prop · GP03181 · 2002-05-07 00:00:00 — Mindre förseningar som är att betrakta som ursäktliga bör kunna tålas. Den nya skadeståndsparagrafen bör lämpligen utformas i konsekvens med regeln i 3 kap. 7 § och den nya handlingsregeln i 3 kap. 7 a §, varför begreppet onödig försening bör användas även i den nya skadeståndsbestämmelsen. När det gäller utformningen av skadeståndsbestämmelsen har ansett att den skadeståndsberättigade kretsen av personer bör anges i paragrafen, lämpligen på samma sätt som i direktivet. Regeringen instämmer, och paragrafen bör därför utformas i enlighet med detta. har vidare föreslagit att paragrafen för överskådlighetens skull bör införas i 10 kap. VlfL. I det avseendet delar dock inte regeringen uppfattning. Lagens 10 kap. behandlar endast straffrättsliga och straffprocessuella frågor, medan t.ex. bestämmelser om vite finns i anslutning till den eller de materiella bestämmelser vartill vitesbestämmelsen hör (se 3 kap. 11 § och 7 kap. 8 §). Regeringen anser därför att även den aktuella skadeståndsparagrafen bör införas i anslutning till de materiella bestämmelserna om mottagning av avfall i 3 kap. VlfL. När det gäller mål om skadestånd gäller vad som är föreskrivet i om rättegången i tvistemål. För den aktuella bestämmelsen om skadestånd bör lämpligen tillskapas en ny paragraf, 3 kap. 7 b § VlfL. 5.2Kvarhållande av fartyg som inte lämnat avfall Regeringens förslag: Om ett fartyg närmast kommer från en annan hamn inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och där inte har lämnat sitt avfall på föreskrivet sätt, skall fartyget förbjudas att lämna den svenska hamnen till dess att en kontroll har gjorts av hur fartyget har efterlevt de bestämmelser som genomför och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och Innan fartyget tillåts att avgå skall även eventuella kostnader för tillsynsförrättningen ha betalats, eller säkerhet för kostnaderna ha ställts. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Hamnar anser att bestämmelsen om kvarhållande bör kompletteras med en bestämmelse om att hamnen har rätt att debitera merkostnader som uppstår på grund av att fartyget inte har fullgjort sin skyldighet att lämna avfall i föregående hamn. framhåller att bestämmelsen skall ställas mot de möjligheter till undantag från den obligatoriska avfallslämningen som Skälen för regeringens förslag: I 7 kap. lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, , finns bestämmelser som gör det möjligt för att förbjuda ett fartyg att avgå från en Det gäller t.ex. om fartyget har väsentliga brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drift (4 §), om det kan befaras att olja kommer att släppas ut från fartyget och skada svenska intressen i avsevärd mån (5 §), eller om fartyget inte har fullgjort föreskriven försäkringsskyldighet (6 §). har numera enligt 7 kap. 6 b § VlfL även möjlighet att förbjuda ett fartyg att avgå från en svensk hamn om fartyget inte har fullgjort vad som föreskrivs med stöd av 3 kap. 8 § 1 VlfL, dvs. skyldighet att lämna avfall. Regeringen har i 3 kap. 12 § förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg, , meddelat en bestämmelse om obligatorisk avfallslämning, och där även bemyndigat att meddela närmare föreskrifter. Av mottagningsdirektivet framgår att om ett fartyg har lämnat en hamn utan att fullgöra sina skyldigheter i fråga om avfallslämning, skall den behöriga myndigheten i nästa anlöpshamn informeras om detta (artikel Fartyget skall därefter inte tillåtas att lämna nästa anlöpshamn förrän en mer ingående bedömning har gjorts av hur fartyget lever upp till direktivets bestämmelser. Det skall bl.a. kontrolleras att den avfallsanmälan som fartyget har gjort inför anlöpet är korrekt. kontroll, som bör utföras skyndsamt, är klar kan fartyget inte längre hållas kvar med stöd av den nu aktuella bestämmelsen. brister har uppdagats inträder de bestämmelser om t.ex. kvarhållande eller straffrättslig påföljd som då blir aktuella beroende på vilken brist det är fråga om (dvs. bestämmelser i 7 eller 10 kap. VlfL). Sjöfartens Arbetsgivareförbunds synpunkt om undantag från den obligatoriska avfallslämningen gäller att om ett fartyg som inte har lämnat sitt avfall är undantaget från denna skyldighet, har fartyget inte brustit i sina åligganden och den nu aktuella bestämmelsen blir således inte aktuell. Eftersom bestämmelsen i 7 kap. 6 b § VlfL gäller brister som hänför sig till bestämmelser som meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 1 VlfL, kan den bestämmelsen inte tillämpas om den tidigare hamnen inte är svensk. Bestämmelser om obligatorisk avfallslämning i övriga stater har ju inte meddelats med stöd av den svenska bestämmelsen. 7 kap. 6 b § bör därför kompletteras för att artikel 11.2.d i mottagningsdirektivet skall kunna anses genomförd. Av 7 kap. 8 § VlfL följer att ett beslut av aktuellt slag kan förenas med vite. har en ny paragraf införts i VlfL, 7 kap. 7 a §. Av denna följer att ett fartyg som har förbjudits att avgå från en svensk hamn skall tillåtas att avgå när rättelse har skett och kostnader för tillsynsförrättningen har betalats, alternativt att säkerhet har ställts för dessa kostnader. När ett fartyg hålls kvar av den anledning som har behandlats, dvs. för att en kontroll skall göras av hur fartyget har efterlevt mottagningsdirektivet, har fartyget inte möjlighet att vidta någon rättelse. Däremot bör det även i dessa fall åligga redaren eller fartygsägaren att betala kostnader för tillsynsförrättningen eller ställa säkerhet för dessa kostnader innan det tillåts att avgå. En ändring i detta avseende bör göras i 7 kap. 7 a § VlfL. Hamnar anser att det även bör införas en bestämmelse om att hamnen har rätt att debitera merkostnader som uppstår på grund av att fartyget inte har fullgjort sin skyldighet att lämna avfall i föregående hamn. Anledningen till att merkostnader uppstår är att mängden avfall blir större än vad hamnen har kunnat förutse i sin avfallsplan och tagit hänsyn till i sitt avgiftssystem. Förbundet anser att det är orimligt att en hamns enda möjlighet att kompensera sig för den oförutsedda kostnaden är att i generell form slå ut den på alla fartyg som anlöper hamnen. För det avfall som måste tas emot av en svensk hamn, men som egentligen skulle ha lämnats i föregående hamn gäller emellertid samma regler som för övrigt avfall. Artikel 8 i mottagningsdirektivet behandlar avgifter för fartygsgenererat avfall och anger bl.a. vilka kriterier som får ligga till grund för differentiering av avgifter. Att avfallet egentligen skulle ha lämnats i en tidigare hamn är inte ett sådant kriterium. Dessutom har genom Östersjöstrategin anslutit sig till det s.k. no-special-fee systemet, som innebär att någon särskild avgift för mottagning och hantering av avfall inte får tas ut. Avsikten är att kostnaderna skall täckas genom hamnavgifter, som dock inte får differentieras beroende på om avfall lämnas eller inte. Inte heller Östersjöstrategin ger utrymme för att debitera någon extra avgift för fartyg som inte fullgjort den obligatoriska avfallslämningen i föregående hamn. På grund av internationella åtaganden kan någon sådan bestämmelse som Hamnar efterfrågar således inte införas, utan hamnen är hänvisad till att fördela eventuella merkostnader som hamnen drabbas av på samtliga anlöpande fartyg. I detta sammanhang kan även nämnas ett påpekande från Sjöfartens Prop. 2001/02:181 om att den föreslagna lagtexten saknar referens till vad som anges i artikel 8.2.c i direktivet. Där anges att avgifterna får sättas ned om fartygets miljöledning, utförande, utrustning och drift är sådan attfartyget alstrar minskade mängder fartygsgenererat avfall. Detta täcks emellertid av det allmänna råd som finns intaget efter 3 kap. 2 § i föreskrifter och allmänna råd om mottagning av avfall från fartyg (SJÖFS 2001:12). Där anges att avgiftssystemet kan utformas för att stimulera användning av utrustning och tillämpning av miljöledningssystem som leder till en ur miljösynpunkt bättre hushållning med resurser och hantering av avfallet ombord på fartyget (t.ex. källsortering) samt för att underlätta avfallslämningen till mottagningsanordning. Hamnar anser även att en bestämmelse bör införas om att en hamn har rätt att debitera hamnavgift . Detta är en fråga som kräver ytterligare utredning innan regeringen kan ta ställning till behovet av lagstiftning. Det torde i vart fall inte föreligga något hinder mot att avtal träffas mellan hamnen och fartygsägaren eller redaren om att hamnavgift för det fall att fartyget skulle hållas kvar på grund av myndighets beslut får debiteras . Det kan tilläggas att det av 3 kap. 36 § sjölagen (1994:1009) framgår att sjöpanträtt gäller i fartyg till säkerhet för hamnavgifter. Övergång till fri omsättning Regeringens förslag: Avfall och lastrester som och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester skall vid avlämnande från fartyg övergå till fri omsättning, i tullhänseende betraktas som gemenskapsvaror. inte kräva någon summarisk deklaration för avfallet och lastresterna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. har gjorts såtillvida att det i tullagen upplyses om att mottagningsdirektivet i viss del införlivas i lagen. Remissinstanserna: har inget att erinra mot vad som sägs i promemorian eller mot föreslagna lagändringar. Verket framför dock att 1 kap. 2 § tullagen bör kompletteras på så sätt att det där anges att mottagningsdirektivet till viss del genomförs i lagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 12.2 i mottagningsdirektivet skall avlämning av fartygsgenererat avfall och lastrester betraktas som övergång till fri omsättning enligt artikel 79 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (tullkodexen). Vidare skall tullmyndigheten avstå från att kräva en summarisk deklaration, vilket artikel 45 i tullkodexen ger En övergång till fri omsättning innebär att icke-gemenskapsvaror ges tullstatus som gemenskapsvaror. Av artikel 4.7 i tullkodexen framgår att gemenskapsvaror i huvudsak är varor som framställts tullområde eller varor som importerats från tredje land och övergår till fri Prop. 2001/02:181 omsättning. Icke-gemenskapsvaror är andra varor än gemenskapsvaror (artikel 4.8). För att varor skall få övergå till fri omsättning krävs normalt att handelspolitiska åtgärder vidtas, att andra formaliteter för import av varor fullgörs och att lagenliga tullar debiteras. Regleringen i artikel 12.2 i mottagningsdirektivet innebär att redan själva avlämnandet av fartygsgenererat avfall och lastrester till en mottagningsanordning i hamn skall betraktas som övergång till fri omsättning. Varor som förs in i EG:s tullområde skall normalt omfattas av en summarisk deklaration. Enligt artikel 45 i tullkodexen får emellertid tullmyndigheterna under vissa förutsättningar avstå från att kräva en sådan. Som angetts ovan skall någon summarisk deklaration inte krävas vid avlämning av avfall från fartyg. För att införliva mottagningsdirektivet i denna del behöver en ändring göras i tullagen (2000:1281). Regeringen föreslår att detta sker genom att ett nytt stycke införs i 4 kap. 5 §. Såsom har påpekat ligger det i linje med tullagens utformning i övrigt att dess 1 kap. 2 § kompletteras med en upplysning om att artikel 12.2 i mottagningsdirektivet genomförs genom en bestämmelse i lagen. 6 Konsekvenser och ikraftträdande De bestämmelser som föreslås är sådana som krävs för att skall genomföra direktivet 2000/59/EG om mottagningsanordningar för fartygsgenererat avfall och lastrester. Syftet är att minska föroreningarna från fartyg, vilket skall uppnås genom att incitamenten att lämna iland avfall från fartyg ökar. Avfallslämningen skall kunna ske så smidigt som möjligt, vilket torde ligga i samtliga inblandades intresse. Det kan därför antas att en skadeståndstalan med stöd av föreslagna 3 kap. 7 b § lagen (1980:424) om åtgärder mot föroreningar från fartyg, , kommer att bli aktuell endast i enstaka fall. Den nya bestämmelsen om skadeståndsansvar förväntas därför inte medföra några ekonomiska eller andra konsekvenser av betydelse vare sig för ombordanställda, rederier, hamnar eller de allmänna domstolar som har att pröva en skadeståndstalan. I vad mån det kommer att bli aktuellt att kvarhålla fartyg med stöd av den föreslagna bestämmelsen i 7 kap. 6 b § VlfL är svårt att förutse. Under förutsättning att samtliga berörda stater följer sina internationella åtaganden och verkar för att den obligatoriska avfallslämningen fullgörs, bör kvarhållanden på denna grund inte behöva tillgripas annat än i mycket få undantagsfall. Bestämmelsen bör också göra att ett fartyg inser att det är värt den extra tid det tar att lämna avfall på ett korrekt sätt för att därigenom undvika risken att åläggas avgångsförbud i nästa hamn. Någon ökad arbetsbörda eller några ökade kostnader av betydelse torde därför inte heller denna bestämmelse medföra för , hamnar Rederier vars fartyg inte följer gällande bestämmelser Prop. 2001/02:181 drabbas naturligtvis av kostnader om fartyget kvarhålls. är dock att i vart fall svenska rederiers fartyg följer de regler som gäller. Den föreslagna ändringen i tullagen (2000:1281) om att avfall från fartyg skall betraktas som övergång till fri omsättning och att skall avstå från att kräva en summarisk deklaration utgör ett led i förenklingen av avfallshanteringen. Någon skillnad torde ändringen emellertid inte innebära i praktiken för svenska myndigheters eller rederiers vidkommande, eftersom några tullformaliteter inte tidigare synes ha förekommit vid avlämnande av avfall från fartyg. Sammanfattningsvis kan således konstateras att de nu föreslagna bestämmelserna under förutsättning att redan nu gällande regler följs inte medför några kostnader, ökad resursbelastning eller andra konsekvenser för småföretagare eller andra företagare, och inte heller för myndigheter eller domstolar. Om målet med mottagningsdirektivet som alltså huvudsakligen är genomfört i det svenska regelverket uppnås, innebär det att utsläppen av skadliga ämnen från fartyg minskar i såväl svenska vatten som en stor del av övriga europeiska vatten. Detta skall åstadkommas genom att utsläppen från fartygen minskar bl.a. genom att avfallslämningen effektiviseras och blir obligatorisk. Bestämmelserna bör därmed bidra till att våra hav och andra vattendrag kommer i balans och att vi får en levande kust och skärgård. Av artikel 16 i mottagningsdirektivet framgår att medlemsstaterna före skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Regeringen föreslår därför att datum för ikraftträdande av aktuella lagar bestäms till . har påpekat att det i artikel 16 i mottagningsdirektivet anges att genomförandet såvitt avser toalettavfall skall skjutas upp efter det att bilaga IV till Marpol 73/78 har trätt i kraft. De lagändringar som föreslås i denna lagrådsremiss har dock inte sådant materiellt innehåll att de berörs av detta. I vad mån olika typer av avfall skall lämnas iland, föranmälas osv. 7.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Mottagning av avfall från fartyg Paragrafen, som är ny, innebär att befälhavaren påförs en skyldighet att agera på sådant sätt att avfallet från fartyget kan lämnas iland utan att onödig försening uppstår. I den mån fartygets maskineri med tillhörande anordningar berörs åligger denna skyldighet maskinchefen, som t.ex. skall se till att tillräcklig kraft finns för att driva de pumpar som behövs, att tankarna är förberedda på ett sådant sätt att avfallet kan lämnas samt att nödvändiga kopplingar är gjorda och fungerar. Handlingsregeln införs med anledning av den nya bestämmelsen om skadestånd i 7 b §, som innebär att såväl de ansvariga i land som ombord på fartyget kan drabbas av skadeståndsskyldighet. Regler för ansvariga i land finns i 7 §. Paragrafen reglerar skadeståndsansvaret för den som ansvarar för en mottagningsanordning i land och även för den som ombord på fartyget ansvarar för att avfallslämningen fungerar. Dessa kan bli skyldiga att ersätta eventuell skada som uppstår på grund av en onödig försening i samband med avlämning eller mottagning av avfall från fartyg. För att ersättningsskyldighet skall bli aktuell krävs att förseningen orsakats uppsåtligen eller av oaktsamhet. Skadeståndet kan jämkas efter vad som är skäligt. Av 7 kap. 1 § sjölagen (1994:1009) följer att redaren är ansvarig för en skada som befälhavaren eller besättningsmedlem orsakar genom fel eller försummelse i tjänsten, men att redaren har rätt till återbetalning av den som vållat skadan. I fråga om ansvar för en skadevållare som är arbetstagare gäller 4 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Paragrafen behandlas närmare i avsnitt 5.1. Särskilda åtgärder mot förorening Ett nytt andra stycke införs om en skyldighet för (se 6 kap. 15 § förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg) att hålla kvar ett fartyg som i föregående hamn inte har fullgjort den obligatoriska avfallslämningen. En förutsättning är att denna hamn är belägen inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), eftersom och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester Dessutom krävs förstås att får Prop. 2001/02:181 kännedom om förhållandet genom att information lämnas till verket. När på denna grund har förbjudit ett fartyg att avgå från en hamn skall en kontroll göras av hur fartyget har efterlevt de bestämmelser som genomför mottagningsdirektivet. Kontrollen bör göras skyndsamt och därefter kan fartyget inte längre hållas kvar med stöd av den nu aktuella bestämmelsen. Om brister har uppdagats inträder i stället de bestämmelser om t.ex. kvarhållande eller straffrättslig påföljd som då blir aktuella beroende på vilken eller vilka brister det är fråga om. Eftersom ett andra stycke har införts i 6 b § och den brist som där läggs till grund för ett kvarhållande inte kan bli föremål för rättelse, förtydligas i första meningen 7 § att denna endast avser första stycket i 6 b §. Beträffande ändringen i första meningen, se vad som anges ovan under 7 §. Liksom vad som gäller för fartyg som förbjudits av avgå av andra anledningar, skall dock även ett beslut om att ett fartyg skall hållas kvar med stöd av 6 b § andra stycket gälla till dess att kostnaderna för tillsynsförrättningen har betalats eller säkerhet ställts för dessa. 7.2Förslaget till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Paragrafen kompletteras med en upplysning om att en bestämmelse i och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester införlivas i lagen. I ett nytt stycke införs en bestämmelse om att avlämning från fartyg av fartygsgenererat avfall och lastrester skall betraktas som övergång till fri omsättning, dvs. avfallet skall i tullhänseende behandlas som gemenskapsvaror. skall vidare avstå från att kräva en s.k. summarisk deklaration, som normalt skall upprättas när varor förs in i EG:s tullområde. Det följer av artikel 45 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen att tullmyndigheterna under vissa förutsättningar får avstå från att kräva en summarisk deklaration. Promemoria om Europaparlamentetets och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar I hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester Promemoria om genomförande av och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester Promemorian innehåller förslag till lagändringar som är föranledda av och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (mottagningsdirektivet). Det är fråga om ändringar dels i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfL), dels i tullagen (2000:1281). I VlfL föreslås en bestämmelse om rätt till skadestånd för den som drabbas av onödig försening i samband med avlämnande eller mottagande av avfall från fartyg. Dessutom föreslås en bestämmelse om förbud för fartyg att lämna en hamn om den obligatoriska avfallslämningen inte har fullgjorts i den tidigare anlöpta hamnen. Avfall som lämnas från fartyg i enlighet med bestämmelserna i mottagningsdirektivet skall i tullhänseende betraktas som gemenskapsvara, dvs. övergå till fri omsättning, och någon summarisk deklaration skall inte krävas. En reglering av detta föreslås i tullagen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg dels att 3 kap. 7 § och 7 kap. 6 b, 7 och 7 a §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 7 a §, av följande Den som svarar för sådana Den som svarar för sådana i 13 §§ skall se till att dessa är i 13 §§ skall se till att dessa är placerade och utformade så att de placerade och utformade så att de fartyg som använder anordningarna fartyg som använder anordningarna som regeringen utser får meddela som regeringen utser får meddela utformning och drift av sådana utformning och drift av sådana anordningar som avses i 13 §§. anordningar som avses i 13 §§. fartyget vidta de åtgärder som krävs för att avfall skall kunna lämnas utan att onödig försening uppstår. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet i strid med 7 § orsakar en onödig försening i samband med avlämnande eller mottagande av avfall från fartyg skall ersätta den skada som förseningen orsakar. Har beträffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som föreskrivs med stöd av 3 kap. 8 § 1 om skyldighet att lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning, får Senaste lydelse enligt prop. 2000/01:139, bet. 2001/02:MJU4, rskr. 2001/02:81. Senaste lydelse enligt prop. 2000/01:139, bet. 2001/02:MJU4, rskr. 2001/02:81. eller annan myndighet som regeringen utser förbjuda fartyget att avgå från en svensk hamn. Detsamma gäller om den myndighet som regeringen har utsett med stöd av 6 kap. 5 a § första stycket har informerats om att ett fartyg har lämnat närmast föregående hamn, om denna finns inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), utan att den skyldighet att lämna avfall som där gäller har fullgjorts. Fartyget skall i sådant fall inte tillåtas att lämna hamnen förrän en kontroll har gjorts av hur fartyget har efterlevt de bestämmelser som genomfört och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. Beslut enligt 4, 5, 6 a eller 6 b § Beslut enligt 4, 5 eller 6 a § eller om förbud skall innehålla uppgift 6 b § första stycket om förbud skall om de åtgärder som skall vidtas för innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. enligt 4 eller 5 § skall innehålla om föreläggande enligt 4 eller 5 § uppgift om den tid inom vilken skall innehålla uppgift om den tid åtgärderna skall vara vidtagna. inom vilken åtgärderna skall vara Ett förbud mot ett fartygs avgång Ett förbud mot ett fartygs avgång som meddelats enligt 4 6 §§ skall som meddelats enligt 4 6 §§ eller gälla till dess rättelse har skett och 6 b § första stycket skall gälla till betalning har erlagts eller säkerhet dess rättelse har skett. ställts för de kostnader för förbud, liksom ett förbud som meddelats enligt 6 b § andra stycket, denna lag eller enligt föreskrifter skall även gälla till dess betalning som har meddelats med stöd av har erlagts eller säkerhet ställts för lagen skall betalas av redaren eller denna lag eller enligt föreskrifter 9 Senaste lydelse enligt prop. 2000/01:139, bet. 2001/02:MJU4, rskr. 2001/02:81. 10 Senaste lydelse 2001:876. lagen skall betalas av redaren eller fartygsägaren. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i tullagen Härigenom föreskrivs att 4 kap. 5 § tullagen (2000:1281) skall ha