prop · GP03102 · 2002-04-17 00:00:00 — För utvecklingen finns endast statistik över antalet barn- och ungdomar i dygnsvård och över dem som har kontakt- familj eller kontaktperson. har en relativt tydlig uppgång av båda dessa insatser skett. Detta innebar ett trendbrott mot utveck- lingen under tidigare årtionden som kännetecknades av växelvis sjunkande och mer stabila nivåer. omhändertogs 1,8 barn/ung- domar () per 1 000 att jämföras med 2,4 1999. Den iakttagna ökningen gäller åldersgruppen . Den totala ökningen beror inte enbart på att fler ungdomar omhändertas utan också på att samma ungdomar i ökad utsträckning tenderar att omhändertas vid upprepade tillfällen. Bland tillgängliga uppgifter finns ingenting som talar för att det skulle ha skett personalminskningar i absoluta termer bland kommunernas socialsekreterare. Inte heller har det skett några generella nedskärningar av ekonomiska resurser till den sociala barnavården. Tvärtom har kost- naderna för placeringar av barn och unga i dygnsvård ökat. Detta kan ses som en naturlig följd av det stigande antalet placeringar, men också som en konsekvens av att det skett en förskjutning mot jämförelsevis dyrare vårdformer. Antalet familjehem har minskat till förmån för privata hem för vård eller boende. och länsstyrelserna har regeringens uppdrag att följa upp hur kommunerna uppfyller de nationella målen. Nedanstående redo- visning är hämtad från redovisning av den sociala till- synen (Artikelnummer 2001-109-11). Nästan samtliga länsstyrelser rapporterar att det är svårt att rekrytera och behålla kompetent och erfaren personal inom barn, unga och familj. Flera länsstyrelser konstaterar att det är svårt att följa upp verksamheter eftersom egna system för uppföljning är bristfälliga. Orsakerna kan vara exempelvis brister i dokumentationen, avsaknad av behandlingsplaner samt brist på resurser. Barnets bästa och barnets inställning konstaterar att barnperspektivet har fått bättre genomslag inom . Kommuner har i ökad utsträckning antagit riktlinjer som poängterar ett barnperspektiv. Barn kommer också till tals mer än tidigare, men samtalen dokumenteras inte alltid i utredningarna. Barn- perspektivet tydliggörs därför inte alltid i de utredningar som ligger till grund för de beslut som skall tillgodose barnens behov. Handläggare inom tycker att det är svårt att genomföra Skr. 2001/02:102 samtal med barn och att det är svårt att, i det enskilda fallet, på ett konkret sätt beskriva vad som är barns bästa. De efterlyser handledning, normering och utbildning. Sexton länsstyrelser har granskat barnets bästa i ett hundratal kommuner. I av granskningarna har länsstyrelserna konstaterat brister. Det råder enighet bland länsstyrelserna att bestämmelsen om fyra- månadersregeln medfört att utredningstiden blivit kortare, men det finns stor variation mellan kommunerna. Beslut om förlängning dokumenteras inte alltid eller fattas inte på ett riktigt sätt. Det framgår inte heller alltid datum för beslut att inleda respektive avsluta utredning. I samband med verksamhetstillsyn har 15 länsstyrelser granskat hand- läggningen av ett urval av barnavårdsärenden i drygt 40 kommuner. Länsstyrelserna har funnit brister i tre av fyra granskningar. Nästan 400 av de individärenden som länsstyrelserna granskat har handlat om handläggning. Av dessa har lett till kritik av . var antalet granskade individärenden lägre, medan andelen rapporterade brister var större. Den totala kostnaden för insatser för barn och unga uppgick till ca . För samtliga vårdformer har kostnaderna ökat jämfört med året innan. Fördelningen mellan olika vårdformer framgår av tabell 4.9. Kostnadsökningen inom institutions- vården beror till allra största del på att antalet vårddygn har ökat, medan orsaken bakom ökningen av familjehemsvård är att dygnskostnaden har stigit. Medianen för kommunernas kostnad för insatser till barn och unga var per invånare . I storstäderna var genomsnittskostnaden , vilket var högst av kommun- grupperna. Glesbygdskommunerna hade lägst kostnader med per invånare . Tabell 4.9 Kommunernas kostnader för placering av barn och unga, 1999 och 20001 Miljoner kronor priser enligt KPI Källa: SCB, Den offentliga sektorns finanser 1999 respektive 2000 och . De öppenvårdsinsatser som redovisas är individuellt behovsprövade insatser som kan delas in i strukturerade öppenvårdsprogram, behovs- prövat personligt stöd och kontaktperson/-familj enligt SoL. Tabell 4.10 Barn och unga med behovsprövade enligt SoL öppen- vårdsinsatser Antal Per 1 000 Antal Per 1 000 Antal Per 1 000 Barn/unga inv Barn/unga inv Barn/unga inv Jämfört med 1999 är antalet barn i strukturerade öppenvårdsprogram det- samma, medan antalet barn med personligt stöd har ökat med 3 000 och antalet barn med kontaktperson har ökat med 500. Kontaktperson/-familj var den vanligaste insatsen bland de yngre barnen. Närmare 13 500 barn i åldern hade en kontaktperson/-familj och cirka 9 500 barn i samma ålder erhöll personligt stöd. För de äldre ungdomarna, , var personligt stöd vanligare. Cirka 3 000 var föremål för den typen av insats, medan ungefär 2 000 hade kontaktperson . Av de barn och unga som hade behovsprövad öppenvård var pojkar och flickor. Av dem som fick kontakt- person och personligt stöd var pojkar. Andelen pojkar som hade insatsen strukturerade öppenvårdsprogram var . I betänkandet Välfärdstjänster i omvandling (SOU 2001:52) redovisas en analys som gjorts med anledning av att antalet barn och ungdomar som placeras i vård utanför den egna familjen har ökat . Ökningen innebär ett trendbrott i en tidigare utveckling, där antalet minskat ända . Eftersom ökningen kan vara ett uttryck för ökad ofärd bland barn finns det, enligt kommittén, anledning att närmare studera förändringarna . Kommitténs analys visar att hela ökningen gäller tonåringar. I ålders- gruppen har antalet omhändertaganden ökat , ungefär lika mycket för flickor som för pojkar. Tabell 4.11 Antal barn och unga som fått vård enligt SoL Skr. 2001/02:102 eller insats enligt LVU per 10001 hem m et enl 1 Antalet barn/unga avser när det gäller SoL och när det gäller LVU. Antalet barn/unga i befolkningen avser . Antalet barn och unga som fick vård enligt SoL uppgick till cirka 7 900 vilket är en ökning med cirka 450 barn. var cirka 4 000 barn placerade med stöd av LVU. Antalet omhändertagna uppgick till 140. Den familjerättsliga lagstiftningen förändrades ett flertal gånger . Syftet var dels att stärka barnets ställning, dels att ge föräldrar ökade möjligheter att komma överens i frågor rörande vårdnad, boende och umgänge utanför domstol. Länsstyrelserna rapporterar att föränd- ringarna i har fått begränsat genomslag i kommunerna. Barnperspektivet har inte slagit igenom fullt ut i dokumentationen av det familjerättsliga arbetet. Tvister i domstol rör snarare boende och umgänge än vårdnad. Kommunernas familjerättsliga verksamhet är av god kvalitet, men i mindre kommuner finns svårigheter att rekrytera och behålla kompetent personal. Kommunen har ansvar för vissa familjerättsliga uppgifter. I social- tjänstlagen och finns målen för dessa uppgifter. Kommunen skall enligt socialtjänstlagen tillgodose det behov av stöd och hjälp som kan finnas när ett ärende om vårdnad, boende och umgänge eller om adoption har avgjorts. Föräldrar skall, enligt SoL, erbjudas möjlighet till samarbetssamtal för att få hjälp att komma överens i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Enligt bestämmelser skall kommunen fastställa fader- skapet för barn vars föräldrar inte är gifta med varandra. Föräldrar som har separerat och som är överens kan skriva avtal om frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Sådana avtal skall godkännas av förändrades den familjerättsliga lagstiftningen ett flertal gånger, vilket ställde krav på utveckling av det familjerättsliga arbetet i Barnets ställning stärktes. Föräldrar fick ökade möjligheter att komma överens i frågor om vårdnad, boende och umgänge utanför Länsstyrelsernas tillsyn av kommunernas familjerättsliga verksamhet visar att de nya bestämmelserna i än så länge har fått begränsat genomslag. Relativt få avtal har upprättats, sannolikt beroende på att kommuner inte har lyckats nå ut med information om möjligheterna att träffa sådana avtal till föräldrar och allmänhet. Barnperspektivet har ännu inte vunnit något större genomslag i det familjerättsliga arbetet och i de utredningar som lämnas till domstol i frågor rörande vårdnad, boende och umgänge. Tvister i domstol tycks ha fått delvis ändrad karaktär i och med att allt fler föräldrar har gemensam vårdnad. Det sker en förskjutning från att tvista om vårdnaden till att istället tvista om boende och umgänge. Länsstyrelserna bedömer att kommunernas familjerättsliga verksamhet i huvudsak är av god kvalitet, men i mindre kommuner är verksamheten sårbar bland annat då det är svårt att rekrytera och behålla kompetent Den officiella statistiken inom detta område omfattar dels antalet fast- ställda faderskap, dels antalet barn vars föräldrar deltagit i samarbets- samtal, varit föremål för utredning om snabbupplysning, vårdnads-, boende och/eller umgängesutredning. Den sistnämnda statistiken har föddes 90 441 barn i varav i familjer där föräldrarna inte var gifta med varandra. Kommunen har då ett ansvar att medverka till att faderskapet blir fastställt. Under större delen av 1990- talet har andelen barn för vilka faderskapet av kommunen fastställts legat på av samtliga barn födda respektive år. I nästan 9 fall av 10 sammanbor föräldrarna. Cirka 18 700 barn var föremål för samarbetssamtal inom familjerätten vilket motsvarar 97 barn per 10 000 barn i befolk- tecknades 4 600 avtal om vårdnad, boende och um- Av dessa gällde 1 900 vårdnad, drygt 1 400 umgänge och ca 1 Diagram 4.5 Antalet barn som varit aktuella i familjerätten och/el umgänge Kostnaderna för familjerätten uppgick till , en minskning med jämfört med . I kostnaden ingår även kostnaderna för familjerådgivningen. Familjerådgivningen kommunaliserades 1995. Det saknas i hög grad officiella uppgifter om hur verksamheten har påverkats av detta och hur den bedrivs i kommunerna. Av länsstyrelsernas rapporter framgår dock att familjerådgivningen bedöms vara av god kvalitet samt att verksam- heten är sårbar i mindre kommuner bland annat på grund av svårigheter att rekrytera och behålla kompetent personal. Tillgängliga uppgifter från föreningen rådgivare, visar att en och samma rådgivningsbyrå kan ha avtal med flera kommuner som kan se olika ut vad gäller krav på exempelvis väntetider, kostnader och avtalens längd. Utåtriktat arbete av förebyggande karaktär efterfrågas inte av kommunerna vid upphandling av familjerådgivning. Enligt SoL skall kommunerna anordna familjerådgivning för dem som begär det. Målet för verksamheten är att genom samtal medverka till be- arbetning av samlevnadsproblem och konflikter främst i par- och familje- arbetar familjerådgivningen med mer komplicerade samarbetssamtal och skall också förmedla kunskap och information om Skr. 2001/02:102 samlevnadsfrågor. har rekommenderat att väntetiden inte bör överstiga för att få komma till ett första samtal vid familjerådgivningen. Familjerådgivningen blev ett kommunalt ansvar 1995 genom en be- stämmelse i socialtjänstlagen. Syftet med att lagfästa skyldigheten att till- handahålla familjerådgivning för par som begär det var att skapa lika möjligheter över landet för par att kunna söka rådgivning och att göra familjerådgivningen mer lättillgänglig. uppföljnings- studie i anslutning till kommunaliseringen visade att tillgången på familjerådgivning ökade som tillgängligheten förbättrades. I över den sociala tillsynen 2000 finns mycket få uppgifter om familjerådgivningen. Det konstateras endast att läns- styrelserna bedömer att verksamheten inom familjerådgivning är av god kvalitet, men i mindre kommuner är verksamheten sårbar bland annat då det är svårt att rekrytera och behålla kompetent personal. Det saknas offentlig statistik över familjerådgivningen i landet. Social- styrelsen har därför i regleringsbrevet fått i uppdrag att redovisa uppgifter om kommunernas familjerådgivning. Föreningen genomförde en enkät om familjerådgivningens organisation i . 81 av 84 byråer som fick enkäten besvarade den. De ger service i av landets 289 kommuner. En tredjedel av de byråer som slutit avtal har en avtalslängd som är kortare än . Detta innebär, enligt föreningen, otrygghet och omöjliggör långsiktigt arbete och planering av verk- samheten. Alltför mycket tid går åt till förhandling och avtalsformulering i stället för till parsamtal. Ungefär en tredjedel av byråerna har en väntetid . Sju byråer uppger att de har olika väntetider beroende på att kom- munerna ställer olika krav på väntetidens längd. Prioriteringar görs i dessa fall inte efter parens behov, utan efter kommuntillhörighet. Den längsta väntetiden är 10 månader. av byråerna betjänar mer än en kommun, vilket innebär att många kommuner valt olika samverkansformer för att bedriva familjerådgivning. En knapp tredjedel av familjerådgivningsbyråerna erbjuder kostnadsfri familjerådgivning. I övrigt varierar avgiften . Den vanligaste avgiften är per samtal. Vissa byråer har hög- kostnadsskydd och en stor del av byråerna har möjlighet att ge avgifts- befrielse. Det utåtriktade arbete som nämns som en viktig uppgift i regeringens proposition (prop. 1993/94:4) om familjerådgivning efterfrågas inte av kommunerna när de upphandlar verksamheten, vilket föreningen uttrycker oro över. Det saknas separata uppgifter om kommunernas kostnader för familje- Kostnaderna är inkluderade i kostnaderna för familjerätt (se Missbrukarvården har genomgått stora förändringar . Tvångsvården har minskat kraftigt som öppen- vården har kommit att spela en allt större roll. av samt- liga vårdinsatser ägde rum i öppenvården. Andelen var densamma året innan. Socialnämnderna i kommunerna skall enligt bestämmelser i social- tjänstlagen (1980:620) (SoL) arbeta för att förebygga och motverka miss- bruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel. Insatser för barn och unga skall ägnas särskild uppmärksamhet. Genom information och uppsökande verksamhet skall nämnden sprida kunskap om skade- verkningar av missbruk och om de hjälpmöjligheter som finns. skall vidare aktivt sörja för att den enskilde missbrukaren får den hjälp och vård som han behöver för att komma ifrån missbruket. Vården skall planeras i samförstånd med den enskilde. I den mån miss- brukarvård inte kan komma till stånd på frivillig väg skall socialnämnden enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) an- söka om tvångsvård, om de förutsättningar som anges i lagen är upp- fyllda. Syftet med tvångsvården är att motivera missbrukaren så att han kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behandling för att komma ifrån sitt missbruk. Både det tunga missbruket och ungdomars erfarenhet av narkotika ökade . Enligt den s.k. MAX-undersökningen2 om det tunga missbrukets utveckling ökade antalet tunga narkotikamiss- brukare , från omkring 19 1992 till omkring 26 1998. drogvaneundersökning bland elever i årskurs 9 uppgav av skoleleverna att de prövat narko- tika. Det är en fördubbling av de nivåer som gällde i drogvaneundersök- 2 Undersökningen är utförd av på uppdrag av regeringen. Narkotikamissbruk bedöms i undersökningen som tungt om en person injicerat narkotika eller använt narkotika eller så gott som , oavsett intagningssätt. Också alkoholkonsumtionen har ökat totalt i landet , framför allt bland ungdomar. konstaterade i sitt slutbetänkande Vägvalet (SOU 2000:126) att det i finns ett stort utbud av behandlings- alternativ för narkotikamissbrukare och också en stor flexibilitet när det gäller att välja vårdalternativ. Efter en kraftig utbyggnad av institutions- vården har främst präglats av en ambition att utveckla lokalt drivna öppenvårdsinsatser och minska dygnet-runt-vården i s.k. hem för vård eller boende (ibland också be- nämnt institutionsvård). Enligt har utvecklingen mot ökad öppenvård främst berört alkoholmissbrukare, medan antalet narkotikamissbrukare i dygnet- runt-vård i stort sett varit . Tillgängligheten till vård för miss- brukare tycks inte ha påverkats av de stora förändringar som skedde av missbrukarvården . får minst lika många missbrukare vård , men i annan form. Socialt utsatta missbrukare som tidigare upprepade gånger tvångsvårdades erbjuds istället stöd- boende och dagverksamhet. Ett antal frivilligorganisationer inom alkohol- och narkotikaområdet ger dock en annan och mer dyster bild av utvecklingen . Enligt slutbetänkande Vägvalet (SOU 2000:126) har de i olika sammanhang uttryckt oro över otillräckliga vårdresurser för olika grupper av missbrukare. Liknande synpunkter framfördes från organisationerna i samband med utarbetande av en nationell handlingsplan för att förebygga alkoholskador. Diagram 4.6 Antalet personer med tungt narkotikamissbruk samt antalet personer i institutionsvård Källa: SoRad och Den mycket kraftiga nedgången i tvångsvård som skedde under 1990- talet som det tunga missbruket ökade tyder enligt Statens insti- tutionsstyrelse (SiS) på att socialnämnderna inte lever upp till kravet i LVM att ansökan om tvångsvård skall ske om vården inte går att få till stånd på frivillig väg och förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. I fråga Skr. 2001/02:102 om insatser för de tyngsta missbrukarna har konstaterat en orientering mot akuta insatser. Det gäller framför allt i tvångsvården, där andelen omedelbara omhändertaganden ökade kraftigt under 1990- talet, som allt färre beslut om omedelbara omhändertaganden fullföljdes med ansökan om vård. Det kan tyda på att lagen i allt större utsträckning används för avgiftning i stället för motivations- och vård- insatser i enlighet med intentionerna bakom lagen. () publicerade en kunskapssammanställning som bygger på en systematisk och kritisk granskning av den vetenskapliga litteraturen som rör behandling vid missbruk. I studien konstateras att det finns enkla och effektiva metoder för att förebygga och behandla beroenden av alkohol och narkotika. Flera av de metoder som tillämpas mot missbruk saknar dock dokumenterad effekt eller har visat sig ineffektiva i vetenskapliga studier. Enligt SBU finns det utrymme att förbättra vården genom att föra över resurser från ineffektiva metoder till metoder som är dokumenterat effektiva samt att förstärka de områden inom vården som bygger på kun- skap och beprövad erfarenhet. För detta krävs en satsning på information, utbildning och forskning. Under hotet av en aidsepidemi bland injektionsmissbrukare skedde en kraftig utbyggnad och förstärkning av institutions- vården med stöd av riktade statliga bidrag. Förstärkningen gällde både den vård som gavs på frivillig basis med stöd av SoL och tvångsvården. Kulmen nåddes 1989, då antalet personer som vårdades i institutionsvård en viss mätdag uppgick till drygt 5 000, varav knappt 750 i tvångsvård. har antalet missbrukare i institutionsvård successivt sjunkit. Mest märkbart har detta varit i tvångsvården där antalet vårdade har minskat med omkring två tredjedelar. vårdades 251 personer med stöd av LVM. Antalet personer som vårdades på frivillig bas med stöd av SoL en bestämd mätdag rörde sig mellan knappt 3 000 (1997) och drygt 3 200 (2000). Nedgången i tvångsvården har främst gällt alkoholmissbrukarna, medan andelen tvångsvårdade nar- kotikamissbrukare har varit relativt . Andelen kvinnor i vård enligt LVM ökade något , från 2000. Parallellt med utvecklingen inom institutionsvården har det skett en ökad satsning på vård i öppna former. Totalt hade drygt 20 000 personer någon form av insats för sitt missbruk . av insatserna sker i öppenvård. Andelen har varit oförändrad . Det bör dock påpekas att det är stora regio- nala skillnader i vården av missbrukare. Diagram 4.7 Antalet vuxna i missbrukarvård, 1 november1 1)Antalet tvångsvårdade på institution saknas. Här anges uppgift. Kategorin individuellt behovsprövad öppenvård motsvarades av kategorierna stukturerad öppenvård och övrig öppenvård. Diagram 4.8 Antalet vuxna missbrukare i institutionsvård 31 dec 1990- 1997, samt 1 nov 1998-2000 Frivillig vård (SoL) och tvångsvård (LVM) Kommunernas samlade kostnader för öppenvård, institutionsvård och familjevård uppgick till , vilket är en ökning med omkring 140 miljoner . Trots att insatser i öppen- vården utgör merparten av utbudet svarar institutionsvården för av kostnaderna. Kommittén Välfärdsbokslutet konstaterar i sitt slutbetänkande Välfärdsbokslut över (SOU 2001:79) att kostnadsutvecklingen varierar avsevärt mellan olika kommuner samt att Skr. 2001/02:102 det finns lokala exempel på kraftiga nedskärningar inom området. Tabell 4.12 Kommunernas kostnader för insatser för vuxna missbrukare Miljoner kr priser enligt KPI. Källa: Den offentliga sektorns finanser, SCB Barnomsorg, skola och vuxenutbildning Behovstäckningen inom förskolan är i de flesta fall god, även om vissa kommuner uppger att de har svårigheter med den framtida beredskapen. Andelen barn som är inskrivna i förskoleverksamheten eller skolbarns- omsorgen som drivs av annan huvudman än kommunen har ökat sedan 1995 och uppgick . Kostnaden per barn i förskola och skolbarnsomsorg varierar stort mellan olika delar av landet. och glesbygdskommuner har höga kostnader medan förortskommuner generellt sett har lägre kostnad per barn. Förskoleverksamhet bedrivs i form av förskola, familjedaghem och Skolbarnsomsorgen bedrivs i form av fritidshem, familjedaghem och öppen fritidsverksamhet. skolbarnsomsorgens uppgift är enligt skollagen (1985:1100) att stimulera barns utveckling och lärande samt bidra till goda uppväxtvillkor. I verksamheterna skall det finnas personal med sådan utbildning eller erfarenhet att barnens behov av omsorg och god pedagogisk verksamhet Barngruppen skall ha en lämplig sammansättning och storlek och lokalerna skall vara ändamålsenliga. utgå från varje barns behov och särskild hänsyn skall tas till barn i behov av särskilt stöd. Förskolan är det första steget i det samlade utbildningssystemet för barn, ungdomar och vuxna. De nationella målen för förskolan finns redovisade i läroplanen (Lpfö 98). Meningen är att de olika läroplanerna skall länka i varandra utifrån en gemensam syn på kunskap, utveckling Verksamheten i fritidshem och förskoleklassen omfattas av samma läroplan som det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94) som har anpassats till att också omfatta dessa verksamheter. samheter inom förskoleverksamheten och skolbarnsomsorgen har Statens skolverk utfärdat allmänna råd. Läroplanen för förskolan skiljer sig från läroplan i det att den enbart har en målnivå. Målen anger vad verksamheten skall leda till för barnen, dock utan att ange några miniminivåer. bygger i sin tur på de kvalitetskriterier som är fastlagda i skollagen. Kommunerna är skyldiga att tillhandahålla förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för barn i åldrarna med i den utsträckning som behövs för att föräldrarna skall kunna förvärvsarbeta eller studera, eller om barnet har ett eget behov av I lagen sägs att plats skall erbjudas utan oskäligt dröjsmål, efter det att föräldrarna anmält att barnet barn till arbetslösa och också barn vars föräldrar är föräldralediga för vård av annat barn. I rapporten utan oskäligt dröjsmål presenterar resultatet av en uppföljning som gjordes av i vilken utsträckning kommunerna räknar med att kunna ordna barnomsorgsplats utan oskäligt dröjsmål respektive . Nästan alla kommuner kunde erbjuda plats i förskola eller familje- daghem till barn vars föräldrar anmält att de behövde plats. Endast nio kommuner i landet kunde inte göra det. uppgav närmare var tionde kommun att de inte räknar med att kunna ordna plats vid års- skiftet. Andelen kommuner som uppgav att de kunde erbjuda plats i förskola eller familjedaghem utan oskäliga väntetider var . Andelen som kunde ordna plats inom skolbarnsomsorgen var ännu högre . Alla kommuner har dock inte samma beredskap att ta emot nya barn .