prop · GP03173 · 2002-03-18 00:00:00 — Det handlar om krav på information för att undvika att arter introduceras utan myndigheternas vetskap, etiska koder för mellan- statligt samarbete kring dessa frågor, samt krav på att ekologiska konse- kvensbedömningar föregår planerade introduktioner. En stor andel av de problem som uppstått med främmande arter avser arter som introducerats oavsiktligt. Det handlar t.ex. om arter som kommit in som fripassagerare med jord eller vatten eller i potatis- och bananlaster. Arbetet med att vidta förebyggande åtgärder mot oavsiktliga introduk- tioner berör därför stora delar av handels- och transportsektorerna. Sjöfartens spridning av vattenlevande organismer ibland sjukdoms- framkallande via ballastvatten utgör ett särskilt problem. Det har beräk- nats att det sker en ny introduktion någonstans i världen i genomsnitt . Denna fråga hanteras i linje med principen om sektors- integrering inom och på nationell basis av . , som ett innanhav med mycket lång omsätt- ningstid för vattnet, speciella salthaltsförhållanden och låg artdiversitet, Skr. 2001/02:173 är ett särskilt riskområde beträffande potentiella ekologiska problem till följd av oavsiktliga introduktioner av främmande arter. Ca 100 främ- mande arter har redan introducerats i med människans hjälp och ca 70 av dessa arter har etablerat reproducerande populationer. Det är för tidigt att bedöma om dessa arter kommer att orsaka ekologiska, och eventuellt ekonomiska, problem i . Ett internationellt regelverk i form av en ny konvention rörande detta problem håller på att utarbetas inom ramen för IMO. Det pågår forskning i syfte att få fram tekniska lösningar. bör fortsätta att med kraft driva denna fråga inom ramen för IMO och andra relevanta forum. 3.12Naturvården i vattenmiljöerna måste förstärkas Naturvårdsarbetet i vattenmiljöerna, såväl i sjöar och vattendrag som i kustvatten och hav, bör förstärkas. Arbetet med miljömålen i kombination med genomförandet av ramdirektivet för vatten (2000/60/EG) ger bra förutsättningar för detta, men förstärkning behövs även genom andra åtgärder, t.ex. utökade forskningsin- satser. Ramdirektivet för vatten innebär att arbetet koncentreras på god ekologisk status i olika vattenmiljöer och på biologiska förhål- landen. Det praktiska genomförandet av direktivet kommer att involvera olika sektorer, exempelvis areella näringar, infrastruktur och energi vilket förbättrar direktivets möjligheter att utveckla lokal samverkan och delaktighet, t.ex. i samband med fysisk plane- ring. En nationellt samordnad inventering och klassificering av från be- varandesynpunkt värdefulla vattenområden, såväl sötvatten som kustvatten och hav, bör genomföras. Samordnad förvaltning av kustzonen mellan olika sektorer och verksamheter, integrerad kustzonsförvaltning, utgör ett värdefullt verktyg i arbetet med att uppnå en god ekologisk status i Sveriges kustvatten. Detta verktyg bör utvecklas och tillämpas. Arbetet med regionala miljö- och hushållningsprogram för skär- gårdsområden bör fortsätta. Detta arbetssätt ger förutsättningar att skapa en samsyn på hur naturvård, kulturmiljövård och friluftsliv kan utvecklas inom ramen för en hållbar utveckling i skärgården. Bullerfria områden längs kuster och i skärgårdar för friluftsliv och natur- och kulturupplevelser bör etableras. Kunskapen om bevarandevärden i miljöer i eko- nomiska zon bör förbättras. Lagen (1992:1140) om eko- nomiska zon ger möjlighet att skydda den miljön i denna zon. Lokala och regionala informationsinsatser bör göras för att göra människor medvetna om de naturvärden som finns under vatten- Fiskets omfattning bör inte vara större än att god ekologisk status kan upprätthållas för alla påverkade bestånd. Utsättning av fisk bör inte ske under förutsättningar som riskerar att skada bevarande- värden. För vattenlevande hotade arter bör åtgärdsplaner eller förvaltnings- planer upprättas som syftar till att säkerställa arternas fortlevnad inom deras huvudsakliga, ursprungliga utbredningsområde. Naturvården i vattenmiljöer bör förstärkas har naturvården fokuserats på landmiljöer medan in- satser i vattenmiljöer generellt sett har varit eftersatta. Detta avspeglas tydligt i fördelningen av inventeringar och bevarandeplaner samt skydd- ade områden och artvisa åtgärdsprogram. När det gäller bedömning av rödlistning så återstår en hel del arbete med t.ex. alger och andra havs- levande arter (fiskar och ryggradslösa djur). Ett positivt undantag är våt- markerna där den nationella våtmarksinventeringen och sumpskogsin- venteringen har medfört att det finns ett bra kunskapsunderlag. Detta har resulterat i en nationell bevarandeplan (Myrskyddsplanen) och även ut- gjort underlag för skärpt regelverk beträffande markavvattning och till- lämpning av ärenden som rör våtmarker. Det finns många förklaringar till att landmiljön har prioriterats. Inven- teringar har en drivande kraft för hela naturvårdsarbetet och det är ofta svårare att inhämta kunskap om den akvatiska miljön. Detta gäller i syn- nerhet den . Avsaknaden av nationellt samordnade inventeringar är med största säkerhet en orsak. En annan är förmodligen att den natur som finns under vattenytan inte kan ses utan särskilda hjälpmedel; färre människor har helt enkelt erfarenheter och upplevelser av den akvatiska livsmiljön. Ytterligare en orsak är förmodligen den uppdelning mellan naturvård och miljöskydd som traditionellt har gällt inom miljöarbetet. I vattenmiljöerna har fokuseringen gällt föroreningar och miljöskydd och därmed kemiska och fysikaliska faktorer. I och med genomslaget för begreppet biologisk mångfald håller denna uppdelning på att luckras upp. Arter som lever i vattenmiljön behöver både en funge- rande livsmiljö i form av god vattenkvalitet, dvs. förebyggande åtgärder mot föroreningar, och naturvårdsåtgärder som kan handla om att trygga reproduktions-, uppväxt- eller födosöksmiljöer. Havsörn, sälar, tumlare m.fl. arter illustrerar detta. Reduktion av miljögiftsbelastning liksom åtgärder för att förebygga störning under känsliga perioder liksom reduk- tion av bifångst (tumlare) inom fisket är alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att bevarandemålen nås. En annan orsak är de ofta kom- plicerade ägandeförhållandena i vatten, där fisket är den sista resten av en ursprunglig kollektiv bygemenskap. Naturvården i vattenmiljön har delvis andra förutsättningar jämfört med landmiljön. Vattnet rör på sig liksom föroreningar och i många fall även organismer. Livsmiljön i vattnet påverkas starkt av verksamheter på land som t.ex. areella näringar och olika källor till utsläpp av förore- ningar som trafik, energiproduktion, avloppsvatten m.m. Sjöar och vat- tendrag ingår i vattensystem som samspelar med landmiljön i omgivande avrinningsområden. Stranden, som utgör en särskilt viktig ekologisk övergångszon, är kanske det tydigaste exemplet på hur land- och vatten- miljön samspelar. Även verksamheter i själva vattenmiljön påverkar, exempelvis yrkes- och fritidsfiske, sjöfart inklusive fritidsbåtar, vatten- bruk, hamnanläggningar, vindkraft och oljeutvinning. Sammantaget inne- bär detta att en förutsättning för att naturvården skall ha framgång i vat- tenmiljön är att samtliga berörda sektorer involveras i arbetet. Detta är i och för sig inte specifikt för vattenmiljön men ovan skisserade förut- sättningar medför ett särskilt stort behov till helhetssyn och flexibilitet när processer etableras och vid val av styrmedel. Naturvårdsinsatserna i vattenmiljöerna bör förstärkas. Flera av del- målen kopplade till miljökvalitetsmålen Levande sjöar och vattendrag, Hav i balans samt levande kust och skärgård, Storslagna fjäll och Myll- rande våtmarker uttrycker denna ambition. Integreringen mellan natur- vård och övrig miljövård bör fortsätta, särskilt när det gäller vattenmiljö- erna. Sektorsansvaret och -integreringen bör utvecklas ytterligare, sär- skilt när det gäller landbaserade verksamheter som påverkar vatten- miljön. Utöver ovan nämnda mål har även miljökvalitetsmålen Bara naturlig försurning och Ingen övergödning stor betydelse för naturvården i vattenmiljön (se vidare bilaga 2). Naturreservat i akvatisk miljö har begränsad omfattning i svenska vatten. En förstärkning av detta område är redan aviserad i och med att såväl delmål 1 under Hav i balans samt levande kust och skär- gård och Levande sjöar och vattendrag liksom delmål 3 under Stor- slagna fjäll har lagts fast. Möjligheten att använda zonering i detta arbete bör noga övervägas. Erfarenheter från andra länder som har arbetat mer med bevarande av värdefulla miljöer ger vid handen att zonering underlättar möjligheten att komma fram till lösningar som kan accepteras av lokala aktörer och intressegrupper. Zonering används också internatio- nellt vid arbetet med de skyddszoner i främst skog som behövs för att skydda den akvatiska miljön från närsalttillskott och minskad biologisk mångfald. Kalkningen i syfte att upprätthålla pH-värden, och ekosystemen, i sjöar och vattendrag har som främsta mål att bidra till att bevara biologisk mångfald och bör ses som en mycket väsentlig naturvårdsåtgärd i söt- vattensmiljön. I samband med kalkning genomförs även en del åtgärder som avser biologisk återställning av vattendrag, t.ex. återställning efter tidigare flottledsrensning. Kalkningsverksamhetens långsiktiga mål måste dock analyseras vidare. Den minskade syrabelastningen medför ett reducerat behov av kalkning. Det föreligger vissa oklarheter rör- ande den naturliga försurningens geografiska omfattning och hastighet. Skogsmarkskalkning, askåterföring och förändrad skogsskötsel föreslås av i samråd med för att åtgärda de skador som skogsbruket och övrig antropogen försurning orsakar mark och vatten i främst sydvästra . I detta område är också vattensys- temens yttre delar skogslandskapets små, porlande klarvattenbäckar praktiskt taget helt utslagna på grund av främst försurning. Detta skapar problem långt ned i vattensystemen. En integrering av ytvatten- kalkning, åtgärder på skogsmark samt jordbrukets bidrag bör ske för att Skr. 2001/02:173 långsiktigt åtgärda dessa allvarligt skadade ekosystem. Vattenområden inom det statliga fastighetsinnehavet utgör en tillgång som bör nyttjas i naturvårdsarbetet. I sjöar, vattendrag och skärgårdar finns ofta fina möjligheter till sportfiske. Möjligheten att låta organisa- tioner och andra lokala intressenter få ansvaret för att förvalta såväl fiske och jakt som andra friluftsaktiviteter i vatten och anslutande marker särskilt statligt ägda bör utnyttjas bättre. Det statliga fastighetsinne- havet medför goda möjligheter till skydd och bevarande av akvatiska miljöer, inklusive möjligheter att skapa helt fiskefria områden. Utsättning av fisk får ske vid restaurering av hotade bestånd och som kompensation för irreversibla skador. Härvid bör geografiskt och ekolo- giskt närbelägna fiskstammar användas. Vid utsättningar för restaurering skall i största möjliga utsträckning naturliga lekmiljöer skapas och själv- reproducerande avelsfiskar med varierande genotyper användas för att bibehålla genetiska och ekologiska karaktärer. Ramdirektivet för vatten ett bra tillfälle att förstärka naturvården Genomförandet av ramdirektivet för vatten medför en stor utmaning för och ger goda möjligheter att ut- veckla naturvården i vattenmiljöerna. Direktivet innebär fokusering på en god ekologisk status i olika vattenmiljöer. Det medför en tyngdpunkts- förskjutning från kemiska och fysikaliska faktorer mot biologiska. Att ta fram åtgärdsprogram utgör en viktig del av det praktiska genomförandet. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som skall belysa frågor som rör genomförandet av ramdirektivet, bl.a. avgränsning av avrinningsdistrikt och myndighetsorganisation (dir. 2001:78). I direktiven till utredaren ligger också att se på möjligheter till s.k. miljösamverkan i avrinningsområden och verksamhetssamordning samt att utreda förutsättningarna för införa avgifter som ett incitament för minskade utsläpp. Ramdirektivet har också föranlett ett tilläggsdirektiv till Miljöbalkskommitten (dir. 2001:25). Arbetet med att genomföra detta direktiv kommer med stor säkerhet att medföra förbättrade förutsättningar att integrera naturvård och miljö- skydd och se till att olika sektorer involveras, exempelvis areella nä- ringar, transporter och energi. Exempelvis har redan startat ett eget projekt om roll när det gäller att uppfylla direktivet. De åtgärdsprogram som skall tas fram kommer att lägga fast vilka åtgärder som behöver genomföras. Olika sektorer kommer att påverkas på olika sätt. Vidare kommer det förmodligen ges möjligheter att utveckla lokal samverkan och delaktighet vid genomförandet av direktivet. En omsorgs- full fysisk planering kan här vara ett verksamt medel. Erfarenheter från projekt kring integrerad kustzonsförvaltning bör tas till vara. Även genomförandet av art- och habitat- liksom fågeldirektivet har medfört förstärkning av naturvården i vattenmiljöerna. Inventering av särskilt bevarandevärda vattenmiljöer Skr. saknas ett sammanhållet inventeringsunderlag om bevarandevärda vattenområden i . Detta gäller såväl hav och kustvatten som sjöar och vattendrag. Några län har på eget initiativ tagit fram inventeringar. I stort saknas det dock inventeringar genomförda med enhetlig metodik. Ännu mindre har värdering av bevarandevärde, utförda efter enhetliga kriterier, genomförts. Vi saknar kartor över landskapet under vattenytan och det behövs bättre information om den geografiska utbredningen av olika arter och växt- och djursamhällen. och då i synnerhet havsmiljön måste förbättras. Mot denna bakgrund bör en nationellt sammanhållen inventering av i första hand sjöar och vattendrag samt kustvatten (enligt ramdirektivets definition) genomföras. Det finns ett starkt behov av ett sådant kunskaps- underlag för att kunna genomföra ramdirektivet för vatten, inte minst för att utforma väl prioriterade åtgärdsprogram. Exempelvis är det angeläget att få till stånd en systematiskt genomförd marin inventering med ett visst antal provpunkter längs . Inventeringen bör även omfatta havsområden som i och för sig inte omfattas av vattendirektivet men där behovet av förbättrad kunskap ändå är mycket stort (t.ex. vissa utsjö- bankar). Underlaget behövs även för att kunna uppnå delmål 1 under miljökvalitetsmål Hav i balans samt levande kust och skärgård respek- tive delmål 1 under Levande sjöar och vattendrag. Underlaget kommer även ha relevans för arbetet med de fyra delmål som rör genomförandet av ramdirektivet (se bilaga 2). Delmål 1 under Hav i balans samt levande kust och skärgård lägger fast att skall av skyddsvärda miljöer och av kust- och skärgårds- områden med höga natur- och kulturvärden ha ett långsiktigt skydd. Delmål 1 under Levande sjöar och vattendrag anger att skall berörda myndigheter ha identifierat och tagit fram åtgärdsprogram för särskilt värdefulla natur- och kulturmiljöer som behöver ett lång- siktigt skydd i eller i anslutning till sjöar och vattendrag. För att kunna ta fram de bevarande- och åtgärdsprogram som avses i dessa två delmål behövs ett samlat kunskapsunderlag. För delmålet om utsättning av fisk bör det övervägas om ett nationellt klassificeringssystem behöver upp- rättas. Inventeringen bör starta med en sammanställning av befintlig in- formation. Därefter bör övervägas om vilken information om vatten- miljöerna som därutöver behövs för att ovanstående delmål och ram- direktivet ska kunna uppnås på ett bra sätt. En fastlagd naturtypsindelning (se avsnittet 3.10) är en förutsättning för att en inventering skall vara meningsfull att genomföra. Inventeringen bör finansieras inom ramen för avsatta resurser för arbetet med att uppnå miljömålen Levande sjöar respektive Hav i balans samt levande kust och skärgård. Över huvud taget bör inventeringsinsatser och annan kunskapsupp- byggnad och sammanställning ske i nära samarbete med universitet och högskolor. Dessa har ofta en mycket stor kunskap som måste tas tillvara i naturvårdsarbetet. När det gäller marin miljö finns det anledning att överväga vilka ytterligare behov det finns att utveckla teknik och metodik för att kunna genomföra kostnadseffektiva inventeringar. Sådan teknikutveckling sker på vissa universitet och högskolor. Vidare bör det övervägas om det finns skäl att samordna inventerings- Skr. 2001/02:173 insatser rörande i första hand naturvård, däggdjur och fåglar, fiskar, arkeologi/kulturmiljö och geologi. Eftersom undersökningar av marin miljö generellt är kostsam kan det finnas goda skäl att undersöka förhållandena ur flera aspekter, inte endast naturvård. Integrerad kustzonsförvaltning ett värdefullt verktyg Mot kustområden riktas ofta en mängd olika utvecklingsintressen sam- tidigt som de är miljömässigt känsliga områden med stora bevarande- värden. Det finns därför ett starkt behov av att utvecklingsinsatserna koordineras med skydd och varsam skötsel av områdenas unika resurser. Med en integrerad kustzonsförvaltning som innefattar flera samhälls- sektorer kan man ta ett samlat grepp på dessa frågor för att nå en balanserad och hållbar utveckling i kustområdena. Detta arbetssätt växer fram på flera håll i världen och inom EU har det uppmärksammats i form av ett förslag till rekommendation från vilket för när- varande slutförhandlas inom EU. Rekommendationen innebär att med- lemsstaterna bl.a. skall anta principer för god förvaltning av kustom- rådena, utveckla nationella strategier och samarbeta med grannländerna. Genom att man tillämpar en integrerad kustzonsförvaltning skapar man goda möjligheter att involvera alla de sektorer och verksamheter som på olika sätt ger förutsättningar för och påverkar livet i kustzonen, såväl när det gäller miljö och natur som människors möjligheter till utkomst och därmed en levande kust och skärgård. I handlar det främst om att med den kommunala planeringen och bestämmelser för kustzonen som bas, utveckla sambanden med regionala och lokala utvecklingsinsatser som ger möjlighet till utkomst och kvarboende och bevarande- och skötselprogram. Det inbegriper områden som fiske, vat- tenbruk, sjöfart och vindkraft men även landbaserade sektorer som jord- och skogsbruk, infrastruktur m.m. som påverkar kustzonen och den miljön. Fysisk planering kan spela en stor roll i detta samman- hang. En integrerad kustzonsförvaltning kan även bli ett verkningsfullt arbetssätt verktyg vid genomförandet av ramdirektivet för vatten. Regeringen anser att strategier för en integrerad kustzonsförvaltning bör utarbetas med hänsyn till regionala och lokala förhållanden. Det medför ökade kunskapskrav i regioner och kommuner (se vidare av- snitt 3.13). Regionala miljö- och hushållningsprogram för skärgårdsområden I syfte att utveckla den potential för ökad sysselsättning och tillväxt som finns i resurshushållning och miljöanpassning, gav regeringen ett antal länsstyrelser i uppdrag att utarbeta regionala miljö- och hushåll- ningsprogram för fyra av landets större skärgårdsområden. Miljövårds- beredningen fick i uppdrag att följa och utvärdera arbetet och redovisade detta i betänkandet Levande skärgård utvärdering av de regionala miljö- och hushållningsprogrammen, SOU 2000:67, som har remissbehandlats. I betänkandet lämnas ett trettiotal förslag angående ett brett spektrum av verksamheter och frågor där flera är av betydelse för naturvården och Det gäller även de fyra programmen där länsstyrelserna lyft fram över 300 åtgärdsförslag eller frågor som bör uppmärksammas. återfinns konkreta projekt och goda idéer om hur natur- och kulturvårds- insatser kan kombineras med utveckling inom turism- och besöks- Förslagen riktar sig såväl till regering och den nationella nivån som till regionala och lokala instanser. En hel del av förslagen i betänkandet har behandlats i miljömålspropositionen och efterföljande uppdrag eller på annat sätt. De övriga förslagen kommer att behandlas i Miljövårdsberedningen föreslår för det fortsatta arbetet en gemensam satsning på översiktplanering i kust- och skärgårdsområdena, något som stöds av remissinstanserna. Regeringen har i regleringsbrevet för läns- styrelserna gett berörda länsstyrelser i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som genomförts på regional och lokal nivå utifrån förslagen i respektive program samt att i samarbete med berörda centrala och regionala myndigheter ta fram underlag för kommunernas översikts- planering i kust- och skärgårdsområdena. Ett sådant underlag bör natur- ligt innefatta naturvården och friluftslivet och behandla nya kunskaper och aspekter som framkommer. Arbetet med programmen har skett med stora insatser och med lokalt engagemang av organisationer och enskilda. Det har gett betydelsefullt resultat och det har bidragit till en ökad dialog och erfarenhetsutbyte mellan myndigheter, boende och organisationer i skärgården. anser att det är viktigt att detta arbete fortsätter och att denna samordnade arbetsform kan vara ett lämpligt sätt att skapa en samsyn på hur naturvård och friluftsliv kan utvecklas inom ramen för en hållbar utveck- ling i skärgården. Det kan även vara ett viktigt bidrag i arbetet med regionala och lokala miljömål. har nästan alla svenska sjöar och rinnande vatten påverkats negativt till följd av dikning, sänkning, flottledsrensning Detta har lett till att längre partier med oskadat, rinnande vatten särskilt i är ovanliga. som helt saknar påverkan av dikning och sänkning är mycket ovanliga i Framför allt vad gäller mindre vatten, saknar dessa in- grepp numera ofta avsedd betydelse, men kvarstår i många fall på grund av rådande vattendomar och oklara ägarförhållanden. I andra fall är nyttan av dessa ingrepp liten och kan kompenseras, detta gäller t.ex. flottningsrensade mindre vattendrag. Existerande större vattenkraftverk med regleringsdammar och upp- dämda områden har storskaligt förändrat den regionala miljön i främst Enligt regeringens uppfattning bör de möjligheter som utvecklas för att miljöanpassa vattenkraften ge goda möjligheter att förbättra miljön såväl i och omkring befintliga vattenkraftsanläggningar som i vattendrag med skador från tidigare vattenregleringar. anpassning av vattenkraften bör utgångspunkten vara att nuvarande pro- Detta skapar förutsättningar för bibehål- landet av biologisk mångfald, t.ex. vad gäller vandrande fiskarter. 2001/02:173 satt inventering och forskning bör ske för att klarlägga möjligheterna till och effekterna av miljöanpassning, restaurering och kompensationsåt- gärder. Många äldre vattendomar saknar bestämmelser rörande hänsyn till be- varandevärden. I propositionen Svenska miljömål delmål och åtgärds- strategier (prop. 2000/01:130) framhölls därför att det behöver göras en analys av omprövningsförfarandet och av kostnads-, ersätt- nings- och omprövningsregler. I tilläggsdirektiven till Miljöbalkskom- mitten (dir. 2001:25) ges denna i uppdrag att analysera bestämmelserna om omprövning. Befintliga möjligheter till omprövning av vattendomar bör prövas i syfte att bättre anpassa äldre domar till nuvarande synsätt och värde- ringar eller där så är möjligt återskapa tidigare förhållanden så att be- varandevärden bättre tillgodoses. Bullerfria områden avgörande kvalitet för friluftsliv och naturupplevelser Delmål 6 till Hav i balans samt levande kust och skärgård lägger fast att buller och andra störningar från båttrafik skall vara försumbara inom sär- skilt känsliga och utpekade skärgårds- och kustområden . Tillgång till sådana områden utgör en avgörande kvalitet för friluftsliv och naturupplevelser. Arbetet med att uppnå detta delmål fortsätter (se även avsnitt 3.8). Den miljön i ekonomisk zonen Även vissa områden utanför territorialgräns, dvs. i vår ekonomiska zon, hyser höga bevarandevärden framför allt för biologisk mångfald. De har stor betydelse för fiskerinäringen som reproduktions- och uppväxtområden för fisk och är väsentliga för sjöfågel och däggdjur. Detta gäller inte minst grunda utsjöbankar. Kunskapen om dessa områden är bristfällig.