prop · GP03127 · 2002-04-12 00:00:00 — Re- gleringen i de svenska lagen överensstämmer med artiklarna 22.4 och 22.6 i det sjätte mervärdesskattedirektivet där det krävs att deklaration och en periodisk sammanställning lämnas avseende de varutransaktioner som genomförs mellan . Av punkten 2 i bestämmelsen framgår att skattemyndigheten skall re- gistrera den som är skattskyldig enligt ML med vissa undantag. En per- son som endast har rätt till återbetalning är inte skattskyldig enligt ML. Stöd för att skattemyndigheten ändå skall registrera dessa företagare har hämtats från 1 kap. 4 § tredje stycket 2 SBL där det stadgas att vad som sägs i skattebetalningslagen om skattskyldig även skall gälla den som har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt enligt 10 kap. 913 §§ ML i kombination med vad som sägs om deklaration i 19 kap. 12 § ML. Den föreslagna ändrade lydelsen av punkten 4 avser således inte att ut- göra någon ändring i förhållande till nuvarande tillämpning. Förslaget innebär inte heller någon materiell förändring i förhållande till den lydel- se som punkten fick efter prop. 2001/02:28 avseende registrering av ut- ländska företagare när dessa omsätter varor till andra . En ut- ländsk företagare som är registrerad enligt punkten 4 i denna bestämmel- se för att denne endast omsätter varor till andra enligt 3 kap. 30 a § ML har rätt att ansöka om återbetalning i skattedeklarationen en- ligt 19 kap. 12 § ML. Genom det förtydligande som föreslås i förevarande bestämmelse blir det klarare att även de företagare som har rätt till återbetalning skall regi- streras av skattemyndigheten. Enligt bestämmelserna i 5 kap. 8 § skall skatteavdrag från ränta och ut- delning göras endast i den utsträckning som kontrolluppgift skall lämnas för beloppet. Skyldigheten att lämna kontrolluppgift om ränteinkomster har i den nya lagen (2001:1227) om självdeklarationer och kontrollupp- gifter (LSK) begränsats till ränta och utdelning för fysiska personer och dödsbon (se 8 kap. 2 § och 9 kap. 2 § LSK). Med hänsyn till detta behövs inte längre den särskilda undantagsregeln i den nu aktuella paragrafens punkt 2. Den har därför slopats. Ändringen är av redaktionell natur och görs för att uppnå kongruens med bestämmelserna i 12 kap. 25 § inkomstskattelagen (1999:1229) efter den ändring i paragrafen som föreslogs i prop. 2000/01:22. Bestämmelsen justeras så att det framgår att den som skall registreras till mervärdesskatt enligt 3 kap. 1 § första stycket 4 SBL på grund av att han har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt enligt 10 kap. 913 §§ ML eller den som skall registreras enligt 3 kap. 1 § första stycket 5 SBL för att han gör ett skattefritt gemenskapsinternt förvärv enligt 3 kap. 30 d § ML, kan redovisa i en inkomstdeklaration när förutsättningarna för detta är uppfyllda enligt 10 kap. 31 § SBL. Oavsett om mervärdes- skatt redovisas i en skattedeklaration eller i en inkomstdeklaration är den som avlämnar deklarationen skyldig att i en periodisk sammanställning lämna uppgifter om omsättning, förvärv och överföringar av varor som transporteras mellan , enligt 10 kap. 33 § SBL. Det kan tilläg- gas att skattemyndigheten enligt 10 kap. 11 § SBL skall besluta att mer- värdesskatt som annars skall redovisas i en självdeklaration enligt be- stämmelserna i 31 § första stycket skall redovisas i en skattedeklaration om den skattskyldige begär det eller om det finns särskilda skäl. Bestämmelsen reglerar tidpunkten för redovisning av mervärdesskatt i deklarationen. Skyldighet att redovisa utgående och ingående skatt regle- ras i 13 kap. Bestämmelsen i första stycket preciseras så att den även reglerar tidpunkt för avlämnande av skattedeklaration i de fall skat- tedeklaration skall lämnas men beskattningsunderlag saknas. Den som skall redovisa mervärdesskatt har i dessa fall ingen utgående skatt att redovisa. Däremot kan redovisningsskyldigheten avse ingående skatt för vilken rätt till återbetalning föreligger. Så är fallet då registrering till mervärdesskatt har skett enligt 3 kap. 1 § första stycket 4 och 5, dvs. i de fall någon har registrerats enbart på grund av att rätt till återbetalning av ingående skatt föreligger med stöd av 10 kap. 913 §§ ML eller på grund av att näringsidkaren gör ett skattefritt gemenskapsinternt förvärv med stöd av 3 kap. 30 d § ML vilket innebär att rätt till återbetalning förelig- ger enligt 10 kap. 14 §§ ML. Bestämmelsen får genom sin nya utform- ning karaktären av en huvudregel, dvs. den gäller om inte annat följer av bestämmelserna i 1924 §§. Bestämmelsen skall således även gälla de fall då enbart uppgift om omsättning, överföring eller förvärv av varor som transporteras mellan skall lämnas i skattedeklarationen. Bestämmelsen i första stycket fick sin lydelse genom förslag i prop. 2001/02:25 En ny lag om självdeklarationer och kontrolluppgifter (se s. 59). Genom ett förbiseende kom bestämmelsen inte längre att omfatta skattedeklarationer. Detta rättas nu till. görs ett förtydligande på det sättet att det anges att de självdeklarationer det är fråga om är pre- liminära självdeklarationer. Av 1 kap. 1 § framgår att skattebetalningslagen gäller bl.a. vid betalning av kontrollavgift enligt 15 kap. 6 a § och enligt lagen (1998:514) om sär- skild skattekontroll av torg- och marknadshandel m.m. I lagen finns dock ingen uttrycklig bestämmelse om när kontrollavgift senast skall ha beta- lats. För att råda bot på denna brist föreskrivs nu i andra stycket att sådan avgift skall ha betalats senast den förfallodag som infaller närmast efter det att har gått från beslutsdagen. Vilka dagar som är förfallodagar framgår av paragrafens tredje stycke. 11.2Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) I propositionen behandlas dels frågan om punktskatternas infogande i skattekontosystemet, dels vissa frågor om registrerings- och redovis- ningsskyldighet för mervärdesskatt och dels vissa justeringar i skattebe- talningslagen, som inte har något samband med punktskatternas infog- ning i skattekontosystemet. De olika delarna saknar samband med var- andra och är avsedda att gälla från olika tidpunkter. I två fall berörs dock samma paragraf av förslagen i de olika delarna. I syfte att undvika en delvis komplicerad och svårtolkad övergångsreglering tas därför de olika delarna upp som olika lagförslag med egna ikraftträdande- och över- gångsbestämmelser. Detta är i enlighet med vad Lagrådet förordat. I det- ta avsnitt behandlas frågan om punktskatternas infogning i skattekonto- systemet. I avsnitt 11.1 behandlas dels frågan om registrerings- och re- dovisningsskyldighet för mervärdesskatt och de justeringar i skattebetal- ningslagen som saknar samband med punktskatternas infogning i skatte- kontosystemet. Nuvarande bestämmelser i första stycket 8 och 9 har av lagtekniska skäl flyttats till 2 §. Bestämmelserna i 2 § skall gälla även för de punktskatter som räknas upp i andra stycket i förevarande paragraf. Nuvarande bestämmelser i andra stycket har, också av lagtekniska skäl, flyttats till en ny paragraf, 2 a §. I 2 a § har dessutom tagits in en bestämmelse som rör punktskatter. I andra stycket anges i stället att la- gen gäller för punktskatt. Vad som skall avses med punktskatt i denna lag anges genom en uppräkning. Att termen punktskatt definieras underlättar senare hänvisningar i lagen. En hänvisning kan då helt enkelt avse punkt- skatt. Bestämmelserna i andra stycket ersätter 1 kap. 1 och 2 §§ lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP). Att lagen gäller vid bestämmande, debitering och betalning av ränta på skatt och förseningsavgift enligt lagen (1941:416) om arvs- och gåvo- skatt följer numer av 2 § 5. I paragrafen, som är ny, ges den bestämmelse som tidigare gavs i 2 § 1. Här återfinns de bestämmelser som tidigare fanns i 1 § första stycket 8 och 9. I paragrafen återfinns också bestämmelsen om att lagen gäller vid bestämmande, debitering och betalning av ränta på skatt och försenings- avgift enligt lagen om arvsskatt och gåvoskatt, se punkten 5. Detta följde tidigare av 1 a §. Bestämmelsen om att lagen gäller vid redovisning och betalning av särskild inkomstskatt för utomlands bosatta flyttas till 1 b §. Paragrafen är ny. Här finns numer bestämmelsen om att lagen inte gäller för mervärdesskatt som tas ut vid import. Bestämmelsen flyttas hit från 1 § andra stycket. Här föreskrivs också att lagen inte heller gäller när punktskatt skall betalas till . Denna bestämmelse ersätter 1 kap. 3 § LPP. Att tullagen (2000:1281) gäller när punktskatt skall beta- las till följer av 26 § lagen (1972:266) om skatt på an- nonser och reklam, 19 och 41 §§ lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS), 18 § lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS) och 5 kap. 5 § lagen (194:1776) om skatt på energi (LSE). Detta regleras nu i stället i förevarande paragraf. Genom ändringen kommer punktskatterna att re- gleras på samma sätt som mervärdesskatten. Detta innebär dock ingen ändring i sak. Se även kommentarerna till nämnda paragrafer. Note- ra dock att 41 § LTS ändrar beteckning till 40 §. Paragrafen, som är ny, motsvarar 1 kap. 3 a § LPP. Genom de nya punkterna 8 och 9 i tredje stycket skall den som har rätt till återbetalning av punktskatt enligt vissa lagar likställas med skattskyl- dig. Syftet med ändringen är att återbetalningar av punktskatt skall hante- ras med stöd av förfarandet i skattebetalningslagen. För dessa återbetal- ningar skall alltså samma ordning gälla som gäller för återbetalning av ingående mervärdesskatt enligt 10 kap. 913 §§ mervärdesskattelagen (1994:200). En skillnad är dock att de återbetalningsberättigade på punktskatteområdet inte skall lämna deklaration utan precis som ansöka om återbetalning. Se vidare kommentaren till 10 kap. 9 a §. Att återbetalningar m.m. av energiskatt regleras i egen punkt beror på att de skillnader i kontrollbefogenheter som finns beträffande dessa återbetalningar och övriga återbetalningar skall kunna upprätthållas. Se vidare kommentaren till 14 kap. 7 §. Enligt 9 kap. 9 b LSE kan den som har rätt till nedsättning enligt 9 kap. 9 § samma lag ansöka hos beskattningsmyndigheten om att skatt skall tas ut enligt en preliminär skattesatts. Skattenedsättningen medges med and- ra ord i förväg. När det kalenderår under vilket en preliminär skattesats tillämpats gått ut och det faktiska utfallet är känt skall beskattningsmyn- digheten fatta ett slutligt beslut om skattenedsättning. Genom ett sådant beslut kan skatt påföras sökanden eller återbetalas till honom. Dessa be- slut skall i fortsättningen hanteras enligt förfarandet i skattebetalningsla- gen och den som omfattas av ett sådant beslut likställs därför genom den nya punkten 9 också med skattskyldig. Det förekommer att de som har rätt till återbetalning m.m. eller omfat- tas av ett slutligt beslut om skattenedsättning enligt lagen om skatt på energi är skattskyldiga. De är dock inte att anse som skattskyldiga i ett ärende om återbetalning. De nya punkterna 8 och 9 i tredje stycket om- fattar därför även denna kategori återbetalnings- och nedsättningsberätti- gade. Genom ändringen preciseras vad som skall avses med beskattningsår i denna lag. För punktskatterna skall samma beskattningsår som i 1 kap 14 § mervärdesskattelagen gälla. Detta stämmer överens med vad som gäller enligt 1 kap. 9 § LPP. Från denna huvudregel undantas dock fall där skatteredovisningen inte sker för redovisningsperioder. I sådana fall skall med beskattningsår avses det kalenderår under vilket den skat- tepliktiga händelsen inträffat. Syftet med nämnda undantag är att bestämma beskattningsår för de skattskyldiga som enligt 10 kap. 32 a och 32 b §§ skall redovisa punktskatt för varje skattpliktig händelse. Bestämmelsen får bl.a. bety- delse för tillämpningen av bestämmelserna om när en begäran om om- prövning eller ett överklagande senast skall ha kommit in till skattemyn- digheten, se 21 kap. 4 § och 22 kap. 3 §. Utgångspunkten för de tidsra- mar som gäller för omprövning och överklagande är utgången av det ka- lenderår under vilket beskattningsåret gått ut. Det bör nämnas att enligt LPP beräknas tiden för omprövning och överklagande för skattskyldiga som redovisar skatt för varje skattepliktig händelse från utgången av det kalenderår under vilket den skattepliktiga händelsen har inträffat, se 4 kap. 4 § och 8 kap. 2 § LPP. Den ordning som gäller för dessa skattskyldiga behålls alltså genom undantaget från huvudregeln att med beskattningsår i fråga om punktskatt skall avses beskattningsår enligt mervärdesskattelagen. Bestämmelsen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har förordat. Paragrafen är ny. I paragrafen, som ersätter 1 kap. 5 § 1 LPP, anges att skall fatta beslut i fråga om punktskatter. Riksskattever- ket skall alltså även i fortsättningen vara beskattningsmyndighet för punktskatter. Det innebär att om uttrycket beskattningsmyndigheten an- vänds i någon av punktskattelagarna så avses . Vidare framgår att vad som i lagen sägs om skattemyndighet skall gäl- la i fråga om punktskatt. Det är således som fattar beslut om t.ex. revision. 2 kap. 3 § upphävdes genom SFS 1999:1300. Av paragrafen, som är ny, framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta att uppgifter som enligt 3 § skall fullgöras av i stället skall fullgöras av en skattemyndig- het. I skattekontosystemet hanteras inte de olika skatterna och avgifterna för sig. Det är därför inte lämpligt att för t.ex. beslut om ränta eller in- drivning bryta ut punktskatterna. Den föreslagna bestämmelsen innebär att , efter delegation från regeringen, genom föreskrifter kan fördela dessa uppgifter på lämpliga skattemyndigheter. I regel torde detta bli den myndighet som enligt bestämmelserna i 2 kap. 1 eller 2 § har att fatta beslut enligt lagen. Verket kan också ge vissa skattemyndig- heter i uppdrag att utföra revision och annan kontroll enligt vad som följer av 3 kap. 16 § LPP. I första stycket 6 och 7 anges vilka skattskyldiga för punktskatt som skall registreras. Bestämmelserna ersätter motsvarande bestämmelser i respek- tive punktskattelag. I paragrafen, som är ny, föreskrivs i första stycket att den som skattskyl- dig enligt någon av de lagar som anges i 1 kap. 1 § andra stycket skall lämna en punktskattedeklaration. Bestämmelsen omfattar inte sådana återbetalningsberättigade på punktskatteområdet som enligt 1 kap. 4 § tredje stycket 8 eller 9 skall likställas med skattskyldiga vid tillämpning- en av denna lag. Detta gäller givetvis under förutsättning att de inte är skattskyldiga enligt någon av de lagar som anges i 1 kap. 1 § andra stycket. Den som har rätt till återbetalning m.m. utan att vara skattskyldig är alltså inte skyldig att lämna en punktskattedeklaration. Det är dock den som är skattskyldig och dessutom har rätt till återbetalning. Återbetalning av punktskatt skall dock inte yrkas i punktskattedeklarationen utan precis som i en ansökan till . Se även kommentaren till 1 kap. 4 §. Syftet är att samma regler som gäller för skattedeklarationer skall gälla för punktskattedeklarationer. Detta uppnås genom andra stycket. I tredje stycket finns en upplysning om att enligt 32 a och 32 b §§ skall vissa skattskyldiga för punktskatt redovisa skatten i en särskild skattede- klaration. Den som är registrerad som skattskyldig skall lämna deklaration även för redovisningsperioder för vilka han inte har någon punktskatt att redovisa, se 2 kap. 6 § första stycket LPP. Detta skall gälla även i fort- sättningen. Huvudregeln i första stycket skall alltså gälla utan undantag för den som enligt 3 kap. 1 först stycket 5 och 6 registrerats som skatt- skyldig för punktskatt. Detta följer av att nämnda punkter inte räk- nas upp i andra stycket där en bestämmelse om undantag från första stycket finns. För att klargöra att den som är registrerad som skattskyldig för punktskatt inte omfattas av undantaget i andra stycket har alltså hän- visningen till 3 kap. 1 § preciserats. Ändringen görs för att tydliggöra vilka bestämmelser om skattedeklara- tioner som även gäller för förenklade skattedeklarationer. Någon ändring i sak är alltså inte avsedd. Dagens reglering innebär att vad som sägs i det följande gäller om inte något annat anges. Det innebär i sin tur innebär att 15 kap. SBL 6 § om förseningsavgift inte är tillämplig eftersom det där uttryckligen före- skrivs att förseningsavgift inte tas ut i fråga om förenklade skattedeklara- tioner. Genom att 15 kap. 6 § inte räknas upp i tredje stycket följer det numera direkt av förevarande paragraf att förseningsavgift inte skall tas ut när en förenklad skattedeklaration får lämnas. sen om inte något annat anges tas bort. Se även kommentaren till 32 c § och avsnitt 11.39. I första stycket har tagits in en reservation för fall då det i lag föreskrivits någon annan redovisningsperiod än en månad. Föreskrifter om en annan redovisningsperiod än en månad finns i fråga om skatt enligt lagen om skatt på annonser och reklam, lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel samt lagen (1999:673) om skatt på avfall. Se även kom- mentaren till 22 a §. Paragrafen är ny. I första stycket finns en bestämmelse som ger Riksskat- teverket befogenhet att besluta att redovisningsperioden skall vara ett helt beskattningsår. Bestämmelsen ersätter 2 kap. 3 § tredje stycket första meningen LPP. Enligt bestämmelsen i LPP får regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer medge att redovisningsperioden tills vidare skall vara ett halvt eller ett helt beskattningsår. I 12 § förordningen (1984:247) om punktskatter och prisregleringsavgifter (FPP) föreskrivs att det är beskattningsmyndigheten, dvs. , som beslutar om redovisningsperiodens längd. Där finns även riktlinjer för Riksskatte- verkets prövning, nämligen att kalenderår kan gälla för den som kan an- tas regelmässigt redovisa ett nettobelopp om högst och för den som ligger mellan och kan redovisning ske halvårsvis. Redovisningsperioden skall dock inte bestämmas till helt eller halvt beskattningsår om särskilda skäl talar mot det. Dagens bestämmelser finns alltså i en förordning. Redovisningsperio- dens längd avgör dock när skatten skall betalas varför bestämmelserna i stället bör ges i lag. Det kan tilläggas att motsvarande bestämmelse be- träffande mervärdesskatt finns i 15 §. De nya bestämmelserna i första stycket har förenklats med 15 § som förebild. I likhet med vad som gäller för mervärdesskatt skall Riksskatte- verket endast kunna besluta att redovisningsperioden skall vara helt be- skattningsår. Ett sådant beslut skall få meddelas skattskyldiga som be- räknas redovisa punktskatt med högst netto för beskattnings- året. Om någon är skattskyldig för flera punktskatter skall varje punkt- skatt bedömas för sig. Dagens olika beloppsgränser för att få tillämpa helt eller halvt beskattningsår som redovisningsperiod ersätts alltså med en beloppsgräns. Vidare finns det ingen motsvarighet till föreskriften i FPP om att inte skall besluta om förlängd redovisnings- period om särskilda skäl talar mot det. Detta stämmer överens med vad som gäller för mervärdesskatt. I andra stycket föreskrivs att ett beslut enligt första stycket upphör att gälla om den skattskyldige försätts i konkurs. finns i stället en dele- gationsbestämmelse i 2 kap. 3 § tredje stycket andra meningen LPP. I nämnda bestämmelse bemyndigas att meddela före- skrifter om redovisningsperiod för fall då skattskyldiga försatts i kon- kurs. Enligt föreskrifter förfaller ett medgivande om att redovisningsperioden tills vidare skall vara halvt eller helt beskattningsår om den skattskyldige försätts i konkurs. Den pågående redovisningsperi- oden löper i sådana fall ut vid utgången av den ordinarie period, dvs. lendermånad i de allra flesta fall, under vilken konkursbeslutet har med- delats. Eftersom bestämmelserna avgör när skatten skall betalas bör de i stället ges i lag. Se även kommentaren till 22 a §. I paragrafen, som är ny, ges bestämmelser om vad en punktskattedeklara- tion skall ta upp, bl.a. skattens bruttobelopp, yrkade avdrag och skattens nettobelopp. Detta är färre uppgifter än vad som skall tas upp i en deklaration enligt 2 kap. 7 § LPP. Som framgår av andra stycket får rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om vad en skattedeklaration skall ta upp. 18, 19 och 22 §§ Som framgår av avsnitt 4.2 skall samma redovisningsperioder gälla för punktskatt som gäller för andra skatter och avgifter enligt lagen. Punkt- skatterna skall dock enligt 9 a § redovisas i en punktskattedeklaration. I samma paragraf föreskrivs att vad som sägs om skattedeklarationer skall, om inte något annat anges, även gälla punktskattedeklarationer. Det in- nebär att tidpunkterna för att lämna skattedeklaration även gäller punkt- skattedeklaration. För att det skall framgå vilken redovisningsperiod för punktskatt som varje deklaration skall omfatta görs ett tillägg i aktuella paragrafer. Se även kommentaren till 22 a §. Paragrafen är endast tillämplig på mervärdesskatteskyldiga som enligt 15 § har en redovisningsperiod som är ett helt beskattningsår. Ge- nom en ny paragraf, 16 a §, föreskrivs att även vissa skattskyldiga för punktskatt efter beslut av skall få ha beskattningsåret som redovisningsperiod. Vidare förekommer det på punktskatteområdet att skattskyldiga har en redovisningsperiod som är längre än en kalen- dermånad. Sådana bestämmelser finns i 21 § lagen om skatt på annonser och reklam, 10 § lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel och 9 § lagen om skatt på avfall. Bestämmelserna om när deklaration skall läm- nas i 18, 19 och 22 §§ kan inte tillämpas i fråga om skattskyldiga som har en redovisningsperiod som är längre än en kalendermånad. Det inne- bär att förevarande paragraf måste gå att tillämpa även i fråga om skatt- skyldiga för punktskatt som efter beslut av får ha be- skattningsåret som redovisningsperiod och skattskyldiga som enligt sär- skilda bestämmelser har en redovisningsperiod som är längre än en ka- lendermånad. Det föreskrivs därför att förevarande paragraf skall gälla för skattskyldiga som har en redovisningsperiod som är längre än en ka- lendermånad. Dessa skattskyldiga skall som huvudregel lämna deklara- tion senast den 12 i andra månaden efter redovisningsperiodens utgång. I fortsättningen skall alltså paragrafen tillämpas på samtliga skattskyldiga som har en redovisningsperiod som är längre än en kalendermånad. I paragrafen, som är ny, har tagits in bestämmelser om när redovisnings- skyldigheten för punktskatter inträder. Bestämmelserna motsvarar 2 kap. 5 § LPP. I de nya paragraferna 32 a och 32 b §§ föreskrivas att vissa skattskyldiga för punktskatt skall redovisa skatten i en särskild skattedeklaration. Ef- tersom delegationsbestämmelsen i första stycket och bestämmelserna i 2 4 styckena skall gälla även för särskilda skattedeklarationer som avser punktskatt flyttas nämnda bestämmelser till en ny paragraf, 32 c §. I paragrafen, som är ny, föreskrivs att skattskyldiga enligt lagarna om skatt på tobak, alkohol och energi, som inte skall registreras enligt 3 kap. 1 §, skall lämna en särskild skattedeklaration för varje skattepliktig hän- delse. Detta följer av 22 § LTS, 21 § LAS och 6 kap. 2 § LSE. De- klarationstiden skall i likhet med vad som gäller enligt nämnda paragrafer vara räknat från den skattepliktiga händelsen. Före- varande paragraf ersätter alltså bestämmelserna i 22 § LTS, 21 LAS och 6 kap. 2 § LSE, vilka upphävs. Denna paragraf kommenteras även i av- snitt 4.3. Förseningsavgift enligt 15 kap. 6 § tas inte ut när fråga är om särskild skattedeklaration enligt 32 §. Sådan avgift skall dock tas ut om deklara- tion som avses i förevarande paragraf inte lämnas i rätt tid. Detta följer av att förevarande paragraf inte undantas i 15 kap. 6 § och stämmer över- ens med den ordning som gäller enligt LPP. Se även kommentaren till 32 c §.