prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — Skyddet kan förlängas i femårsperioder, men får inte över- skrida den maximala tid som medges i respektive medlemsland. 4.2.4Locarnoöverenskommelsen om internationell klassificering av mönster träffades i Locarno en överenskommelse om etablering av en internationell klassificering av mönster. är anslutet till överenskommelsen. De stater som är medlemmar bildar en särskild union. Klassificeringen består av en alfabetisk förteckning över varor som kan vara föremål för registrering med angivande av vilka klasser och underklasser de hör till. Klassförteckningen upprättas av en expert- kommitté. Klasslistan är endast av administrativ betydelse och det är upp till varje medlemsstat att bestämma om den i något avseende skall ha rättslig betydelse. sammanträder regelbundet för att behandla eventuella ändringar i klasslistan och den alfabetiska förteckningen. Locarnoöverenskommelsens klasslista tillämpas av vid indelning i klasser. bildades (). inom organisationen en immaterialrättslig överenskommelse, Avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter. Avtalet är främst känt Avtalet har ratificerats av och Även EU är part till avtalet. bl.a. finns publicerat i prop. 1994/95:35 del C s. 103 ff.) innehåller 73 artiklar uppdelade på sju delar som i sin tur är uppdelade i avsnitt. Av intresse i detta sammanhang är främst tre delar av avtalet (Del I, Del II avsnitt 4 och Del III). Del I (artiklarna 18) innehåller allmänna bestämmelser med Där ges uttryck för två av de huvudprinciper avtalet vilar på, nationell behandling och mest gynnad nations- Den förstnämnda principen är densamma som återfinns i medborgare i en annan stat, som är avtalspart, får inte behandlas sämre än landets medborgare vad gäller tillgång till skydd och rättsmedel. Den andra principen innebär i korthet att alla de fördelar som medges rättssubjekt från en annan medlemsstat även skall medges övriga medlemmars rättssubjekt. har föranlett ändringar i patentlagen (1967:837) och växtförädlarrättslagen (1997:306) (se Ds 2000:30 och prop. 2000/01:13). Ändringarna innebär i korthet att reglerna om rätt till prioritet för medlemmar till skall utsträckas även till medlemmar i (). av förändringar finns även för mönsterskyddslagen (se mer om detta i Prop. 2001/02:121 avsnitt 15.3.2). Av den inledande delen av avtalet framgår även att bestämmelserna i avtalet är av minimikaraktär. Medlemmarna är således oförhindrade att införa regler som ger ett mer omfattande skydd än avtalet. Den minsta skyddsnivå som föreskriver för mönster- skyddets vidkommande finns i del II, artiklarna 25 och 26. Enligt artikel 25 skall medlemsstaterna tillhandahålla skydd för självständigt skapade mönster som är nya eller särpräglade. Medlems- staterna kan besluta att mönster inte anses som nya eller särpräglade, och därmed värda skydd, om de inte i betydande grad avviker från kända mönster eller kombinationer av kända särdrag av mönster. Vidare kan medlemsstaterna vägra skydd för mönster som huvudsakligen är betingade av tekniska eller funktionella ändamål. Det finns även särskilda regler om snabb och billig tillgång till skydd för textilmönster. I artikel 26 anges att medlemsländerna skall tillse att innehavare av skyddade mönster skall ha rätt att hindra tredje man från att utan innehavarens tillstånd i kommersiellt syfte framställa, försälja eller importera varor som bär eller omfattar ett mönster som är en avbildning eller i huvudsak en avbildning av det skyddade mönstret. Medlems- staterna får besluta om undantag från mönsterskydd om detta inte otillbörligt strider mot ett normalt utnyttjande av mönstret och inte otillbörligt skadar mönsterhavarens legitima intressen, med beaktande av tredje mans intressen. Skyddstiden för mönster skall vara . Del III, som innehåller bestämmelser om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter, har lett till införandet av en ny skyddsåtgärd (s.k. intrångsundersökning) i bl.a. mönsterskyddslagen (se Ds 1998:24, prop. 1993/94:122, rskr. 1993/94:227). Ett annat utmärkande drag för är den tvistlösningsmekanism och den övervaknings- funktion avtalet innehåller. Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) innehåller bestämmelser av grundläggande betydelse för skapandet och upprätthållandet av EG:s inre marknad. I fördraget finns flera bestäm- melser med betydelse för mönsterrätten. Av särskild vikt är artikel 12 om förbud mot diskriminering, artikel 28 om förbud mot kvantitativa importrestriktioner och liknande åtgärder, artikel 30 om skydd för industriell äganderätt m.m. samt konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82. prövar bl.a. mål mot olika medlemsstater för brott mot gemenskapsrätten. Domstolen kan även på en nationell domstols begäran lämna förhandsavgöranden om hur en bestämmelse i gemenskapsrätten skall tolkas. De avgöranden från domstolen som haft betydelse för mönsterrätten har i huvudsak rört förhållandet mellan konkurrensreglerna i EG-fördraget och den ensamrätt som är förenad med en mönster- registrering (att märka är bland annat avgörandena från i mål C-144/81 Keurkoop mot , 1982, s. 2853, i mål C-53/87 CICRA mot , 1988, s. 6039 och mål C-238/87 AB mot (UK) Ltd, Prop. 2001/02:121 1987, s. 6211). Inom EU har antagits en förordning om gemenskaps- formgivning (Rådets förordning (EG) nr 6/2002 av om gemenskapsformgivning, EGT L 3, , s. 1). Förordningen har trätt i kraft . Förordningen etablerar ett gemenskapsrättsligt system för skydd av formgivning. Genom en enda ansökan till en gemenskapsmyndighet i skall formgivare och företag kunna skydda sin formgivning i hela gemenskapen. Förordningen innehåller i huvudsak samma materiella bestämmelser som mönsterdirektivet. Vad gäller de bestäm- melser som inte är av materiell natur så stämmer de i stor utsträckning överens med EG:s varumärkesförordning. Följande bestämmelser förtjänar särskilt att påpekas. I förordningen anges att formgivning skall kunna skyddas antingen som oregistrerad eller registrerad gemenskapsformgivning. Vad gäller den oregistrerade gemenskapsformgivningen är skyddstiden . För den registrerade gemenskapsformgivningen är skyddstiden maximalt från ansökan. En oregistrerad gemenskapsformgivning skyddas från den dag den gjordes tillgänglig för allmänheten inom gemenskapen. En oregistrerad gemenskapsformgivning ger under vissa förutsätt- ningar innehavaren rätt att hindra efterbildningar av formgivningen. En ansökan om registrering av en formgivning skall prövas av den inre marknaden i . Byrån prövar vid en ansökan, utöver att alla formella krav är uppfyllda, endast om formgivningen är en formgivning i enlighet med förordningen och om den strider mot allmän ordning eller allmänt erkända moraliska principer. En ansökan om ogiltigförklaring av en registrering skall som huvudregel göras hos byrån. I en intrångstalan vid en nationell domstol kan giltighetsfrågan även underställas den nationella domstolens prövning, om svaranden genstämmer och yrkar att registreringen skall förklaras ogiltig. Medlemsstaterna skall enligt förordningen utse särskilda nationella domstolar som skall pröva mål om intrång och ogiltighet av gemenskapsformgivning. 5 Direktivet om mönsterskydd och rådets direktiv /71/EG av har som huvudsakligt ändamål att skapa ett effektivt mönsterskydd inom medlemsstaterna. Tillkomsten av mönsterdirektivet skall ses mot bakgrund av de stora olikheter som råder mellan medlemsstaternas skydd för mönster. Enligt direktivet inverkar dessa skillnader, som bl.a. gäller skyddsobjektet, skyddstidens längd och registreringsförutsättningarna, direkt på upprättandet av den inre marknaden och dess funktion när det gäller mönsterskyddade varor. För att den inre marknaden skall fungera smidigt är det därför nödvändigt att medlemsstaternas lagar om mönsterskydd närmas till varandra. Enligt direktivet är det viktigt att ta hänsyn till de lösningar och fördelar som finns i den Prop. 2001/02:121 antagna EG-förordningen om gemenskapsformgivning. Enligt direktivet är det inte nödvändigt att åstadkomma en fullständig tillnärmning av medlemsstaternas mönsterskyddslagar utan tillnärmning- en kan begränsas till att gälla de nationella bestämmelser som har störst inverkan på den inre marknadens funktion. Bestämmelser om påföljder, ersättningsskyldighet samt tillämpning och verkställighet bör överlåtas åt medlemsstaterna att bestämma. Medlemsstaterna skall också behålla sin frihet att bestämma förfaranden vid registrering, förnyelse och ogiltig- förklaring av mönsterrätter samt bestämmelser om rättsverkan av sådan ogiltigförklaring. Antagandet av mönsterdirektivet föregicks av en mödosam process. Att direktivet slutligen kunde antas var ett resultat av den kom- promiss, som uppnåddes först efter ett förlikningsförfarande mellan parlamentet och rådet. Direktivet innehåller en ingress, med 21 stycken, och 21 artiklar. Vissa artiklar lämnar utrymme för de enskilda medlemsstaterna att avgöra om bestämmelserna skall införas i den nationella lagstiftningen. Detta är bl.a. fallet med artikel 11.2, som handlar om när ett mönster kan vägras registrering eller förklaras ogiltigt. Direktivet inleds, bortsett från ingressen, med definitioner av begreppen mönster, produkt och sammansatt produkt (artikel 1). Enligt artikeln avses i direktivet med mönster en produkts eller produktdels utseende som beror av själva produktens detaljer eller detaljer i produkt- ens ornament och som särskilt kan vara linjer, konturer, färger, form, ytstruktur och/eller material. Med produkt avses varje industriellt eller hantverksmässigt framställt föremål. En sammansatt produkt anges vara en produkt som är hopsatt av flera utbytbara beståndsdelar så att produkten kan tas isär och åter fogas samman. För att skydd skall kunna erhållas för ett mönster måste det registreras (artikel 3.1). Dessutom krävs att det är nytt och särpräglat (artiklarna 3.2, 4 och 5). Skyddet gäller i taget och av (artikel 10). Registreringen ger mönsterhavaren en ensamrätt till mönstret. Ensamrätten till mönstret innebär att tredje man inte utan mönsterhavarens samtycke får använda mönstret genom att t.ex. tillverka, bjuda ut, marknadsföra, importera, exportera eller använda en produkt som mönstret ingår i eller används på, eller lagerhålla en sådan produkt för sådana ändamål (artikel 12.1). I mönsterdirektivet finns vidare bestämmelser som berör när ett mönster skall anses ha gjorts tillgängligt för allmänheten (artikel 6), detaljer i ett mönster som uteslutande är betingade av teknisk funktion och mönster för mekaniskt sammanfogande delar (artikel 7), under vilka förutsättningar mönster skall vägras registrering eller när en beviljad registrering skall förklaras ogiltig (artikel 11), ensamrättens omfattning och innehåll (artiklarna 9, 12 och 13), konsumtion av ensamrätten (artikel 15), och förhållandet till andra former av skydd (artiklarna 16 och 17). En fråga som vållade särskilda problem under förhandlingarna om direktivet var frågan om reservdelar. Det var i första hand reservdelar till bilar som var föremål för omfattande diskussioner inom EU. särbestämmelser infördes om att delar som inte syns vid normal användning av en produkt (t.ex. under motorhuven) och delar som utgör kopplingsanordningar skulle undantas från skydd. inte enas när det gällde synliga beståndsdelar som i dess helhet måste utformas på ett visst sätt för att passa ihop med huvudprodukten, t.ex. Någon helhetslösning gick inte att finna och frågan om skydd för sådana delar lämnades slutligen utanför direktivet. staterna kan därför behålla sina nuvarande regler rörande skydd för Avser någon medlemsstat att vidta förändringar i skyddet för sådana delar, får dessa förändringar emellertid endast genomföras om de syftar till att liberalisera marknaden, dvs. för sådana delar (artikel 14). Senast efter att mönsterdirektivet har genomförts skall kommissionen lägga fram en analys av följderna av bestämmelserna i direktivet för industrin inom gemenskapen, konsumenterna, kon- kurrensen och den inre marknadens funktion. omfatta följderna för de delar av industrin som tillverkar sammansatta produkter och beståndsdelar. Senast , dvs. eller efter att mönsterdirektivet skall vara genomfört, skall kommissionen efter samråd med de berörda parterna lägga fram förslag till och rådet om sådana ändringar i direktivet som behövs för att fullfölja den inre marknaden med avseende på beståndsdelar i sammansatta produkter och alla andra ändringar som kan vara nödvändiga (artikel 18). 5.3 Svenska bestämmelser som berörs av direktivet De grundläggande bestämmelserna om mönsterskydd finns, som framgått tidigare, i mönsterskyddslagen (1970:485). Med stöd av bemyndigande i lagen har regeringen meddelat ytterligare föreskrifter. Dessa finns i mönsterskyddsförordningen (1970:486). Tillämpnings- föreskrifter har också, efter bemyndigande av regeringen, meddelats av , som är den centrala förvaltnings- myndigheten i frågor rörande mönsterskydd. Regeringen har även bemyndigande att meddela föreskrifter om att reservdelar och tillbehör till luftfartyg får införas till riket utan hinder av mönsterrätt. Sådana föreskrifter har meddelats i kungörelsen (1970:496) om införsel och användning av reservdelar till luftfartyg utan hinder av mönsterrätt. De regler som påverkas av direktivet är framförallt de som berör de materiella förutsättningarna för mönsterskydd. Vidare påverkas reglerna om mönsterrättens innehåll, omfattning och giltighetstid. Även vissa av reglerna om förfarandet kommer att påverkas. Bland dessa kan nämnas bestämmelser om vem som kan föra talan om att en beviljad registrering skall hävas. Utöver i de författningar som nämnts föranleder mönster- direktivet inte något behov av förändringar av svensk lagstiftning. 6.1Allmänna utgångspunkter för genomförandet Regeringens bedömning: Ändringarna i mönsterskyddslagen (1970:485) bör utformas i så nära anslutning som möjligt till direktivtexten. Vid genomförandet bör bedömas om någon av ändringarna strider mot artikel 14 i direktivet om ändringar vad gäller reservdelar. Sådana ändringar bör i så fall inte tillåtas. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Ett EG-direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som skall uppnås men överlåter åt staterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genom- förandet (artikel 249 i EG-fördraget). Det innebär att staterna inte är bundna av t.ex. ett direktivs terminologi och systematik, om väl det avsedda resultatet kan uppnås. Vad gäller mönsterdirektivet kan det dock konstateras att ett flertal av bestämmelserna är så utformade att det finns förhållandevis litet utrymme för medlemsstaterna att avvika från direktivets ordalydelse. En stat som i sin nationella lagstiftning avviker från ett direktivs ordalydelse måste vara beredd att övertyga kommissionen om att någon egentlig avvikelse från innehållet i direktivet inte skett. Detta gäller särskilt som den antagna EG- förordningen om mönster (Rådets förordning (EG) nr 6/2002 av om gemenskapsformgivning, EGT L3 ), som är direkt tillämplig i medlemsstaterna, innehåller motsvarande materiella bestämmelser med samma terminologi som direktivet. En utgångspunkt vid genomförandet bör därför vara att den svenska lagtexten utformas i så nära överensstämmelse som möjligt med direktivtexten. En annan utgångspunkt vid utarbetandet av förslag till ett genomförande av direktivet i svensk rätt är artikel 14. Av denna artikel framgår som nämnts ovan (se avsnitt 5.2) att ändringar vad gäller skydd för vissa reservdelar endast får ske i syfte att liberalisera marknaden för sådana delar. Vid genomförandet av direktivet måste därmed denna bestämmelse beaktas vid varje ändring som kan påverka skyddet för sådana delar. Frågan om skydd för reservdelar har mera utförligt behandlats i mönsterutredningens slutbetänkande Förslag till formskyddslag (SOU 2001:68) som överlämnades till regeringen . Betänkandet har remitterats. Utöver de överväganden som måste göras vid genomförandet av direktivet kommer frågan om skydd för reservdelar att bli föremål för regeringens helhetsbedömning i samband med behandlingen av slutbetänkandet. Regeringens bedömning: En utgångspunkt vid genomförandet av direktivet bör vara intresset av att de nordiska länderna bibehåller så enhetliga regler som möjligt. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Många svenska mindre och medelstora företag har som sin huvudsakliga marknad. Verk- samheten i dessa företag underlättas betydligt av att den lagstiftning som skyddar deras produkter är densamma eller liknande i de nordiska länderna. Alla nordiska länder utom har sedan ett trettiotal år haft i huvudsak likalydande lagar på mönsterområdet. har en ny designlag. Denna lagstiftning bygger på ett förslag från i , som till stora delar också utgjort förebild för mönsterdirektivet. En gemensam nordisk förståelse av direktivet kan dessutom bidra till ett bättre genomslag för nordiska synpunkter på detta område i internationella sammanhang. Ett samordnat nordiskt genomförande av mönsterdirektivet kan likaså göra det lättare att få gehör för nordiska lösningar vid lagstiftningsarbete på närliggande områden. 7 Det skyddsbara området Mönsterskyddet syftar till att ge skydd åt nyskapande formgivning. Formgivningen av produkter har blivit ett allt viktigare konkurrensmedel och inom många industriella sektorer läggs betydande investeringar och arbetsinsatser ned på produkternas utseende eller utformning. Med det skyddsbara området avses de yttre ramarna för vad som kan skyddas genom mönsterrätten. I mönsterskyddslagen regleras detta genom den inledande bestämmelsen som innehåller en definition av begreppet mönster. I mönsterdirektivet bestäms de yttre ramarna för vad som kan skyddas genom definitionerna i artikel 1. I detta avsnitt ges först en beskrivning av nuvarande ordning (7.2). I övervägandena behandlas först allmänt införandet av direktivets definitioner i svensk rätt (7.3.1). Därefter behandlas definitionerna av begreppen mönster (7.3.2), produkt (7.3.3) och sammansatt produkt (7.3.4) var för sig. I svensk rätt används ordet mönster för att beteckna det som skyddas enligt mönsterskyddslagen. Enligt 1 § mönsterskyddslagen definieras mönster som förebilden för en varas utseende eller för ett ornament. Både två- och tredimensionella alster är mönster i lagens mening. modeller kan alltså utgöra mönster. Någon åtskillnad mellan prydnads- och nyttomönster görs inte utan båda typerna kan skyddas. Vidare är det inte bara en varas yttre form som kan skyddas utan även dess invändiga form kan åtnjuta skydd. Med ornament avses en fantasiskapelse som är avsedd att användas till dekorering av varor, t.ex. dekoren på hushållspapper, tyger, tapeter m.m. Det kan vara fråga om en ytdekor men också en relief. Skyddet som erbjuds genom mönsterskyddslagen är alltså ett utseendeskydd. Något skydd för tekniska idéer är inte avsett. Ett renodlat skydd för tekniska lösningar kan endast erhållas genom patenträtt. I många fall kombineras däremot en funktionell utformning med ett tilltalande utseende. Vidare kan formgivningen i vissa fall vara huvudsakligen betingad av funktionella hänsyn såsom t.ex. är fallet med viss industridesign. Under arbetet med mönsterskyddslagen diskuterades ett undantag från mönsterskyddet för sådana fall då ett visst mönster utgör den enda möjliga tekniska utformningen av en idé (se SOU 1965:61 s. 69 f. och prop. 1969:168 s. 58 f.). En sådan undantagsregel förespråkades bl.a. av några remissinstanser. Departementschefen anslöt sig dock till utredningens ståndpunkt, att det inte fanns behov för en sådan bestämmelse. Både utredningen och departementschefen menade att de fall där en sådan regel i verkligheten skulle bli tillämplig var ytterst få om de någonsin skulle förekomma. Vidare anfördes att den moderna teknikens nivå och utvecklingstakt ledde till att praktiskt taget varje teknisk idé kunde realiseras i olika former av utförande. Någon undan- tagsregel ansågs därmed inte behövlig. I mönsterskyddslagen ges inte någon egentlig beskrivning av hur ett mönster kan vara sammansatt. Detta ansågs enligt de överväganden som föregick lagen föga ändamålsenligt (se SOU 1965:61 s. 66). Det varubegrepp som används i mönsterskyddslagen knyter nära an till det allmänna språkbrukets varubegrepp. Det skall alltså vara fråga om en konkret sak som kan vara föremål för industriell eller hantverksmässig framställning och på detta sätt få sitt utseende fixerat (se prop. 1969:168 s. 144). Storleken på varan spelar ingen roll. Ett fartyg kan likaväl som en tallrik erhålla skydd. Utanför det skyddsbara området faller genom anknytningen till det allmänna varubegreppet bl.a. anvisningar beträffande tillverkning, förfaranden för att nå en viss effekt och ritningar till rumsinredningar, skyltningar eller trädgårdsanläggningar. Inte heller gaser, vätskor, pulver och liknande formlösa ting kan utgöra mönsterobjekt. Vidare faller bokstävers utseende och typsnitt utanför det skyddsbara området (se SOU 1965: 61 s. 230 och prop. 1969:168 s. 143). Regeringens förslag: En särskild bestämmelse införs i mönster- skyddslagen (1970:485) med definitioner av begreppen mönster, produkt och sammansatt produkt. Bestämmelsen placeras först i lagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att bestämmelsen placeras efter den inledande bestämmelsen i lagen. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I artikel 1 i mönsterdirektivet definieras vissa begrepp som är av grundläggande betydelse för förståelsen av direktivets bestämmelser. Definitionerna bestämmer också i viss mån direktivets tillämpningsområde. Enligt ingressen till direktivet har definitionen av begreppet mönster en särskild betydelse för att nå målen för den inre marknaden. Detsamma får i viss utsträckning antas gälla beträffande de definitioner som ges av begreppen produkt och sammansatt produkt. Som framgått i föregående avsnitt innehåller mönsterskyddslagen en definition av begreppet mönster. Denna skiljer sig dock från den definition som direktivet ger av begreppet. Begreppen produkt respektive sammansatt produkt saknas helt i den svenska lagen. De definitioner som ges i artikel 1 bör därför införas i mönsterskyddslagen. Definitionernas betydelse för direktivets tillämpningsområde innebär att de bör införas utan alltför stora avvikelser i förhållande till direktivtexten. I vissa avseenden anser regeringen det dock påkallat att avvika från direktivets ordval. Detta utvecklas i följande avsnitt. När det gäller den nya bestämmelsens placering i lagen talar logiska och pedagogiska skäl för att låta denna inleda lagen. Från övriga nordiska länders sida har framförts starka önskemål om att inleda lagen med en allmän bestämmelse. Det skäl som talar emot en sådan lösning är framförallt att det blir nödvändigt att i den inledande bestämmelsen använda uttryck som först senare får sin betydelse angiven. Detta skäl måste anses väga tyngre än att följa den nordiska lösningen. Regeringen har därför valt att låta bestämmelsen med definitioner inleda lagen. Regeringens förslag: Begreppet mönster definieras som en produkts eller produktdels utseende, som bestäms av själva produktens detaljer eller av detaljer i produktens utsmyckning särskilt vad gäller linjer, konturer, färger, former, ytstrukturer eller material. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. De avvikelser som har gjorts i förhållande till utredningens förslag hänför sig till vissa detaljer och ordval. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. De synpunkter som har lämnats hänför sig till språkliga detaljer och ordval.