prop · GP03152 · 2002-03-21 00:00:00 — Regeringens bedömning är att det direkta företags- stödet till fiskeflottan, utom för minskning av fiskeflottans fångst- kapacitet, bör fasas ut och avvecklas till utgången av innevarande programperiod . Även för vattenbruket och berednings- industrin bör marknaden vara drivkraften för utvecklingen och det direkta företagsstödet fasas ut. Stöd till projekt som syftar till lång- siktiga förbättringar bör fortsatt komma ifråga. Vad gäller miljö- förbättrande åtgärder bör gemenskapens regelverk medge större möjligheter till nationella anpassningar än vad som är fallet . 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Nuvarande period för strukturprogrammen avser åren 20002006. Vad gäller resursfrågor skall strukturåtgärderna bl.a. syfta till att uppnå ett hållbart nyttjande av fiskresurserna. Föreslagna strukturåtgärder inom fiskeflottan skall verka i denna riktning. Det är därför viktigt med en starkare koppling mellan uppfyllande av åtaganden enligt de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottan (FUP), eller ett annat framtida system, och stöd till flottan. I förordningen för programperioden 20002006 är detta samband förstärkt. Enligt regeringens mening är det positivt att denna koppling görs, då det kan vara ett medel för att förmå medlemsstaterna att uppfylla fastställda FUP-mål. kan regeringen dock inte se några skäl till att fortsätta med stödet till fiskeflottan i den omfattning som sker . Den svenska flottan har en relativt hög medelålder på . Trots att en ålderstigen och omodern fiskeflotta får negativa konsekvenser för konkurrenskraften måste målet vara att skapa förutsättningar för att utveckla och bibehålla konkurrenskraftiga företag inom näringen utan bidrag. I en sådan utveckling kommer företagsekonomiskt hållbara investeringar, dvs. utan behov av statligt stöd, att förnya och effektivisera fiskeflottan. Strukturstödet skall därför inte ha karaktär av ett permanent stöd utan skall inriktas på åtgärder som löser de strukturella problemen inom näringen. I samband med att flottpolitiken förändras måste reglerna kring offentligt stöd till fiskeflottan ses över. 2006 har stödnivåerna sänkts betydligt i förhållande till föregående programperiod och stödet fokuseras i högre grad än tidigare på kollektiva åtgärder. Även om utvecklingen går mot mer projektinriktat stöd, vilket är positivt, utgör merparten av strukturstödet alltjämt stöd till fysiska investeringar. I ett flertal internationella rapporter bedöms investerings- stöd till modernisering och nybyggnation av fiskefartyg ha en negativ effekt på bestånden eftersom fiskeflottan effektiviseras. Dessutom riskerar kostnaderna för investeringarna, trots stödet, att medföra krav på större intäkter, vilket i sin tur kan leda till ökad fiskeansträngning. På grund av att investeringsstöd till enskilda företag kan medföra de ovan beskrivna effekterna som det råder överkapacitet i gemenskapens flotta, bör sådant investeringsstöd fasas ut redan under innevarande programperiod. kan stödet främst inriktas mot investeringar som inte påverkar kapaciteten och en del av redan budgeterade medel omföras till kollektiva åtgärder och projekt, t.ex. inom arbetsmiljö och säkerhet. Det är viktigt att en tidpunkt fastställs när investeringsstödet skall vara helt avvecklat och en lämplig sådan tidpunkt kan vara utgången av innevarande strukturprogramperiod. Vad gäller eventuellt fortsatt offentligt stöd får det inte under några förhållanden leda till en ökad fiskeansträngning. Vad avser stöd till projekt med anknytning till miljö, kvalitet, forskning och utveckling, kompetenshöjning och fiskerikontroll eller andra angelägna områden kan det vara rimligt att riktat projektstöd finns kvar även . Det är särskilt angeläget att det blir möjligt att ge stöd till projekt med miljöanknytning inte minst mot bakgrund av den ökade integreringen av miljöfrågor i fiskerinäringen. Projekt resulterar också ofta i betydligt mera djupgående och långsiktiga effekter än passivt stöd till företagsinvesteringar. I anslutning till att strukturstödet till fiskeflottan avvecklas är det viktigt att analysera effekterna för det småskaliga kustfisket. Detta fiske har stor betydelse för sysselsättningen i områden med få alternativa sysselsättningar och åstadkommer, rätt förvaltat, en mindre inverkan på resurserna. Det är viktigt att begreppet småskaligt fiske definieras gemensamt. Både vattenbruket och fiskberedningsindustrin, liksom övriga delar av fiskerinäringen, bör kunna vara konkurrenskraftiga utan att vara beroende av offentligt stöd. Eventuellt stöd bör främst inriktas mot kollektiva åtgärder i projektform som bl.a. med miljöförbätt- rande effekter har en mer långsiktig inverkan på konkurrenskraften än direkt företagsstöd. Sådana åtgärder kan vara utbildning samt forskning och projekt kring miljö och kvalitet. Stödet till fysiska företags- investeringar bör fasas ut och bör ges efter utgången av innevarande programperiod. 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ Handeln med fisk och fiskprodukter med tredje land måste ytterligare liberaliseras. Liberaliseringen bör i huvudsak ske genom ytterligare ömsesidiga tullsänkningar inom ramen för WTO. Andra steg mot ökad frihandel bör tas i form av fleråriga tullsuspensioner för råvaror till beredningsindustrin. Som komplement till nuvarande konsumentinformation som anger art, produktionssätt och fångstzon bör ett miljömärkningssystem utformat av marknadens parter införas. Kostnaderna för återtagssystemet bör reduceras genom att stödnivåerna sänks, särskilt för återtag för vidareförädling och lagring samt genom bättre förvaltning av fiskresurserna. Systemet bör gradvis avvecklas och stor restriktivitet bör iakttas vid införande av nya arter i systemet och vid höjning av orienteringspriserna. 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Marknaden för fisk och fiskprodukter har genomgått stora förändringar både inom och utanför EU. Marknadspolitiken har bara delvis kunnat anpassas till dessa ändrade villkor. Det är därför, inte minst från konsument- synpunkt, viktigt att fortsätta att liberalisera handeln med tredje land. Nuvarande beståndssituation har lett till dagens höga priser på många fiskslag. Dessa höga priser är också ett viktigt incitament för ökad frihandel. Det gäller också att förvalta fångstkvoterna på ett ekonomiskt optimalt sätt, bl.a. genom införande av förvaltningsåtgärder inom ramen för det resursbevarande regelverket, anpassade till olika förhållanden i medlemsstaterna. Syftet skall vara en ökad marknadsanpassning så att konsumenterna och beredningsindustrin kan förses med fisk . Ett yrkesfiske som nyttjar kvoten alltför snabbt skapar ett kortvarigt överutbud som varken gynnar prisbilden eller tillfredsställer berednings- industrins kontinuerliga behov. För att motverka detta måste tillgängliga kvoter förvaltas, genom exempelvis dags- eller veckoransoneringar, så att fiskemöjligheter finns . Därmed kan återtag från mark- naden avsevärt reduceras. Återtagssystemet skall endast fungera som ett säkerhetsnät för berörda fiskare vid verkligt extrema marknads- situationer. Konsumentinformation och miljömärkning är ett led i att tillgodose konsumenternas allt högre krav på hur livsmedel framställs. Miljö- märkning även av vildfångad fisk, som bör vara ett frivilligt producent- åtagande, bör inkludera ytterligare kriterier än att fisken fångats på ett hållbart sätt. bör märkningen baseras på en fullständig livscykel- analys av produktion, distribution och försäljning. Regeringen vill i detta sammanhang lyfta fram betydelsen av kostråd och rekommendationer rörande konsumtion av livsmedel. Dessa kostråd är bakgrunden till det svenska undantaget för försäljning till konsumtion av fisk med dioxinhalter som överskrider vissa gränsvärden. Detta ställer i sin tur höga krav på att märkningen och informationen till konsumenterna är korrekt. Regeringen ser mycket allvarligt på förekomsten av miljögifter, som Skr. 2001/02:152 bl.a. lagras i fisk, och arbetar aktivt med att förhindra vidare utsläpp av 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ För att skapa effektiva förvaltningsformer bör fortsatt verka för nya strukturer och samarbetsformer på nationell och regional nivå samt på gemenskapsnivå med deltagande av fiskerinäringens företrädare, forskningen och andra intressenter varigenom nödvändiga åtgärder får en ökad legitimitet och större Vidare bör ge ett fortsatt stöd till initiativ i denna riktning i den biologiska rådgivningen och fiskeriförvaltningens 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Styrning av fiskerisektorn är av avgörande betydelse för den framtida fiskeripolitikens legitimitet. styrning, regionalisering och medverkan av aktörerna i rådgivning och med inflytande på beslutsfattande är viktiga faktorer för framtiden. Avståndet är långt mellan aktörernas medverkan på nationell nivå och finns på gemenskapsnivå. behov av samarbete och samverkan med fiskets aktörer och andra intressenter också på regional nivå. Fiskeripolitiken, i vilken miljöaspekterna integreras, måste utformas på ett sätt som leder till ett skydd av fiskresurserna som ger en förutsättning för ett hållbart fiske. Den nu negativa situationen för många bestånd kommer att kräva kraftfulla insatser med, på kort sikt, allvarliga ekonomiska konsekvenser Ett starkt engagemang av berörda aktörer är viktigt för att förbättra acceptansen och efterlevnaden vad gäller de regler som beslutas av förvaltarna. Den nu gällande gemensamma fiskeripolitiken ger förutsättningar för beslutsfattande på gemenskapsnivå och nationell nivå inom 12 sjömil lång tradition, byggd förfarande, av samverkan mellan myndigheter, fiskets organisationer och Dessa samverkansformer bör utvecklas vidare, såväl på nationell som EU-nivå, vad avser medverkan i forskning och utvecklingsarbete, inte minst utveckling av selektiva redskap, bedömning av det vetenskapliga underlaget, rådgivning om förvaltningsåtgärder från ICES och bidrag med råd inför myndighetens beslut i författningsfrågor. En sådan medverkan får också till resultat att den nationella kompetensen stärks inte minst inför förhandlingsarbetet inom unionen. Vidare har över tiden utvecklats en samverkansmodell för rådgivande inför beslut om förvaltning inom ramen för beslutade kvoter och tekniska regleringar. Exempelvis fattas beslut om ransoneringar och fiskestopp under vissa perioder. För att denna medverkan skall bli meningsfull krävs ett bättre tillvaratagande av befintliga kunskaper och ett främjande av forskare, fiskare, Ökad lokal och regional dialog skulle ge ett bättre underlag Skr. 2001/02:152 för beslut. Vetenskapligt producerat material behöver omarbetas pedagogiskt och göras mer lättillgänglig i publicerad form. 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ bör verka för att EG fortsätter och intensifierar sin ledande roll i det internationella och regionala samarbetet för att förbättra förvaltningen av de globala levande resurserna i enlighet med åtaganden i om gräns- överskridande och långvandrande fiskbestånd, Uppförandekoden för ansvarsfullt fiske samt FAO:s fyra handlingsplaner. Hög prioritet måste ges åt förvaltning av bestånd som fiskas av EU och särskilda ansträngningar bör göras för att det oreglerade fisket på de fria haven förvaltas i enlighet med etablerade principer. Detta får dock inte innebära att arbetet med övriga internationella och regionala åtaganden åsidosätts. EU bör utan dröjsmål införliva internationella överenskommelser i gemenskapens regelverk. Pågående WTO- förhandlingar bör leda till en ökad liberalisering av handeln med fisk och fiskprodukter. 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ om långvandrande bestånd och Uppförandekoden för ansvarsfullt fiske har förutsättningar att bli milstolpar i det multilaterala fiskerisamarbetets historia. De utgör tillsammans en nödvändig juridisk och institutionell ram för att vända den nuvarande utvecklingen mot ett mera varaktigt nyttjande av de globala resurserna. skall även fortsättningsvis vara drivande i detta arbete. Engagemanget skall präglas av ett försvar för och en förstärkning av de regionala organisationerna i enlighet med deras centrala roll i det nya internationella system som etableras i om gränsöverskridande fiskbestånd. bör vara baserad på samförståndslösningar utifrån vetenskapliga bedömningar från de för ändamålet upprättade institutionerna. Inom ramen för detta arbete är försiktighetsansatsens tillämpning ett prioriterat område där ytterligare insatser är angelägna. Det arbete som i detta hänseende pågår i de ledande regionala fiskeri- organisationerna behöver vidareutvecklas för att ytterligare införliva eko- systemhänsyn och breddas till att omfatta även utvecklingsländernas fiskeriförvaltning. Om arbetet får denna inriktning ökar gemenskapens möjligheter att delta i globala och regionala förbättringar av fiskeriförvaltningen. De vetenskapliga bedömningarna av fiskbeståndens tillstånd i ett ekosystemperspektiv skall vara utgångspunkten för all fiskeriförvaltning. För att verksamheten inom ICES skall motsvara nödvändiga högt ställda krav på kompetens, integritet och förtroende måste dess medlemsländer vara beredda att modernisera och effektivisera organisationen. Den inledda WTO-rundan syftar bl.a. till att klargöra och förbättra avseende fiskesubventioner, med hänsyn tagen till denna sektors betydelse för utvecklingsländerna. 2001/02:152 förutsättning för framgångsrika förhandlingar är en snabb och fullständig implementering av WTO-ländernas notifieringsskyldighet avseende fiskesubventioner. Tekniskt bistånd till utvecklingsländerna är angeläget i detta avseende. Sådana subventioner som direkt eller indirekt bidrar till överkapacitet och därigenom underminerar den varaktiga förvaltningen av bestånden bör avskaffas. Ett åtagande därom har redan gjorts i den Internationella handlingsplanen om fiskerikapacitet vars implementering bör bli föremål för skyndsam diskussion. WTO-förhandlingarna omfattar även tullar och frågan om ökat marknadstillträde, inte minst för utvecklingsländer. Även om tullnivån generellt sett är relativt låg, förekommer bl.a. inom EU en betydande tulleskalering som begränsar marknadstillträdet och hindrar utvecklingen av beredningsindustrin bl.a. i utvecklingsländerna. Sänkningar av de bundna tullnivåerna är därför angelägna och skulle leda till ökad förutsägbarhet och stabilitet för deras fiskexport. 5HJHULQJHQV EHG|PQLQJ bör verka för en diskussion om en ny inriktning för tredjelandsavtalen. Härvid bör betonas: -krav på i princip samma kvalitet och omfattning på beståndsbedömningar, förvaltningsåtgärder, övervakning och kontroll som vid fiske i EU:s egna vatten, -krav på att det finns ett verkligt outnyttjat överskott i de u- landsvatten där EU önskar fiskerättigheter, -att den del av kostnaderna för fiskeavtalen som gäller ersättning för fiskemöjligheter skall betalas fullt ut av fartygsägarna som utnyttjar avtalen medan gemenskapens roll inskränks till att förhandla, övervaka och administrera avtalen, -att målet bör vara att utvecklingsländerna själva skall nyttja sina egna fisktillgångar varför den gemenskapsfinansiering som ingår i avtalen i största möjliga utsträckning skall användas till riktade åtgärder för att utveckla landets eget fiske och fiskeriförvaltning, -att insatserna skall koordineras med gemenskapens biståndspolitik. De bilaterala fiskeriavtalen med de baltiska staterna är av stor betydelse för den fortsatta integreringen av ländernas anpassning av administrationen inför anslutningen till EU. 6NlOHQ I|U UHJHULQJHQV EHG|PQLQJ Som tidigare angetts är fiskeavtalen med tredje land ett centralt inslag i den gemensamma fiskeripolitiken med möjligheter till ömsesidigt fördelaktiga överenskommelser. Bilaterala avtal kan även ge bättre garantier för ett ansvarsfullt fiske än privata avtal. Emellertid har flera av de bilaterala avtalen med fog kritiserats för att inte i tillräcklig omfattning ta hänsyn till beståndssituationen eller främjandet av ett hållbart fiske.18 Det ökade 18 Revisionsrättens rapport nr. 3/2001. trycket på bestånden kan leda till minskade möjligheter att bedriva fiske i Skr. 2001/02:152 ländernas egna kustområden där konsumtionsfiske bedrivs för lokal En annan viktig aspekt är en tydligare åtskillnad mellan avtalens olika delar. För att kunna bedöma fiskeriavtalen måste man kunna urskilja vilken del av betalningen för avtalet som direkt kan hänföras till köpet av fiskemöjligheter, dvs. avtalets kommersiella del och den del som avser utvecklingssamarbete och främjandet av ett hållbart fiske. En klar åtskillnad mellan avtalens delar skulle även tydliggöra att den kommersiella kostnaden helt och hållet bör föras över på fartygsägarna. Hänsyn till gemenskapspolitiken på andra områden, särskilt biståndspolitiken, är viktig. Fiskeriavtal med utvecklingsländer bör därför knytas till de utvecklingsstrategier som överenskommits med dessa länder och därmed bidra till utvecklingsländernas utveckling av en egen fiskerinäring så att avtalen på lång sikt kan avvecklas. Det är vidare viktigt att konsultera rådets resolution om fiske och fattigdomsbekämpning av . Denna resolution ger utgångspunkter för såväl utvecklingssamarbete som bilaterala fiskeavtal och för samordning mellan dessa avtals- och politikområden. Inom gemenskapen finns en indelning i två avtalskategorier nordliga respektive sydliga avtal. stöder tanken att fartygsägarna även i nordliga avtal skall bidra till kostnaden för fiskerättigheter som köps från avtalslandet. Detta kan exempelvis ske genom licensavgifter som avtalslandet eller gemenskapen tar ut. Detta förhållningssätt stärker inriktningen att fartygsägarna bör axla en allt större del av den kommersiella kostnaden för fiskeriavtal där ytterligare fiskemöjligheter ställs till förfogande för gemenskapens fiske. De bilaterala fiskeriavtalen med de baltiska staterna har orsakat problem för det svenska fisket genom ett alltför koncentrerat fiske till ett begränsat område. Förbättringar har dock genomförts genom bl.a. begränsningar av antal fartyg och förbättrade kontrollbestämmelser. Den ekonomiska ersättning som länderna erhållit genom avtalen har även haft stor betydelse för den stegvisa anpassningen till gemenskapsbestämmelserna och för en mer effektiv administration och kontrollapparat. Sammanfattning av kommissionens grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken Den gemensamma fiskeripolitiken (GFP) infördes och enligt kommissionen har den inte skapat något hållbart utnyttjande av fiskeresurserna. Ändringar kommer därför att krävas för att nå detta mål. Bristerna finns i såväl bevarandet som i ekonomiska och politiska 0nQJD EHVWnQG XQGHUVNULGHU I|U QlUYDUDQGH VlNUD ELRORJLVND JUlQVHU De exploateras för hårt som den tillgängliga kapaciteten hos gemenskapens fiskeflotta är långt större än vad som krävs för ett hållbart fiske. Läget är inte katastrofalt för flertalet bestånd men om nuvarande trender fortsätter kommer många bestånd att bryta Enligt kommissionen beror EULVWHUQD L I|UYDOWQLQJHQ på att högsta tillåtna fångst (TAC) sätts för högt, högre än de som rekommenderas från vetenskapligt håll. Svårigheter i att förvalta TAC beror också på överfiskning, otillåten fångst som kastas överbord, illegala eller svarta landningar samt flottans överkapacitet. förblir de tillåtna maskstorlekarna alltför små för många bestånd och användningen av selektiv teknik har inte utnyttjats i möjlig omfattning. Dessutom finns det svagheter i den vetenskapliga rådgivningen och informationen. De fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP) som angripit problemet med flottans överkapacitet har haft varierande resultat. Tekniska framsteg förbättrar fiskefartygens effektivitet och undergräver därmed ansträngningarna i programmen för att minska kapaciteten. Stödpolitiken har också ofta undergrävt de mål som eftersträvas i IORWWSROLWLNHQ. Stöd till nybyggnation, modernisering och driftskostnader kan ha förvärrat den nuvarande situationen, eftersom de inte har åtföljts av en tillräcklig minskning av kapaciteten. Avseende EHVOXWVSURFHVVHQ på gemenskapsnivå är den inte lämpad för snabba lokala insatser och krislägen som berör en eller flera medlemsstater. har det visat sig att aktörerna (fiskare m.fl.) inte känner sig tillräckligt delaktiga i vissa moment av politiken. Denna brist på engagemang undergräver stödet för de antagna gYHUYDNQLQJV RFK NRQWUROOYHUNVDPKHWHQ för GFP:ns geneomförande ses allmänt som otillräcklig och diskriminerande. Inom unionen sker olika behandling av överträdelser och organisationen är splittrad. En bättre samordning och optimalt utnyttjande av resurserna för övervakning och inspektion krävs enligt kommissionen. Den gemensamma fiskeripolitiken har en viktig HNRQRPLVN RFK VRFLDO GLPHQVLRQ som enligt kommissionen emellertid har försummats. marknads- och handelspolitik ges producenterna prisstöd och tullskydd. Via strukturfonden Fonden för fiskets utveckling (FFU) ges betydande bidrag till sektorn genom finansiering av investeringar samt av kostnader för fiske enligt externa fiskeavtal. Totalt innebär detta att fiskerisektorn tillförs av allmänna medel (gemenskapens och nationella). Trots detta ekonomiska engagemang ligger emellertid ansvaret för utarbetande av en ekonomisk strategi för fiskerinäringen fortfarande på medlemsstaterna, vilka strävar mot mycket olika mål på området. Det finns ett stort behov av att bättre klarlägga de politiska målen för att främja effektiviteten i gemenskapens åtgärder. Fiskeflottan överkapitalisering och överkapacitet äventyrar en ekonomiskt hållbar utveckling. Det nuvarande stödet bidrar till en artificiell minskning av kostnader och risker av investeringar i en redan överkapitaliserad näring. Resultatet är att sektorn dragit till sig mer resurser än vad som annars skulle varit fallet. Den allmänna bilden präglas av en stadig minskning av sysselsättningen inom fisket. Den stödform gemenskapen prioriterat, nämligen stöd till kapitalinvesteringar, kan ha intensifierat problemet med överkapacitet, låg lönsamhet och utbyte av arbete mot kapital i fiskesektorn. Avseende GFP:s LQWHUQDWLRQHOOD GLPHQVLRQ konstaterar kommissionen vidare att den nuvarande politiken behöver anpassas till ändrade förhållanden och nya utmaningar, såsom tillkomsten av nya aktörer, många utvecklingsländers legitima strävan att utveckla sin egen Gemenskapens politik i 0HGHOKDYHW har inte motsvarat förväntningarna. Genomförandet av de tekniska åtgärderna i förordningen för har inte varit tillfredsställande, data saknas, och framstegen i det internationella samarbetet har varit långsamt. Nuvarande politik orsakar problem på grund av mångfalden av mål och bristen på klarhet i dessa. Utifrån den ovan redovisade situationen har kommissionen identifierat ett antal mål för den framtida gemensamma fiskeripolitiken. Inledandet av en allmän debatt på grundval av denna grönbok är för kommissionen ett första steg för att uppnå dessa mål. Nedan redovisas respektive mål med de konkreta åtgärder som kommissionen föreslår. 6NDSD HWW DQVYDUVIXOOW RFK KnOOEDUW ILVNH som tryggar sunda ekosystem med bevarande av de resursernas och livsmiljöernas kvalitet, mångfald och tillgänglighet. Det finns därför ett angeläget behov av att stärka och förbättra bevarandepolitiken för att vända nuvarande negativa trender i många bestånd. Detta skall ske genom: -Genomförande av en flerårig och ekosysteminriktad förvaltning. -Antagande av kraftfullare tekniska åtgärder för att skydda ungfisk och minska mängden fisk som kastas överbord, inbegripet pilotprojekt för åtgärder som inte tillämpats , t.ex. förbud mot att kasta fisk överbord. -Utveckling av ett system för att följa framstegen i den gemensamma fiskeripolitiken för en hållbar utveckling och förvaltningssystemens och politikens effektivitet mot fastställda mål. -Bevarandet av den relativa stabiliteten. -Utvidgning av tillträdesordningen till 612-milsgränsen och Shetlandsboxen. Genom lämpliga åtgärder LQRP ILVNHI|UYDOWQLQJHQ Qn GH PLOM|PnO som fastställs i artikel 174 i fördraget. Lämpliga åtgärder för att minska de negativa miljökonsekvenserna av annan mänsklig verksamhet som