prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — Det bemyndigande som givits regeringen att förordna om undantag från mönsterrätten i nu nämnda fall är föranlett av artikel 27 i Chicagokonventionen av angående internationell civil luftfart, vilken tillträtt (SÖ 1946:2). Med stöd av bemyndigandet har regeringen meddelat bestämmelser om undantag från mönsterrätten i kungörelsen (1970:496) om införsel och användning av reservdelar och tillbehör till luftfartyg utan hinder av mönsterrätt. I 2830 §§ finns bestämmelser om s.k. tvångslicens. Med tvångslicens avses ett av domstol lämnat tillstånd att mot skäligt vederlag utnyttja ett mönster. Tvångslicens får enligt 28 § meddelas om någon har påbörjat ett utnyttjande av ett mönster innan handling som visar mönstret har blivit allmänt tillgänglig. Bestämmelsen blir aktuell främst då föranvändar- rätten i 6 § inte föreligger på grund av att utnyttjandet påbörjats först efter det att registreringsansökningen gjordes. Enligt 24 § mönsterskyddslagen gäller en mönsterregistrering räknat för ansökan med möjlighet till förlängning med ytterligare två perioder . Den sammanlagda nuvarande skydds- tiden är alltså . Regeringens förslag: Bestämmelsen om mönsterrättens innehåll i 5 § mönsterskyddslagen (1970:485) ändras till att omfatta all användning av mönstret. I bestämmelsen tas in en exemplifiering på former av utnyttjande som typiskt sett omfattas av mönsterrätten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget eller lämnat det De synpunkter som har lämnats hänför sig huvudsakligen till detaljer och ordval. Skälen för regeringens förslag: Medlemsstaterna skall enligt artikel 3.1 i mönsterdirektivet skydda mönster genom registrering och ge innehavarna en ensamrätt till mönstret. Den närmare innebörden av ensamrätten bestäms genom artiklarna 12.1 och 13 i direktivet. Till skillnad från mönsterskyddslagen utgår mönsterdirektivet från att allt utnyttjande av mönstret är förbehållet mönsterhavaren med undantag för vissa särskilda fall. Detta framgår särskilt genom att artikel 12.1 anger att registreringen av ett mönster skall ge innehavaren ensamrätt att använda det samt genom att de former av utnyttjande som räknas upp i artikel 12 endast utgör exempel på vad som omfattas av ensamrätten. Uppräkningen är således inte uttömmande utan även andra former av användning av mönstret kan kräva mönsterhavarens samtycke. De exempel som nämns i artikel 12.1 i mönsterdirektivet är använda en produkt som mönstret ingår i eller används på, eller lagerhålla en sådan produkt för nämnda ändamål. Flera av dessa former av användning är sådana som också enligt den svenska lagen förbehålls mönsterhavaren. Detta gäller bl.a. för tillverkning, utbjudande, och införande till . Dock krävs, som har redovisats ovan, enligt den svenska lagen att det är fråga om ett yrkesmässigt utnyttjande. Något sådant krav finns inte enligt direktivet. Som kommer att utvecklas nedan i avsnitt 10.3.2 skall från mönsterrätten emellertid undantas handlingar som företas för privat bruk och utan vinstsyfte. Detta undantag motsvaras i princip av kravet på yrkesmässigt utnyttjande i den svenska lagen. För att förenlighet skall uppnås med direktivets systematik bör den svenska lagen emellertid ändras i enlighet med direktivet. I artikel 12.1 i direktivet används i den exemplifierade uppräkningen begreppen import och export. I mönsterskyddslagen används begreppet införsel. Med begreppen import och export avses i svensk tullagstiftning ett införande eller utförande av varor från eller till ett tredje land [jfr 1 § första stycket tullagen (1994:1550)]. Med tredje land avses enligt samma lag ett område som inte omfattas av EG:s tullområde. Mot bakgrund av att ensamrätten enligt artikel 12.1 i mönsterdirektivet skall omfatta all användning av ett mönster har utredningen funnit begränsningen till produkter som kommer från tredje land eller som skall föras dit, som mindre lämplig. Utredningen har följaktligen föreslagit uttrycken införsel och utförsel används. Detta innebär att mönster- havarens samtycke krävs för införsel till eller utförsel från , oavsett vilket land en produkt, som mönstret används på eller ingår i, kommer från eller skall föras till. har framhållit att direktivet bör tolkas så att det avsiktligt begränsar sig till import och export från tredje land. Den föreslagna regeln kan enligt ge intryck av att verket skulle ha befogenhet att ingripa mot gemenskapsvaror vid inre gräns. Regeringen konstaterar att begreppen import och export endast förekommer i den exemplifierande uppräkning som anges i direktivtexten. Som har framkommit ovan är dock all användning förbehållen mönsterhavaren. Det kan därmed inte anses förenligt med direktivets lydelse att ge begreppen import och export den begränsade betydelse de har enligt den svenska tullagstiftningen. För att undvika missförstånd bör därför begreppen införa och utföra väljas i den exemplifierande uppräkningen i lagtexten. Regeringens förslag: Uttryckliga bestämmelser med undantag från mönsterrätten införs i 7 § mönsterskyddslagen (1970:485) för utnyttjan- den för privat bruk och utan vinstsyfte, utnyttjanden som företas i experimentsyfte och utnyttjanden som innebär återgivning i syfte att citera eller undervisa. Bestämmelserna om föranvändarrätt och tvångs- licens i 6 och 28-30 §§ mönsterskyddslagen (1970:485) upphävs. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. Patentbesvärsrätten har dock ifrågasatt utredningens bedömning att direktivet utesluter möjligheten att i mönsterskyddslagen behålla reglerna om föranvändarrätt och tvångs- licens. Skälen för regeringens förslag: Som framhållits i föregående avsnitt omfattar mönsterrätten enligt direktivet i princip alla former av användning av ett skyddat mönster. I artikel 13 i mönsterdirektivet föreskrivs emellertid vissa undantag från den generella rätten. Innehållet i bestämmelsen är till stora delar hämtat från artikel 27 i EG- konventionen om Patent, den s.k. marknadspatentkonventionen (se [1989] OJ L 401/15). Enligt artikel 13 omfattar mönsterrätten inte handlingar som företas privat och utan vinstsyfte, handlingar som företas i experimentsyfte och handlingar som innebär efterbildning i syfte att citera eller undervisa. Vidare undantas i vissa fall utrustningen på ett fartyg eller luftfartyg, import av reservdelar och tillbehör för reparation av sådana fartyg samt arbete med att reparera sådana fartyg. Till stor del motsvaras dessa undantag av den begränsning av mönsterrätten till vissa former av utnyttjande som görs i mönsterskyddslagen. Undantaget i direktivet för handlingar som företas privat och utan vinstsyfte motsvarar närmast mönsterskyddslagens begränsning av mönsterrätten till ett yrkesmässigt utnyttjande av mönstret (se prop. 1969:168 s. 159 f.). Mot bakgrund av de principiellt skilda utgångs- punkterna i mönsterskyddslagen och direktivet, vilka föranleder regeringen att föreslå att all användning skall omfattas av ensamrätten, bör dock ett uttryckligt undantag för utnyttjanden som företas privat och utan vinstsyfte införas i lagen. Undantaget i direktivet för handlingar som utförs i experimentsyfte saknar motsvarighet i mönsterskyddslagen. För ett genomförande av direktivet bör en bestämmelse tas in i lagen som svarar mot detta undantag. har påpekat att begreppet i experiment- syfte är ett okänt begrepp för svensk mönsterrätt och att det är oklart vad som avses med detta begrepp. Regeringen delar uppfattningen att begreppet i viss mån förefaller främmande när det gäller mönster- rätten men anser att det mycket väl kan uppkomma situationer då detta undantag kan komma till tillämpning, t.ex. vid utveckling av nya produkter. Enligt artikel 13.1.c i direktivet skall handlingar som innebär efter- bildning i syfte att citera eller undervisa undantas från mönsterrätten. den svenska versionen används således begreppet efterbildning. Utredningen har valt att i stället använda begreppet återgivning. Detta har motiverats med att det i den tyska versionen av direktivet förekommande uttrycket Wiedergabe, närmast kan översättas med återgivning och med att detta begrepp förekommer i upphovsrättsliga sammanhang. anser inte att det finns vägande skäl för att frångå det i direktivet valda uttrycket efterbildning. I den antagna EG-förordningen om gemenskapsformgivning används begreppet återgivning i motsvarande bestämmelse om undantag för handlingar i syfte att citera eller undervisa. Någon saklig skillnad är inte avsedd i förhållande till direktivet. Eftersom den svenska mönsterskyddslagen och EG-förordningen om formgivning kommer att tillämpas parallellt anser regeringen att samma begrepp om möjligt bör användas för samma företeelser. Regeringen anser därför att begreppet återgivning bör användas. Som utredningen har pekat på torde dock begreppet i den svenska mönsterskyddslagen komma att omfatta ett mindre antal handlingar än motsvarande uttryck inom upphovsrätten. Enligt direktivet skall mönsterrätten, som framgår av artikel 13.2, inskränkas när det gäller dels luftfartyg och fartyg som tillfälligt är i landet, dels import av reservdelar och tillbehör för reparation samt arbete med att reparera sådana fartyg. Bestämmelsen, som har tillkommit med utgångspunkt i vad som föreskrivs i artikel 5 ter , har som huvudsakligt syfte att underlätta den internationella handeln och samfärdseln. Den lämnar inte utrymme för några undantag från den där behandlade inskränkningen av mönsterrätten, varken till vissa stater eller genom att ställa upp något krav på ömsesidig tillämpning av inskränkningen. Den skiljer sig på så vis från motsvarande svenska bestämmelser. En ytterligare skillnad föreligger i förhållande till svensk rätt genom att bestämmelserna i endast avser luftfartyg. Det kan alltså konstateras att genomförandet av direktivet medför att kravet på ömsesidig tillämpning måste upphävas. Ett uppgivande av kravet på ömsesidighet står inte i strid med de konventionsförpliktelser har till följd av Chicagokonventionen. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna i 7 § mönsterskyddslagen ändras i enlighet med artikel 13.2 i direktivet, dvs. att undantaget skall gälla både luftfartyg och fartyg samt att kravet på ömsesidighet tas bort. De nu föreslagna ändringarna i mönsterskyddslagen leder även till att den tidigare nämnda kungörelsen (1970:496) kan upphävas. I mönsterdirektivet regleras uttömmande vilka inskränkningar som får göras i mönsterrätten. Andra inskränkningar än de där angivna får inte göras. Utredningen har på grund härav föreslagit att de bestämmelser som finns i mönsterskyddslagen om föranvändarrätt och tvångslicens skall upphävas med hänvisning till att dessa är att bedöma som inskränkningar i mönsterrätten (se SOU 1965:61 s. 162 och Essén- , Mönster och brukskonst, 1971, s. 63). Utredningen anser således att dessa typer av inskränkningar går utöver vad direktivet tillåter. Patentbesvärsrätten har ifrågasatt om utredningens bedömning är riktig. Härvid har framförts att systematiken i förordningen om gemenskaps- formgivning, med en särskild bestämmelse om föranvändarrätt, närmast tyder på att föranvändarrätten begreppsmässigt är att betrakta som något annat än en begränsning vid mönsterrättens utövande (se artikel 22 i förordningen om gemenskapsformgivning). uppfattning vad gäller föranvändarrätten. 2001/02:121 dessutom att det vad gäller tvångslicenser, utöver bestämmelsen om föranvändarrätt, finns en bestämmelse om tvångslicens i EG- förordningen. Det kan därmed ifrågasättas om avsikten i direktivet verkligen varit att utesluta möjligheten till föranvändarrätt och tvångs- licenser i nationell rätt, när dessa tillåts enligt EG-förordningen. En möjlighet är att det var ett rent förbiseende att sådana bestämmelser inte togs in i direktivet. Dock är det helt klart så att direktivet enligt gällande lydelse inte innehåller några bestämmelser om föranvändarrätt och tvångslicens. Även om föranvändarrätten inte skulle vara att betrakta som en inskränkning är det ändå osäkert om direktivet tillåter en sådan bestämmelse. Enligt vad som framkommit har bestämmelserna om såväl föranvändarrätt som tvångslicenser kommit att tillämpas i mycket ringa omfattning. Inte någon remissinstans har avstyrkt utredningens förslag att upphäva bestämmelserna. Regeringen föreslår på grund härav att 6 § och 2830 §§ i mönsterskyddslagen upphävs. Regeringens förslag: Bestämmelsen i 5 § andra stycket mönster- skyddslagen (1970:485) om att mönsterrätten endast omfattar de varor för vilka mönstret registrerats eller därmed likartade varor ersätts med en bestämmelse om att mönsterrätten omfattar varje annat mönster som inte gör ett annat helhetsintryck på en kunnig användare än det registrerade mönstret (skyddsomfång). Denna bestämmelse kompletteras med en bestämmelse om att man vid prövning av mönsterrättens skyddsomfång skall ta hänsyn till det variationsutrymme som funnits för formgivaren vid framtagandet av mönstret. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget eller lämnat det Några remissinstanser har pekat på svårigheterna att avgöra vem som är en kunnig användare. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 9.1 i mönsterdirektivet, omfattar mönsterrätten varje mönster som inte gör ett annat helhets- intryck på en kunnig användare (skyddsomfång). Direktivet innehåller således inte någon bestämmelse som motsvarar mönsterskyddslagens bestämmelse om att mönsterrätten är begränsat till varor för vilka mönstret registrerats och därmed likartade varor. Artikel 9.1 är utformad så att den stämmer överens med bestämmelsen om särprägel i artikel 5.1. Samma normer gäller således vid prövningen av ett mönsters skyddsomfång och vid prövningen av dess särprägel som skyddsförutsättning. Med hänsyn till att mönsterskyddslagens begränsning av skyddsom- fånget skiljer sig från direktivets bör 5 § andra stycket mönsterskydds- lagen ändras genom att det i lagen tas in en särskild bestämmelse om mönsterrättens skyddsomfång motsvarande artikel 9.1 i direktivet. Resultat blir därmed att mönsterskyddet inte längre kommer att vara begränsat till de varor för vilket mönstret har registrerats. Beträffande vad som sägs om den kunnige användaren i artikel 9.1 Prop. 2001/02:121 hänvisas till vad som anförts i avsnitt 8.3.1. I artikel 9.2 omnämns en särskild omständighet som skall vara av betydelse vid bedömningen av mönsterrättens skyddsomfång. Enligt bestämmelsen skall nämligen formgivarens frihet att utveckla mönstret beaktas vid prövningen av skyddsomfånget. Vid denna bedömning kan ledning även hämtas från stycke 13 i ingressen till mönsterdirektivet. Innebörden av omständigheten har behandlats ovan i avsnitt 8.3.1 i samband med behandlingen av kravet på särprägel i artikel 5. Om- ständigheten skall bedömas på samma sätt när det gäller mönsterrättens skyddsomfång som vid kravet på särprägel. Beträffande den närmare innebörden hänvisas därför till vad som har sagts ovan i avsnitt 8.3.1. Även om det inom svensk rätt generellt har ansetts att skyddsomfånget är mindre inom mönstertäta branscher (jfr ovan under nuvarande ordning) och att ett mönsters skyddsomfång alltså kan variera beroende på vilken bransch mönstret används inom, saknas en uttrycklig bestäm- melse motsvarande artikel 9.2 i direktivet. En sådan bestämmelse bör därför införas i lagen. Den bör lämpligen placeras tillsammans med bestämmelsen om mönsterrättens skyddsomfång i 5 §. De språkliga ändringar som gjorts i förhållande till utredningens förslag och direktivets ordalydelse innebär inte någon ändring i sak. Regeringens förslag: Bestämmelsen om mönsterrättens giltighetstid i 24 § mönsterskyddslagen (1970:485) ändras så att skyddstiden kan uppgå till maximalt . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget eller lämnat det Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 10 i direktivet gäller mönsterrätten under en eller flera perioder räknade från den dag ansökan lämnades in. Av direktivets ordalydelse framgår att rättsinnehavaren kan få skyddstiden förlängd med en eller flera skydds- perioder. Skyddstiden kan uppgå till sammanlagt , dvs. gälla i högst fem perioder vardera. Eftersom direktivet föreskriver att medlemsstaterna skall medge skydd i sammanlagt måste den svenska bestämmelsen i 24 § mönster- skyddslagen ändras i detta hänseende. Direktivet lämnar öppet för medlemsstaterna att tillåta en registrering för flera femårsperioder i taget. För svensk del kan vi alltså välja att behålla det system som gäller , att en mönsterhavare måste ansöka om förnyelse efter varje femårsperiod eller välja att tillåta skydd för flera femårsperioder i taget. För ett system som innebär att skydd endast medges i taget kan anföras både ordnings- och konkurrensmässiga skäl. Registret bör inte belastas med mönster som inte visat sig kommersiellt gångbara eller av andra skäl inte används. Dessutom innebär den konkurrenshämmande effekt som en registrering har att ett skydd inte bör sträckas längre än Å andra sidan kan behovet av skyddstid variera starkt mellan Prop. 2001/02:121 olika branscher. Medan det endast i sällsynta fall är aktuellt med en längre skyddstid för textilprodukter är det i andra fall, t.ex. då det gäller möbler, ofta möjligt att redan på ett tidigt stadium förutse att det föreligger behov av en längre skyddstid än . Det kan då vara praktiskt för mönsterinnehavaren att ha möjlighet att få en längre skyddstid redan från början utan att behöva ansöka om förlängning av skyddet. På grund av den mångfald av produkter som kan skyddas genom mönsterrätt och de olika behov och villkor som föreligger inom olika branscher anser regeringen det viktigt att kunna erbjuda den flexibilitet som direktivet öppnar för. Detta är också en lösning som har valts i de övriga nordiska länderna. Det bör därför vara möjligt att redan vid ansökningstillfället ansöka om skydd för flera perioder i taget. De negativa effekter som en sådan lösning skulle kunna medföra kan, som utredningen pekat på, motverkas genom att avgiften sätts i relation till skyddstidens längd, på så sätt att avgiften blir högre om en längre skyddstid väljs. Beståndsdelar som används för att reparera en sammansatt produkt Av artikel 14 i mönsterdirektivet framgår att medlemsstaterna skall bibehålla sina rättsliga bestämmelser såvitt avser mönster till bestånds- delar som används för att reparera en sammansatt produkt så att den återfår sitt ursprungliga utseende. Skall förändringar vidtas får de endast ske för att liberalisera marknaden för sådana delar. Vad som avses med beståndsdelar i sammansatta produkter har behandlats ovan i avsnitt 7.3.4. Som framgår av ordalydelsen i artikel 14 är bestämmelsen inte avsedd att omfatta samtliga beståndsdelar i sammansatta produkter. Endast sådana som används för att reparera en sammansatt produkt så att den återfår sitt ursprungliga utseende avses. I svensk rätt finns inga särbestämmelser för beståndsdelars skyddstid. För det fall den föreslagna förlängningen av skyddstiden utan inskränk- ning skulle tillämpas på registreringar för mönster till sådana bestånds- delar som avses i artikel 14 i direktivet, skulle skyddstiden för dessa förlängas till . En förlängd skyddstid kan inte sägas liberalisera marknaden. Det är därför nödvändigt att göra undantag för mönster till sådana beståndsdelar som avses i artikel 14. Skyddstiden för sådana mönster skall därför inte vara längre än vad som gäller, dvs. En uttrycklig bestämmelse om detta bör tas in som ett nytt andra stycke till 24 § mönsterskyddslagen. Några remissinstanser har framhållit att förslaget att tillåta registrering för flera femårsperioder i taget medför en icke tillåten ändring i enlighet med artikel 14 i direktivet, dvs. en ändring som inte syftar till att liberalisera marknaden för reservdelar. Regeringen delar inte denna uppfattning. Den omständigheten att det kommer att vara möjligt att ansöka om skydd för flera perioder i taget innebär visserligen en förenkling för sökanden men ger inte några utökade rättigheter för denne. Eftersom den sammanlagda skyddstiden inte ökas kan det därmed inte vara fråga om en sådan förändring som avses i artikel 14 i direktivet. Mönsterdirektivet innehåller till skillnad från svensk rätt relativt detaljerade bestämmelser om vem som har rätt att föra talan om ogiltig- förklaring av ett mönster. Detta behöver dock inte automatiskt innebära särskilt stora skillnader i praktiken. I förevarande kapitel kommer denna fråga att behandlas. Enligt 31 § mönsterskyddslagen får talan om hävning föras om mönstret registrerats i strid mot 14 §§. Av detta följer motsatsvis att en registrering inte kan förklaras ogiltig av någon annan anledning (se prop. 1969:168 s. 219). Talan som grundas på att registrering meddelats för annan än den som är berättigad därtill enligt 1 § mönsterskyddslagen får föras endast av den som påstår sig vara berättigad till mönstret. Sådan talan skall väckas efter det att käranden fick kännedom om registreringen. I övriga fall får talan föras av var och en som lider förfång av registreringen. Någon frist finns då inte utan talan kan väckas under hela registreringens giltighetstid. I vissa fall får talan även föras av den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt mönsterskyddsförord- ningen förs sådan talan av åklagare. För mål om hävning gäller vissa processuella bestämmelser. Den som vill väcka talan om hävande av mönsterregistrering, överföring av registrering eller meddelande om tvångslicens skall enligt 42 § mönster- skyddslagen anmäla detta till samt underrätta var och en som enligt mönsterregistret har licens att utnyttja mönstret. Som huvudregel inträder rättsverkningarna vid hävning av en mönsterregistrering redan från registreringstillfället. I vissa fall kan dock tänkas att verkningarna inträder först från det att beslutet vinner laga kraft. När så skall vara fallet har det ansetts lämpligast att överlåta åt rättstillämpningen att avgöra utifrån omständigheterna i det särskilda fallet (se prop. 1969:168 s. 223). Regeringens förslag: Följande begränsningar införs i möjligheterna att vid allmän domstol föra talan om hävning av en mönster- Om registrering skett trots att mönstret sammanfaller med ett tidigare inte allmänt tillgängligt mönster (4 § 3 mönsterskyddslagen), får talan om hävning föras endast av den som ansöker om eller innehar den äldre rättigheten. Om mönstret innebär en otillåten användning av annans skyddade kännetecken, konstnärliga eller litterära verk eller fotografiska bild, får talan om hävning föras endast av den som ansöker om eller innehar Om mönstret innebär en otillåten användning av de vapen eller andra symboler som omfattas av 4 § 2 i den föreslagna lydelsen av mönsterskyddslagen (1970:485), får talan om hävning föras endast av den som berörs av användningen eller den myndighet som regeringen I övrigt skall var och en som lider förfång av en registrering kunna föra talan om hävning av densamma. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11.3 i mönsterdirektivet skall endast den som har rätt till mönstret enligt lagstiftningen i den berörda medlemsstaten kunna åberopa denna rätt som grund för en ansökan om ogiltighet av ett registrerat mönster. får enligt svensk rätt endast den som påstår sig ha bättre rätt till mönstret föra talan om att en registrering skall hävas på den grunden att mönster- rätten tillkommer annan än den för vilken mönstret registrerats (31 § andra stycket mönsterskyddslagen). anses redan motsvara det krav som uppställs i artikel 11.3. ändring i svensk rätt med anledning av artikel 11.3 i mönsterdirektivet är följaktligen inte påkallad. Som kommer att behandlas nedan i detta