prop · GP03158 · 2002-03-19 00:00:00 — Som en följd av fallen med mjältbrand i efter händelserna har uppmärksamheten kring och behovet av bered- skap mot sällsynta och farliga biologiska smittämnen aktualiserats ytter- ligare. I har, vid utgången av , ca 400 försändelser med misstänkt mjältbrandssmitta skickats till och till för analys. Inte någon av de försän- delser som har analyserats har visat sig innehålla mjältbrandssmitta. Re- geringen bedömer att mjältbrandshoten i har kunnat hanteras på ett tillfredsställande sätt genom god myndighetssamverkan och snabbt gripbara analysresurser. Även om inte allvarlig smitta spridits vid mjältbrandshoten i har behovet av nationell och internationell samverkan mot terrorism med biologiska stridsmedel uppmärksammats och frågan har stått högst upp på dagordningen i ett stort antal internationella forum. Exempelvis upp- manade vid toppmötet i mi- nisterrådet och kommissionen att ta fram ett program med målet att för- bättra samarbetet mellan medlemsstaterna inom bioterrorismområdet. Kommissionen har därefter tillsatt en särskild rådgivande kommitté för bioterrorismfrågor som kommissionen utarbetat ett förslag till program för skydd mot bioterrorism. Inom har de nordiska häl- soministrarna vid ett möte enats om att de nordis- ka länderna skall bistå varandra vid olyckor eller terroristhandlingar med biologiska stridsmedel. Mot bakgrund av slutsatserna i AgNBC-gruppens rapport och händel- serna har regeringen uppdragit åt att i samverkan med , Totalför- svarets forskningsinstitut, och Rikspolisstyrel- sen/Säkerhetspolisen utreda och lämna förslag dels på en organiserad beredskap med expertfunktioner inom området biologiska stridsmedel som stöd för sjukhusens infektionskliniker och smittskyddsläkarorganisa- tionen, dels på en organiserad beredskap som stöd till Rikspolisstyrel- sen/Säkerhetspolisen vid hot om bioterrorism samt på i övrigt lämpliga åtgärder inom verksamhetsområde för att höja beredska- pen inom bl.a. B-området. Uppdraget skall redovisas . Regeringen har också tillkallat en särskild utre- dare med uppgift att kartlägga och analysera myndigheternas och de öv- riga offentliga organens samlade beredskap och förmåga att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terroristattentat och andra likar- tade extraordinära händelser i . Bedömning av beredskapsläget vid allvarlig smitta hos djur Beredskapen för att hantera ett begränsat utbrott av en allvarlig smitta hos djur är väl förberedd i . Hur smittan skall hanteras framgår av epizootilagen och zoonoslagen. Beredskapen är praktiskt taget uteslutan- de riktad mot sjukdomar som normalt inte förekommit i landet. Dessa sjukdomar finns angivna i epizootiförordningen. Mot sjukdomar som redan finns i landet krävs inte liknande beredskap, då dessa normalt inte antar epizootiska former. Mul- och klövsjuka är den kanske mest allvarliga djursjukdomen från beredskapssynpunkt. Sjukdomen är höggradigt smittsam hos klövbärande djur, vilket blev mycket tydligt i samband med utbrotten inom EU . Sjukdomen kan orsaka allvarliga ekonomiska förluster och orsakar stort lidande för smittade djur. De ekonomiska förlusterna uppkommer framförallt genom produktionsbortfall, bekämpningskostnader och ex- portrestriktioner, men även turistnäringen kan drabbas hårt genom olika restriktioner på landsbygden. Mul- och klövsjuka sprids vanligtvis från djur till djur eller via mjölk, kött eller andra djurprodukter. Sjukdomen kan också lätt spridas via redskap, kläder och fordon eller genom vind- spridning. upptäcktes fall av mul- och klövsjuka i , där sjukdomen inte förekommit . Den spred sig sedan snabbt via djurtransporter till , och . I har vi dock inte haft några utbrott av mul- och klövsjuka . De av vidtagna försiktighetsåtgärderna är en viktig del i det nationella skyddet mot sjukdomen. Flera av de allvarliga djursjukdomarna är zoonoser, dvs. de kan angri- pa människor. En av de viktigaste är mjältbrand som var relativt vanligt förekommande hos djur i . Då smittämnet är mycket resis- tent måste man räkna med möjligheten att smitta fortfarande kan spridas från mjältbrandsgravar till känsliga djur, såsom nötkreatur. Många av de sjukdomar som ingår i den svenska epizootiförordningen kan användas för bioterrorism. Det är relativt enkelt att få tag på exem- pelvis material innehållande mul- och klövsjukevirus, då sjukdomen fö- rekommer i flera länder, att smuggla in det i ett land och smitta ner djur. Detsamma gäller i viss mån för mjältbrand. Flera av de smittämnen som är aktuella för bioterrorism är zoonoser (mjältbrand, harpest, botulism, Q-feber, West ) som kan smitta djur och förekomma i livsme- del och därigenom smitta människor. och Statens veteri- närmedicinska anstalt har ingen planering eller beredskap för dolda eller öppna terrorattacker med smittämnen enligt ovan utan har baserat beredskapen på konventionella utbrott. Risken för bioterrorism mot djur har diskuterats men konkreta bevis har inte presenterats. Man är dock enig om att sådana angrepp skulle kunna orsaka mycket stor skada ekonomiskt och allvarligt störa viktiga samhällsfunktioner. För många av epizootilagens sjukdomar krävs att det diagnostiska ar- betet, av arbetsskydds- eller smittskyddsskäl, bedrivs i säkerhetslaborato- rium. är den enda institutionen i lan- det som har sådana säkerhetslaboratorier för diagnostik av djursjukdomar i animaliskt material. En mjältbrandssmitta hos djur kommer exempelvis att diagnostiseras vid Statens veterinärmedicinska anstalts säkerhetslabo- ratorium. pågår planering för utbyggnad av säkerhetsla- boratoriet. har för ändamålet tillförts särskilda medel. I samband därmed har kontakt etablerats med Livsme- delsverket för en eventuell samverkan, då saknar egna säkerhetslaboratorier, vid exempelvis undersökning av livsmedel avseen- de mjältbrand. Det bör också diskuteras om en samordning mellan säker- hetslaboratorier bör ske i inför en eventuell krissituation. En förutsättning för en framgångsrik bekämpning är snabb upptäckt av sjukdomen. Både veterinärer och djurägare/djurhållare har därför en omedelbar anmälningsplikt vid misstanke om epizootisjukdom hos djur. Det krävs dock utbildning och kontinuerlig fortbildning rörande sjukdo- mars naturliga utveckling för att man skall känna igen dessa. Varje vete- rinär har exempelvis en handbok utarbetad av Statens veterinärmedicins- ka anstalt i samarbete med , där epizootisjukdomarna beskrivs i detalj. , Statens veterinärmedicinska anstalts, och länsstyrelsernas beredskap styrs av de bered- skapsplaner, som enligt epizootilagen skall finnas. Epizootiövningar genomförs regelbundet på central, regional och lokal nivå. Även om beredskapen för att hantera en allvarlig smitta mot djur är god vid begränsade utbrott bör det påpekas att det kan finnas sårbarheter i beredskapen. Exempelvis har en förhållandevis liten organisation vilket ger en försvagad uthållighet då en extraordinär händelse inträffar. Detta gäller även och länsstyrelserna där resurserna generellt är för små om ett stort utbrott inträffar. Det har också skett en utarmning av laboratorieresurser i Sveri- ge. Därutöver är kapaciteten för att ta emot animaliskt avfall i form av högriskavfall samt s.k. specificerat riskmaterial begränsad, då det endast finns en destruktionsanläggning för sådant avfall i . Att sanitetsslakten har minskat i omfattning har dessutom lett till försämrade möjligheter att upptäcka sjukdomar . En allvarlig svaghet i beredskapen är avsaknaden av en gemensam be- redskapsplan för alla inblandade myndigheter förutom , och även polisen, , , och Försvarsmakten när det gäller stora epizootier som kräver extraordinära insatser, t.ex. att spärra av geografiskt stora områden, att gräva epizoootigravar för av- livade djur, att kontrollera att införselrestriktioner följs vid landets grän- ser eller att desinficera fordon. För att klara av den typen av insatser un- der krissituationer krävs en väl genomarbetad och förankrad beredskaps- plan med praktiska övningar för alla inblandade myndigheter. Mot bakgrund av ovanstående har regeringen i regleringsbrevet uppdragit åt att i samråd med Statens veterinärme- dicinska anstalt genomföra en översyn av beredskapen för en svår på- frestning hos laboratorier som hanterar analyser i samband med allvarlig djursmitta. Översynen har redovisats och visar att Statens veterinärmedi- cinska anstalt har en hög beredskap mot svår påfrestning på laboratorier vid utbrott av allvarlig djursmitta. kan utföra diagnoser av i stort sett alla sjukdomar som ingår i epizootila- gen. Avtal finns dessutom med laboratorier i andra länder och det finns också vissa möjligheter att få hjälp av andra myndigheter i (och ). Om utbrottet däremot blir långvarigt, och dessutom arbetsintensivt, kan det bli svårigheter att upprätthålla en hög kapacitet för diagnostise- ring. Den svagaste länken är att personalen inte kommer att räcka till. Materielbrist kan också bli ett problem om ett sådant utbrott skulle inträf- fa. Problem kan också uppstå om det blir ett långvarigt elavbrott. Den reservel som finns är inte tillräcklig för att upprätthålla tillräcklig verk- samhet för diagnostisering av sjukdomar. Ett IT-avbrott eller ett teleav- brott påverkar inte laboratoriekapaciteten lika mycket. Översynen innehåller också en analys av beredskapen hos förbrän- ningsanläggningar avsedda för kadaver. konstaterar i sin rapport att läget när det gäller förbränning av kadaver är mycket sårbart och att resurserna i för destruktion av det anima- liska avfallet även under normala förhållanden är otillräckliga. I rappor- ten konstateras vidare bl.a. att i händelse av väsentligt ökade behov av förbränning av kadaver, till följd av t.ex. ett epizootiskt utbrott, återstår endast nedgrävning på godkänd deponi eller i massgravar. Chefen för förordnade en ut- redare att analysera bl.a. kapacitetsbehovet för att omhänderta och bear- beta animaliskt högriskavfall och specificerat riskmaterial. 2001/02:158 konstaterar i sin rapport av animaliskt avfall (Ds 2001:23) som över lämnades att minst fyra större förbränningsanlägg- ningar bör finnas i landet. Utredaren föreslår som en kortsiktig lösning, medan nämnda förbränningsanläggningar tillskapas, att berört företag ansöker om erforderliga tillstånd för att alla typer av animaliskt avfall, dvs. inte bara lågriskavfall utan även högriskavfall som kadaver inklusi- ve specificerat riskmaterial, skall få bearbetas i en befintlig anläggning som drivs av företaget. Om nämnda tillstånd beviljas kommer möjlighe- terna att omhänderta det animaliska avfallet att avsevärt förbättras. Re- geringen har genom ändring av regleringsbrevet avsatt att disponeras av för att påskynda utveck- lingen av lämplig teknik och utformning av tillhörande anläggningar för destruktion av animaliskt avfall. Som omnämnts ovan är de veterinära resurserna begränsade om ett större utbrott av epizootisjukdom skulle inträffa i . Det kan inte heller anses rimligt att ha en organisation som skulle täcka dessa behov. För att förstärka resurserna i ett krisläge bör, om möjligt, hjälp från andra länder organiseras. Gemensamma epizootiövningar med övri- ga nordiska länder planeras också där krisgrupper samtränas. Sådana grupper bör finnas identifierade i respektive lands beredskapsplan och kunna sättas in vid extraordinära kriser. Vissa extra resurser i form av experthjälp kan också organiseras via . På laboratoriesidan föreligger ett organiserat samarbete främst med EU:s referenslaboratorier för epizootisjukdomar och med . Regeringens bedömning: För att kunna höja beredskapen och för- bättra samordningen och samverkan mellan berörda myndigheter inför ett stort utbrott av en smittsam sjukdom eller en terrorhandling med biologiska stridsmedel bör myndigheterna sträva efter att upprätta ge- mensamma beredskapsplaner. Även utbildnings- och övningsmöjlig- heterna för de inblandade myndigheterna bör utökas. Skälen för regeringens bedömning: Målet är att landet skall ha en väl avvägd organisation för att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av allvarliga smittsamma sjukdomar hos djur och männi- Organisationen skall fungera vid tillfälliga toppbelastningar, vid svåra epidemiologiska situationer i fred samt vid terrorhandlingar med För att kunna nå detta mål krävs att fördelningen av ansvaret och kostnaderna för olika smittskyddsåtgärder mellan olika myndigheter är tydlig samt att samverkan myndigheterna emellan är god. Myndigheterna måste ha en planering för att kunna hantera stora epide- Åtgärderna måste vara samordnade såväl i förberedelseskedet som i det akuta skedet av krisen. Detta förutsätter att myndigheterna utgår från en gemensam beredskapsplan med gemensamma antaganden om krisens karaktär och omfattning. Den berörda personalen bör få ökade utbildnings- och övningsmöjligheter. Dessutom krävs att information om förekomsten av allvarliga smittsamma sjukdomar når allmänheten. Även det internationella samarbetet inom smittskyddsområdet bör för- djupas för att kunna möta nya epidemier eller terrorhandlingar med bio- logiska stridsmedel på ett effektivt sätt exempelvis genom erfarenhetsut- byte. Behov av åtgärder vid allvarlig smitta hos människor Det behov av ytterligare åtgärder som kan finnas för att stärka beredska- pen inom det individinriktade smittskyddet är dels att se över vaccinbe- redskapen för sjukdomar som exempelvis smittkoppor, dels att se över behovet av lagring av antibiotika. Regeringen har uppdragit åt Socialsty- relsen, , och att utreda hur ett nationellt ansvar för vaccinförsörjning och lagerhållning av vaccin skulle kunna utformas. I uppdraget, som avses att redovisas , ingår att beakta beredskapsaspekter. Behov av åtgärder vid allvarlig smitta hos djur Den planerade utbyggnaden av säkerhetslaboratoriet vid Statens veteri- närmedicinska anstalt bör som planerat fullföljas. En samordning bör ske med behov av säkerhetslaboratorium. Vid Jordbruks- verket och bör dessutom prioriteras att planering och beredskap avseende större utbrott av epizootisjukdom, bioterrorism och avsiktlig spridning av zoonotiska och andra smittämnen som kan smitta djur och/eller förekomma i livsmedel och därigenom smitta människor. Resultaten av den översyn av beredskapen som genomför bör beaktas i den fortsatta planeringen. Kontakt bör tas med de nordiska grannländerna för att undersöka in- tresset för att etablera ett nordiskt samarbete inom området. Samarbetet bör bygga på beredskapsförberedelser och erfarenhetsutbyte så att perso- nal snabbt skall kunna sättas in i en krissituation. En övergripande beredskapsplan bör införas som reglerar olika myn- digheters agerande vid konstaterade eller befarade större epizootiutbrott eller andra krissituationer. bör utarbeta och samordna en sådan nationell plan med berörda myndigheter. Smittskyddslagen (1988:1472) delar in smittsamma sjukdomar i sam- hällsfarliga sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. De samhälls- farliga sjukdomarna anges i en bilaga till lagen. Om beslut om ändring i bilagan inte kan avvaktas, får regeringen föreskriva att be- stämmelserna om samhällsfarliga sjukdomar skall tillämpas från den tid- punkt som regeringen bestämmer på en viss smittsam sjukdom som upp- träder eller kan uppträda här i landet, om sjukdomen bedöms dels ha hög smittsamhet eller kunna få explosiv utbredning, dels medföra hög dödlighet eller bestående skador bland de smittade. En sådan före- skrift får meddelas endast om nämnda verkningar av sjukdomen inte var kända vid tillkomsten av bilagan. Sådana föreskrifter från regeringen skall underställas prövning. I betänkandet Smittskydd, samhälle och individ (SOU 1999:51) före- Prop. 2001/02:158 slår smittskyddskommitté en delvis annan uppdelning av de smittsamma sjukdomarna hos människor. De allvarligaste smittsamma sjukdomarna skall i stället benämnas allmänfarliga smittsamma sjukdo- mar. Alla som smittats av en allmänfarlig smittsam sjukdom föreslås få en skyldighet att informera personer som han eller hon kommer i sådan kontakt med att risk för smittöverföring uppkommer. I förslaget föreslås en utvidgning av regeringens befogenhet att utfärda särskilda föreskrifter om smittskyddet också i fredstid, om beslut inte kan avvaktas och en epidemi av en allvarlig smittsam sjukdom har utbrutit eller hotar att utbryta i landet. Meningen med förslaget är att regeringen vid svåra påfrestningar på samhället i fredstid skall kunna besluta om samordnade nationella åtgärder och andra särskilda insatser inom smittskyddet om detta är nödvändigt. Kommittén föreslår också att det av smittskyddslagstiftningen tydliga- re bör framgå vilken myndighet som har ansvar för att en smittskyddsåt- gärd vidtas. Smittskyddslagen bör endast reglera det individinriktade smittskyddet som lagens nuvarande reglering av objektinrikta- de åtgärder bör flyttas över till bl.a. . I utredningen föreslås kommunens ansvar för smittskyddsåtgärder mot djur begränsas till säll- skapsdjur som innehas av privatpersoner. förslag och överväganden kommer att tas upp i en proposition . Allvarlig smitta på djur regleras i epizooti- och zoonoslagen. Det finns inget behov av ytterligare författningsreglering. En mind- re översyn pågår dock i syfte att anpassa de svenska författningarna till ny EG-lagstiftning på epizootiområdet. 20 Nedfall av radioaktiva ämnen (, och Försvarsdepartementet) Regeringens bedömning: Beredskapen i landet mot olyckor i svenska och utländska kärntekniska anläggningar är i huvudsak tillfredsstäl- lande. Beredskapen mot olyckor i utlandet samt mot inhemska olyckor med nationell omfattning bör utvecklas. Ansvariga myndigheter har ett gott samarbete som kontinuerligt utvecklats och förbättrats. Sam- arbetet med länderna i vår närhet har också förbättrat beredskapen och minskat risken för olyckor. Den utveckling som pågår i samverkan mellan , och andra beredskapsaktörer, inklusive förbättring av mätförmågan, bör fortsätta. Skälen för regeringens bedömning: Efter gjordes stora insatser för att förstärka beredskapen mot radiologiska olyckor i landet. finns dock ett visst behov av att mo- dernisera och utveckla mätresurserna. Det finns också vissa tecken på att kompetensförsörjningen inom området försvagas. Hotens och riskernas karaktär Erfarenheterna från har visat att radioaktiva äm- nen kan transporteras långa sträckor. Risken för nedfall av radioaktiva ämnen finns därför förutom från de svenska kärnkraftverken även från de i närhet. I finns 11 kärnkraftsreaktorer i drift. Yt- terligare ett tjugotal reaktorer finns i närhet; i , i nord- västra (på och vid ), i samt i norra . De flesta av kärnkraftverken i forna har inte samma höga säkerhetsnivå som de västeuropeiska reaktorerna. För- utom kärnkraftverken finns även andra kärntekniska verksamheter i Sve- riges närhet, som t.ex. atomdrivna fartyg, satelliter m.m., vilka kan med- föra en risk för nedfall av radioaktiva ämnen i . En utförlig redovisning av ansvarsförhållandena inom området finns i regeringens skrivelse Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (skr. 2000/01:52). Bedömning av läget för beredskapen Den svenska beredskapen mot radiologiska olyckor är i huvudsak inrik- tad mot att lindra konsekvenser av olyckor vid svenska kärnkraftverk, framför allt i berörda län. Beredskapen bygger på ett långtgående samar- bete mellan berörda myndigheter. Organisatoriskt sett har vi en tillfreds- ställande beredskap när det gäller närområdena kring svenska kärnkraft- verk. Beredskapen mot konsekvenser i av utländska olyckor är mer begränsad och när det gäller terroristhandlingar inom det nukleära området är den svenska beredskapen att hantera radiologiska konsekven- ser låg, sett i ett internationellt perspektiv. har inrättat ett i strålningsmedicin vid (Cancercentrum) där medicinska experter finns tillgängliga samt där bl.a. forsknings- och utvecklingsarbete bedrivs i nära samarbete med . har i samverkan med andra beredskapsaktörer bedrivit ett utvecklingsarbete i strävan att effektivisera beredskapen att hantera radiologiska olyckor. Arbetet är fokuserat på tidiga bedömningar som underlag för beslut om skyddsåt- gärder, samt att förbättra förmågan att vid reaktorhaverier göra tekniska hotbildsprognoser innan ett eventuellt utsläpp sker. En del av detta arbete är utveckling av ett gemensamt prognosverktyg för ett antal EU-länder. Det är angeläget att detta utvecklingsarbete drivs vidare, implementeras och att effektiva fora för samverkan skapas. En viktig beredskapshöjande åtgärd är också insatser från Försvarsmakten för stöd till de civila myn- digheterna (se kap. 10.6). Återväxten av kompetens på expertnivå inom både Statens strålskydds- instituts och Statens kärnkraftinspektions ansvarsområden kräver en ökad En av orsakerna till detta är att forskarutbildning har minskat avsevärt inom flera områden. Detta kommer att medföra kompetensbrist. Regeringen har i regleringsbrev uppdragit till att inkomma med förslag till en forskningsstrategi på strålskyddsområdet. Arbetsgruppen för NBC-frågor (AgNBC) har redovisat att det krävs ett betydande årligt resurstillskott för att lyfta den nationella mätberedska- pen till en nivå som medger kvalificerad mätinsats om drabbas av utsläpp eller spridning av radioaktiva ämnen. Först efter ett sådant resurstillskott bedömer AgNBC att nivån kommer att motsvara ungefär den som råder i flera EU-länder. Frågan om omfattningen av den natio- nella mätberedskapen bereds inom . Beredskap vid svenska kärnkraftverk Kärnkraftverken ansvarar för alla säkerhetsåtgärder inom det egna ver- kets område samt för sin egen personal och har egna beredskapsorganisa- tioner. Vid en olycka som kan medföra utsläpp vidtar verket de åtgärder som behövs för att begränsa olyckan, skyddar sin egen personal, varnar de närboende samt larmar och andra myndigheter. För att minska risken för radioaktivt nedfall över från kärnkrafts- anläggningar i vår närhet är det viktigt att verkar för att kärn- kraftverken även i närliggande länder har en så hög säkerhet som möjligt. Vid sidan av de framgångsrika bilaterala insatserna genom Statens kärn- kraftinspektions och Statens strålskyddsinstituts arbete bidrar även till internationella insatser genom Europeiska () fonder. Dessa är Tjernobylfonden (CSF) som har till uppgift att säkerställa en sarkofag över den havererade reaktorn i Tjernobyl, kärnsä- kerhetsfonden (NSA) som bidrar till säkerhetshöjande insatser vid kärn- kraftverk i samt fonden för avveckling av kärn- kraftverket i i (IDSF). Utvecklingssamarbetets mål är att minska sannolikheten för att en kärnkraftolycka skall inträffa vid något av kärnkraftverken i samarbets- området och att uppenbara säkerhetsrisker undanröjs i de reaktorer som av energibalansskäl inte kan stängas samt att stärka de obero- ende säkerhetsmyndigheterna. Vad avser använt kärnbränsle och radioaktivt avfall är målet att avfallet skall tas om hand, mellanlagras och slutförvaras på ett från säkerhets- och miljösynpunkt acceptabelt sätt. På detta område riktar särskild uppmärksamhet mot det använda kärnbränslet och det radioaktiva avfallet i nordvästra . Regeringen anser att det är viktigt att det svenska samarbetsprogrammet kan fortsätta tills målen uppnåtts och har därför i propositionen 2000/01:119 i omvandling utvecklingssamarbete med lämnat förslag på det fortsatta arbetet . Dessa insatser finansieras över utgiftsområde 7 Internationellt bistånd (samarbete med ). Även genom EU:s budget finansieras insatser via TACIS, EU:s bi- ståndsprogram till länderna (New Independent States dvs. jetrepublikerna exkl. baltländerna) och PHARE, dvs. EU:s biståndspro- gram till för säkerhetshöjande insatser i Öst- och Central- . I förhandlingarna inför EU-utvidgningen ställs krav på säkerhe- ten vid de kärntekniska anläggningarna i kandidatländerna. Dessa krav går i stort ut på att reaktorerna skall uppgraderas till lika hög säkerhets- nivå som reaktorerna inom EU. De reaktorer som inte går att uppgradera skall stängas.