prop · GP03191 · 2002-06-19 00:00:00 — För svensk del innebär de i förordningen angivna användningsbegränsningarna i praktikensekretessbestämmelser.Skälen för regeringens bedömningEnligt 8 kap. 6 § första stycket sekretesslagen, 2 § sekretessförordningen(1980:657) samt p 28 i bilagan till förordningen gäller sekretess vid utredning, planering, tillståndsgivning, tillsyn och stöd inom jordbrukets område somhandhas av för uppgift om enskilds affärs- ellerdriftsförhållanden om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiftenröjs. Sekretessen gäller dock inte beslut i ärenden med undantag för beslut iärenden om exportbidrag, produktionsbidrag och stöd till marknadsföring.Med skada avses i sekretesslagen ekonomisk skada. Sekretessen till skydd förenskild gäller även till förmån för utländska medborgare och företag. En uppgift om att någon genom en handling eller en underlåtelse, som inte behöver utgörabrottslig handling eller underlåtenhet, misstänks ha överträtt engemenskapsrättslig bestämmelse om anbudsförfaranden, exportbidrag ochförsäljning till nedsatt pris av interventionsprodukter som finansieras avjordbruksfondens garantisektion, jfr artikel 1.1 i förordning (EG) nr 1469/95,får anses utgöra en uppgift om enskilds affärsförhållande. Om det kan antas atten enskild fysisk eller juridisk person lider ekonomisk skada av att en sådanuppgift röjs, omfattas således dessa uppgifter av sekretess enligt ovan nämndalagrum om inte uppgifterna redovisas i ett sådant beslut som har undantagitsfrån det sekretessbelagda området.Om de uppgifter tillför meddelandesystemet avserbrottsliga förfaranden som har anmälts till polisen kan uppgifterna omfattas avförundersökningssekretess enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen.I övrigt omfattas inte uppgifterna av någon särskild bestämmelse isekretesslagen i den mån inte bestämmelsen om utrikessekretess i 2 kap. 1 §anses tillämplig. Det är dock tveksamt om sistnämnda bestämmelse skulle ansestillämplig på de uppgifter det här är fråga om.Det synes således som om de svenska bestämmelserna inte ger de uppgifter somutbyts inom ramen för meddelandesystemet ett sekretessskydd som fullt utmotsvarar de krav på sekretess som uppställs i förordning (EG) nr 1469/95.Bestämmelser i en EG-förordning är direkt tillämpliga och får inte genomföras inationell rätt. Om en förordningsbestämmelse hänvisar till att vissa frågor,t.ex. en sekretessfråga skall regleras i nationell rätt kan dock förordningenkompletteras med svenska bestämmelser. Som nämnts ovan anges i artikel 4.2. iförordning EG (nr) 1469/95 att den information som meddelas eller tas emotenligt förordningen skall skyddas i enlighet med nationella regler om sekretessoch tystnadsplikt De i artikeln angivna användningsbegränsningarna hindraremellertid att lämna ut sådana uppgifter som andramedlemsstater har tillfört meddelandesystemet till allmänheten, om inte denmedlemsstat som har lämnat informationen uttryckligen samtycker till att såsker. Eftersom sistnämnda bestämmelser ges i förordningen får dessa integenomföras i form av en materiell sekretessbestämmelse i sekretesslagen.Regleringen i EG-förordningarna innebär således att det är möjligt att införa en materiell sekretessbestämmelse i sekretesslagen för sådana uppgifter somStatens jordbruksverk tillför meddelandesystemet. Det är dock inte möjligt att i sekretesslagen införa en materiell sekretessbestämmelse avseende sådanauppgifter som verket erhåller från meddelandesystemet. För atttryckfrihetsförordningens krav på att sekretessregler skall finnas isekretesslagen eller i lag som sekretesslagen hänvisar till skall vara uppfylltkan dock, beträffande sistnämnda information, övervägas om inte en hänvisningtill de aktuella bestämmelserna i bör införas isekretesslagen.När det gäller införandet av en materiell sekretessbestämmelse som omfattarsådana uppgifter som tillför meddelandesystemet börföljande omständigheter beaktas. Den information som utväxlas med tillämpning av EG-förordningarna gäller, som ovan har nämnts, inte bara till skydd för fysiska personer utan även till skydd för juridiska personer. Den föreslagnabestämmelsen har placerats i 7 kap. I sistnämnda kapitel finns bestämmelser medhänsyn främst till skyddet för enskilds personliga förhållanden. Enligtsekretesslagens systematik anses inte juridiska personer ha några personligaförhållanden. Regeringen finner i och för sig att mycket talar för attregleringen i 8 kap. 6 § första stycket sekretesslagen, 2 §sekretessförordningen (1980:657) samt p 28 i bilagan till förordningen får anses ge tillräckligt skydd för de uppgifter tillförmeddelandesystemet om juridiska personer. Vid en sådan bedömning kvarstår dockfrågan hur en materiell sekretessbestämmelse till skydd för fysiska personerskall utformas.EU-bedrägeridelegationen har påpekat att och även andramyndigheter har uppgiftsskyldighet i förhållande till kommissionen avseendeoegentligheter enligt andra EG-förordningar utöver de ovan nämnda, exempelviskommissionens förordning (EG) nr 1681/94. Sistnämnda förordning innehåller iartikel 10 sekretessbestämmelser som motsvarar sekretessbestämmelserna i de ovan nämnda förordningarna. Delegationen anser att det är viktigt dels att analysera vilken typ av uppgifter som förekommer i de olika rapporteringsformerna för att kunna bedöma om de skall omfattas av en sekretessbestämmelse, dels att sammatyp av uppgifter behandlas lika inom samtliga berörda myndigheter.Mot bakgrund av vad som har anförts ovan anser finner regeringen attutredningens förslag inte bör genomföras och att frågan hur sekretessregleringen på detta område bör utformas måste övervägas vidare.4.7 Utlämnande av uppgifter om misstänkt brottslighet samt utlämnande avuppgifter i brottsförebyggande syfte4.7.1 BakgrundDet har nämnts i kapitel 4.1.5-6 att det finns särskilda sekretessbrytandebestämmelser som gör det möjligt för myndigheter att lämna sekretessbelagdauppgifter som rör brott. har lämnat förslag tillomarbetning av en av de viktigaste generella sekretessbrytande bestämmelserna idetta sammanhang, nämligen 14 kap. 2 § fjärde stycket sekretesslagen, samt haräven föreslagit att nya sekretessbrytande bestämmelser skall införas i 14 kap. 2 §. Innan dessa förslag presenteras skall dock en närmare redogörelse förgällande rätt lämnas.Enligt 14 kap. 2 § fjärde stycket hindrar inte sekretess att uppgift som angårmisstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annanmyndighet som har att ingripa mot brottet om fängelse är föreskrivet för brottet och det kan antas föranleda annan påföljd än böter.Vid införandet av denna bestämmelse diskuterades dels frågan om man skulleinföra en generell skyldighet för myndigheter att anmäla brott eller bara skapaen generell möjlighet för myndigheter att anmäla brott, dels frågan vilken gradav misstanke som skulle krävas för att en myndighet skulle få lämna uppgifter om misstänkt brottslighet.När det gällde den förstnämnda frågan konstaterade föredraganden att det enligtgällande rätt på ett flertal områden fanns bestämmelser som föreskrev skyldighet för en viss myndighet att anmäla misstankar om brott. Föredraganden ansåg attmånga skäl talade mot att införa en generell uppgiftsskyldighet, men fann attdet borde införas en generell möjlighet för myndigheterna att anmäla brott. I de fall en myndighet hade möjlighet att lämna ut uppgifter om ett brott bordemyndigheten normalt också lämna ut uppgiften, om den i ett konkret fall begärdes av en annan myndighet. Föredraganden hänvisade i detta sammanhang tilluppgiftsskyldigheten enligt 15 kap. 5 § sekretesslagen (prop. 1983/84:142 s 23ff).När det gällde frågan vilken grad av misstanke som skulle krävas för att enmyndighet skulle få lämna uppgifter om misstänkt brottslighet ansågföredraganden att det var angeläget att de uppgifter som lämnades ut var såtillförlitliga och konkreta som möjligt samt att uppgifter om brott enbartskulle få lämnas ut om de var av viss kvalitet. I den promemoria som låg tillgrund för regeringens förslag hade det föreslagits att en förutsättning föruppgiftslämnande skulle vara att det "skäligen kunde antas" att ett brott hadebegåtts. Föredragande statsrådet ansåg att uttrycket i och för sig rätt välbeskrev vad som kunde krävas. Uttrycket hade emellertid kritiserats avremissinstanserna för att vara oklart och felaktigt kunna leda tankarna tillbegrepp som "skälig misstanke", "sannolika skäl" etc. som var etablerade i andra sammanhang. Föredraganden ansåg att det var svårt att välja ett uttryck somfrån alla synpunkter tedde sig som det lämpligaste. Bedömningen av i vilka fallmisstankarna var av sådan styrka att uppgift borde lämnas borde enligtföredraganden överlåtas åt myndigheterna själva. Han underströk att denomständigheten att han inte hade föreslagit någon uppgiftsskyldighet förmyndigheterna inte innebar att myndigheterna skulle vara passiva när det uppkommisstankar om brott utan att han tvärtom ansåg att det var önskvärt attmyndigheterna utnyttjade de möjligheter att lämna ut uppgifter om brott som dennya bestämmelsen innebar. Han erinrade återigen om att en myndighet, när denhade rätt att utlämna en uppgift, också skulle lämna ut uppgiften om denbegärdes av en annan myndighet (a prop. s 31 f).Det begrepp som slutligen infördes i 14 kap 2 § fjärde stycket är "uppgift somangår misstanke om brott".När det gäller den krets myndigheter uppgifter kan lämnas till anges det i 14kap. 2 § fjärde stycket att uppgifter kan lämnas till åklagarmyndighet,polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet. Medsistnämnda uttryck avses t.ex. en myndighet som har ålagts att utöva tillsyninom ett område (a prop. s 41).14 kap. 2 § fjärde stycket är inte tillämpligt beträffande alla slag avsekretess. Förutsättningarna för brytandet av sådan sekretess som har ansettssärskilt angelägen att upprätthålla har specialreglerats i 14 kap. 2 § femtestycket sekretesslagen. Enligt den bestämmelsen får sekretess som gäller enligtvissa angivna paragrafer, bl.a. hälso- och sjukvårdssekretessen ochsocialtjänstsekretessen, endast brytas såvitt angår misstanke om brott förvilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Sistnämndakrav innebär att det i dessa fall inte finns någon möjlighet att lämna utuppgifter om misstänkta straffbara förberedelse- och försöksbrott då sådanabrott enligt 23 kap. 1 och 2 §§ inte har någon fast lägstastraffsats.Utöver 14 kap. 2 § sekretesslagen kan även andra bestämmelser åberopas till stöd för utlämnande av uppgifter om misstankar om brott.Generalklausulen i 14 kap. 3 § första stycket kan åberopas som stöd för attlämna ut uppgifter om misstankar som angår förestående brott (a prop. s 32). Det framgår dock av 14 kap. 3 § andra stycket att generalklausulen inte ärtillämplig på all slags sekretess, bl.a. får inte socialtjänstsekretessen ellerhälso- och sjukvårdssekretessen brytas med tillämpning av generalklausulen.Vidare ger bestämmelserna om nöd och nödvärn i 24 kap. 1 och 4 §§ brottsbalkenmyndigheterna vissa möjligheter att lämna ut sekretessbelagda uppgifter i syfteatt avvärja brott. En tjänsteman kan rent av vara skyldig att avslöja brott somär "å färde" enligt bestämmelserna i 23 kap. 6 § (a prop. s 28).Det är vidare möjligt att i vissa fall tillämpa generalklausulen på uppgifterangående misstankar om brott som inte kan antas medföra annan påföljd än böter.Även om föredraganden ansåg att sistnämnda möjlighet i praktiken främst skullekomma att utnyttjas i sådana fall när polis eller åklagare begär att fåuppgifter under en förundersökning, erinrade föredraganden om att det inte varnågot villkor för tillämpning av generalklausulen att det föreligger enuttrycklig begäran från en annan myndighet. Som exempel på när en myndighet påeget initiativ skulle kunna åberopa generalklausulen för att lämna ut uppgifterom misstänkt bötesbrottslighet nämndes det fallet att en myndighet, som har hand om bidragsgivning till enskilda på ett visst område, upptäcker att en personupprepade gånger har lämnat oriktiga uppgifter om sina ekonomiska förhållandenoch därigenom tillskansat sig ekonomiska fördelar på annat håll (a prop. s 32ff).Föredraganden tillade vidare att det även i fortsättningen kan inträffa fall dådet kan vara befogat att rapportera misstankar om mindre allvarliga brott medstöd av 1 kap. 5 § sekretesslagen (a prop. s 33). Enligt sistnämnda bestämmelsehindrar inte sekretess att en uppgift lämnas ut om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin egen verksamhet. verksamhet ligger bl.a. att se till att misstanke omförmögenhetsbrott som riktar sig mot den del av den del av den offentligaverksamheten som företräds av myndigheten blir utredd (prop. 1979/80:2 del A s122).4.7.2 Regleringen bör inte ändrasRegeringens bedömning: Den sekretessbrytande bestämmelsen avseende uppgifter som angår misstankar om brott bör inte nu omarbetas eller kompletteras medsekretessbrytande bestämmelser avseende uppgifter om planerad brottslighet eller uppgifter av betydelse för viss underrättelseverksamhet.Utredningens förslag: När det gäller 14 kap. 2 § fjärde stycket har utredningenföreslagit att det även fortsättningsvis skall krävas dels att fängelse skallvara föreskrivet för det misstänkta brottet, dels att annan påföljd än böter kan förväntas för att sekretessbelagda uppgifter skall kunna lämnas med stöd avbestämmelsen. När det gäller frågan vilken grad av misstanke som skall krävashar utredningen föreslagit att formuleringen "uppgift som angår misstanke ombrott" skall bytas ut mot "det finns anledning att anta att brott har begåtts".Utredningen har därutöver föreslagit att det för utlämnande av uppgift skallkrävas att det kan antas att uppgiften har betydelse för utredningen om brottetsamt att uppgiften enbart skall kunna lämnas till "myndighet vars uppgift är att beivra brottet", varmed utredningen avser myndighet som har att ingripa motbrottet i straffprocessuell ordning.Utredningen har vidare föreslagit att det skall införas en ny sekretessbrytandebestämmelse för uppgifter om planerad brottslighet. Förslaget omfattar inteuppgifter som angår misstankar om straffbara försöks- eller förberedelsebrott,eftersom sistnämnda uppgifter omfattas av 14 kap. 2 § fjärde stycket, utanenbart uppgifter om planering av brott som ännu inte nått så långt attstraffansvar kan inträda. Enligt förslaget skall sekretess inte hindra attuppgift lämnas till polismyndighet, tullmyndighet eller polisman vidEkobrottsmyndigheten om uppgiften rör en konkret brottsplan och kan antas habetydelse för möjligheten att avvärja brottet. Samma krav som enligt 14 kap. 2 § fjärde stycket uppställs beträffande brottets svårighetsgrad och förväntadpåföljd skall även gälla beträffande den planerade brottslighetens förväntadestraffvärde om denna skulle fullbordas.Utredningen har slutligen föreslagit att sekretess inte skall hindra att uppgift som kan antas ha betydelse för särskild undersökning enligt bestämmelserna ipolisdatalagen (1998:622) eller lagen (1997:1058) om register i Tullverketsbrottsbekämpande verksamhet (numera ersatt av lagen (2001:85) om behandling avpersonuppgifter i brottsbekämpande verksamhet), lämnas till denmyndighet som bedriver undersökningen, om undersökningen avser brottslighet sominnefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver.Remissinstanserna: När det gäller förslaget att omarbeta 14 kap. 2 § fjärdestycket har majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrktförslaget, lämnat det utan erinran eller lämnat detaljsynpunkter på det. När det gäller utredningens förslag att inskränka bestämmelsens tillämpningsområde såatt det bara skall bli möjligt att lämna uppgifter till myndigheter som har attingripa mot brottet i straffprocessuell ordning anser flera remissinstanser,bl.a. ombudsmän, i och ,att den föreslagna lokutionen "myndighet som har att beivra brottet" är oklareller missvisande. Vidare ifrågasätter i om man inte i stället borde gå i motsatt riktning. Enligt skattemyndigheten borde man, istället för att inskränka den krets myndigheter som uppgifter kan lämnas till,öppna en möjlighet till uppgiftslämnande till den sakmyndighet som normaltanmäler brottet. och skattemyndigheterna i ochÖstersund anser att det skulle underlätta tillämpningen av bestämmelsen omuppgifter kunde lämnas om brott oavsett brottets svårhetsgrad.Även förslaget om en ny sekretessbrytande bestämmelse avseende uppgifter omplanerad brottslighet har av majoriteten av remissinstanserna tillstyrkts,lämnats utan erinran eller kommenterats på detaljnivå. Ekobrottsmyndighetenanser dock att förslaget inte medför de vinster för brottsbekämpningen som äråsyftade. Myndigheten anser att kravet att det skall röra sig om en konkretbrottsplan måste mildras på något sätt och föreslår att man t.ex. kan strykaordet "konkret" i lagtexten. anser att argumentet attuppgifter om planerade brott enbart skulle få lämnas till polisen eller tullentill följd av dessa myndigheters befogenheter att använda våld inte hållerstreck eftersom brott rimligtvis även kan avstyras på annat sätt än genom tvång. och i anser attuppgifter även bör kunna lämnas till skattebrottsenheterna. Kustbevakningenanser att uppgifter bör kunna lämnas till . i anser att uppgifter även bör kunna lämnas till målsäganden.Juridiska fakultetsnämnden vid har ifrågasatt om förslagettillför något utöver gällande rätt och har härvid hänvisat till de möjlighetersom finns att lämna ut uppgifter med stöd av generalklausulen i 14 kap. 3 § och 1 kap. 5 § sekretesslagen samt 23 kap. 6 § och 24 kap. brottsbalken.Fakultetsnämnden anser att det finns fördelar med en tydligare reglering, menatt det också finns nackdelar, genom att regleringen kan uppfattas som merbjudande än den är avsedd att vara. anser att 14 kap. 3 § torde kunna tillämpas i vissa av de fall som avses med det nya femte stycket,men att förutsebarheten och därmed rättssäkerheten ökar om en reglering sker ienlighet med förslaget. Förbundet anför att genom en reglering enligt förslagettorde utrymmet för att tillämpa 14 kap. 3 § begränsas ytterligare, vilket är eneffekt som enligt förbundet är ägnad att stärka skyddet för den enskilde.Sveriges advokatsamfund menar att det kan hävdas att förslaget å ena sidan äröverflödigt, med hänsyn till de möjligheter att lämna ut uppgifter omförberedelsebrott som redan finns enligt 14 kap. 2 § sekretesslagen, å andrasidan att det med sin generella utformning framstår som alltför långtgående.Sammanfattningsvis anser samfundet att förslaget inte är godtagbart avintegritetsskäl. Datainspektionen har anfört att förslaget måste analyserasnärmare i förhållande till Dataskyddsdirektivet, personuppgifts- ochregisterlagstiftningen samt rekommendation om användningen avpolisuppgifter inom polissektorn. anser attförslaget av rättsäkerhetsskäl bör ges en mer restriktiv utformning. SIF och SAF har ansett den föreslagna regleringen i 14 kap. 2 § fjärde stycket får ansestillräcklig när det gäller utlämnande av uppgifter om planerad brottslighet ochhar avstyrkt lagförslaget.När det gäller förslaget till en ny sekretessbrytande bestämmelse avseendeuppgifter som kan antas ha betydelse för viss underrättelseverksamhet harmajoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrkt förslaget,lämnat det utan erinran eller lämnat detaljsynpunkter. , , skattemyndigheterna i , , ochÖstersund samt LO anser att uppgifter även bör kunna lämnas tillskattebrottsenheterna. anser att uppgifter även bör kunna lämnas till . anser dock att förslaget sträckersig allt för långt med hänsyn till kravet på skydd för den personligaintegriteten. Förbundet anser inte att utredningens analys tyder på att någotstarkt behov av en sådan regel föreligger samt att, om så är fallet, högre kravbör ställas på brottsligheten. SIF och SAF anser att förslaget innebär attsekretessen i förhållande till polis- och tullmyndigheter blir en chimär.Förbunden ifrågasätter om det finns tillräckliga skäl att sättasekretessreglerna ur spel samt anser att i vart fall förutsättningarna för närinhämtande av uppgifter skall få ske bör preciseras. Datainspektionen har anfört att uppgifter i underrättelseverksamhet är särskilt integritetskänsliga samtatt, om ett utökat informationsutbyte av sådana uppgifter överhuvudtaget skalltillåtas, bestämmelsen måste ges en mer preciserad utformning som hindrarmassutlämnande av uppgifter. avstyrker förslaget avintegritetsskäl och menar bl.a. att förslaget drastiskt förändrar deförutsättningar som låg till grund för övervägandena avseende polisens register.Skälen för regeringens bedömning14 kap. 2 § fjärde stycket och förslaget till sekretessbrytande bestämmelseavseende planerad brottslighetGällande rätt innebär, som ovan nämnts, att uppgifter om misstänkt begångenbrottslighet (inklusive straffbara förberedelse- och försöksbrott) kan lämnas ut med tillämpning av 14 kap 2 § fjärde stycket om annan påföljd än böter kanförväntas. Myndigheterna får vid tillämpning av sistnämnda bestämmelse enligtförarbetsuttalandena själva avgöra i vilka fall misstankarna är av sådan styrkaatt uppgift bör lämnas till andra myndigheter. I den mån en myndighet har rättatt lämna ut en uppgift med tillämpning av sistnämnda bestämmelse är den enligt15 kap. 5 § sekretesslagen också skyldig att lämna ut uppgifterna om uppgifterna begärs av en annan myndighet. För vissa slag av sekretess finns en särreglering i 14 kap. 2 § femte stycket. Utöver de möjligheter att lämna ut uppgifter somfinns enligt 14 kap. 2 § fjärde och femte stycket kan, som ovan har nämnts,uppgifter om förestående brott lämnas med tillämpning av generalklausulen i 14kap. 3 § sekretesslagen samt bestämmelserna i 23 kap. 6 § och 24kap. 1 och 4 §§ . Slutligen kan uppgifter om bötesbrottslighet ivissa fall lämnas med tillämpning av generalklausulen eller 1 kap. 5 §sekretesslagen.Utredningens förslag till omarbetning av 14 kap. 2 § fjärde stycket samt den nya sekretessbrytande bestämmelsen avseende misstänkt planerad brottslighetpreciserar under vilka förutsättningar myndigheter skall kunna bryta sekretessen för uppgifter om misstänkt begången och planerad brottslighet. Förslageninnebär ingen påtaglig utvidgning av myndigheternas möjligheter att lämnauppgifter om misstänkt brottslighet enligt gällande rätt. De innebär dock eninskränkning av gällande rätt på så vis att det inte längre skall vara möjligtatt lämna uppgifter om misstänkt brottslighet till tillsynsmyndigheter. Dettainnebär t.ex. att kronofogdemyndigheten, som bl.a. har till uppgift att utövatillsyn över att näringsförbud inte överträds, inte längre kommer att medtillämpning av 14 kap. 2 § fjärde stycket kunna få uppgifter om att någon sombelagts med näringsförbud misstänks ha överträtt detta genom att begå brott.Regeringen anser att gällande reglering erbjuder myndigheterna relativt storamöjligheter att lämna uppgifter om misstänkt brottslighet när så anses befogat.Regeringen erinrar i detta sammanhang om att föredraganden, när regleringen i 14 kap 2 § fjärde stycket infördes, uttalade att avsikten inte var attmyndigheterna skulle vara passiva när det uppkom misstankar om brott utan atthan tvärtom ansåg att det var önskvärt att myndigheterna utnyttjade demöjligheter att lämna ut uppgifter om brott som den nya bestämmelsen innebar.Regeringen erinrar också om föredragandens uttalande om att en myndighet, närden har rätt att utlämna en uppgift, också skall lämna ut uppgiften om denbegärs av en annan myndighet.Regeringen ställer sig tveksam till om en ökad detaljeringsnivå avseende desekretessbrytande bestämmelserna kommer att effektivisera informationsutbytetmellan myndigheterna när det gäller uppgifter om misstankar om brott.Sammantaget anser regeringen att det inte har anförts tillräckligt starka skälför att ändra befintlig reglering på det sätt utredningen har föreslagit.