prop · GP03173 · 2002-03-18 00:00:00 — Berörda myndigheter i samarbete med vetenskapssamhället bör ta fram ett förbättrat kunskapsunderlag. Enligt lagen om ekonomiska zon (1992:1140) och lagen om kontinen- talsockeln (1966:314) krävs tillstånd av regeringen för att utnyttja natur- tillgångar i den ekonomiska zonen. Detta gäller dock inte fisket som regleras genom EU:s gemensamma fiskepolitik. Enligt lagen om eko- nomisk zon krävs också regeringens tillstånd för att uppföra kom- mersiella anläggningar. Vidare ger denna lag möjlighet för regeringen att skydda och bevara den miljön. Medvetna utsläpp av olja vid t.ex. rengöring av lasttankar är fortfar- ande ett problem i den miljön, inte minst i den ekonomiska zonen. Lagen om åtgärder mot föroreningar från fartyg (1980:424) har ändrats i syfte att förbättra möjligheterna att motverka olagliga utsläpp till sjöss av olja och andra skadliga ämnen (prop. 2000/01:139). Bestämmelser om tillsyn och sanktioner skärps i syfte att genomföra Östersjöstrategin. Östersjöstrategin är den gemensamma strategi som länderna runt har enats om för att skydda miljön i Öster- sjöområdet från skadlig påverkan från fartyg. Dessa skärpningar är ett led i arbetet att nå delmål 7 om utsläpp från fartyg, kopplat till miljökvali- Skr. 2001/02:173 tetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård. viktig att bevaka konsekvenserna för naturvården av det ökande antalet oljetransporter på fartyg i . Det kan finnas områden i den ekonomiska zonen som väl kvalificerar till det ekologiska 2000. Enligt art- och habitatdirektivet skall, i de fall kunskap finns, sådana områden föreslås av medlems- staterna att ingå i Natura . Det är också uppfatt- ning att medlemsländerna även inom den ekonomiska zonen skall föreslå lämpliga områden till Natura 2000, givet att det finns områden där som kvalificerar till nätverket. Regeringen har föreslagit EU-kommis- sionen att utsjöbanken bank, som till största delen ligger inom ekonomiska zon, skall ingå i Natura . Ett område som ingår i Natura skyddas enligt i första hand genom ett särskilt tillståndskrav för verksamheter och åtgärder som på ett betydande sätt kan påverka området. Om ett område i den ekonomiska zonen skall ha ett längre gående skydd aktualiseras frågor som knappast kan hanteras unilateralt av . Sjöfart och fiske är exempel på detta. Fiske- frågorna är liksom Natura 2000 en del av gemenskapspolitiken. Frågor om begränsningar av fisket får hanteras på sedvanligt sätt i de gemen- samma forum som finns så att den gemensamma naturvårds- och fiskepolitiken inte motverkar varandra. I huvudsak har dock fisket och naturvården ett gemensamt intresse av att bevara den miljön i den ekonomiska zonen. Om det bedöms nödvändigt att begränsa sjöfarten i ett Natura 2000-område bör , inom framför allt FN:s sjöfarts- organisation och (), verka för att naturvårdsintressena tillgodoses inom ramen för sjöfartssektorn. Naturvärdena under ytan i sjöar, vattendrag, skärgård och hav är sär- skilt svåra att uppleva för gemene man. Mot denna bakgrund bör informationsinsatser om dessa värden förstärkas. Här har alla relevanta aktörer som myndigheter, vetenskapssamhället, museer, vattenvårds- förbund m.fl. en roll att spela, inte minst när det gäller att på ett enkelt sätt informera om forskningsresultat, miljötillståndet och planerade naturvårds- eller förvaltningsåtgärder m.m. Det finns behov av att skapa flera områden med kort- eller långsiktigt förbud mot fiske. Sådana områden fyller flera syften: Skydda representativa fisksamhällen och akvatiska ekosystem, skydda hotade fiskarter och fiskbestånd, skydda reproduktionsområden för kommersiellt viktiga fiskarter. Syftet med områden med fiskeförbud, s.k. fredningsområden, samman- faller i de flesta fall med ansträngningarna att bevara den biologiska mångfalden eller att återskapa akvatiska ekosystem där endast naturliga mekanismer strukturerar populationer och organismsamhällen. områden kan tjäna som referensområden i miljöarbetet. Det är emellertid Skr. 2001/02:173 inte endast miljön som gynnas av fredningsområden, utan även fisket. Arbetet med att skapa sådana helt skyddade områden bör påbörjas om- gående som det löpande arbetet med selektivt skydd fortsätter. Valet av skyddsform bör avgöras från fall till fall efter det slag av dialoger som framhålls i avsnitt 3.1. När det gäller fisket är denna sektors regelverk tillämpligt. Om det finns anledning att möta också andra hotbilder ger bredare möjligheter än fiskets regelverk. 3.13Kunskapsuppbyggnad och folkbildning avgörande för en bra natur- och kulturmiljövård Fortsatt forskning och kunskapsuppbyggnad inom naturvårds- och bevarandebiologin är en förutsättning för långsiktig framgång i naturvårdsarbetet. Naturvetenskaplig forskning behöver komplet- teras och integreras med samhällsvetenskaplig forskning. Männi- skor som nyttjar forskningsresultaten bör få bättre delaktighet i forskningen. Inventeringar och insamling av data om bevarandestatus och miljötillståndet spelar en avgörande roll i naturvårdsarbetet. I utbildningen på universitet och högskolor bör natur- och kultur- miljövårdsrelaterade ämnen integreras i syfte att uppnå en helhets- syn på landskapsbilden. Kunskapsspridning och information är väsentligt för att natur- vårdsarbetet skall vara framgångsrikt. De som tar fram och besitter kunskap som har betydelse för naturvårdsarbetet bör se till att denna görs tillgänglig och sprids till de som nyttjar kunskapen. Kunskapsuppbyggnaden inom miljöövervakningen när det gäller tillståndet för biologisk mångfald behöver förstärkas. Indikatorer för uppföljning av biologisk mångfald och andra naturvårdsaspek- ter bör utvecklas. Sektorerna har ett ansvar för den kunskapsuppbyggnad och kun- skapsspridning som krävs för att sektorn skall klara av att genom- föra de åtgärder som erfordras inom sektorn för att nå fastlagda delmål och miljökvalitetsmål. Forskning kring friluftsliv bör stärkas genom att ett kompetens- nätverk för friluftsforskning etableras. Förståelse och insikt kring natur och naturvärden, och hur dessa kopplar till hållbar utveckling, utgör en grund för hela naturvårds- arbetet. Det formella utbildningssystemet är viktigt för grundlägg- ande kunskaper, liksom det fria folkbildningsarbetet, dvs. studie- förbund, folkhögskolor och andra organisationer. Förskola, grund- och gymnasieskola har en angelägen uppgift i att lägga grunden till kunskap om och upplevelser av naturen. handlar både om kunskapsförmedling och att ge eleverna förutsätt- ningar för naturupplevelser och friluftsliv. Fortsatt forskning och kunskapsuppbyggnad en grund för den framtida naturvården Fortsatt kunskapsuppbyggnad har en avgörande betydelse för om natur- vården långsiktigt skall nå framgång och nå fastställda delmål och miljö- De närmaste årens kunskapsuppbyggnad och kunskapssam- manställning bör därför ta utgångspunkt i de kunskapsbehov som finns för att dessa mål skall kunna uppnås. Kunskapsuppbyggnad bör i detta sammanhang ges en vid innebörd. Det finns behov av en gedigen kun- skap om naturen och de problem och hotbilder som finns. det sällan som lösningar på genomförandet hur vi når målen till- handahålls av naturvetenskapen. Erfarenheten visar att det inte är så enkelt som att bara för att vi har kunskapen så har vi löst problemet. Naturvårdens långsiktiga framgång bestäms i hög grad av vilken accep- tans och engagemang som olika grupper och intressen har i och för natur- Det handlar om gemensamma lärande- och beslutspro- cesser, vilja till att förändra den verklighet människor lever i och om hur kunskap kan omsättas i konkret handling. tions- och beteendevetenskaperna mycket att bidra med. Det bör därför ske en parallell kunskapsuppbyggnad inom olika delar Myndigheter och andra intressenter i naturvården bör bättre uppmärksamma och utveckla kunskap om hur förändringspro- cesser kan och bör drivas. Ett sätt att öka kunskapen inom detta fält är gemensamt lärande i konkreta projekt och dialoger där olika intressenter och aktörer bidrar med kunskap och erfarenheter. På den naturvetenskapliga sidan inkluderar kunskapsuppbyggnad in- venteringar, insamling av information om miljötillståndet som exem- pelvis status hos populationer, inklusive rödlistning. lägen uppgift är kunskapsuppbyggnad som underlättar att uppnå fast- lagda miljökvalitets- och delmål. En annan uppgift är uppföljning och utvärdering som kan verifiera att vi verkligen har nått de mål som är Forskningen behöver ställa frågor om konkreta målparametrar, utformning av kostnadseffektiva styrmedel och åtgärder samt inte minst utvärdering av resultaten. Medför exempelvis fastlagda delmål att vi verkligen når miljökvalitetsmålet inom stipulerad tid? sultatet att de fem grundläggande värdena som utgör utgångspunkt för Det behövs kunskap för att kunna vidta rätt Mycket värdefulla insatser har gjorts och görs från olika universitet och högskolor, (), ArtDatabanken, (Mistra), från olika myndigheter som exempelvis för miljö, areella näringar och samhälls- byggnad (Formas), (), laboratorier m.fl. Naturvårdsrelaterad forskning och forsk- ning om biologisk mångfald har fått stärkta resurser bl.a. genom rege- ringens forskningspropositioner Forskning för framtiden en ny orga- nisation för forskningsfinansiering (prop. 1999/2000:81, bet. 1999/2000:UbU17, rskr. 1999/2000:257) och Forskning och förnyelse (prop. 2000/01:3, bet. 2000/01:UbU06, rskr. 2000/01:98). Bildandet av det nya forskningsrådet Formas har bidragit till att stärka denna forsk- ning. Regeringen har i budgetpropositionen för (prop. 2001/02:1) anslagit ytterligare medel till Formas och , för forskning om biologisk mångfald och forskning till stöd för en ekologiskt hållbar utveckling. Naturvårdsproblem och hinder för att uppnå fastställda miljömål har ofta sin grund i hur vi använder mark och vatten, hur vi utnyttjar bio- logiska resurser etc. Det finns ofta kopplingar till hur biologiska resurser, biologisk mångfald och ekosystemtjänster värderas eller inte värderas inom ramen för rådande system och traditioner. Det finns ett behov av att förstärka integreringen av socio-ekonomiska aspekter inom naturvårds- relaterad forskning. Andra nyckelord för framtida forskning är ämnes- övergripande respektive kunskapsintegration. Exempel på frågeställ- ningar kan vara: Hur kan olika naturvårdsproblem lösas genom förbätt- rade förebyggande åtgärder; hur kan nyttjanderegimer som säkerställer ett hållbart nyttjande utvecklas och etableras? Ett annat exempel är det område som redovisats i avsnitt 3.6, nämligen hur naturvård och regional utveckling ömsesidigt kan bidra till en hållbar utveckling. Den helhets- syn mellan naturvård och kulturmiljövård som framhålls i avsnitt 3.7 bör även omfatta kunskapsuppbyggnaden och spridningen. När kunskap om vår svenska natur tas fram bör människans påverkan och samspel med naturen finnas med i bilden, t.ex. element som markanvändningshistoria och traditionellt brukande. Genom forskningsprogram Naturvårdskedjan län- kas ihop fokuseras ett angeläget område; nämligen hur naturvårdens mål, styrmedel, åtgärder och utvärdering bör hänga ihop. Det är också ett exempel på den tvärvetenskapliga ansats som är nödvändig för att vi skall få fram den kunskap som behövs för att miljökvalitets- och delmål ska kunna uppnås. Ökad effektivitet i miljöpolitiken (AGREE), finansi- erat av , är exempel på ett samhällsvetenskapligt pro- gram som granskar förutsättningarna att genomföra den svenska miljö- politiken, och särskilt myndigheternas roll. Detta har hög relevans även för naturvården. Även Mistra finansierar forskningsprogram som är rele- vanta för naturvården, t.ex. HagmarksMistra som försöker utveckla sköt- selmetoder för ängs- och hagmarker som både kan bevara biologisk mångfald och som är företagsekonomiskt lönsamma. Ett exempel på marin forskning är nya program MARBIPP, biodiversitet mönster och processer. Som redan framhållits i avsnitten 3.10 och 3.11 bör begreppet gynn- sam bevarandestatus ha en målstyrande roll i det fortsatta naturvårds- arbetet, såväl när det gäller bevarande av arter som naturtyper. Det finns behov att sammanställa och ta fram ny kunskap rörande tillämpningen av detta begrepp. Detta innefattar ett beaktande av de genetiska aspekterna hos olika bestånd av arter. Här finns en stor utmaning för såväl veten- skapssamhället, i samarbete med naturvårdsmyndigheterna, att ta fram ny kunskap. Eftersom begreppet numera är infört i regelverket kommer det med stor sannolikhet att få stor betydelse framöver, exempelvis när man tar fram åtgärdsprogram, vid miljökonsekvensbeskrivningar och pröv- Skr. 2001/02:173 ningar och inte minst vid uppföljning och utvärdering av måluppfyllelse. En annan generell uppgift för forskningen är att ta fram vetenskapligt förankrad kunskap som underlag för mål på medellång och lång sikt i det internationella naturvårdssamarbetet, inklusive konventioner och EU-samarbete. När det gäller internationella förhandlingar kring begränsning av föroreningar kan konstateras att har haft en framgångsrik strategi i detta avseende. Forskning och kunskap har lång- siktigt byggts upp och har på ett vederhäftigt sätt styrkt ambitioner och ståndpunkter i förhandlingsarbetet, vilket i sin tur lett till framgång. Det gäller inte minst protokoll inom ramen för konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar samt den nya kon- ventionen om långlivade organiska föreningar. Det finns skäl för natur- vården att överväga liknande långsiktiga strategier för uppbyggnad av förhandlingsunderlag. Inventeringar och information om bevarandestatus är också kunskapsuppbyggnad Inventeringar spelar en avgörande roll i naturvårdsarbetet. Om vi inte har bred kunskap om natur- och kulturmiljöerna i blir det mycket svårt att prioritera insatserna rätt. () konstaterar i rapporten värdefull natur (RRV 1998:62) att nationella inven- teringar med enhetlig metodik och kriterier för bedömning av naturvärde m.m. har varit en stark drivkraft i processen att bevara skogar och myrar. Även det omvända förhållandet råder. För naturtyper eller geografiska områden där det saknas inventeringar saknas även den viktigaste grunden för att göra prioriteringar och ta fram väl övervägda bevarandeprogram. Våtmarksinventeringen är ett bra exempel på en från nationell nivå samordnad inventering som har gett ett bra underlag för en bevarande- plan Myrskyddsplanen. Nyckelbiotopinventeringen och sumpskogs- inventeringen som skogsvårdsorganisationen genomförde under 1990- talet är andra exempel på riksomfattande inventeringar som betyder mycket för det fortsatta bevarandearbetet. Den nya ängs och betesmarksinventering som fått i uppdrag att genomföra kommer att ge ny, uppdaterad kunskap om be- varandevärden i ängar och betesmarker. När det gäller inventeringar i vattenmiljöer sjöar och vattendrag respektive kust och hav kan kon- stateras att underlaget på ett avgörande sätt är sämre. Ett viktigt element för att förstärka naturvården i vattenmiljöerna är därför genomförandet av en nationell inventering (se avsnitt 3.12). Uppdraget till ArtDatabanken att genomföra Svenska artprojektet är ett viktigt led i en långsiktig kunskapsuppbyggnad. Uppdraget innefattar att ta fram ett referensverk, Nationalnyckeln till flora och fauna, som tillsammans med nya vetenskapliga publikationer skall beskriva alla landets ca 50 000 arter av flercelliga växter, svampar och djur. Detta utgör en stor satsning såväl finansiellt som vetenskapligt. Projektet beräknas ta att genomföra och resultatet kommer för lång framtid utgöra en solid grund för biologisk forskning och naturvård. Bedömning av bevarandestatus och rödlistning av ännu ej bedömda organismgrupper är en annan viktig kategori inom naturvårdens kun- Skr. 2001/02:173 skapsuppbyggnad (se avsnitt 3.11). Vid alla inventeringar måste det initialt budgeteras för resurser för att sprida information tillbaks till olika intressegrupper (se vidare avsnitt 3.1 om vikten av god information i samband med dialoger). Ideella organisationers arbete och olika projekt visar att det finns ett stort intresse bland naturkunniga människor runt om i landet att bidra till kunskapsuppbyggnad som rör vår natur. Ett framgångsrikt exempel är fågelrapporteringssystemet via webbplatsen Svalan (). hade denna webbplats över 100 000 besök. är 2 500 rapportörer anslutna och dessa har , helt ideellt, rapporterat ca 380 000 observationer. Den här typen av rapporteringssystem ligger väl i tiden och bör bidra på ett substantiellt sätt till kunskapsuppbyggnaden. Exemplet Svalan visar på vilka möjligheter det finns att med hjälp av Internet samla in, sammanställa och distribuera kunskap och information. Naturvården bör pröva att fortsätta att utveckla kunskapsinsamling via Internet och med hjälp intresserade och kunniga medborgare. Detta gäller i synnerhet kunskap om förekomst av arter och bevarandestatus hos olika arter och områden. Integrering natur kultur även vid kunskapsuppbyggnaden Denna skrivelse lyfter fram vikten av en helhetssyn på landskapet. Både natur och kultur är närvarande i samma landskap. bör en sådan helhetssyn vara förhärskande hos alla de som på olika sätt bidrar till att bygga upp, förvalta och sprida kunskap om kulturmiljö- och naturvärden. Universitet och högskolor har en nyckelroll i detta samman- hang. En förbättrad integrering mellan naturvårds- och kulturmiljövårds- relaterad kunskapsinsamling liksom undervisning bör därför komma till stånd. Exempelvis saknas det ännu kunskap om vilka naturtyper i skogen som är hävdberoende, dvs. består av ett biologiskt kulturarv. En kun- skapsuppbyggnad om det biologiska kulturarvet i skogen är därför ange- lägen. Spridning av kunskap och information är av avgörande betydelse Som framhållits i denna skrivelse har spridning av kunskap och information en avgörande betydelse för naturvårdens långsiktiga framgång. Alla aktörer som tar fram och har lagrat kunskap som har betydelse för naturvårdsarbetet bör se till att denna görs tillgänglig och sprids till rätta avnämare. Största möjliga öppenhet, lättillgänglighet och aktiv spridning av kunskap bör genomsyra alla aktörers agerande. Frågor som rör åtkomst till data bör lösas av berörda aktörer. Det svenska bidraget till den s.k. Clearing House-mekanismen, inom ramen för kon- ventionen om biologisk mångfald, bör ha en samordningsroll liksom andra aktörer som exempelvis SLU Miljödata, och ArtDatabanken. Internet kan erbjuda goda möjligheter till lösningar när det gäller att ordna bra tillgänglighet till data och informa- Det finns ett särskilt behov av att göra kunskap tillgänglig regionalt och lokalt och att öka kunskapen hos lokala intressenter och aktörer. många fall görs detta bäst integrerat i olika sektorers verksamhet (se vidare nedan). Erfarenhetsöverföring är också ett sätt att sprida kunskap. Denna bör förbättras inom och mellan såväl olika myndigheter som som syftar till ett lönsamt hållbart skogs- Mer än var tredje skogsägare har deltagit, och ca 120 000 skogs- ägare och övriga inom skogsbruket har deltagit i en kurs eller i en studie- Information om natur och naturvård har en grundläggande roll när det gäller att sprida kunskap och insikt. Här har alla aktörer inom natur- vården ett gemensamt ansvar att på ett lättbegripligt och enkelt sätt informera om olika aktiviteter och möjligheter som naturvården erbjuder. har flera större informationsinsatser bedrivits från den statliga naturvården, exempelvis Markernas mångfald som samordnats av Information har även framöver en mycket viktig roll att spela, inte minst när det gäller att etablera dialoger mellan myndigheter och olika lokala aktörer och intressenter. Baskartering av skyddade områden Det är av avgörande vikt att veta vad vi har i de skyddade områdena i form av naturtyper och arter innan man går vidare med urval av områden. Detta behov har beskrivits i avsnitt 3.10 om områdesskydd. verksamhet bör ses som en slags kunskapsuppbyggnad. Förstärkning av kunskap om tillståndet för biologisk mångfald Biologisk mångfald kan sägas vara ett begrepp för den samlade varia- tionen i naturmiljön. Det är stor utmaning att på ett kostnadseffektivt sätt Det är i praktiken omöjligt och inte heller nödvändigt att följa tillståndet för alla delar av mångfalden. uppbyggnaden inom miljöövervakningen när det gäller tillståndet för biologisk mångfald förstärkas. Ett system av indikatorer för uppföljning av biologisk mångfald och andra naturvårdsaspekter behöver utvecklas, testas och verifieras vad visar egentligen indikatorerna?. Kunskapsuppbyggnad och -spridning inom sektorerna En stor andel av de åtgärder som krävs för att fastlagda delmål och miljökvalitetsmål skall uppnås ligger på olika sektorer, såväl sektorsmyn- digheter och näringar och branscher. För att dessa mål skall kunna nås behövs i regel kunskap. I många fall behöver ny kunskap tas fram, inte minst för att sektorn ska klara av att genomföra de åtgärder som er- Detta gäller en rad sektorer; beträffande mål som har beröring med naturvårdspolitiken främst sektorer inom de areella näringarna men även transporter, turism och energi. Sektorerna har därför ett ansvar för att den kunskapsuppbyggnad och kunskapsspridning som krävs inom sektorn kommer till stånd. Detta bör ske i nära samarbete med såväl forskare som lärare på i första hand högskolenivån. Forskning kring friluftsliv är angelägen om vi ska få bättre kunskap om friluftslivets förutsättningar, människors önskemål, betydelse för folk- hälsan och om hur en bra planering för friluftsliv ser ut. Friluftsforsk- ningen är till sin karaktär mångvetenskaplig. Den berör flera vetenskaps- discipliner, t.ex. kulturgeografi, historia och turism- och fritidsforskning. Även om det finns exempel på en hel del intressant forskning kring friluftsliv så har detta forskningsfält generellt sett varit svagt represen- terat i . Medel som beviljats från i huvudsak gått till områden som rör tävlingsidrotten, medicinsk idrotts- forskning och till idrottsskadeforskning. En bakgrund till detta är för- modligen att friluftslivet i egenskap av brett allmänintresse inte i samma utsträckning som tävlingsidrotten har starka påtryckargrupper. Frilufts- forskningen har dock ibland lyckats med att få anslag från andra forsk- ningsfinansiärer. Forskning kring friluftsliv bör stimuleras, framför allt mot bakgrund av friluftslivets betydelse för folkhälsa, livskvalitet, naturmedvetenhet och miljöengagemang. Ett kompetensnätverk förankrat i berörda akademiska miljöer skulle kunna inrättas i syfte att, med flexibilitet och begränsade kostnader, främja friluftsforskningen och utbytet inom denna. Ett förslag om ett sådant nätverk lämnades i promemorian Statens stöd till friluftsliv och främjandeorganisationer (Ds 1999:78). Huvudmannaskapet för nät- verket skulle kunna ligga på lämplig högskola eller universitet. FRISAM, friluftslivets samarbetsorganisation, bör som avnämare kunna ha en viktig roll i detta nätverk. Uppgifter för nätverket skulle kunna omfatta kunskapsförvaltning, initiering av forskning samt kunskapsspridning. Nätverket skulle kunna ha en viktig roll i att bidra till att den kunskap som kommer fram verkligen tillämpas, framför allt i kommunerna. 3.13.2 Utbildning och folkbildning Samsyn och integrering mellan natur och kultur Om naturvården skall lyckas att etablera ett aktivt arbetssätt krävs pro- blemlösare och kompetens att förebygga problemen. Det behövs både natur- och kulturvetare som kan vara med aktivt i olika planerings- processer och som kan arbeta och omsätta sin kunskap inom olika sek- torer. Kunskap och kompetens måste kunna omsättas i beslutsunderlag inom planering, inom areella näringar och vid konsekvensbedömningar. Den integrering av natur- och kulturmiljövård som lyfts fram i denna skrivelse bör även genomsyra utbildningen på olika nivåer. Utbildnings- sektorn har en nyckelroll när det gäller att bryta den på många sätt konstlade uppdelningen i natur och kultur. Detta är en stor utmaning för framför allt universitet och högskolor.