prop · GP03107 · 2002-03-13 00:00:00 — Anser domstolen att det finns fördelar med att byta taleform bör rätten inom ramen för sin processledande roll kunna uppmärksamma parterna på detta. Däremot bör domstolen inte självmant (ex officio) ha möjlighet att besluta att en individuell talan fortsättningsvis skall handläggas som en grupptalan. 2001/02:107 Ingen skall behöva processa som kärande i en grupprättegång mot sin Regeringens förslag: En grupptalan får tas upp till prövning i sak om vissa processförutsättningar är uppfyllda. att grupptalan rör gemensamma tvistefrågor, att målet inte framstår som ohanterligt på grund av individuella omständigheter, att grupptalan är det bästa tillgängliga processalternativet, att det finns en lämpligt bestämd grupp samt att käranden är lämplig som företrädare för gruppen. Utredningens och promemorians förslag överensstämmer i sak väsentligen med regeringens. Remissinstanserna: Ett flertal av de remissinstanser som yttrat sig i denna del har framställt önskemål om att processförutsättningarna skall ges ett klarare och mer detaljerat innehåll. Detta gäller bl.a. , , , Handels- högskolan i , , och . , å sin sida, anser att det är att föredra att ha allmänt hållna regler än detaljstyrning i detta avseende. Andra remissinstanser, såsom JO, , Hovrätten över och och har framhållit att den föreslagna regleringen ställer stora krav på den enskilda domarens kompetens och omdöme. Juridiska fakultetsstyrelsen vid menar att det knappast kan vara en oöverstiglig eller alltför främmande uppgift för domstolen att göra de bedömningar som en grupprättegång kan kräva. I fråga om prövningen av kärandens lämplighet att företräda gruppen har anfört att det inte är invändningsfritt att ställa krav på särskilda kvalifikationer på en part. Enligt tingsrätten bör också övervägas att kräva säkerhet från käranden till förmån för svarandens rättegångskostnader. Samma åsikt har framförts av , , och Föreningen . Skälen för regeringens förslag En grupprättegång är inte avsedd att ersätta den individuella tvåparts- rättegången, i de fall denna fungerar på ett effektivt och funktionsenligt sätt. Den representativa processen skall utnyttjas när behovet av rättsliga handlingsalternativ inte tillgodoses inom ramen för den nuvarande processordningen eller då en grupptalan kan förväntas leda till påtagliga processekonomiska vinster. För att säkerställa att dessa ändamål uppnås måste det ställas upp särskilda rekvisit för när en grupptalan skall vara tillåten. En grupprättegång utmärks typiskt sett av att den rör någon för gruppen gemensam tvistefråga. Som en processförutsättning bör därför gälla att det finns omständigheter som förenar gruppmedlemmarna och som är lämpade för en samtidig rättslig prövning. Grupptalan förutsätter speciella förfaranderegler. Det kan inte bortses från att dessa i undantagssituationer medför att en grupprättegång i det enskilda fallet blir så otymplig och ohanterbar att den rimligen inte bör tillåtas, även om den framstår som det bästa processalternativet. Förhål- landen hänförliga till individuella tvistefrågor kan göra en grupptalan ohanterlig. Det bör därför finnas ett särskilt processhinder, som gör det möjligt för domstolen att visa en sådan talan från sig. Syftet med att införa regler om grupptalan är att därigenom förbättra det processuella rättsskyddet när det finns gruppanspråk. Grupptalan skall fylla brister i det rådande processuella regelsystemet. För att uppnå dessa effekter krävs att grupprättegången utformas på ett sätt som i flera avseenden skiljer sig från den sedvanliga processen. Det särskilda förfarandet medför att en grupprättegång ibland kommer att kräva en större arbetsinsats från domstolens sida än en individuell talan. En sådan rättegång kan också i vissa fall bli mer tids- och kostnadskrävande för gruppens motpart än andra processformer. Grupprättegångar bör mot denna bakgrund förbehållas situationer där det finns ett verkligt behov av en ny taleform. Grupptalan skall vara tillåten endast om man når ett bättre rättsskydd eller samma rättsskydd, men till en lägre kostnad och mindre besvär, än gällande taleformer tillhandahåller. En särskild processförutsättning bör därför utformas med inriktning på att en grupp- rättegång framstår som ett i det särskilda fallet bättre alternativ än andra tillgängliga former för att få anspråken rättsligt prövade. En processförutsättning bör ta sikte på gruppens bestämning. Att det går att urskilja och avgränsa gruppmedlemmarna från utomstående subjekt krävs om domstolen skall kunna dels ta ställning till i vilken form gruppmedlemmarna skall underrättas om att en grupprättegång har inletts, dels pröva om personer som anmäler att de önskar att omfattas av grupptalan ingår i den av käranden bestämda gruppen. Gruppens bestäm- ning kan vidare vara av betydelse för svarandens möjlighet att ta ställning till stämningsansökan. För att skydda de gruppmedlemmar, som inte själva deltar i rätte- gången, krävs bestämmelser som säkerställer att käranden kan föra gruppens talan på ett sätt som tillgodoser samtliga medlemmars intres- sen. Men även för motparten är det viktigt att gruppen företräds på ett sakkunnigt sätt. Det stärker svarandens skydd mot att en dom angrips i efterhand på grund av att medlemmarnas rätt inte har tagits till vara på ett tillbörligt sätt. En särskild processförutsättning bör därför vara att käranden är lämplig att föra gruppens talan. Innan de olika processförutsättningar som skall ställas upp närmare diskuteras bör något sägas om utformningen av bestämmelsernas inne- håll. Några remissinstanser har pekat på att processförutsättningarna enligt utredningens lagförslag är allmänt hållna och att lagtexten bör ge klarare och mer detaljerat besked om lagens innehåll. Lagrådet fram- håller det önskvärda i att kriterierna för att tillåta en grupptalan ges en så precis utformning som möjligt. Särskilt viktigt är detta, menar , om beslutet att ta upp eller vägra att ta upp en grupptalan skall ses som en fråga om rättegångshinder (se avsnitt 5.2.6). För svaranden, som kan tvingas in i processformen, är det enligt Lagrådet givetvis särskilt angeläget att kriterierna så klart som möjligt framgår av lagtexten. Grupptalan är avsedd att användas i många olika situationer, för att genomdriva anspråk av olika slag. En grupprättegång avseende prisned- sättning på grund av fel i en konsumentvara ställer i många avseenden andra krav på den processuella regleringen än en grupptalan för att utverka förbud mot en miljöstörande verksamhet. som till sin rättsliga art liknar varandra kan förhållandena variera Gruppens storlek kan skilja sig väsentligt. individuella tvistefrågor kan skifta. Behovet av eller formen för att underrätta gruppmedlemmarna kan växla. Dessa och andra faktorer av liknande slag innebär att det inte är lämpligt att i lagtext ställa upp alltför detaljerade anvisningar för när processförutsättningarna skall anses uppfyllda i det enskilda fallet. Lagrådet anfört är det dock viktigt att så långt möjligt utforma precisa förutsättningar för en grupptalan. Bestämmelsen har därför formulerats med beaktande av Lagrådets synpunkter. författningskommentaren till förhållanden som bör beaktas vid tolk- ningen av varje processförutsättnings närmare innebörd. Under särskilda rubriker behandlas i det följande de processförutsätt- ningar som bör ställas upp. Civilprocesser beror, om man bortser från rena indrivningsärenden, på att det finns en oenighet mellan parterna i fråga om anspråkets riktighet. är tvisten begränsad till en eller några av de flera omständigheter som tillsammans konstituerar anspråket. Vid gruppanspråk kan en del av tvistefrågorna vara gemensamma eller likartade för gruppmedlemmarna, medan andra frågor är olikartade. För att en grupprättegång skall framstå som ett effektivt processalternativ bör domstolsprövningen i så stor utsträckning som möjligt begränsas till tvistiga omständigheter som är gemensamma för gruppmedlemmarna. för den representativa processen är således att rättegången rör ett förhållande av samma eller likartat slag för hela gruppen. Den svenska processordningen tillåter inte en part att väcka talan enbart om en rättsfråga, såsom t.ex. att få fastställt att ett avtal är att bedöma enligt reglerna om köp eller som ett entreprenadavtal. med hänsyn härtill svårt att se en grupprättegång som meningsfull, om det enda som förenar gruppmedlemmarnas anspråk utgörs av en sådan På samma sätt förhåller det sig med gemensamhetskrav som ansluter sig till rättsföljden (yrkandet). Även om rättsföljden är densamma för samtliga gruppmedlemmar, framstår en grupptalan som mindre lämplig, om det inte finns åtminstone ett rättsfaktum som förenar Vägledning för att finna det förhållande som skall tjäna som förbindelselänk mellan gruppanspråken bör i stället sökas i bestäm- melserna i om förening av mål (kumulation). kap. 1 eller 2 § RB förutsätter obligatorisk kumulation att de olika käromålen stöder sig på väsentligen samma grund. Det är alltså enbart likheter med avseende på rättsfakta som kan föranleda en obligatorisk Däremot krävs för fakultativ kumulation enligt 14 kap. 6 § RB endast att det är till gagn för utredningen att målen handläggs gemensamt. Sammanläggning kan då ske av det skälet att be- visningen är i huvudsak densamma eller att kumulation minskar kost- naderna i målet. Man kan hysa tvivel om grupprättegång är en lämplig processform, om den enda gemensamma förutsättningen för en grupptalan är att bevisningen är densamma. En av fördelarna med den representativa processen är att de enskilda anspråkshavarna inte annat än undantagsvis behöver uppträda i rättegången. bör den som företräder gruppen inte behöva höra efter med alla gruppmedlemmar om grunderna för anspråken. Åtminstone vid grupptalan omfattande ett större antal gruppmedlemmar skulle det i annat fall kunna uppstå närmast oöver- stigliga kostnader och besvär för käranden. Och vid mindre grupper skulle likheterna med kumulation bli så påtagliga att det knappast blev möjligt att betrakta grupptalan som ett bättre processalternativ. Att tillåta en grupprättegång vid anspråk som vilar på olikartad grund, men där bevisningen är gemensam, skulle dessutom medföra särskilda komplika- tioner när det gäller bl.a. gruppens bestämning, rättskraft och verkstäl- lighet. En annan situation då fakultativ kumulation kan komma i fråga föreligger när flera käromål stöder sig på väsentligen likartad grund. Detta brukar sägas innebära att grunderna har vissa överensstämmande drag, medan de skiljer sig från varandra med avseende på t.ex. tid och rum (jfr , Rättegång II, 1996, s. 178). Det är givet att en grupp- rättegång kommer att ha en särskild funktion att fylla i sådana fall. Det kan vara fråga om flera personer som köpt likadana felaktiga varor, tecknat likalydande standardavtal eller låtit uppföra småhus med samma typ av konstruktionsfel. I de flesta tvister av detta slag är rättsfrågan och bevisningen i huvudsak densamma, vilket än mer påkallar att anspråken behandlas av domstolen. På grund av det sagda bör det som en särskild förutsättning för en grupprättegång föreskrivas att talan grundas på omständigheter (rätts- fakta) som är helt eller delvis desamma eller likartade för gruppmed- lemmarna. Det kan tyckas självklart att de rättsfakta som utmärker gruppgemenskapen skall vara tvistiga. Det finns litet att vinna med en grupptalan, om rättegången i sak är inriktad på andra tvistefrågor än dem som är gemensamma eller likartade för gruppmedlemmarna. finns det emellertid inte någon tvistig sakomständighet alls. Parternas oenighet rör i stället en rättsfråga. Vid andra tillfällen är parterna inte oeniga i någon fråga, utan rättegången föranleds av tredska från svaranden att fullgöra en viss prestation. Det bör enligt regeringen då inte finnas några hinder att få denna fråga avgjord genom en grupprättegång, förutsatt att grunderna för de enskilda gruppmedlemmarnas anspråk är så likartade att en sådan rättegång framstår som ett i övrigt lämpligt processalternativ. I många situationer kommer det dock att finnas både tvistefrågor som är gemensamma för gruppen och tvistefrågor som hänför sig enbart till någon eller några gruppmedlemmar. Att avgöra om grupptalan skall få väckas bör i sådant fall inte ske utifrån en kvantitativ jämförelse mellan antalet tvistefrågor av olika slag. I stället måste särskild vikt läggas på den bevisning, utredning, kostnader osv. som prövningen av omständig- heterna i fråga kan antas kräva. Inte heller en sådan kvalitativ vägning Prop. 2001/02:107 mellan omständigheter av olika slag bör dock vara ensamt utslagsgivande för om en grupptalan bör tillåtas. Bedömningen får grundas på en allmän prövning av om grupprättegången är ett bättre alternativ än andra processformer. Dessa frågor behandlas vidare nedan och i författnings- kommentaren. Det ligger i sakens natur att en grupprättegång kräver speciella förfaranderegler, som avviker från dem som är tillämpliga i den sedvan- liga civilprocessen. Handläggningen av en grupptalan kräver särskilda åtgärder från rättens sida, vilka medför att en grupprättegång normalt blir mer tids- och arbetskrävande för domstolen än en typisk individuell process. Jämförs däremot grupptalan med den samlade insats som en individuell tvistehantering av samtliga gruppanspråk kräver, blir emeller- tid slutsatsen den motsatta. Om inte, kommer den väckta talan inte att uppfylla kravet på att vara det bästa processalternativet (se under nästa rubrik). Även om denna förutsättning är uppfylld kan en grupprättegång i det enskilda fallet framstå som så otymplig och ohanterlig att den inte bör tillåtas. En faktor som kan göra en grupprättegång olämplig är före- komsten av individuella omständigheter. Att det finns tvistefrågor som hänför sig till enstaka gruppmedlemmar är visserligen inte något hinder mot att talan anses grunda sig på likartade rättsfakta eller att en grupprättegång betraktas som det bästa processalternativet. Det är dock inte svårt att tänka sig situationer där grunder och invändningar hänförliga till enskilda gruppmedlemmar avsevärt kommer att försvåra genomförandet av en representativ process. En ersättningstalan kan t.ex. kräva utredning som förutsätter medverkan från den enskilda anspråks- havaren, om inte ersättningen är ostridig eller kan beräknas med hjälp av förhållandevis enkla matematiska formler och dylikt. En grupprättegång bör i sådana situationerna kunna avvisas som en olämplig processform. Grupptalan som det bästa processalternativet Det är viktigt att grupptalanförfarandet förbehålls situationer där det finns ett verkligt behov av en ny taleform. Står andra processvägar främst kumulation eller pilotmål öppna, skall dessa användas, om de är likvärdiga med en grupprättegång i kostnadshänseende, med avseende på tidsåtgång osv. Man kan i det sammanhanget dra paralleller till fakultativ kumulation enligt 14 kap. 6 § RB, som förutsätter att en gemensam handläggning är till gagn för utredningen. På motsvarande sätt bör en grupptalan tillåtas endast om man når ett bättre rättsskydd eller samma rättsskydd, men till en lägre kostnad och mindre besvär, än gällande taleformer tillhandahåller. När man bedömer grupprättegångens förtjänster och nackdelar jämfört med andra alternativ kan det bara göras en egentlig jämförelse med andra handläggningsformer i de fall en individuell rättegång framstår som Är en grupptalanprocess det enda tillgängliga verktyget att använda för att hävda ett anspråk rättsligt framstår en sådan process alltid som det bästa processuella alternativet. Domstolens prövning får i sådant fall inriktas på om övriga förutsättningar för en grupptalan är uppfyllda. Grupprättegångens för- och nackdelar skall bedömas i förhållande till andra former för att göra gruppanspråk gällande vid domstol. Däremot bör det inte göras någon jämförelse i förhållande till övriga former av grupptalan än den som väckts. Inte heller bör utomprocessuella instanser, såsom nämnder och administrativa myndigheter, beaktas. De former för domstolsprövning som bör tjänstgöra som jämförelseobjekt kan delas upp i tre kategorier: 1) varje anspråk blir föremål för process i enskilda rättegångar, 2) gruppmedlemmarna för talan individuellt i en och samma rättegång (kumulation) och 3) ett eller flera anspråk prövas som pilotmål. Alternativet med individuella rättegångar bör omfatta såväl att samt- liga (eller de flesta) gruppmedlemmar processar vid ett flertal domstolar som att någon eller några i gruppen processar först medan övriga medlemmar låter utgången i dessa mål bestämma om de skall väcka talan eller inte, utan att det föreligger ett sådant organiserat sam- arbete som utmärker pilotmålsmetoden. Möjligheten till kumulation skall bedömas med beaktande av att talan vid olika underrätter kan förenas vid en domstol (14 kap. 7 a § RB) och att målen kan särskiljas efter t.ex. mellandom över en gemensam rätts- eller sakfråga. Hänsyn bör också tas till vilka utsikter det finns för den som väcker grupptalan att i stället samla in fullmakter från gruppmed- lemmarna och själv eller genom någon annan processa som ombud för deras räkning. Bedömningen skall ske med beaktande av i vilken utsträckning gruppmedlemmarna kan antas vara beredda att processa med ett eget kostnadsansvar. Pilotmålsmetoden måste värderas efter de faktiska möjligheterna att organisera gruppen så att de mest lämpliga pilotanspråken kan väljas ut och med hänsyn till den homogenitet som gruppen kan antas uppvisa. Också motpartens förväntade inställning till metoden och vilja att gentemot övriga gruppmedlemmar frivilligt rätta sig efter en ogynnsam dom bör vägas in i bedömningen. En naturlig utgångspunkt för en jämförelse mellan olika processformer är de skillnader som finns i fråga om talans handläggning. Den representativa processen kräver i allmänhet särskilda procedurer och rutiner som avviker från dem som gäller för tvistemål i allmänhet. Det är nödvändigt att rätten gör klart vilka tids- och kostnadsmässiga bespa- ringar och fördyringar som en grupprättegång medför jämfört med t.ex. kumulation och pilotmål. Det förhållandet att det ställs krav på anmälan till domstolen för att en person skall omfattas av grupptalan kan inte utan vidare tas till intäkt för att personen är beredd att processa själv om sitt anspråk. Ett av de grundläggande ändamålen med grupptalan är att underlätta prövningen av massanspråk genom att gruppmedlemmar kan förhålla sig passiva under rättegången och normalt slippa ett eget kostnadsansvar. En anmälan att omfattas av grupptalan bör därför regelmässigt inte ses som en viljeyttring om mer än att vara en passiv gruppmedlem. En viktig faktor att beakta är relationen mellan å ena sidan rätts- och sakfrågor som är gemensamma eller likartade för gruppen och å andra sidan individuella förhållanden. Frågan har berörts under föregående två Förekomsten av individuella rättsfakta kan som regel antas komplicera en grupprättegång. En grupptalan som förutsätter att de enskilda anspråkshavarna skall uppträda i rättegången kan endast undan- tagsvis anses vara det bästa processalternativet. Individuella tvistefrågor blir dock inte något absolut hinder mot en grupptalan. Bestämmelser om upprättande av undergrupper, efterföljande individuell tvistlösning, särskild mellandom och andra handläggningsregler gör det möjligt att inom grupptalanprocessens ramar hantera också till viss del disparata anspråk. Det går inte att ge detaljerade riktlinjer för hur avvägningar av detta slag bör ske. Domstolen måste ges en viss frihet att utifrån omständig- heterna i det särskilda fallet pröva grupptalanprocessens eventuella före- träde framför andra tillgängliga former för att göra gruppanspråken gällande rättsligt. Några allmänna riktlinjer för bedömningen ges i författningskommentaren. Att grupptalan skall vara det bästa processalternativet uttrycktes i lagrådsremissen genom ett krav på att merparten av de anspråk som talan avser inte lika väl kan göras gällande genom talan av gruppmedlem- marna själva. Lagrådet har i sitt yttrande föreslagit en annan formulering av processförutsättningen. Enligt regeringen finns det dock skäl att hålla fast vid förslaget i lagrådsremissen. Vi återkommer till den närmare utformningen av bestämmelsen i författningskommentaren. När det gäller svarandens intressen vill vi framhålla att grupprättegången normalt kommer att medföra lägre kostnader för honom eller henne än vid individuella processer mot var och en av gruppmedlemmarna. Det kan mot detta sägas att en grupprättegång i vissa fall kan orsaka motparten kostnader som man annars inte skulle ha haft, nämligen om grupptalan är det enda realistiska sättet att få till stånd en domstolsprövning. Att så är fallet beror emellertid då inte på omständigheter hänförliga till svaran- den, utan på ekonomiska, sociala och andra icke-rättsliga faktorer som minskar gruppmedlemmarnas möjligheter att föra talan. En annan sak är att förfarandet givetvis måste utformas så att svarandens processuella rättigheter inte träds för när. Gruppens identitet och storlek Frågan om vilka krav som skall ställas på käranden när det gäller att ange den grupp som talan avser har nära samband med frågorna om gruppen skall bestämmas genom automatisk grupptillhörighet eller genom ett sådant särskilt anmälningsförfarande som föreslås i avsnitt 5.3 och hur gruppmedlemmarna skall underrättas om rättegången (se vidare avsnitt 5.9). Behovet av att utifrån kärandens gruppbestämning kunna identifiera gruppmedlemmarna anknyter alltså främst till domstolens inledande prövning av hur underrättelse till gruppmedlemmarna skall ske, till prövningen av om en anmälan att omfattas av grupptalan härrör från en person som avses med kärandens talan och svarandens möjligheter att ta ställning till stämningsansökan. Gruppens bestämning har därutöver betydelse för t.ex. litispendensfrågor, men prövningen av dessa kan normalt anstå till dess gruppens slutliga omfattning bestämts genom det särskilda anmälningsförfarandet. Kravet på att gruppen skall vara tydligt angiven bör vidare bedömas Prop. 2001/02:107 med utgångspunkt från att gruppens storlek har betydelse för rättens prövning av de andra förutsättningar som måste vara för handen för att en grupptalan skall tas upp, såsom att en grupprättegång är ett bättre alternativ än andra processformer. Visserligen kommer domstolen att ha ett slutligt underlag för sin prövning av dessa frågor först sedan tiden för anmälan från gruppmedlemmarna om att de önskar att omfattas av grupptalan löpt ut. Av processekonomiska skäl bör emellertid domstolen redan inledningsvis veta om talan rör 10, 100 eller 1 000 personer. Det finns inget skäl att inleda ett underrättelseförfarande, om det redan på grund av hur käranden formulerat gruppen i sin ansökan står klart att talan inte uppfyller de särskilda processförutsättningarna. Däremot är det för detta ändamål inte nödvändigt att gruppens storlek kan bestämmas till t.ex. 11, 98 eller 977 personer. Det kommer att räcka med en ungefärlig, men dock välgrundad uppskattning av antalet gruppmedlemmar. Det sagda innebär att det som förutsättning för en grupptalan inte alltid bör krävas att käranden kan i stämningsansökan exakt precisera gruppens storlek och medlemmar till antal och identitet. Men utgångspunkten bör ändå vara att gruppmedlemmarna anges med namn och adress i ansökan. Sådana uppgifter bör dock kunna utelämnas om de inte behövs för målets handläggning. Oavsett om gruppmedlemmarna anges med namn och adress eller inte bör domstolen på det underlag som parten presenterar kunna urskilja en bestämd grupp, så att det blir möjligt för rätten att vidta de åtgärder som talans fortgång förutsätter. Personer som har intresse i saken skall med utgångspunkt från gruppens beskrivning kunna utläsa om de genom en anmälan till domstolen kan komma att omfattas av grupptalan. Regeringen utvecklar i författningskommentaren de över- väganden som domstolen kan behöva göra.