obetydliga försummelser. Om revisorerna i sin granskning finner att det föreligger misstanke om att brott av förmögen- hetsrättslig karaktär förövats eller om att förvaltningsdomstols av- görande åsidosatts skall de anmäla förhållandet till berörd nämnd. Om nämnden finner att det föreligger misstanke som sagts och inte utan oskäligt dröjsmål vidtar åtgärder, är revisorerna skyldiga att rapportera nämndens agerande till fullmäktige. 1 Förslag till lag om ändring i kommunallagen (1991:900)1 Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1991:900) dels att 9 kap. 9 och 10 §§ och 10 kap. 15 § skall ha följande lydelse, dels att i 10 kap. skall införas fem nya paragrafer, 14 a och 14 b §§ samt 1618 §§, av följande lydelse, dels att före 10 kap. 14 a, 14 b och 16 §§ skall införas nya rubriker av följande lydelse Revisorerna granskar i den omfattning som följer av god revisionssed all verksamhet som bedrivs inom nämndernas verksam- hetsområden. De granskar på samma sätt, genom de revisorer eller lekmannarevisorer som utsetts i företag enligt 3 kap. 17 och 18 §§, även verksamheten i de företagen. Revisorerna prövar om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen som görs inom nämnderna är tillräcklig. Om revisorerna i sin granskning finner att det föreligger misstanke om brott av förmögenhetsrättslig karaktär skall de anmäla förhållan- det till berörd nämnd. Om nämnden finner att det föreligger misstanke om brott och inte utan oskäligt dröjsmål vidtar åtgärder, är revisorerna skyldiga att rapportera nämndens agerande till fullmäktige. fattar inte ärenden som avser fattar inte ärenden som avser enskild i andra fall än när enskild i andra fall än handläggningen av sådana ärenden 1. när handläggningen av sådana Lagen omtryckt 2000:277. Senaste lydelse 1999:621. har vållat kommunen eller ekonomisk förlust eller när granskningen sker från allmänna synpunkter. ärenden har vållat kommunen eller 2.när granskningen gäller hur nämnderna verkställer avgöran- den av förvaltningsdomstolar, eller 3.när granskningen sker från allmänna synpunkter. Ett beslut som kan överklagas enligt bestämmelserna i detta kapitel får verkställas innan det har vunnit laga kraft om inte särskilda skäl talar däremot. Om allmän förvaltningsdomstol beslutar att ett överklagat beslut tills vidare inte får verkställas (verkställighetsförbud), får dom- stolen även vid vite förbjuda samtliga ledamöter och ersättare i berörd nämnd att vidta åtgärd som strider mot förbudet. Om verkställighetsförbudet avser ett beslut av fullmäktige skall vitesbeslutet riktas mot samtliga ledamöter och ersättare i styrelsen eller annan nämnd som är ansvarig för verkställigheten. Om ett beslut har upphävts genom ett avgörande som har vunnit laga kraft och om beslutet redan har verkställts, skall det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den utsträckning som det är möjligt. Om ett beslut har upphävts genom ett avgörande som har vunnit laga kraft och om beslutet redan har verkställts, skall det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den utsträckning det är möjligt. angående rättelse skall meddelas utan oskäligt dröjsmål. På begäran av enskild part i målet om laglighetsprövning får vite förelägga samtliga ledamöter i berörd nämnd att i nämnden rättelse enligt första stycket. Om rättelsen gäller ett beslut av riktas mot samtliga ledamöter i styrelsen och avse skyldighet att i styrelsen väcka frågan om en Vite som sätts ut med stöd av 14 b eller 15 § skall bestämmas till ett belopp som är lika stort för samtliga adressater. Vite får inte sättas ut som löpande vite. Frågor om att döma ut vite enligt 14 b § prövas på yrkande av enskild part i målet om laglighetsprövning. Frågor om att döma ut vite enligt 15 § prövas av länsrätt på yrkande av part som ansökt om vitesföreläggandet. Ett vite som dömts ut får inte förvandlas till fängelse. Denna lag träder i kraft . 2 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620)1 dels att 68 a § skall upphöra att gälla, dels att 74 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas nya paragrafer 76 a76 d §§ och närmast före dessa en ny rubrik av följande lydelse, om tillstånd enligt 69 §, om om tillstånd enligt 69 §, om föreläggande eller förbud enligt föreläggande eller förbud enligt 70 §, om 70 § och om omhändertagande av personakt enligt 70 c § och beslut personakt enligt 70 c § får om avslag på en begäran om överklagas hos allmän förvalt- vitesföreläggande enligt 68 a § får I fråga om över- överklagas hos allmän förvalt- I fråga om över- enligt 70 b § gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 15 kap. 7 § enligt 70 b § gäller i tillämpliga sekretesslagen (1980:100). delar bestämmelserna i 15 kap.7 § sekretesslagen (1980:100). beslut om föreläggande eller förbud enligt 70 § och om omhändertagande av personakt enligt 70 c § samt domstols motsvarande beslut gäller . skall lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om omhändertagande av personakt. En kommun, som underlåter att utan oskäligt dröjsmål tillhanda- hålla bistånd enligt 6 b eller 6 f §, som någon enligt en lagakraft- vunnen dom är berättigad till får åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften tillfaller staten. Den särskilda avgiften fastställs till lägst och högst . När avgiftens storlek fastställs 1Lagen omtryckt 1988:871. 2Senaste lydelse 2000:525. allvarligt det i övrigt kan anses vara. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. I ringa fall skall någon avgift inte tas ut. Frågor om särskild avgift prövas av länsrätten efter ansökan av . Särskild avgift får dömas ut bara om ansökan enligt 76 c § delgetts kommunen från det att domen angående biståndet vunnit laga kraft. Denna lag träder i kraft den ... Äldre bestämmelser gäller dock när fråga är om dröjsmål med verkställighet av domar som meddelats före lagens ikraftträdande. 3Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade dels att 26 a § skall upphöra att gälla, dels att 27 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas nya paragrafer 28 a28 d §§ och närmast före dessa en ny rubrik av följande lydelse, Beslut av en sådan nämnd som avses i 22 § eller av får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om beslutet avser 1.insatser för en enskild enligt 9 §, 2.utbetalning till någon annan enligt 11 §, 3.återbetalning enligt 12 §, 4.förhandsbesked om rätt till insatser enligt 16 § andra stycket, tillstånd till enskild verk- 5. tillstånd till enskild verk- samhet enligt 23 §, samhet enligt 23 §, eller 6. föreläggande eller återkallelse 6. föreläggande eller återkallelse av tillstånd enligt 24 av tillstånd enligt 24 §. vitesföreläggande enligt 26 a §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut i frågor som avses i Beslut i frågor som avses i första stycket 16 gäller omedel- första stycket gäller . rätten får dock förordna att dess dock förordna att dess beslut skall beslut skall gälla först sedan det gälla först sedan det vunnit laga vunnit laga kraft. En kommun eller ett landsting som underlåter att utan oskäligt enligt 9 §, som någon enligt en berättigad till, får åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften tillfaller staten. 1 Senaste lydelse 2000:526. Den särskilda avgiften fastställs till lägst och högst När avgiftens storlek fastställs skall särskilt beaktas hur länge allvarligt det i övrigt kan anses vara. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. I ringa fall skall någon avgift inte tas ut. Frågor om särskild avgift prövas av länsrätten efter ansökan av . Särskild avgift får dömas ut bara om ansökan enligt 28 c § delgetts kommunen eller lands- tinget från det att domen angående insatsen har vunnit laga kraft. Denna lag träder i kraft den ... Äldre bestämmelser gäller dock när fråga är om dröjsmål med verkställighet av domar som meddelats före lagens ikraftträdande. Förteckning över remissinstanser (Ds 2000:53) Efter remiss av departementspromemorian Kommunalt domstolstrots (Ds 2000:53) har svar kommit in från: ombudsmän (), Hovrätten över och , Kammarrätten i , Kammarrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Justitiekanslern (), , , , , i , i , i län, i , , vid , kommun, , kommun, , kommun, kommun, , , , , , , Hjo kommun, , kommun, , kommun, kommun, , kommun, kommun, , , Handikappförbundens Samarbetsorgan, , (), , , Akademikers Central- organisation (), och (). Statskontoret, kommun och Föreningen () har svarat att de avstår från att yttra sig. Svar har också kommit in från kommun, kommun, kommun, kommun, kommun, , hindrade Barn och Ungdomar, Svenska Avdelningen av , () och . 1 Förslag till lag om ändring i kommunallagen (1991:900) Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1991:900)2 dels att 9 kap. 9 och 10 §§ samt 10 kap. 15 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 10 kap. 14 a §, samt närmast före 10 kap. 14 a § en ny rubrik av följande lydelse. Revisorerna granskar i den omfattning som följer av god revisionssed all verksamhet som bedrivs inom nämndernas verksamhetsområden. De granskar på samma sätt, genom de revisorer eller lekmannarevisorer som utsetts i företag enligt 3 kap. 17 och 18 §§, även verksamheten i de företagen. Revisorerna prövar om verksamheten sköts på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt, om räkenskaperna är rättvisande och om den interna kontrollen som görs inom nämnderna är Om revisorerna i sin granskning Om revisorerna i sin granskning finner att det föreligger misstanke finner att det föreligger misstanke om att brott av förmögenhetsrättslig karaktär skall de anmäla för- karaktär förövats eller om att hållandet till berörd nämnd. nämnden finner att det föreligger görande åsidosatts, skall de anmäla misstanke om brott och inte utan förhållandet till berörd nämnd. oskäligt dröjsmål vidtar åtgärder, nämnden efter en sådan anmälan inte vidtar åtgärder utan oskäligt dröjsmål, är revisorerna skyldiga att rapportera det till fullmäktige. gäller dock inte om anmälan avser misstanke om att brott förövats och nämnden finner att det inte före- ligger en sådan misstanke. inte ärenden som avser myndig- inte ärenden som avser myndig- hetsutövning mot någon enskild i hetsutövning mot någon enskild i andra fall än när handläggningen av 1. när handläggningen av sådana ärenden har vållat kommunen eller 2 Lagen omtryckt 2000:277. Om ett beslut har upphävts genom ett avgörande som har vunnit laga kraft och om beslutet redan har verkställts, skall det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den ut- sträckning som det är möjligt. Ett beslut om rättelse skall meddelas utan oskäligt dröjsmål. nomisk förlust eller när gransk- ningen sker från allmänna syn- 2. när granskningen gäller hur av allmänna förvaltningsdomstolar, 3. när granskningen sker från Ett beslut som kan överklagas enligt bestämmelserna i detta kapitel får verkställas innan det har vunnit laga kraft om inte särskilda skäl talar emot det. 15 § Om ett beslut har upphävts genom ett avgörande som har vunnit laga kraft och om beslutet redan har verkställts, skall det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den ut- sträckning som det är möjligt. Denna lag träder i kraft . 2Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade dels att 26 a § skall upphöra att gälla, dels att 27 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 28 ad §§, samt närmast före 28 a § en ny rubrik av följande lydelse. Beslut av en sådan nämnd som avses i 22 § eller av får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om beslutet avser 1.insatser för en enskild enligt 9 §, 2.utbetalning till någon annan enligt 11 §, 3.återbetalning enligt 12 §, 4.förhandsbesked om rätt till insatser enligt 16 § andra stycket, 5. tillstånd till enskild verksam- 5. tillstånd till enskild verksam- het enligt 23 §, het enligt 23 §, eller 6. föreläggande eller återkallelse 6. föreläggande eller återkallelse av tillstånd enligt 24 av tillstånd enligt 24 §. 7. avslag på en vitesföreläggande enligt 26 a §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut i frågor som avses i första Beslut i frågor som avses i första stycket 16 gäller . Länsrätten eller kammarrätten får dock förordna att dess beslut skall dock förordna att dess beslut skall gälla först sedan det vunnit laga gälla först sedan det vunnit laga En kommun eller ett landsting som underlåter att utan oskäligt dröjsmål tillhandahålla en insats enligt 9 § som någon är berättigad till enligt en domstols avgörande, får åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften tillfaller staten. 1 Senaste lydelse 2000:526. till lägst och högst . När avgiftens storlek fastställs skall det särskilt beaktas hur länge dröjsmålet pågått och hur allvarligt det i övrigt kan anses vara. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. I ringa fall skall inte någon avgift tas ut. Frågor om särskild avgift prövas efter ansökan av av den länsrätt inom vars domkrets kommunen är belägen. En ansökan som avser ett landsting prövas av den länsrätt inom vars domkrets förs. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Särskild avgift får dömas ut bara om ansökan enligt 28 c § delgetts kommunen eller från det att domen om insatsen vunnit laga kraft. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller när fråga är om dröjsmål med verkställighet av avgöranden som meddelats före lagens ikraftträdande. 3 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (2001:453) dels att 13 kap. 7 § skall upphöra att gälla, dels att 16 kap. 4 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 16 kap. 6 ad §§, samt närmast före 16 kap. 6 a § en ny rubrik av följande lydelse. om tillstånd enligt 7 kap. 1 §, om tillstånd enligt 7 kap. 1 §, enligt 7 kap. 5 § eller föreläggande enligt 7 kap. 5 § eller föreläggande eller förbud enligt 13 kap. 6 § samt eller förbud enligt 13 kap. 6 § får beslut om avslag på en begäran om överklagas hos allmän förvalt- vitesföreläggande enligt 13 kap. 7 § I fråga om överklagande av beslut enligt 7 kap. 4 § gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100). beslut om omhändertagande av personakt enligt 7 kap. 5 § och om föreläggande eller förbud enligt 13 kap. 6 § samt domstols motsvarande beslut gäller . skall lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om omhändertagande av personakt. En kommun som underlåter att utan oskäligt dröjsmål tillhanda- hålla bistånd enligt 4 kap. 1 § som någon är berättigad till enligt en domstols avgörande, får åläggas att betala en särskild avgift. Avgiften tillfaller staten. Den särskilda avgiften fastställs till lägst och högst . När avgiftens storlek fastställs skall det särskilt beaktas hur länge dröjsmålet pågått och hur allvarligt det i övrigt kan anses vara. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. skall inte någon avgift tas ut. Frågor om särskild avgift prövas efter ansökan av av den länsrätt inom vars domkrets kommunen är belägen. Särskild avgift får dömas ut bara om ansökan enligt 6 c § delgetts kommunen från det att domen om biståndet vunnit laga 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller när fråga är om dröjsmål med verkställighet av avgöranden som meddelats före lagens ikraftträdande. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. hovrättspresidenten , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i kommunallagen (1991:900), 2.lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, 3.lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Det är från rättssäkerhetssynpunkt klart otillfredsställande om enskilda inte kommer i åtnjutande av de rättigheter som lagstiftningen ger dem gentemot det allmänna. Den kommunala självstyrelse som kommunerna enligt grundlagen är tillförsäkrade kan i en rättsstat aldrig åberopas som en ursäkt för en kommun att förmena sina innevånare de förmåner de erhållit rätt till av eller att i annat fall underlåta att rätta sig efter gällande lag. Lika litet låter det sig försvaras att en kommun vägrar eller försummar att följa domstolsavgöranden angående gränserna för kommunens befogenheter eller i fråga om kommunens förpliktelser mot enskilda. Mot denna bakgrund har frågan om det bör införas sanktioner för att säkerställa att kommuner och landsting följer av stiftade lagar och rättar sig efter domstolarnas avgöranden beretts i olika former. I remissen behandlas nu åtgärder mot s.k. domstolstrots. Lagrådet riktade i ett yttrande (intaget i prop. 1999/2000:79 s. 153) skarp kritik mot förslaget till de bestämmelser om möjligheter att vitesförelägga kommuner och landsting som föreslås upphävda. Kritiken grundade sig främst på att förslagen var otillräckligt analyserade från juridisk synpunkt. Den av Lagrådet efterfrågade analysen har genomförts och Lagrådet har från allmänna utgångspunkter inget att invända mot att de nu remitterade förslagen läggs till grund för lagstiftning. Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 28 a och b §§ Enligt den föreslagna 28 a § får en kommun åläggas att betala en särskild avgift om den utan oskäligt dröjsmål underlåter att tillhandahålla en insats som någon är berättigad till enligt en domstols avgörande. särskilda avgiften får sedan enligt 28 b § tredje stycket efterges om det finns synnerliga skäl för det. Och i ringa fall skall någon avgift inte tas ut. Som bestämmelserna konstruerats framstår den särskilda avgiften inte som en fakultativ möjlighet att tillgripa vid fall av domstolstrots utan som en obligatorisk påföljd som under vissa förutsättningar kan bortfalla. Lagrådet föreslår därför att ordet "får" i 28 a § byts ut mot "skall". Avgiften får som nämnts enligt den föreslagna 28 b § efterges om det finns synnerliga skäl för det. I författningskommentaren anges att ett skäl till eftergift kan vara att dröjsmålet inte är bagatellartat men det ändå inte kan anses rimligt att lasta kommunen eller för vad som förekommit. Lagrådet noterar att de omständigheter som sålunda bör kunna anses utgöra synnerliga skäl är omständigheter som legat utanför kommunens eller kontroll. Att man i sin ekonomiska planering prioriterat medlen på ett sådant sätt att resurserna inte räckt till för att tillhandahålla insatser enligt den förevarande lagen kan sålunda inte utgöra ett skäl för eftergift. Däremot torde det inte vara helt uteslutet att inom snäva ramar som en faktor beakta svårigheter med ekonomisk omprioritering då det gäller att bedöma om ett dröjsmål är oskäligt eller då fråga blir om att bestämma den särskilda avgiftens storlek. Av det remitterade lagförslaget framgår inte om det skall vara möjligt att påföra en tredskande kommun sanktionsavgift om kommunen framhärdar i sitt domstolstrots. I avsnitt 8.2 i den allmänna motiveringen anges dock att det inte skall finnas något hinder mot att en ny sanktionsavgift döms ut för den ytterligare period som domen inte verkställts.