prop · GP0388 · 2002-02-13 00:00:00 — Om tribunalen har begärt att den som avses med ansökan skall frihetsberövas, skall häktning ske om det inte är uppenbart att skäl för häktning saknas. Den som är häktad får begära att ny förhandling hålls från det att beslut senast har meddelats. I övrigt gäller i fråga om tvångsmedel vad som i allmänhet är föreskrivet för brottmål. Beslut om tvångsmedel kan meddelas även efter det att utläm- 1 Senaste lydelse 2000:573. ny förhandling hålls från det att beslut senast meddelats. Den som kan komma att utläm- nas enligt denna lag får på begäran av tribunalen, eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut av tribunalen, anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälningsskyldighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller om brottmål. Beslutas det om tvångsmedel enligt första stycket, skall 23 § andrafjärde styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas. ning har beslutats. Beslut av rätten gäller, om inte annat beslutas, till dess ärendet har avgjorts eller, när utlämning beslutats, tills denna har verkställts. Den som är misstänkt, tilltalad eller dömd för brott, vilket enligt denna lag kan föranleda utläm- ning till en tribunal, får på begäran av tribunalen, eller på grund av efterlysning som har utfärdats på grund av beslut av tribunalen, anhållas eller åläggas reseförbud eller anmälnings- skyldighet av en åklagare enligt vad som i allmänhet gäller i brottmål. Beslag får också ske i sådant fall. Anhållande skall ske om det inte är uppenbart att skäl för anhållande saknas. Tvångsmedel enligt första stycket får användas utan att särskild utredning har lämnats till stöd för att den som avses med ansökan har begått det uppgivna brottet. Om det beslutas om tvångs- medel enligt första stycket, skall 23 § andrafjärde styckena lagen (1957:668) om utlämning för brott tillämpas. I fråga om utlämning till tribu- nalen gäller i övrigt 25 §, 26 § första stycket samt 26 a § lagen (1957:668) om utlämning för brott. I fråga om utlämning till tribu- nalen gäller 25 och 26 a §§ lagen (1957:668) om utlämning för brott. Om tribunalen och en stat begär utlämning av samma person, beslutar regeringen om personen skall utlämnas till tribunalen eller till staten. Om inte annat framgår av denna lag lämnas rättslig hjälp på begä- ran av tribunalerna enligt bestäm- melserna i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brott- mål. På ansökan av tribunalen skall rättslig hjälp lämnas enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål om inte annat framgår av denna lag. Rättslig hjälp får lämnas även om den gärning som ansökan avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. Bestämmelserna i 2 kap. 14 § första stycket lagen om internatio- nell rättslig hjälp i brottmål gäller inte om ett avslag skulle strida mot förpliktelser mot tribuna- len. Bestämmelserna i 2 kap. 14 § andra stycket, 4 kap. 33 § och 34 § andra stycket samma lag skall inte tillämpas. Tribunalen skall ges tillfälle att yttra sig innan rättslig hjälp förenas med villkor som avses i 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Sedan handläggningen av ett ärende om beslag avslutats skall Riksåklagaren överlämna ärendet till regeringen. I beslag tagen egendom överlämnas till tribu- nalen efter beslut av regeringen. Har beslag verkställts, får den som drabbats av åtgärden begära att rätten prövar beslaget. Rätten skall så snart det kan ske hålla förhandling i frågan. Om förhand- lingen gäller bestämmelserna i 24 kap. 17 § andra stycket rätte- gångsbalken. Om det vid handläggningen av en ansökan om rättslig hjälp i brottmål från tribunalen fram- kommer att ansökan är oförenlig med en sådan ansökan om rättslig hjälp i brottmål från en annan stat som handläggs enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, skall frågan överlämnas till regeringen som beslutar vilken av ansök- ningarna som skall ha företräde. Har en svensk medborgare eller en utlänning med hemvist i eller på annat sätt stark anknytning till av tribunalen dömts till fängelse, kan regeringen besluta 2Senaste lydelse 2000:573. 3Senaste lydelse 2000:573. 4Senaste lydelse 2000:573. Regeringen kan på tribunalens begäran besluta att en av tribu- nalen meddelad fängelsedom får verkställas i . Regeringen får meddela de anvisningar som i att straffet får verkställas i . Regeringen får i varje enskilt verkställigheten av straffet här. beslut meddela de föreskrifter som behövs för verkställigheten här. Vid verkställigheten tillämpas 25 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. upphöra, om tribunalen upplyser att den har beviljat den dömde nåd eller meddelat något annat avgörande som innebär att den utdömda påföljden inte längre får verkställas. Frågor om villkorlig frigivning prövas av regeringen sedan tribunalen beretts tillfälle att yttra sig. Regeringen får i dessa fall besluta att villkorlig frigivning skall ske än som följer av I fråga om transport genom av en person som berövats friheten enligt ett avgörande av tribunalen tillämpas 40 § lagen rörande verkställighet av brott- får meddela tillstånd till transport genom av en frihetsberö- vad person som för att utlämnas eller i annat syfte skall överföras mellan en annan stat och bestå om inte tribunalen begär att den som överförs skall friges. För flygtransport utan planerad mellanlandning här i landet krävs inte tillstånd enligt första stycket. Om en oplanerad mellanlandning sker, skall polismyndighet ta den som överförs i förvar till dess en ansökan görs om tillstånd till transport enligt första stycket och Görs ingen ansökan senast 96 Bestämmelser i annan lag eller författning om rättshjälp åt dom- stol eller myndighet i främmande stat tillämpas på framställningar från tribunalen, om de inte strider mot bestämmelserna i denna lag. myndighet vid behov ta den som överförs i förvar. I fråga om tvångsmedel i ett ärende om transport gäller bestämmelserna i 5 §. Bestämmelser i annan lag eller författning om delgivning och rättslig hjälp åt domstol eller myndighet i en annan stat tillämpas på ansökningar från tribunalen, om de inte strider mot bestämmelserna i denna lag. Denna lag träder i kraft . 2.5Förslag till lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål dels att 1 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 4 kap. 35 §, och närmast före 4 kap. 35 § en rubrik av följande lydelse. Rättslig hjälp enligt denna lag omfattar följande åtgärder: 1.förhör i samband med förundersökning i brottmål, 2.bevisupptagning vid domstol, 4.förhör genom videokonferens, 5.kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder som avses i 28 kap. , 6.hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning, 7. hemlig kameraövervakning, 8. överförande av frihetsberö- vade för förhör m.m., och vade för förhör m.m. 9. rättsmedicinsk undersökning av en avliden person. Lagen hindrar inte att hjälp lämnas med annan åtgärd än sådan som anges i första stycket om det kan ske utan tvångsmedel eller annan tvångsåtgärd. I fråga om utlämning och delgivning finns särskilda bestämmelser. Det finns också särskilda bestämmelser om rättslig hjälp i brottmål åt vissa internationella organ. Rättsmedicinsk undersökning av avlidna personer En ansökan om rättsmedicinsk undersökning i av en avliden person handläggs enligt bestämmelserna i lagen (1995:832) om obduktion m.m. Domare vid den utländska domstolen och företrädare för parterna får närvara vid under- sökningen. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Romstadgan för (Romstadgan) antogs vid en diplomatkonferens i . Genom stadgan inrättas en permanent internationell brottmålsdomstol för lagföring av folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Sammanlagt har 139 stater undertecknat stadgan och per har 52 stater tillträtt stadgan. I departementspromemorian Romstadgan för Internationella brottmåls- domstolen (Ds 2001:3), som har upprättats inom , behandlas frågan om tillträde till Romstadgan och den lagstift- ning som anses vara nödvändig med anledning av ett svenskt tillträde till stadgan. De lagförslag som har lämnats i promemorian finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser som har yttrat sig finns i bilaga 2. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig hos (dnr Ju 2001/582). har godkänt att tillträder Rom- stadgan samt att vissa förklaringar avges i fråga om kommunikationsväg och språk som skall användas vid samarbete med domstolen (prop. 2000/01:122, bet. 2000/01:JuU30 och 2000/01:KU13y, rskr. 2000/01:284). har ratificerat stadgan. I en särskild bilaga till propositionen om tillträde till Romstadgan finns den engelska texten och en svensk översättning av stadgan. Regeringen tar i detta ärende upp promemorians förslag till lagstiftning med anledning av ett tillträde till Romstadgan. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen, men har även föreslagit vissa ändringar. Regeringen följer i allt väsentligt Lagrådets förslag. I vissa enskildheter har regeringen funnit skäl att avvika från vad Lagrådet förordat. Det gäller reglerna för häktning, provisoriskt anhållande och andra tvångsmedel i ärenden om överlämnande till (avsnitt 6.4.2) och vilken utredning som skall göras i ett sådant ärende (avsnitt 6.4.4), beslutsordningen för avslag på en ansökan om rättslig hjälp (avsnitt 6.3.6) och när rättslig hjälp som lämnas till domstolen förenas med villkor (avsnitt 6.3.7) samt beslutsordningen för villkorlig frigivning i ett verkställighetsärende (avsnitt 6.8.1). Regeringen behandlar Lagrådets yttrande i avsnitten 6.1, 6.2, 6.3.6, 6.3.7, 6.4.2, 6.4.4, 6.4.5, 6.7.4 och 6.8.1 samt i författnings- kommentaren. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten. Historisk bakgrund och Romstadgans tillkomst Tanken på att inrätta en permanent internationell brottmålsdomstol är Sedan idén hade framförts i olika sammanhang, förutskickade Versailles-traktaten efter att en interna- tionell brottmålsdomstol skulle inrättas för lagföring av krigsförbrytare. Så skedde emellertid inte och först efter slut inrätta- des de två krigsförbrytartribunalerna i och av krigets Dessa tribunaler var inte permanenta och lagföringen riktades enbart mot krigets förlorare. I som inrättades efter kriget togs frågan om en permanent internationell brottmålsdomstol upp på nytt och utreddes Idén hade inledningsvis ett gott stöd och i 1948 års folkmordskonvention finns det t.ex. en hänvisning till en internationell straffdomstol som skulle kunna komma att inrättas (artikel VI). det var dock bl.a. säkerhetsrådets permanenta medlemmar inte villiga att inrätta en överstatlig brottmålsdomstol, särskilt inte som ett fristående organ under generalförsamlingen. Även i andra frågor fanns meningsmotsättningar mellan olika stater och de olika förslag som lämnades bordlades i generalförsamlingen. När stridigheterna i dåvarande bröt ut i början av 1990- talet var de politiska förhållandena annorlunda. hetsrådet olika resolutioner som beredde vägen för den resolution av den (resolution 808 (1993)) som lade den rättsliga grunden för inrättandet av den internationella tribunalen för brott mot humanitär rätt i f.d. . Tribunalens stadgar fastställdes av säkerhetsrådet genom resolution 827 (1993). säkerhetsrådet en motsvarande tribunal för 1994 genom resolution 955 (1994). Båda dessa tribunaler är alltjämt gav generalförsamlingen FN:s (Inter- national , ILC) i uppdrag att på nytt ta sig an frågan om inrättandet av en permanent internationell brottmålsdomstol. förberedande rapport och ett förslag lämnade ILC ett reviderat och slutligt stadgeförslag till generalförsamlingen . förslag som utgångspunkt behandlades frågan om en domstol av en s.k. ad hoc-kommitté och därefter av en förberedande kommitté en diplomatkonferens skulle hållas i mellan Efter långa och mödosamma förhandlingar kunde stadgan antas efter en omröstning där rösterna räknades men de enskilda ländernas röstning Röstningen avlöpte med 120 röster för och endast sju emot stadgan samt 21 avståenden. Stadgan öppnades för under- I slutakten från konferensen beslutades om inrättandet av en förbe- Prop. 2001/02:88 redande kommission för att behandla vissa återstående frågor. bland dessa uppgifter var att ta fram förslag till bevis- och förfarande- regler och s.k. brottskriterier. Den förberedande kommissionen har godtagit bevis- och förfaranderegler och s.k. brottskriterier samt överlämnat dessa för antagande av stadgepartsförsamlingen när stadgan trätt i kraft. Kommissionens arbete fortsätter med andra uppgifter för vilka ingen fast tidsgräns är fastslagen. har tillsammans med bl.a. de övriga nordiska länderna deltagit aktivt i det arbete som lett fram till stadgan och starkt verkat för att skall komma till stånd. Romstadgan träder i kraft när 60 stater har tillträtt den och per har 52 stater tillträtt stadgan. Totalt har 139 stater under- tecknat stadgan. Bland dessa återfinns bl.a. alla medlems- stater utom . undertecknade stadgan och ratificerade densamma (jfr prop. 2000/01:122, bet. 2000/01:JuU30 och 2000/01:KU13y, rskr. 2000/01:284). Inom EU har medlemsstaterna uttalat avsikten att ratificera stadgan . Förutom har elva EU-stater ratificerat stadgan (, , , , , , , , , och ). Härtill har tillträtt stadgan (St.prop. 24, 1999-2000) och (Alltingets 125:e möte, 1999-2000). I har konstitutionen ändrats med hänvisning till (lag 99-568 av som föreskriver ett generellt undantag från konstitutionens bestämmelser när de står i strid med Romstadgan). En förändring av konstitutionella bestämmelser som avser utlämning av landets egna medborgare har gjorts i , medan som har liknande bestämmelser inte har funnit skäl att ändra sin konstitution. Även i måste konstitutionen ändras. I flertalet av de nu nämnda staterna kommer lagstiftning för samarbetet med domstolen m.m. att behandlas . I , som ratificerade stadgan , har dock även lagstiftning antagits, vilken omfattar såväl en särskild lag om samarbete med domstolen som ändringar i den finska strafflagen (RP 161/2000 rd). I , som ratificerade stadgan , har också lagstiftning antagits i samband med beslutet att tillträda stadgan (Lovforslag nr. L 20, 2000-01, Lov nr. 342 af 16. ). Norsk lagstiftning har antagits (Ot.prp. 95, 2000-2001). De nordiska staterna har vid ett flertal möten diskuterat lagstiftningsfrågor med anledning av stadgan. Även i , , och har lagstiftning med anledning av stadgan antagits i samband med beslut om ratifikation. 4.3En jämförelse mellan Romstadgan och de internatio- nella brottmålstribunalerna De internationella brottmålstribunalerna inrättades genom beslut av med stöd av kapitel VII i . Därav följer att föreskrifterna och förpliktelserna enligt dess stadgor, t.ex. i fråga om jurisdiktion och samarbetsskyldighet, är tvingande för FN:s medlems- stater. Romstadgan är däremot en multilateral internationell överens- kommelse och blir därmed bindande för de stater som väljer att tillträda den. Domstolen är inte ett FN-organ, men Romstadgan anvisar att för- hållandet mellan domstolen och FN skall regleras i ett särskilt avtal. Domstolens uppgift är att som permanent institution ta sig an brott begångna runt om i världen, vilket dock i flertalet fall kräver att brottet har viss anknytning till en stat som har anslutit sig till stadgan. Tribunalerna är däremot inrättade för att lagföra brott inom strikt geografiskt definierade områden och för Rwandatribunalen endast brott begångna inom en viss avgränsad tidsperiod. Tribunalerna inrättades retroaktivt medan principen om icke-retroaktivitet gäller för utövande av domstolens jurisdiktion. Därmed gäller för domstolen, liksom för Jugoslavientribunalen, att mandatet omfattar brott som har begåtts efter en bestämd tidpunkt men utan att någon bortre tidsgräns föreskrivs. De brott som tribunalerna respektive domstolen är behöriga att pröva är i huvudsak desamma, dvs. allvarliga brott mot internationell rätt i form av folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Dessutom kan domstolen komma att vara behörig pröva aggressionsbrott. Vissa skillnader finns dock och för domstolens del har de olika brotten definierats mer ingående, såväl i stadgan som i ett särskilt instrument, de s.k. brottskriterierna (elements of crimes), än vad som gäller för tribunalerna. En viktig skillnad mellan tribunalerna och domstolen gäller dess behörighet att lagföra ett brott i förhållande till den nationella behörig- heten. Medan tribunalernas stadgor ger den internationella rättsliga processen företräde framför nationella förfaranden föreskriver Rom- stadgan tvärtom att nationell lagföring i princip skall ha företräde. Domstolen skall vara ett komplement till de nationella rättsordningarna och endast ta vid när de senare inte fullgör sin uppgift på ett tillbörligt sätt den s.k. komplementaritetsprincipen. Skillnaden påverkar även de olika stadgornas bestämmelser om domars rättsverkningar (ne bis in idem; inte två gånger för samma sak). Trots den grundläggande skillnaden beträffande förhållandet mellan internationell och nationell lagföring innehåller Romstadgan bestäm- melser om samarbetsskyldighet för de anslutna staterna som i princip är lika långtgående som motsvarande skyldighet i förhållande till tribuna- lerna. Att staterna verkligen uppfyller sina samarbetsförpliktelser är avgörande för tribunalernas och domstolens verksamhet. Bestämmelserna om straffverkställighet, vilka bygger på staternas fri- villiga åtagande, liknar också varandra. En betydelsefull skillnad mellan tribunalernas stadgor och Romstadgan är att den senare är avsevärt mer detaljerad, bl.a. vad gäller samarbete, verkställighet, de processuella förfarandena och allmänna straffrättsliga Till skillnad från tribunalerna, som själva har haft att anta Prop. 2001/02:88 sina bevis- och förfaranderegler, skall sådana regler för domstolen utarbetas av statssamfundet och antas av en stadgepartsförsamling. Finansieringen av domstolen, som inte är ett FN-organ, skiljer sig också från vad som gäller för tribunalerna. 5 Stadgans närmare innehåll En ingående beskrivning av Romstadgans innehåll har lämnats i prop. 2000/01:122 som underlag för ställningstagandet om tillträde till stadgan. Den beskrivning som ges i det följande är därför mer översiktlig och främst inriktad på de bestämmelser som har betydelse för lagstiftningen om samarbete med . Detta innefattar även frågor om verkställighet av dess avgöranden, sekretess samt immunitet och privilegier. Stadgan är indelad i 13 delar enligt följande: 2.Jurisdiktion, processförutsättningar och tillämplig lag 4.Domstolens sammansättning och administration 9.Internationellt samarbete och rättslig hjälp De artiklar som främst är av betydelse för lagstiftning om samarbete med domstolen finns i delarna 9 och 10, men även vissa bestämmelser i andra delar måste beaktas. Föreskrifterna i stadgans olika delar presenteras närmare i avsnitt 5.1 till 5.10 nedan. Hänvisningarna till bestämmelser i stadgan görs genom angivande av artikelns nummer och i vissa fall, efter kolon, nummer och bokstäver som anger en viss punkt i artikeln (ex. artikel 54:3 a). I artikel 1 föreskrivs inrättandet av som en permanent av enskilda beträffande de mest allvarliga brotten av internationellt intresse. Där framgår också att domstolen skall vara ett komplement till de nationella rättsordningarna, se vidare avsnitt 5.4, och att dess behörighet och funktioner anges i stadgan. Av artiklarna 2 och 3 framgår att domstolens förhållande till FN och till värdlandet skall regleras genom särskilda avtal. Domstolen är en internationell juridisk person med rättshandlings- förmåga (artikel 4). Domstolen kan även välja att förlägga sin verk- samhet, t.ex. att genomföra rättegångar, på en annan plats (artikel 3 och Prop. 2001/02:88 62). Detta fordrar att ett särskilt avtal träffas med staten i fråga. För att stadgeparterna skall kunna följa upp och vidareutveckla domsto- lens verksamhet skall ett särskilt forum skapas som består av företrädare för de stater som har tillträtt stadgan stadgepartsförsamlingen. Församlingens huvudsakliga uppgifter och organisation föreskrivs i artikel 112. Varje stadgepart har en röst i församlingen och andra stater som inte anslutit sig till stadgan men som har undertecknat stadgan eller i vart fall slutakten vid har observatörsstatus. Bland stadgepartsförsamlingens uppgifter ingår att behandla och anta rekommendationer från den förberedande kommissionen, t.ex. bevis- och förfaranderegler (artikel 51), brottskriterier (artikel 9) och avtalet mellan domstolen och FN (artikel 2). Den skall vidare utöva tillsyn över domstolens verksamhet, fastställa dess budget, besluta om en eventuell ändring av antalet domare (artikel 36) samt behandla frågor om stadge- parters bristande samarbete med domstolen (artikel 87). skall även besluta om framtida stadgeändringar (artiklarna 121 och 122) och anta regler för den ekonomiska förvaltningen av dess egen och domstolens verksamhet (artikel 113). I artikel 112 finns dessutom bestämmelser om församlingens möten såsom beslutförhet, omröstnings- regler och språk samt om dess organisation och om en arbetsordning som den skall anta. Stadgan skall kompletteras med detaljerade bestämmelser i särskilda bevis- och förfaranderegler som skall antas av stadgepartsförsamlingen enligt ett angivet förfarande (artikel 51). Ett utkast till sådana regler har förhandlats fram och antagits av en förberedande Bevis- och förfarandereglerna innehåller främst bestäm- melser om det rättsliga förfarandet, vilka måste stå i överensstämmelse Härtill skall, enligt artikel 9, s.k. brottskriterier utvecklas av den förbe- redande kommissionen och senare antas av stadgepartsförsamlingen. är avsedda att bistå vid tolkningen och tillämpningen av de brott som omfattas av stadgan och också brotts- kriterierna måste stå i överensstämmelse med stadgan. Även ett utkast till brottskriterier antogs av den förberedande kommissionen Domarna skall dessutom själva anta en arbetsordning för domstolen, över vilken stadgeparterna dock har en viss kontroll (artikel 52). Bestämmelserna om domstolens finansiering finns i del 12 och det är stadgepartsförsamlingen som fastställer dess budget och föreskrifter för den ekonomiska förvaltningen (artiklarna 112:2 d och 113). är det stadgeparterna som skall finansiera verksamheten men även medel Prop. 2001/02:88 från FN kan komma i fråga (artikel 115). bidrag skall ske enligt en särskild bidragsskala (artikel 117). Vidare får domstolen ta emot frivilliga bidrag från regeringar, internationella organisationer, enskilda och andra i enlighet med särskilt givna kriterier (artikel 116). En årlig revision skall genomföras (artikel 118). Enligt artikel 34 skall bestå av ett presidium, överklagande-, rättegångs- och förundersökningsavdelningar, ett åklagarkansli och ett registratorskontor. De viktigaste befattnings- havarna är domarna, åklagaren och de biträdande åklagarna, registratorn och den biträdande registratorn, vilka skall avlägga en högtidlig förklaring om att fullgöra sina uppgifter opartiskt och samvetsgrant (artikel 45). Domstolen leds administrativt av presidiet som består av en president och två vicepresidenter. Artikel 38 innehåller närmare bestämmelser om hur presidiet skall utses och dess uppgifter. Stadgan innehåller även andra bestämmelser som anvisar presidiet uppgifter, t.ex. att avgöra frågor om arbetsspråk (artikel 50), att upprätta en rättegångskammare för handläggningen av ett mål (artikel 61:11) och att avgöra om antalet domare skall utökas för en viss huvudförhandling (artikel 74:1). Domarna och de dömande enheterna