prop · GP0388 · 2002-02-13 00:00:00 — Särskilda bestämmelser som gäller utlämning eller rättslig hjälp till en stat som är medlem i Europeiska unionen eller till eller , skall dock inte tillämpas. 23 § Om anmäler ett brott som avses i 22 § för lagföring i , skall ärendet överlämnas till Riksåklagaren för handläggning enligt det förfarande som gäller vid en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål. Verkställighet av straff och förverkanden 24 § Regeringen kan på Internationella brottmålsdomstolens begäran besluta att ett fängelsestraff som domstolen har bestämt får verkställas i . Regeringen får i beslutet meddela de anvisningar som behövs för verkställigheten av straffet här. 25 § En av meddelad dom om böter eller om förverkande av egendom eller av värdet av viss egendom, får på domstolens begäran verkställas i . Framställningen skall överlämnas till för åtgärd. Om verkställigheten avser förverkande av värdet av viss egendom, bestämmer det förverkade värdet i svenska kronor. beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. och domstols beslut gäller om inte annat beslutas. Prövningstillstånd gäller för överklagande till kammarrätten. 26 § Vid verkställighet enligt 24 och 25 §§ tillämpas 25 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Verkställigheten skall upphöra om upplyser att den har beviljat den dömde nåd eller meddelat något annat avgörande som innebär att den utdömda påföljden inte längre får verkställas. Beslut om förvandling av böter får inte meddelas. Uppkommer, sedan en ansökan enligt 24 § eller 25 § har bifallits, en fråga om hinder mot verkställighet på grund av preskription, skall denna fråga prövas enligt de bestämmelser som gäller för . 27 § Vid verkställighet enligt 24 § tillämpas 23 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Frågor om villkorlig frigivning prövas av regeringen sedan Prop. 2001/02:88 fått tillfälle att yttra sig. får i dessa fall besluta att villkorlig frigivning skall ske än som följer av . 28 § Företrädare för eller den domstolen utser för att undersöka behandlingen av den som avtjänar straff utdömt av domstolen, har rätt att besöka den plats där personen är placerad. Den som ansvarar för någon som avtjänar ett sådant straff, skall lämna den som genomför undersökningen det biträde som denne behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter. 29 § När verkställighet av böter eller förverkande har skett enligt denna lag, skall ombesörja att de böter eller den förverkade egendomen eller dess värde som kommit in vid verkställigheten överlämnas till . Erkännande och verkställighet av avgöranden om gottgörelse till brottsoffer 30 § Ett avgörande om gottgörelse till brottsoffer som har meddelat och som har vunnit laga kraft, gäller här i landet och skall på ansökan verkställas här, om inte annat följer av andra stycket. Avgörandet gäller inte här i landet och får inte verkställas här 1.om erkännande eller verkställighet av avgörandet är uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här i landet, eller 2.om det här i landet har meddelats ett lagakraftvunnet avgörande om samma sak. Ansökan enligt första stycket får göras av den som i avgörandet har tillerkänts gottgörelse. Även får göra en sådan ansökan om den har beslutat att gottgörelse till brottsoffer skall betalas ut genom en särskild förvaltningsfond för brottsoffer. 31 § Väcks talan vid en svensk domstol om en sak som redan är föremål för rättegång vid , och kan rättegången vid domstolen leda till ett avgörande som enligt 30 § gäller här i landet, skall talan avvisas eller förklaras vilande i avvaktan på att Internationella brottmålsdomstolens avgörande vinner laga kraft. 32 § En ansökan om verkställighet enligt 30 § prövas av . Ansökan får avse en del av avgörandet. Till ansökan skall fogas avgörandet i original eller en bestyrkt kopia liksom ett bevis att avgörandet har vunnit laga kraft. En ansökan om verkställighet får inte bifallas utan att motparten har fått tillfälle att yttra sig över ansökan. Verkställighet sker på samma sätt som gäller i fråga om svensk domstols dom som har vunnit laga kraft. Transport av frihetsberövade genom 33 § Chefen för får meddela tillstånd till transport genom av en frihetsberövad person som skall överlämnas, utlämnas eller överföras mellan en annan stat och för förhör eller konfrontation, lagföring eller straffverkställighet. Under en sådan transport skall frihetsberövandet bestå om inte domstolen begär att den som överförs skall friges. För flygtransport utan planerad mellanlandning här i landet krävs inte tillstånd enligt första stycket. Om en oplanerad mellanlandning sker, skall polismyndighet ta den som överförs i förvar till dess en ansökan görs om tillstånd till transport enligt första stycket samt genast underrätta chefen för om detta. Görs ingen ansökan senast från den oplanerade landningen, skall personen friges. Om tillstånd har meddelats enligt första stycket, får polismyndighet vid behov ta den som överförs i förvar. I fråga om tvångsmedel i ett ärende om transport gäller bestämmelserna i 5 §. 34 § Regeringen meddelar närmare föreskrifter om tillämpningen av denna lag. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2001/02:88 Bilaga 3 Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall Härigenom föreskrivs att bilagan till lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall11 skall ha följande lydelse. Immunitet och/eller privilegier gäller för Internationella organ Fysiska personer ter, åklagaren, biträ- dande åklagare, regi- personer som på annat Romstadgan för Inter- nationella brottmåls- domstolen Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Lagen omtryckt 1994:717. Senaste lydelse 2000:1456 (jfr 2001:632). 2001/02:88 Bilaga 3 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 5 kap. 7 §13 sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. Sekretess gäller i verksamhet Sekretess gäller i verksamhet som avser rättslig hjälp på begäran som avser rättslig hjälp på begäran av annan stat för uppgift som av annan stat eller mellanfolklig domstol för uppgift som hänför sig 1.utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, 2.angelägenhet som angår tvångsmedel, om det kan antas att den rättsliga hjälpen begärts under förutsättning att uppgiften inte röjs. Motsvarande sekretess gäller hos polismyndighet och åklagar- myndighet samt hos , och Kust- bevakningen, för uppgift i en angelägenhet som avses i 3 § 1 och 6 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Utan hinder av sekretessen enligt detta stycke får uppgift lämnas ut enligt vad som föreskrivs i polisdatalagen (1998:622) och lagen om Schengens informationssystem. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 13 Senaste lydelse 2000:576. Förslag till lag om ändring i lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt dels att 2, 5, 6, 7, 9 a, 11 och 17 §§ skall ha följande lydelse, dels att 10 § skall upphöra att gälla, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 12 a och 12 b §§, samt närmast före 12 a och 12 b §§ rubriker av följande lydelse. En framställning om åtgärd som avses i 1 § görs av någon av tribunalens dömande instanser eller av dess åklagare. Framställningen skall ges in till . Om tvångsmedel i ett ärende om utlämning gäller vad som i all- mänhet är föreskrivet för brottmål. Beslut av rätten gäller tills vidare till dess ärendet har avgjorts eller, när utlämning beslutats, tills denna har verkställts. Beslut om tvångs- medel kan meddelas även efter det att utlämning har beslutats. Den som är häktad i ett utlämningsärende får begära att ny En ansökan om åtgärd som avses i 1 § skall ges in till . Under- rättelser i och återredovisning av ett ärende till tribunalen skall skickas genom Justitie- departementet. En ansökan och bifogade handlingar enligt denna lag skall vara skrivna på engelska eller svenska eller åtföljas av en översättning till något av dessa språk. I fråga om tvångsmedel i ett ärende om utlämning gäller vad som i allmänhet är föreskrivet för brottmål. Tvångsmedel får användas utan att särskild utredning har lämnats till stöd för att den som avses med ansökan har begått det uppgivna brottet. Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utlämning har beslutats. Beslut av rätten gäller tills vidare till dess ärendet har avgjorts eller, när utlämning beslutats, tills denna har verkställts. Den som är häktad i ett utlämningsärende får begära att en 14 Senaste lydelse 2000:573. förhandling hålls från det att beslut senast meddelats. ny förhandling hålls från det att beslut senast har meddelats. Egendom som har tagits i beslag enligt första stycket får lämnas över till tribunalen efter beslut av regeringen. Den som kan komma att utläm- nas enligt denna lag får på begäran av tribunalen, eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut av tribunalen, anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälningsskyl- dighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om brott- mål. Beslutas det om tvångsmedel enligt första stycket, skall 23 § andrafjärde styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas. I fråga om utlämning till tribu- nalen gäller i övrigt 25 §, 26 § första stycket samt 26 a § lagen (1957:668) om utlämning för brott. Den som kan komma att utläm- nas enligt denna lag får på begäran av tribunalen, eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut av tribunalen, anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälningsskyl- dighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller i brottmål. Tvångsmedel får användas utan att särskild utredning har lämnats till stöd för att den som avses med ansökan har begått det uppgivna brottet. Om det beslutas om tvångs- medel enligt första stycket, skall 23 § andrafjärde styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas. I fråga om utlämning till tribu- nalen gäller i övrigt 25 § och 26 a § lagen (1957:668) om utlämning för brott. Följande bestämmelser i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål skall inte tillämpas, 2 kap. 2 § om dubbel straffbarhet, 2 kap. 14 § om vissa grunder för avslag, 2 kap. 15 § om prövning av ansökan och beslut om avslag, och 4 kap. 15, 16 och 21 §§ om 4 kap. 33 § och 34 § andra rättens prövning av kvarstad eller stycket om transport genom och förvar i av Rättslig hjälp som avses i lagen Rättslig hjälp som avses i lagen om internationell rättslig hjälp i om internationell rättslig hjälp i brottmål får lämnas även om den brottmål får lämnas även om den 15 Senaste lydelse 2000:573. gärning ansökan avser inte mot- svarar brott enligt svensk lag. Om den åklagare eller domstol som handlägger ansökan finner att de förutsättningar eller villkor som enligt 2 kap. 1 § nämnda lag i öv- rigt gäller beträffande den begärda åtgärden inte är uppfyllda skall ärendet överlämnas till regeringen som beslutar om ansökan skall avslås. gärning som ansökan avser inte Prop. 2001/02:88 motsvarar ett brott enligt svensk Bilaga 3 Om den åklagare eller domstol som handlägger ansökan finner att de förutsättningar eller villkor som enligt 2 kap. 1 § nämnda lag i öv- rigt gäller beträffande den begärda åtgärden inte är uppfyllda, skall ärendet överlämnas till regeringen som beslutar om ansökan skall avslås eller om rättslig hjälp i det enskilda fallet skall förenas med villkor enligt 5 kap. 2 § nämnda lag. Regeringen beslutar även om undantag från ställda villkor enligt 5 kap. 3 § nämnda lag. Har en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist i eller på annat sätt stark anknytning till av tribunalen dömts till bestämt får verkställas i . fängelse, kan regeringen besluta Regeringen får i beslutet meddela att straffet får verkställas i . de anvisningar som behövs för Regeringen får i varje enskilt verkställigheten av straffet här. beslut meddela de föreskrifter som behövs för verkställigheten här. Vid verkställigheten tillämpas 25 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Verkställigheten skall upphöra, om tribunalen upplyser att den har beviljat den dömde nåd eller meddelat något annat avgörande som innebär att den utdömda påföljden inte längre får verkställas. Frågor om villkorlig frigivning prövas av regeringen sedan tribunalen beretts tillfälle att yttra sig. Regeringen får i dessa fall besluta att villkorlig frigivning skall ske än som följer av . I fråga om transport genom av en person som berövats friheten enligt ett avgörande av tribunalen tillämpas 40 § lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brott- målsdom. 16 Senaste lydelse 2000:573. Transport av frihetsberövade genom får meddela tillstånd till transport genom av en frihetsberö- vad person som skall utlämnas eller överföras mellan en annan stat och tribunalen för förhör eller konfrontation, lagföring eller straffverkställighet. Under en så- dan transport skall frihetsberö- vandet bestå om inte tribunalen begär att den som överförs skall friges. För flygtransport utan planerad mellanlandning i landet krävs inte tillstånd enligt första stycket. Om en oplanerad mellanlandning sker, skall polismyndighet ta den som överförs i förvar till dess en ansö- kan görs om tillstånd till transport enligt första stycket samt genast underrätta chefen för partementet om detta. Görs ingen ansökan senast från den oplanerade landningen, skall personen friges. Om tillstånd har meddelats enligt första stycket, får polis- myndighet vid behov ta den som överförs i förvar. I fråga om tvångsmedel i ett ärende om transport gäller bestämmelserna i 5 §. Om tribunalen och en stat sam- tidigt begär utlämning av en per- son, beslutar regeringen om per- sonen skall utlämnas till tribuna- len eller till staten. Om det vid handläggningen av en ansökan om rättslig hjälp i brottmål från tribunalen fram- kommer att ansökan är oförenlig med en ansökan om rättslig hjälp i brottmål från en annan stat som handläggs enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, skall frågan överlämnas till regeringen som beslutar vilken av ansökningarna som skall ha Bestämmelser i annan lag eller författning om rättshjälp åt dom- stol eller myndighet i främmande stat tillämpas på framställningar från tribunalen, om de inte strider mot bestämmelserna i denna lag. Bestämmelser i annan lag eller författning om delgivning och rättslig hjälp åt domstol eller myndighet i en annan stat tillämpas på ansökningar från tribunalen, om de inte strider mot bestämmelserna i denna lag. Denna lag träder i kraft . 2001/02:88 Bilaga 3 Förslag till lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål dels att 1 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 35 §, och närmast före 4 kap. 35 § en rubrik av följande lydelse. Rättslig hjälp enligt denna lag omfattar följande åtgärder: 1.förhör i samband med förundersökning i brottmål, 2.bevisupptagning vid domstol, 4.förhör genom videokonferens, 5.kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder som avses i 28 kap. , 6.hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, 7. hemlig kameraövervakning, 8. överförande av frihetsberö- vade för förhör m.m., och vade för förhör m.m. 9. rättsmedicinsk undersökning. Lagen hindrar inte att hjälp lämnas med annan åtgärd än sådan som anges i första stycket om det kan ske utan tvångsmedel eller annan tvångsåtgärd. I fråga om utlämning och delgivning finns särskilda bestämmelser. Det finns också särskilda bestämmelser om rättslig hjälp i brottmål åt vissa internationella organ. En ansökan om rättsmedicinsk undersökning i handläggs enligt bestämmelserna i lagen (1995:832) om obduktion m.m. Domare vid den utländska domstolen och företrädare för parterna får närvara vid under- sökningen. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådet Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om samarbete med , 2.lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall, 3.lag om ändring i sekretesslagen (1980:100), 4.lag om ändring i lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt, 5.lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om samarbete med Internationella brottmåls- domstolen har ratificerat Romstadgan för . I lagrådsremissen framläggs förslag till lagstiftning som krävs för att skall kunna fullgöra de förpliktelser enligt stadgan som gäller samarbete med domstolen. De föreslagna lagbestäm- melserna är avsedda att träda i kraft med stadgan. Som framhålls i lagrådsremissen kan det också bli nödvändigt, för att skall fullt ut fullgöra sina förpliktelser enligt stadgan, att genomföra grundlagsändringar, bl.a. i fråga om reglerna för åtal mot statsråd i 12 kap. 3 § regeringsformen (remissen s. 58 f.). Av remissen framgår emellertid att sådana grundlagsändringar inte kan väntas bli slutligt antagna förrän riksdagsval, dvs. sannolikt en avsevärd tid efter det att stadgan för har trätt i kraft. En konsekvens av detta blir således att det , då stadgan kommer att vara bindande för , inte kommer att finnas svensk lagstiftning som svarar mot alla förpliktelserna enligt stadgan. Problemet har visserligen inte ett direkt samband med de lagbestämmelser som skall granskas i detta ärende, men Lagrådet vill ändå notera att tillvägagångssättet skiljer sig från normal praxis vid tillträde till internationella konventioner och att vad som i remissen anförs om att det är högst osannolikt att det kommer att uppstå någon konflikt mellan regeringsformens bestämmelser och folkrättsliga skyldighet att samarbeta med domstolen (remissen s. 58) inte i sig kan vara ett tillräckligt argument för att avvika från den gängse principen att svensk lag skall överensstämma med internationella åtaganden alltifrån det ögonblick då dessa åtaganden blir bindande för . Lagrådet övergår härefter till att göra några allmänna kommentarer till det i lagrådsremissen framlagda förslaget till lag om samarbete med . I lagförslaget har samarbetet med reglerats utan att det i lagtexten direkt hänvisats till några särskilda bestämmelser i stadgan. Detta har gjort lagtexten tämligen svårläst och förhållandet till de bakomliggande bestämmelserna i stadgan otydligt och svårt att överblicka. Lagrådet skulle för sin del ha föredragit en lag som i fråga om de konkreta förpliktelserna i huvudsak hänvisat till bestäm- melser i stadgan och som därutöver reglerat vilka myndigheter som i skall svara för olika åtgärder och hur handläggningen inför dessa myndigheter skall ske. Med en sådan uppläggning skulle man ha kunnat undvika de frågor som uppkommer om huruvida de svenska bestämmelserna verkligen motsvarar förpliktelserna enligt stadgan. Lagrådet anser emellertid att det inom ramen för en lagrådsgranskning inte finns utrymme för att framlägga ett alternativt textförslag i sådan riktning utan utgår i det följande från den allmänna struktur som lagen fått i lagrådsremissen. Lagrådet konstaterar att det i åtskilliga av de föreslagna paragraferna anges att bestämmelser i lagen (1957:668) om utlämning för brott skall gälla eller tillämpas. Emellertid regleras i utlämningslagen utlämning från till en annan stat, varför dess bestämmelser inte kan direkt tillämpas på överlämnande från till Internationella brottmåls- domstolen. Följande exempel på hur tolkningen måste göras skall nämnas här. I 14 §, till vilken det hänvisas i 4 § i den föreslagna lagen, anges bl.a. att uppgift skall lämnas om i den främmande staten tillämpliga straffbestämmelser, vilket, om paragrafen skall kunna tillämpas på , måste antas avse de tillämpliga bestämmelserna i stadgan. I 26 a §, till vilken hänvisning görs i 11 §, regleras överlämnandet av personer till myndighet i den främmande staten, och denna bestämmelse måste i nu aktuella situationer omtolkas så att någon avdelning av Internationella brottmåls- domstolen skall anses utgöra en sådan myndighet. Det bör enligt Lagrådets mening övervägas om det inte i tydlighetens intresse borde finnas en bestämmelse som klargör hur utlämningslagens bestämmelser i detta sammanhang skall omtolkas för att kunna tillämpas på . Liknande problem uppkommer för övrigt också när hänvisningar görs till lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. I första stycket anges att Riksåklagaren skall till grund för sitt yttrande låta verkställa nödvändig utredning enligt vad som gäller vid för- undersökning i brottmål. Bestämmelsen överensstämmer i huvudsak med 16 § första stycket utlämningslagen. Hänvisningen till vad som gäller vid förundersökning i brottmål är naturlig i utlämningslagen där det är av vikt att klarlägga om det föreligger en grundad misstanke mot den som begärs utlämnad eller om ett domslut eller ett häktningsbeslut är uppenbart oriktigt (jfr 9 § utlämningslagen). En motsvarande utredningsplikt bör däremot inte föreligga i nu förevarande lag, eftersom möjligheterna enligt Romstadgan att vägra överlämnande är ytterst begränsade och graden av misstanke inte skall prövas av de svenska myndigheterna när begär en person överlämnad. Lagrådet föreslår att texten ändras i syfte att avspegla att den utredning som Riksåklagaren har att göra i dessa fall blir föga omfattande och närmast kommer att avse kontroll av identitet och andra formaliteter. Lagrådet anser att paragrafen skulle kunna få följande lydelse: För en ansökan om överlämnande till Internationella brottmåls- domstolen tillämpas bestämmelserna i 14 § lagen (1957:668) om utlämning för brott. Innan regeringen meddelar beslut i anledning av ansökan, skall yttrande avges av Riksåklagaren. Om det finns särskilda skäl, skall regeringen inhämta ett yttrande från innan den avgör ärendet. I paragrafen finns bestämmelser om användning av tvångsmedel i ärenden om överlämnande till . Till sin utformning anknyter bestämmelserna till motsvarande bestämmelser i 16 § utlämningslagen. Denna lag har en något ålderdomlig utformning och framstår när det gäller lättillgänglighet inte heller i övrigt som en lämplig förebild för ny författningsreglering. Också i sak kan den nu föreslagna regleringen sättas i fråga. Enligt paragrafen skall således sedvanliga svenska bestämmelser om tvångsmedel tillämpas med den i paragrafen föreskrivna modifikationen att det inte krävs någon särskild utredning till stöd för att den som avses med ansökan har begått det uppgivna brottet. För att den som begärs överlämnad skall kunna anhållas eller häktas skulle alltså i princip krävas att det enligt svensk rätt föreligger flyktfara eller annat häktningsskäl. Någon sådan prövning torde emellertid Romstadgan inte lämna utrymme för (se särskilt artikel 59:4 sista meningen). Tvärtom synes stadgan innebära att det alltid åligger en stadgepart att frihetsberöva en person som begär anhållen och överlämnad och att denne endast får friges tillfälligt under de villkor som anges i artikel 59:4 och 5. Detta bör framgå av den svenska lagtexten. I ett hänseende sträcker sig förslaget också längre än vad som följer av stadgan. Enligt stadgan krävs inte några andra former av tvångsmedel än sådana som kan behövas för att förvarsstaten skall kunna uppfylla sin skyldighet att överlämna en person till domstolen. Enligt förslaget får emellertid, i likhet med vad som gäller enligt 16 § utlämningslagen, även andra tvångsmedel användas.