prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — avsnitt måste emellertid nya tillkommande begränsningar införas i rätten att föra talan. Det framstår som lämpligt att samtliga begränsningar behandlas i en egen paragraf, 31 a § mönsterskyddslagen. om talan som grundas på bättre rätt i 31 § andra stycket mönster- skyddslagen bör därmed föras över till 31 a §. ändringar bör också göras. I artikel 11.4 regleras flera fall av begränsningar i rätten att föra talan om hävning av en registrering. Först tas den situationen upp att ett mönster konkurrerar med en äldre rätt. Vad som avses är fall då någon som grund för hävning åberopar att mönstret strider mot ett tidigare mönster som var hemligt och därmed inte allmänt tillgängligt vid ansökan om registrering av det andra mönstret. Detta har behandlats i I nu nämnda situation kan enligt artikel 11.4 talan endast föras av den som innehar eller ansöker om den konkurrerande Någon motsvarande begränsning i kretsen av taleberättigade görs inte i svensk rätt. I mönsterskyddslagen bör därför en sådan begränsning införas i enlighet med innehållet i direktivet. bör lämpligen placeras i 31 a §, efter bestämmelsen om bättre rätt, dvs. i första stycket 2. Därefter behandlas i artikel 11.4 det fallet att ett senare mönster innehåller ett särskiljande kännetecken (artikel 11.2 a), som annan kan förbjuda användningen av, eller något som skyddas genom upphovsrätt (artikel 11.2 b). I dessa fall kan enligt direktivet talan föras endast av den som innehar rättigheten till det kännetecknet respektive av den som ansöker om rättigheten eller innehavaren av det verk som åtnjuter upphovsrättsligt skydd. I likhet med vad som sagts tidigare finns inte i mönsterskyddslagen någon sådan begränsning i rätten att väcka talan, varför i lagen bör införas en sådan begränsning. Även denna placeras i den nya 31 a § första stycket 2. Av artikel 11.5 i direktivet framgår att en talan om hävning som grundas på att mönstret innebär en otillåten användning av de symboler som nämns i artikel 6 ter i endast får föras av den person eller organisation som berörs av användningen. Detsamma gäller enligt samma artikel i direktivet för märken, emblem eller vapen, som inte omfattas av artikel 6 ter i , men som är av särskilt allmänt intresse i den berörda medlemsstaten. Inte heller för dessa fall är rätten att föra talan enligt mönsterskyddslagen begränsad på annat sätt än att den som vill göra detta skall lida förfång av registreringen. En särskild begränsning i enlighet med vad som framgår av artikel 11.5 i direktivet bör därmed införas i 31 a § mönsterskyddslagen, lämpligen första stycket 3. Lagrådet har påpekat att de som i första hand torde beröras av dessa rättigheter är myndigheter och att uttrycket person eller organisation därför förefaller vara mindre träffande. Lagrådet har föreslagit att den invändningsberättigade kretsen på samma sätt som i de tidigare punkterna anges genom uttrycket den som berörs. Regeringen delar denna uppfattning. Någon saklig skillnad är inte avsedd i förhållande till direktivtexten. Mönsterdirektivet lämnar som framgår av artikel 11.6 öppet för medlemsstaterna att i vissa av de tidigare behandlade situationerna låta en myndighet föra talan om hävning av en registrering. Enligt 31 § tredje stycket och 4 § 1 eller 2 a mönsterskyddslagen framgår redan att den myndighet regeringen bestämmer kan föra talan om hävning på grund av att mönstret eller dess utnyttjande strider mot goda seder eller allmän ordning eller på grund av att en otillåten användning av statsvapen m.m. har skett. Bestämmelsen bör föras över till den nya 31 a §. Eftersom rekvisitet utnyttjandet av mönstret i 4 § 1 mönsterskyddslagen upphävs (se avsnitt 9.3.1) blir följden att någon talan inte längre kommer att föras i de fall ett utnyttjande av mönstret strider mot goda seder eller allmän ordning. Bortsett från de fall som nämns i artikel 11.35 innehåller direktivet inga särskilda begränsningar av möjligheterna att föra talan om hävande. Som tidigare påpekats skall medlemsstaterna vara fria att bestämma förfarandet vid hävande av en registrering. Slutsatsen är således att det är upp till den enskilda medlemsstaten att, om detta är önskvärt, reglera vad som skall gälla vid talan om hävning som grundar sig på någon annan omständighet än som omfattas av artikel 11.35. De omständigheter som kan leda till hävning och som inte omfattas av de tidigare nämnda bestämmelserna i direktivet är de förutsättningar för registrering som anges i artikel 3.3 (beståndsdelar), 4 (nyhet), 5 Prop. 2001/02:121 (särprägel), artikel 7.1 och 7.2 (teknisk funktion och sammankopplingar) och artikel 8 (mönstret strider mot allmän ordning eller allmän moral). I dessa fall kan enligt regeringens bedömning den nuvarande ordningen i mönsterskyddslagen behållas. Detta innebär att talan i dessa fall får föras av den som lider förfång av registreringen. Det finns vidare skäl att bibehålla möjligheten att låta myndighet att föra talan om hävande då mönstret strider mot goda seder eller allmän ordning. Även dessa taleregler bör överföras från 31 § till den paragraf som behandlar samtliga taleregler, dvs. till den nya 31 a §. 12Ändring av ett mönster och partiell ogiltighet, m.m. En grundläggande regel inom mönsterrätten är att mönstret skall framgå av en ansökan om mönsterregistrering. Det krävas alltså att bildmaterial eller en modell som visar mönstret ges in till registreringsmyndigheten. Det är detta material som representerar mönstret. Några beskrivningar av mönstret tillåts inte. Efter att ansökan har lämnats in kan sökanden eller innehavaren ha behov av att ändra i det inlämnade mönstret. Frågan uppkommer då om och i så fall i vilket skede det är tillåtet att ändra i mönstret. Nedan behandlas först nuvarande ordning (avsnitt 12.2). I övervägandena behandlas frågor om ändring dels i mönster på ansökningsstadiet (avsnitt 12.3.1), dels i ett redan registrerat mönster (avsnitt 12.3.2). Slutligen behandlas en fråga om ogiltigförklaring av en registrering som upphört. Ändring och partiell ogiltighet En ansökan om registrering av ett mönster kan inte ändras till att avse ett annat mönster eller annan vara än som angivits i ansökningen (13 § andra stycket mönsterskyddslagen). Förbudet mot ändring av mönstret innebär inte att varje liten förändring av det presenterade mönstret är otillåten. Smärre oväsentliga detaljer får ändras eller rättas till. Ändringar som innebär att mönstrets identitet förändras får dock inte göras (se prop. 1969:168 s. 177). Inom mönsterrätten gäller till skillnad från mot- svarande bestämmelse i patenträtten att en mönsterregistrering inte kan hävas i fråga om en del av mönstret (se SOU 1965:61 s. 300). Skälen för detta är att det inom mönsterrätten anses vara mönstrets helhetsutseende som är avgörande. I motiven till mönsterskyddslagen uttalas att, om en partiell hävning var tillåten, fråga skulle kunna uppstå om det delvis hävda mönstret är skyddsvärt. Vidare sägs att man eventuellt kunde ha att göra med ett nytt mönster, vilket skulle leda till att nytt bildmaterial måste tas fram med konsekvens att nyhetsläget blir ett annat (se prop. 2001/02:121 1969:168 s. 220 f., SOU 1965:61 s. 300 och , Mönster och brukskonst, 1971, s. 145). Det framfördes visserligen i den utredning som låg till grund för mönsterskyddslagen, att det kunde tänkas situationer när en partiell hävning av en registrering skulle kunna vara godtagbar (se SOU 1965:61 s. 300). Det var dock enligt utredningen alltför svårt att dra någon gräns mot de fall som inte kunde godtas för att man i lagen skulle kunna ta in bestämmelser om partiell hävning. Att ett mönster inte kan hävas partiellt får också till följd att ett registrerat mönster inte kan ändras hos registreringsmyndigheten på begäran av innehavaren. Avstående från mönsterrätten, m.m. En mönsterhavare kan frivilligt avstå från den mönsterrätt han har genom registreringen. Detta skall göras skriftligen. Enligt 33 § mönsterskydds- lagen skall patent- och registreringsverket avföra en registrering ur mönsterregistret om mönsterhavaren avstår från mönsterrätten. Bestäm- melsen har en motsvarighet i 54 § patentlagen. Ett avstående från mönsterrätten omfattar hela mönstret. Någon möjlighet att på sätt som gäller för varumärken avstå från skydd för en viss del av mönstret finns således inte (s.k. disclaimer, jfr. 15 § varumärkeslagen). Av 28 § första stycket mönsterförordningen framgår att en registrering skall avföras ur registret även om den upphört av andra skäl än genom mönsterhavarens avstående. De fall som avses är när registeringen genom lagakraftvunnen dom har hävts (se 31 §) eller om löpande registreringsperiod har utgått och förnyelse inte har ägt rum (se 24 §). Verkan av att mönster avförs ur registret inträder från beslutsdagen. Det finns inga hinder mot att registreringen därefter hävs efter en talan med stöd av mönsterskyddslagen. En förklaring om att ett en registrering skall hävas kan nämligen få verkan från tiden före det att mönstret avfördes ur registret. 12.3.1Ändring av mönster i ansökan Regeringens förslag: En uttrycklig bestämmelse införs i 13 § andra stycket mönsterskyddslagen (1970:485) om att ändring av mönstret i ansökan får ske, om mönstret efter ändringen bibehåller sin identitet och uppfyller förutsättningarna för skydd enligt lagen. Kravet i 13 § mönsterskyddslagen (1970:485) på att en ansökan inte får ändras till att avse annan vara tas bort. Utredningens förslag: Utredningen har i delbetänkandet föreslagit dels att möjligheterna till ändring av ansökan förtydligas i 13 § mönsterskyddslagen, dels att i 13 a § mönsterskyddslagen anges att förutsättningarna för ändring, både när det gäller ändring av ansökan och ändring av ett redan registrerat mönster, skall vara begränsade till fall då hinder mot registrering annars föreligger. Utredningen har i slutbe- tänkandet ändrat utformning av förslagen och därvid föreslagit att ändring av ansökan och ändring i ett registrerat mönster behandlas i olika bestämmelser. Vidare har utredningen föreslagit att ändringsmöjlig- heterna inte skall vara begränsade till fall då hinder mot registrering har konstaterats. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har kritiserat utformningen av förslagen i delbetänkandet. Kritiken går i huvudsak ut på att det inte tydligt framgår vilka bestämmelser som hänför sig endast till ändring av ansökan och vilka som avser ändring av ett redan registrerat mönster. Patentbesvärsrätten anser att ändring av ett mönster i en ansökan bör kunna göras även om det inte föreligger något hinder mot registrering. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11.7 får ett mönster under vissa omständigheter ändras. Bestämmelsen gäller både ett mönster i en ansökan om registrering och mönster som redan har registrerats. Ändring skall nämligen enligt artikeln kunna ske om mönstret har vägrats registrering (då blir det fråga om att ändra ett mönster i en ansökan) eller om ett redan registrerat mönster har förklarats ogiltigt på grund av att skyddsförutsättningarna enligt artiklarna 38 eller 11.2 inte var uppfyllda. En ytterligare förutsättning för ändring är att mönstret efter ändringen bibehåller sin identitet och i övrigt uppfyller de krav för skydd som uppställs i direktivet. I artikel 11.7 anges således bl.a. att det under vissa förutsättningar skall vara möjligt att ändra ett mönster i en ansökan. Enligt svensk rätt får ett mönster inte ändras till att avse annat mönster eller annan vara än vad som angivits i ansökningen (se 13 § andra stycket mönsterskyddslagen). Som har framgått av beskrivningen av nuvarande ordning innebär förbudet mot ändring inte att varje liten förändring av det presenterade mönstret är otillåten. Smärre oväsentliga detaljer får ändras eller rättas till men ändringar som innebär att mönstrets identitet förändras får inte göras (se prop. 1969:168 s. 177). Mot bakgrund av vad som har uttalats i förarbetena, och hur bestämmelsen i 13 § andra stycket mönsterskydds- lagen har kommit att tillämpas, kan det hävdas att svensk rätt redan motsvarar direktivet. För att tydligare bringa lagen i överensstämmelse med direktivet bör dock i 13 § andra stycket mönsterskyddslagen införas en uttrycklig bestämmelse om att mönstret i en ansökan får ändras om mönstret efter ändringen bibehåller sin identitet och om övriga förutsättningar för skydd är uppfyllda. Enligt direktivet skall ändringsmöjligheten finnas i fall då mönster- registrering har vägrats. En sådan begränsning gäller inte i svensk rätt . Artikel 11.7 behandlar således endast rättsverkningarna i fall då en registrering har vägrats. Vad som gäller för ansökningar som inte har vägrats registrering framgår av ingressen till direktivet. Där uttalas att medlemsstaterna får behålla sin frihet att bestämma förfarandet vid exempelvis registrering. Mot bakgrund härav kan direktivet inte anses lägga hinder i vägen för att behålla möjligheten att ändra ansökan även i fall då registrering inte har vägrats. Eftersom det framgår av direktivet att mönsterrättens skyddsomfång inte påverkas av vilka produkter som mönstret registrerats för (se artikel 9 samt avsnitt 9.3.3 ovan) finns det inte skäl att bibehålla förbudet i 13 § andra stycket mönsterskyddslagen mot att ändra ansökningen till att avse annan vara. Detta förbud bör därför upphävas. Regeringens förslag: Särskilda bestämmelser om delvis hävning av ett registrerat mönster införs i 20 och 31 §§ mönsterskyddslagen (1970:485). Ett mönster får hävas delvis av registreringsmyndigheten i samband med ett invändningsförfarande eller av domstol i ett mål om ogiltighet, om mönstret i ändrad form uppfyller skyddskraven och bibehåller sin identitet. Ett mönster får dock endast hävas delvis efter ett yrkande eller medgivande av innehavaren av registreringen. Utredningens förslag: Utredningen har i delbetänkandet föreslagit dels att i 31 § mönsterskyddslagen tas in en bestämmelse om att domstol får förklara en mönsterregistrering delvis ogiltig, dels att i en ny paragraf, 13 a § mönsterskyddslagen, anges att förutsättningarna för ändring, både när det gäller ändring av ansökan och ändring av ett redan registrerat mönster, skall vara begränsade till fall då hinder mot registrering annars föreligger. Vidare har utredningen föreslagit att i 13 a § mönsterskydds- lagen införs en bestämmelse om att en registrering som sker efter att mönstret har ändrats eller en registrering som upprätthålls i ändrad form kan innehålla uppgifter från sökanden om ett begränsat undantag från mönsterskydd. Utredningen har i slutbetänkandet ändrat utformning av förslagen och därvid föreslagit att ändring av ansökan och ändring i ett registrerat mönster behandlas i olika bestämmelser. Vidare har utredningen föreslagit att ändringsmöjligheterna inte skall vara begränsade till fall då hinder mot registrering har konstaterats. Remissinstanserna: Som har framgått ovan i föregående avsnitt har flera remissinstanser kritiserat utformningen av förslagen i del- betänkandet. Kritiken går i huvudsak ut på att det inte tydligt framgår vilka bestämmelser som hänför sig endast till ändring av ansökan och vilka som avser ändring av ett redan registrerat mönster. Skälen för regeringens förslag: Förutom ändring av mönstret i en ansökan innebär artikel 11.7 att möjlighet till ändring också skall finnas beträffande ett redan registrerat mönster. Förutsättningarna för att en sådan ändring skall få göras är dels att mönsterrätten har förklarats ogiltig i enlighet med artikel 11.1 b (mönstret uppfyller inte kraven i artiklarna 3-8) eller 11.2 (mönstret innehåller ett särskiljande känne- tecken, innebär otillåten användning av ett upphovsrättsligt skyddat verk eller innebär felaktig användning av ett statsvapen eller liknande symbol), dels att mönstret efter ändringen uppfyller skyddskraven och bibehåller sin identitet. Enligt svensk rätt saknas möjligt att ändra ett registrerat mönster. En sådan ordning måste därför införas i enlighet med direktivet. Det bör emellertid framhållas att de situationer, där en ändring av ett registrerat mönster kan ske, torde bli tämligen få. Förutsättningen är, som framhållits tidigare, att mönstret bibehåller sin identitet. Området inom vilken en ändring är tillåten bör därför bli mycket begränsat (jfr även prop. 1969:168 s. 177). En ändring av ett redan registrerat mönster innebär att registreringen hävs eller förklaras ogiltig till viss del. Eftersom det saknas möjlighet att delvis häva en registrering bör denna möjlighet införas. En delvis hävning kan bli aktuell i två fall, dels i samband med ett invändningsförfarande enligt 20 §, dels i samband med en talan om ogiltigförklaring i domstol enligt 31 § mönsterskyddslagen. För att en domstol eller registreringsmyndigheten skall kunna förklara en registrering delvis ogiltig krävs enligt allmänna processrättsliga bestämmelser att någon av parterna har yrkat detta. En ändring bör dock inte kunna komma till stånd utan innehavarens samtycke. För det fall denne inte är intresserad av att bibehålla en ändrad registrering, bör så heller inte ske. För det fall innehavaren inte lämnar sitt samtycke får i stället registreringen hävas i dess helhet. Det bör därför föreskrivas särskilt i 20 och 31 §§ att det endast är på innehavarens uttryckliga begäran eller efter dennes medgivande som mönstret kan hävas delvis. Som Lagrådet har pekat på kan det emellertid omvänt tänkas att mönsterhavaren som svarande ensam yrkar att mönstret skall stå kvar i ändrad form. I sådant fall torde käranden vara oförhindrad att hålla fast vid sitt yrkande om hävning av mönstret i dess helhet och avböja en mellanlösning med partiell hävning. Kan han inte få bifall till sitt yrkande om hävning i dess helhet blir resultatet, såsom Lagrådet påpekat, att mönstret står kvar ograverat. Direktivet ger inte något klart besked hur bestämmelsen om att mönster kan förklaras delvis ogiltiga genom dom eller beslut närmare skall genomföras i respektive medlemsstat. Flera alternativ kan tänkas. En lösning kan vara att en domstol, som förklarar en mönsterregistrering delvis hävd, skall meddela detta för införande av domstolsutslaget i mönsterregistret. vidtar i detta fall endast en åtgärd av administrativ art genom att ändra i mönsterregistret. Någon prövning av det ändrade mönstrets registrerbarhet görs alltså inte. Ett annat alternativ kan vara att en dom, som går ut på partiellt hävande, alltid skall leda till en hävning av registreringen. För mönsterhavaren kvarstår i ett sådant fall att vända sig till för att få en ändrad registrering. Detta skulle således innebära att registreringen i sin helhet hävs, men att möjlighet till bibehållande i ändrad form finns efter en ny ansökan till . skulle således pröva det ändrade mönstrets registrerbarhet på sedvanligt sätt. Frågan är således vem som skall bedöma om ett mönster, som har blivit delvis hävt, bibehåller sin identitet och uppfyller skydds- förutsättningarna. En möjlighet är att detta skall göras av domstolen, en annan att det skall göras av . Mot det förstnämnda alternativet kan invändas att domstolen inte har samma förutsättningar som registreringsmyndigheten att undersöka om lagens skyddsförutsättningar är uppfyllda. Detta är ju en uppgift som normalt skall ankomma på registreringsmyndigheten. Den sistnämnda lösningen, att frågan om bibehållande avgörs av , kan å andra sidan leda till att ett domstolsutslag i vissa avseenden kan underkännas av registreringsmyndigheten. Som nämnts ovan gäller inom patenträtten att ett patent kan förklaras delvis ogiltigt. av dom eller slutligt beslut i mål som rör patents ogiltighet skall sändas till patentmyndigheten (70 § patentlagen). När en sådan dom eller ett sådant beslut sänts till patentverket skall det antecknas i patentregistret (se 43 § andra stycket patentkungörelsen). Motsvarande lösning bör lämpligen kunna användas även inom Det skall således ankomma på domstolen att pröva huruvida ett mönster i ändrad form bibehåller sin identitet samt om skyddsförutsättningarna enligt lagen är uppfyllda. Det står dock domstolen fritt att, i ett mål som rör partiell hävning av en registrering, inhämta yttrande från beträffande exempelvis frågorna om mönstret efter ändringen behåller sin identitet och om skyddsförutsättningarna enligt lagen är uppfyllda. Som Lagrådet har pekat på innebär domstolens prövning av registrerings- förutsättningarna för mönstret i ändrad form att målet kommer att innehålla indispositiva inslag. Bland annat kan rätten ha att beakta omständigheter som ingen av parterna har åberopat, s.k. officialfakta. Om rätten finner det aktuellt att göra en officialprövning bör den, såsom Lagrådet påpekat, uppmärksamma parterna på förhållandet och lämna dem tillfälle att framföra sina synpunkter. En förutsättning enligt artikel 11.7 i direktivet för bibehållande av en registrering i ändrad form är att mönsterrätten har förklarats ogiltig. Bestämmelsen torde vara utformad för ett system där bedömningen av om ändringsförutsättningar föreligger görs av registreringsmyndigheten. Detta stämmer inte överens med den ordning som väljs i svensk rätt. Direktivet kan emellertid inte anses hindra att en ordning väljs där prövningen av om ändringsförutsättningar föreligger skall ankomma på domstolen. Tvärtom sägs i stycke 6 i ingressen till direktivet att medlemsstaterna får behålla sin frihet att bestämma förfaranden vid registrering, förnyelse och ogiltigförklaring samt bestämmelser om rättsverkan av sådan ogiltighet. Bestämmelsen i artikel 11.7 kan därför inte anses innebära att domstolen eller registreringsmyndigheten (i ett invändningsförfarande) först måste meddela ett avgörande som innebär att hela mönstret förklaras ogiltigt. Det torde räcka med att ett yrkande om ogiltighet finns i målet eller att frågan om ogiltighet är aktuell i ett invändningsförfarande. Utredningen har i slutbetänkandet föreslagit att möjligheterna till ändring i ett registrerat mönster utökas till att även omfatta fall när ogiltighetsfrågan inte är aktuell. Enligt utredningens förslag skall således en innehavare av en registrering själv kunna begära ändring i registreringen hos registreringsmyndigheten. En sådan ordning kräver emellertid omfattande lagändringar och har kopplingar till flera andra frågor som behandlas i slutbetänkandet. Denna fråga bör därmed övervägas i samband med behandlingen av slutbetänkandet. Det bör dock framhållas att mönsterhavaren alltid genom avstående kan få hela sin registrering upphävd av enligt 33 § mönsterskyddslagen. Enligt artikel 11.7 kan en registrering eller bibehållande i ändrad form omfatta registrering åtföljd av en begränsad förklaring om undantag från skydd från innehavaren av mönsterrätten. Bestämmelsen om avstående av skyddet tar således sikte på en situation där mönstret ändras. Utredningen har på grund av direktivbestämmelsen föreslagit att en mönsterhavare i samband med ändring skall kunna avstå från skydd för en viss del av mönstret och få detta avstående antecknat i mönster- registret. Patentbesvärsrätten har anfört att sådant avstående bör kunna göras även i fall när det inte är fråga om en ändring. Vad som avses då är en ordning med s.k. disclaimer som närmast kan jämställas med möjligheten att i 15 § andra och tredje styckena varumärkeslagen Prop. 2001/02:121 undanta viss beståndsdel från skydd. Utredningen har i slutbetänkandet föreslagit att en utökad möjlighet till avstående, s.k. disclaimer, införs i lagen. Någon möjlighet att göra ett sådant undantag från skydd som framgår av artikel 11.7 finns inte enligt svensk rätt. Direktivet kan emellertid inte anses grunda någon skyldighet att införa en sådan bestämmelse. På grund härav och då frågan om avstående från skydd i stället bör övervägas i dess helhet i samband med behandlingen av slutbetänkandet föreslås nu inga ändringar i detta hänseende. 12.3.3Ogiltighet av en registrering som upphört