prop · GP03186 · 2002-05-28 00:00:00 — Ett stort problem är de fördomar och tabun som kringgärdar och hindrar ungdomars rättigheter till information och hälsovård i det som rör reproduktiv hälsa, inkl sexualupplysning och tillgång till preventivmedel. Det är viktigt att nationella riktlinjer och program för hälsovården utvecklas med fokus på olika åldersgruppers särskilda behov och med utgångspunkt i en helhetssyn så att de knyter an till nationella strategier för livsmedelssäkerhet, för jämställdhet och utbildning för alla, för vatten och sanitet liksom för hiv/aids-bekämpning. Bristen på goda sanitära förhållanden är enligt många studier ett av de allvarligaste hoten mot barns överlevnad. stöder projekt för vatten och sanitet. Denna typ av stöd skall fortsätta. Miljöfrågorna är avgörande för barnets möjligheter att få tillgång till rent dricksvatten. Föroreningar i sjöar, hav, mark och skog påverkar barn och ungdomar mer än vuxna, eftersom de är mer känsliga. I , beslutad på om miljö och utveckling, slogs det fast att barns och ungdomars deltagande i beslutsprocesser på miljöområdet är en förutsättning för att nå miljömålen. Dessa intentioner har ännu inte förverkligats. Här återstår ännu mycket att göra för att barnrättsperspektivet skall få genomslag. Regeringen avser att göra följande prioriteringar för att bidra till utbildning med kvalitet tillgänglig för alla: N Insatser som gör det möjligt för fler flickor att gå i skolan. N Jämställdhetsarbetet i skolan . N Ökat stöd för utsatta barn, t.ex. barn med funktionshinder eller i riskzonen för att rekryteras som soldater, till prostitution eller skadligt arbete. N Insatser för att avskaffa skolavgifter, kostnader för skolmaterial och uniformer. N Främja barns möjlighet att påverka skola och träna sig i att uttrycka sina åsikter; N Stöd till läroplaner, läromedel och undervisningsmetoder för att integrera i skolutbildningen. N Stöd till decentralisering av resurser och delegering av beslut till lokala myndigheter. Utbildning är kärnan och ett viktigt redskap i kampen mot fattigdom, mot utnyttjandet av barn i skadligt arbete, samt för den demokratiska kulturen, fred, tolerans och utveckling. Kvinnors och flickors utbildning har visat sig ha en påtaglig hävstångseffekt för hela familjens välmående och för ekonomins utveckling. Mödrar som gått i skola ser till att också deras egna döttrar kan gå i skola. Vilket också fungerar omvänt: Den förälder som själv inte har någon utbildning ställer sig mera tveksam till en investering i barnets skolgång, särskilt om framtida inkomstförbättringar inte är tydligt märkbara. Det är viktigt att alla får gå i skolan och göra det för att lära sig läsa, skriva och räkna. Det handlar särskilt om att tillägna sig kunskap för den egna överlevnaden, utvecklingen, förmågan att försörja sig och på ett ansvarsfullt sätt delta i familje- och samhällslivet. Dessa grundkunskaper blir påtagligt viktiga både i samhällen som drabbas av hiv/aids och i samhällen som till exempel genom urbanisering förändras snabbt och kräver ny kunskap om samlevnad, ny teknik och globaliseringens effekter på marknaden. Det är därför viktigt att satsa på kvalité i grundutbildningen samt på högre utbildning. Skolans och utbildningens kvalitet är en avgörande faktor i barns och föräldrars val om barnet skall gå i skolan eller inte. Det gäller både skolbyggnaden i sig, hur tillgänglig skolan är, läromedel och lärarnas antal och kompetens. Hinder för flickors deltagande i undervisningen kan vara att skolan ligger långt från hemmet, endast har manliga lärare eller bero på praktiska frågor som att skolan endast har latriner för pojkar. Lång skolväg och vanliga trappor kan stänga ute många barn på grund av funktionshinder. En lärare utbildad för lågstadiet är inte alltid kompetent att vara lärare för tonåriga nybörjare. Föräldrar och myndigheter måste se till att skolan inte kan utnyttjas som en rekryteringsbas till sexuell exploatering, kriminalitet och till olika stridande grupper. Det är genom utbildning barn och ungdomar bäst kan få skydd mot sådant som skadar deras hälsa: smutsigt vatten, faror såsom minor, gifter i natur och mat, barnarbete, malaria, tuberkulos, hiv/aids och annan smittöverföring, liksom mot oönskade graviditeter. Utbildning kan minska antalet tonårsmödrar som väljer att placera sina barn på institution. Sexualupplysning och preventivmedelsrådgivning i skolorna är centralt, därför är det ett problem att tradition och religiösa sedvänjor i många länder inte tillåter öppenhet kring sexualitet och samlevnad. Särskilt viktigt är det att kunna ge de utsatta barnen möjlighet att gå i skola. I krigssituationer har det visat sig att skolan kan erbjuda ett mått av normal vardag och struktur i ett annars kaotiskt liv och därmed underlätta både bearbetning av krigets trauma liksom återgången till ett liv i fred. Utbildning och meningsfull sysselsättning i samhället stärker barns och ungdomars ställning och kan motverka militär rekrytering. Utbildning kan vara avgörande för att en flicka eller pojke inte skall hamna i en ond cirkel där fattigdom kan leda till barnarbete, prostitution och sexuella övergrepp. Skolan har en viktig roll som förmedlare av kunskap och information om sex och samlevnad i bred bemärkelse. Lärare måste utbildas för detta liksom för att kunna upptäcka om ett barn utsatts för sexuella övergrepp. Utsatta barn och ungdomar behöver ofta särskilt stöd. Ett kostnadseffektivt sätt att ge alla utbildning och höja utbildningens kvalitet är att från början utforma utbildningen så att den också blir bra för till exempel barn och ungdomar med funktionshinder. Förutsatt att skolan är öppen för alla och för nya initiativ kan det barn som behöver särskilt stöd i undervisningen bidra till att skolan utvecklar sina pedagogiska metoder, att vuxennärvaron ökar och att elevgrupper får tillfällen att öva sig i tolerans och medmänsklighet. Jämställdhetsarbetet måste ge stöd åt flickor. Jämställdhetsarbetet skall också betona vikten av att förändra pojkarnas attityder till det andra könet och till sin egen roll. Om den grunden läggs tillräckligt tidigt i en bra skola innebär det en påtaglig vinst för samhället. Förutom att utbildningens kvalitet och relevans för försörjningsförmågan är avgörande för att barn skall tillåtas och vilja gå i skola, måste skolan också vara avgiftsfri. Direkta utbildningskostnader som utgifter för skolmaterial och uniformer måste avskaffas. Till exempel är skollunch en viktig fråga för det enskilda barnets möjlighet att ta sig den ofta långa vägen till skolan och barnets förmåga att tillägna sig kunskap. Men ett gratis mål mat till ett barn har visat sig vara en otillräcklig enskild faktor för att barn skall gå eller få gå i skola om barnets inkomstbortfall eller andra kostnader för familjen inte kompenseras. Utbildning är den enskilt viktigaste faktorn både för att förebygga hiv och för att stödja de barn som på något sätt drabbats av hiv och aids. Undervisningen måste våga utmana traditionella könsroller och bidra till mer jämställda förhållanden och en större uppskattning av nyttan av jämställdhet. Det finns många länder där lärarkåren i skolorna snabbt decimeras av hiv/aids. För att kompensera bortfallet behövs kunskap, framåtblickande planering och investeringar i undervisningssektorn. I den planeringen ingår också att se över vilka ämnen som är mest relevanta för elever som tidigt blir familjeförsörjare med ansvar för syskon och sjuka vuxna familjemedlemmar. Den bästa bedömaren och inspirationskällan för att göra skolan bra är den berörda flickan eller pojken själv. I skolsammanhang finns det goda tillfällen att låta barnens delaktighet och förmåga att uttrycka sina åsikter ingå i det pedagogiska arbetet. Metoder behöver utvecklas för detta. Föräldrar och andra berörda vuxna i barnens närhet behöver vara med i diskussionen om skolans placering, läroplaner med mera för att göra skolan tillgänglig och relevant i lokalsamhället. Regeringen menar att barns utbildning blir bättre om det genomsyras av ett rättighetsperspektiv. Då eftersträvas utbildning med kvalitet för alla. I planeringen av den fysiska såväl som den pedagogiska skolmiljön måste ett barnrätts- och jämställdhetsperspektiv ingå. Barn måste få lära sig om sina sociala, ekonomiska, kulturella, medborgerliga och politiska rättigheter i både teori och praktik. Aga måste bort från skolorna. Att barn får kunskaper om rätten att utrycka sin åsikt, träna att göra det och utöva demokrati till exempel i elevråd bidrar till att skapa en positiv inlärningsmiljö. Det behövs utveckling av läroplaner, läroböcker och undervisningsmetoder för att integrera intentioner i skolutbildningen. Skolorna är ofta de lokala myndigheternas ansvar. Därför är det viktigt att stödja en decentralisering av resurser och delegering av beslut. De processerna bör åtföljas av kompetensutveckling av beslutsfattare på alla nivåer och gälla också beslutsfattare med ansvar för lokalsamhällets kultur och sportaktiviteter, kommunikation och infrastruktur liksom religiösa ledare. Regeringen avser att prioritera följande insatser för att ge stöd till och förhindra att barn hamnar i utsatta situationer: N Stöd att utveckla ett social och utbildningsmässigt reformarbete som riktas till alla barn och ungdomar. N Stöd till folkbokföring och registrering vid födseln. Att bekämpa fattigdomen i alla dess aspekter, ge stöd till familjer så att de kan ta hand om och skydda sina barn, göra utbildning och hälsovård tillgänglig för alla innebär att ett samhälleligt skyddsnät byggs upp vilket i sin tur innebär att färre barn hamnar i utsatta situationer. Inriktningen ska således vara att förbättra uppväxtvillkoren för alla barn. Svenskt utvecklingssamarbete skall ge stöd till en skola för alla, en utbyggd hälso- och sjukvård som når alla och sociala reformer som inte utesluter några grupper i samhället. Till detta krävs riktade insatser till särskilt utsatta barn. Det gäller till exempel barn med funktionshinder, barn i väpnade konflikter eller på flykt, barn som växer upp på institutioner, barn som arbetar, barn som drabbats av hiv och aids samt barn som blir utsatta för övergrepp och exploatering. Flickor behöver generellt sett mer stöd än pojkar för att få mat, hälsovård, utbildning och möjligheter att komma till tals. Barn som tillhör minoriteter, bor i avlägsna områden eller saknar föräldrar har också behov av särskilda insatser. En grundläggande förutsättning för att kunna göra sådana riktade insatser krävs att alla barn registreras och har identitetshandlingar. Sådana handlingar bestämmer ofta när eller om ett barn skall vaccineras, få tillgång till annan hälsovård eller utbildning. Fördelning av mat och andra understödsformer till fattiga människor baserar sig likaså på sådana handlingar. Stöd till registrering vid födseln och folkbokföringen och till utveckling av en ålders- och könssegregerad befolkningsstatistik behövs för att synliggöra alla barn. Sådana data och tillhörande analys saknas ännu i många av våra samarbetsländer. Resultatet är att barn och ungdomar i behov av särskilt skydd inte syns i statistik, och därmed heller inte i budgetsammanhang eller i diskussionen om samhällsutvecklingen. Det gäller flickor i allmänhet och i synnerhet funktionshindrade barn och ungdomar, både flickor och pojkar. I och med att ingen vet inte hur många barn som arbetar, hur många av de funktionshindrade barnen som går i skola, hur många som utsätts för övergrepp ställs inte de rätta frågorna och kraven. Regeringen avser att prioritera följande insatser för att motverka exploatering av barn som arbetskraft: N Insatser för ökad kvalitet på utbildningen och större tillgänglighet. N Insatser för förbättrad skydd i lagstiftning och dess tillämpning, samt utbildning om barnets rättigheter till poliser, åklagare, domare och övriga relevanta myndigheter. N främjande av de fackliga fri- och rättigheterna. N Uppföljning av internationella konventioner, avtal och uppförandedekoder. N Insatser för att främja efterlevnaden av konventioner. Huvudinriktningen är att barn skall gå i skolan och försörjas av sin arbetande föräldrar. Inte arbeta själva. Fattigdom i vid bemärkelse låga inkomster, låg utbildning samt brist på demokrati och respekt för mänskliga rättigheter är den främsta orsaken till att barn arbetar. har visat att det finns ett samband mellan ett lands ekonomiska utvecklingsnivå och barnarbete. Något mekaniskt samband mellan ökad tillväxt och minskat barnarbete finns dock inte. För att ekonomisk utveckling är fördelningspolitiken central. Möjligheterna för de sämst ställda att få arbete, statens satsningar på utbildning och hälsovård för alla samt existensen av fria fackföreningar är viktiga faktorer. Den rådande lönenivån på arbetsmarknaden är avgörande för barnarbetets existens. Högre löner för föräldrarna, särskilt mödrarna, minskar frekvensen av barnarbete. När lönesättningen är fri kan barn ersätta vuxna på arbetsmarknaden eller göra enkla sysslor som skulle mekaniseras eller inte bli utförda alls om arbetgivaren var tvungen att betala den högre lön som en vuxen skulle kräva. En rad studier visar att barnarbete också kan vara en del av fattiga hushålls strategi för att hantera otrygghet i länder där sociala skyddsnät till stor del saknas. Efter fattigdom är föräldrarnas utbildningsnivå, särskilt mödrarnas, den faktor som har störst betydelse för om deras barn går i skolan eller arbetar. Gratis och obligatorisk skola för alla och kvinnors integrering på arbetsmarknaden spelar stor roll. Satsning på utbildningens kvalitet och tillgänglighet med särskilt stöd till flickors och mödrars utbildning är en viktig insats för att motverka och eliminera barnarbete. Insatser för att skapa en stabil arbetsmarknad med fria fackföreningar och minimilöner är likaså viktiga liksom insatser som utvecklar sociala skyddsnät och en familjepolitik som gör det möjligt för föräldrar att stödja och försörja sig och sina barn. Om barnarbetet skall minska behöver de fattigaste grupperna arbeten, krediter,sociala skyddsnät samt fackliga fri-och rättigheter. Mödrars egen utbildning är ett särskilt viktigt instrument för att förhindra eller minska förekomsten av barnarbete. Skolan måste dock vara så bra att föräldrar och barn anser det värt att avstå från barnarbetets bidrag till försörjningen. Skolan måste vara tillgänglig. De allra flesta länder har lagstiftning som reglerar åldersgränser och villkor för minderårigas arbete. Men så länge föräldrar, religiösa ledare och lokala politiker accepterar att barn arbetar i stället för att gå i skolan kommer många barn att göra det - oavsett vad lagen säger. När lagar som förbjuder barnarbete införs måste inspektörer och poliser få rimliga förutsättningar att stå emot arbetsgivares påtryckningar och mutor. Annars riskerar barn att bli mera utsatta än före lagändringen. Utbildning om barnets rättigheter är viktigt för att polis, åklagare och andra vuxna som har i uppgift att se till att lagar efterlevs eller har ansvar för beslut som rör barn. Det krävs politisk vilja, ekonomisk utveckling, demokrati, respekt och främjande av mänskliga rättigheter, utveckling av det civila samhället administrativ kapacitet samt social mobilisering för att angripa barnarbetets orsaker. Det krävs att nationella liksom lokalsamhällets beslutsfattare på alla nivåer dras in i processen. Politikers och myndigheters attityder behöver påverkas och de måste se över resurstilldelning och lagstiftning liksom förbättrad rättstillämpning. Arbetsmarknadens struktur är viktig och lönernas flexibilitet en nyckelfaktor. Där förhandlade minimilöner och fria fackföreningar fungerar, föredrar arbetsgivare att anställa vuxna som har högre produktivitet. Insatser för att stärka arbetstagares position och fria fackföreningar är således viktiga i arbetet för att bekämpa barnarbete. Till detta hör uppföljningen av internationella överenskommelser. Åtgärder mot barnarbete måste vara noggrant planerade och på en helhetssyp på barns och ungdomars situation. I den nya handelsrundan, inom ramen för (), vilken diskuterades i kom inte frågor som rör villkor i arbetslivet tydligt med på dagordningen. Detta gör arbete med att övervaka och främja goda villkor i arbetslivet så mycket viktigare. antog antog 1999 konvention 182 om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete. I enlighet med konventionen, som gäller barn , åtar sig konventionsstaterna att avskaffa de mest extrema formerna av barnarbete. Med detta avses t.ex. barnprostitution, handel med barn och rekrytering till militär tjänst. har många företag i industriländer med produktion i utvecklingsländer infört så kallade uppförandekoder. Kontroll och märkningsinitiativ har vuxit fram för att konsumenterna vill vara säkra på att produkterna inte tillverkats av barn. Detta kan ha en viktig opinionsbildande verkan även om av världens barnarbetare är sysselsatta inom exportrelaterad verksamhet. Regeringen avser att göra följande prioriteringar för att främja funktionshindrade barns rättigheter: N Insatser för att öka kunskapen om funktionshinder hos föräldrar, politiker och andra beslutsfattare. N Insatser för spridning av information, tex via massmedier. N Stöd för att analysera lagarnas tillämpning och fördelningspolitik med utgångspunkt icke-diskriminering; N Ökad delaktighet från funktionshindrade barn och deras föräldrar i förstudier och planering av insatser. N Stärka rapporteringen om kränkningar av funktionshindrades barns och ungdomars rättigheter, liksom genomförandet av för handikappade Målet för det svenska stödet till barn som är funtkionshindrade är att deras rättigheter skall respekteras på samma sätt som för alla andra barn. Insatser skall utformas så att de tar hänsyn till alla barn och ungdomar, oavsett eventuella funktionshinder. Barn med funktionshinder diskrimineras ofta, ställs utanför, göms eller glöms bort. Av världens funktionshindrade barn beräknas att finnas i utvecklingsländerna. Barn och ungdomar med funktionshinder är generellt fattigare än andra i samma åldersgrupper. I många rättssystem tillerkänns de inte samma människovärde som andra. Förövare som utsätter en funktionshindrad person för brott kan där sådana system tillämpas hänvisa till funktions- hindret som försvar för brottet. I vissa länder beräknas av funktionshindrade barn dö . De funktionshindrade barnen diskrimineras systematiskt när det gäller hälso- och sjukvård, barnomsorg och utbildning. Diskriminering är bl.a. uttryck för attityder och värderingar. Ofta handlar det om brist på kunskap. Centralt i det svenska utvecklingssamarbetets strategi för barn med funktionshinder är att bidra till ökad kunskap och insikt hos föräldrar och andra i den omedelbara närmiljön samt bland politiker och andra beslutsfattare. Det kan innebära bättre statistik, spridning av information via massmedia eller mera målinriktat arbete. Det är väsentligt att analysera lagar, hur de tillämpas och hur samhälleliga resurser fördelas med utgångspunkt i principen om icke- diskriminering. Det gäller såväl allmänna statliga och kommunala budgetar som insatser inom olika sektorer som skall anpassas till alla barn, oavsett eventuella funktionshinder. För att insatserna skall ha varaktig effekt krävs det att föreslagna åtgärder har sina rötter i dem de ytterst berör barnen själva, deras familjer, företrädare och närkontakter. De måste medverka redan från insatsernas förstudie- och planeringsstadier. Metoder som gör detta möjligt i så kallade Community Based Rehabilitation program, CBR, avsedda för det lokala samhället. De syftar till en djupgående attitydförändring i hela samhället gentemot barn med funktionshinder och deras familjer. Detta skall leda till integrering av de funktionshindarade barnen och ungdomarna i samhället Då policyarbete på nationell nivå skall omsättas i praktiken är det viktigt att ha en lokal förankring till exempel genom enskilda organisationers stöd till barn och ungdomar med funktionshinder. Vuxna med funktionshinder kan fungera som positiva förebilder och aktivt bidra i detta arbete. kan en enstaka insats för en skola för alla eller ett CBR-program lättare accepteras och få positiva resultat om det också pågår ett policyarbete i samma riktning på nationell nivå. Med tanke på att barn och ungdomar med funktionshinder är en svag politisk påtryckargrupp, är det viktigt att involvera föräldrar och det funktionshindrade barnets andra företrädare i arbetet med att tillvarata deras rättigheter. Bättre hälsovård och en ändrad syn på barn med funktionshinder kan rädda många barns liv. Kunskap bland anhöriga, personal vid hälsovårds- centraler, i skolor och förskolor kan också bidra till att en skada upptäcks tidigt så att den inte förvärras eller blir bestående. Utbildning och upplysning om funktionshinder och barnets rättigheter har sin givna plats i utvecklingssamarbete. Den fysiska skolmiljö som överbryggar nivåskillnader med ramper, som vinnlägger sig om att ljus- och färgsättning liksom akustiska förhållanden underlättar framkomlighet, orienterings- och uppfattningsförmåga skulle öppna möjligheter för 100 000-tals barn att gå i skola. Även andra insatser som främjar en skola för alla ger de bästa möjligheterna att förverkliga . Det är viktigt att alla FN-organ och andra internationella organisationer uppmärksammar barn och ungdomar med funktionshinder i sina strategier och program. Att driva dessa frågor i styrelser och andra sammanhang är därför väsentligt i det svenska arbetet för att främja funktionshindrade barns och ungdomars rättigheter liksom att se till att internationell rapportering om kränkningar av funktionshindrades rättigheter också omfattar kränkningar mot barns och ungdomars rättigheter. , liksom för att motverka diskriminering och främja integreringen av funktionshindrade personer i samhället, ger en stark bas i arbete för att främja att rättigheterna för barn med funktionshinder respekteras. Staternas rapporter till har länge varit bristfälliga vad gäller det funktionshindrade barnets rättigheter. Förutsättningarna har dock förändrats bland annat genom agerande av FN:s särskilda rapportör i handikappfrågor svensken , tillika ordförande i den nybildade arbetsgruppen Rättigheter för funktionshindrade barn. Arbetsgruppen har som sin huvuduppgift att stärka rapporteringen vad gäller barn med funktionshinder. Den har inför uppföljningen av barntoppmötet utarbetat ett handlingsprogram för det funktionshindrade barnets rättigheter. 3.4.3Barn utsatta för sexuell exploatering Regeringen avser att prioritera följande insatser för att förhindra sexuell exploatering av barn: N Insatser för att förbättra lagstiftning och att rättsväsendet stärks, liksom tillämpningen av lagen. N Insatser för att öka tillgången till yrkesutbildning, lån och sysselsättning till framför allt flickor och kvinnor. N Insatser för utbildning, inklusive sexualupplysning. N Stöd till statistik och forskning för ökad kunskap om både förövare och de utsatta barnen. N Insatser för att erbjuda skydd och rehabilitering av barn som utsatts för övergrepp. N Insatser för att förändra attityder och minska antalet sexköpare. N Internationella insatser för att förhindra all människohandel. Straff- och processrätten måste utformas så att hänsyn tas till barns särskilda förutsättningar och behov, skyddar och tillvaratar barnets intressen under polisutredning och rättegång. Barnet måste erbjudas stöd under förundersökningen och rättegången. Nationell lag måste stå i överensstämmelse med . För att stoppa och förebygga sexuell exploatering av barn måste det finnas en tydlig lagstiftning som ger barn skydd. Det måste finnas regler som säkerställer att barnet eller någon annan kan göra en polisanmälan utan svårighet. Brister i tillämpningen av lagen kan bero på resursbrist, brist på engagemang och kunskap. Det kan även bero på att polis eller andra tjänstemän är korrumperade och själva på något sätt inblandade i exploateringen.