prop · GP03111 · 2002-03-07 00:00:00 — De åtgärdsalternativ som föreskrivs för rätten i nämnda bestämmelser måste kunna vidtas även om den unge med stöd av de i avsnitten 4.1.2 och 4.1.3 föreslagna bestämmelserna inte har förelagts vite i sin kallelse, jämför 9 kap. 7 § andra stycket RB. Enligt den bestämmelsen skall Prop. 2001/02:111 föreläggandet, trots att vite inte har satts ut, med undantag av ansvar för de kostnader som uppstått till följd av att föreläggandet inte följts, anses jämställt med ett vitesföreläggande. I lagrådremissen föreslog regeringen en bestämmelse som räknade upp de åtgärder som står till buds när den som har kallats uteblir. Lagrådet har med hänsyn till att den närmare innebörden av de olika åtgärderna framgår först av särskilda bestämmelser förordat en mer generell utformning av lagtexten. Bestämmelsen är nu utformad i enlighet med Lagrådets förslag. 4.1.5Underrättelse till vårdnadshavare m.fl. om kallelse Regeringens förslag: Om en person som inte har fyllt kallas till ett sammanträde skall den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran underrättas om kallelsen, om inte särskilda skäl talar mot det. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del har varit positiva till promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: En person som inte har fyllt står som regel fortfarande under föräldrars eller andra vuxna personers vård och fostran. Dessa personer har således ett ansvar för den unge. Det är därför viktigt att barnets vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran får kännedom om och kan närvara vid ett sammanträde i domstol i vilket deras barn deltar. Vidare kan vårdnadshavarens närvaro vid ett sammanträde vara ett bra stöd för en ung person som skall höras som målsägande eller vittne. Det är därför rimligt att vårdnadshavaren eller den eller de som har det faktiska ansvaret underrättas om tidpunkten för ett sammanträde som den unge kallas till. För ungdomar som står under åtal finns en bestämmelse om underrättelseskyldighet i 26 § första stycket lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Syftet med denna bestämmelse är närmare utvecklad under avsnitt 4.2.2. Någon motsvarande reglering beträffande andra som inte har fyllt finns dock inte. Enligt regeringens mening bör det också i införas en generell bestämmelse av innehåll att rätten skall underrätta vårdnadshavaren eller någon annan som svarar för den unges vård och fostran om att den unge har kallats till ett sammanträde, om inte särskilda skäl talar mot det. Sådana särskilda skäl kan vara att det kan antas vara till större skada än nytta för den unge om vårdnadshavaren underrättas. En underrättelse torde också kunna underlåtas när den uppenbarligen inte skulle fylla någon funktion. Regeringen föreslår i avsnitt 4.2.1 ett tillägg till 26 § första stycket LUL innebärande att domstolen skall underrätta inte bara vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran utan också andra vuxna som har en fostrande roll i förhållande till den De skäl som föranleder ändringen i 26 § LUL gör sig inte lika starkt gällande när den unge inte är misstänkt för brott. 2001/02:111 Underrättelseskyldigheten bör därför här avse endast vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran. 4.1.6Kallelse vid vite enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden Regeringens förslag: Även vid handläggning enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden skall man tillämpa bestämmelserna i 9 kap. 9 § RB, dels om föreläggande av vite i kallelser till barn och ungdomar som inte har fyllt , dels om domstolens fortsatta handläggning av målet när någon som inte har kallats vid vite uteblir, dels om domstolens underrättelseskyldighet gentemot den unges vårdnadshavare eller annan. Promemorian behandlar inte denna fråga. Remissinstanserna: , , , och som tillfrågats särskilt har förklarat sig inte ha någon erinran mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen) gäller handläggningen i tingsrätt, hovrätt och av sådana rättsvårdande ärenden som skall tas upp av en tingsrätt och som inte skall handläggas enligt (1 § ärendelagen). Enligt nu gällande lydelse av 43 § andra stycket ärendelagen skall 9 kap. 710 §§ tillämpas i fråga om vite och hämtning. När 9 kap. 9 § RB upphävdes gjordes ingen följdändring i 43 § ärendelagen, se avsnitt 4.1.7. Som framgår ovan föreslår regeringen nu att det införs en ny 9 kap. 9 § RB. Bestämmelserna i den föreslagna nya 9 kap. 9 § RB om kallelse vid vite m.m. bör gälla även vid domstolarnas handläggning av ärenden enligt ärendelagen. Något skäl för att inte ha samma ordning på detta område när domstolarna handlägger mål och ärenden enligt respektive ärendelagen finns inte. Vidare främjar en enhetlig ordning domstolarnas arbete och dessutom rättsutvecklingen. Bestämmelsen i 43 § andra stycket ärendelagen bör därför inte nu ändras, vilket får till följd att 9 kap. 9 § RB blir tillämplig även vid domstolarnas handläggning av mål enligt ärendelagen. 4.1.7Regler om laga förfall i lagen (1996:242) om domstolsärenden Regeringens förslag: Även vid rättens handläggning av domstolsärenden skall man tillämpa bestämmelsen i 32 kap. 7 § att rätten, när ett sammanträde har ställts in i förväg därför att någon som har kallats har anmält förhinder, ändå i vissa fall kan besluta om påföljd som har tagits upp i föreläggandet om inställelse. Promemorian behandlar inte denna fråga. Skälen för regeringens förslag: 9 kap. 9 § RB föreskrev före den 1 Prop. 2001/02:111 april 1999 att vite kunde dömas ut även i fall ett sammanträde ställdes in i förväg därför att någon som förelagts vite anmälde förhinder, om denne inte kom in med utredning som gjorde sannolikt att denne hade laga förfall. Det lagrummet upphävdes , varvid bestämmelsen flyttades till 32 kap. 7 § RB (prop 1998/99:37, bet. 1998/99:JuU13, rskr. 1998/99:143, SFS 1999:84). Sistnämnda lagrum föreskriver att om ett sammanträde ställs in i förväg därför att någon som har kallats till sammanträdet har anmält förhinder får rätten ändå besluta om påföljd d.v.s. inte endast vite utan även t.ex. hämtning, tredskodom och avskrivande av mål som upptagits i föreläggandet om inställelse, om den som har anmält förhinder inte i efterhand kommer in med utredning som gör det sannolikt att han eller hon hade laga förfall. I motiven till 32 kap. 7 § RB anger regeringen att det enligt då gällande rätt, för det fall påföljden är en annan än vite, kan ifrågasättas om lagtexten gav något uttryckligt stöd för domstolen att ställa in en förhandling i förväg och ändå hålla frågan om påföljden öppen tills den som kallats har fått tillfälle att komma in med utredning om sitt förhinder. För att klargöra att det som föreskrevs i 9 kap. 9 § RB även gäller andra påföljder än vite infördes därför 32 kap. 7 § RB (prop. 1998/99:37 s. 28). Enligt ärendelagen som trädde i kraft skall rätten i fråga om vite och hämtning tillämpa bl.a. 9 kap. 9 § RB. När sistnämnda lagrum upphävdes och dess bestämmelse flyttades till 32 kap. 7 § RB gjordes ingen ändring i ärendelagen. Någon ändring i sak av innehållet i ärendelagen var dock inte avsedd. Även när ärendelagen är tillämplig bör regeln som före återfanns i 9 kap. 9 § RB vara tillämplig. Med hänsyn till att inte endast påföljden utdömande av vite utan även hämtning och avgörande eller avskrivande av mål kan vara tillämpliga om någon uteblir från en förhandling, bör det i ärendelagen nu införas en hänvisning till 32 kap. 7 § RB. 4.2Föräldrars och andra vuxnas medverkan när någon som är misstänks för brott När någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott skall enligt 5 § LUL den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge. Om detta skulle vara till men för utredningen eller om det annars finns särskilda skäl mot det, får underrättelse eller kallelse underlåtas. När åtal väcks mot den som inte har fyllt , skall tingsrätten underrätta den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran om åtalet och tidpunkten för huvudförhandlingen, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om åtalet avser ett brott som kan medföra fängelse skall vårdnadshavaren normalt också kallas och höras i målet (26 § LUL). Om åklagaren beslutar om åtalsunderlåtelse mot någon som har begått ett brott innan han eller hon har fyllt , skall den unge underrättas om beslutet vid ett personligt sammanträffande med åklagaren. 2001/02:111 sammanträffandet skall också den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran kallas. Kallelse till vårdnadshavaren får dock underlåtas om det möter hinder eller annars finns särskilda skäl mot det (18 § LUL). Om en utredning inleds mot någon som misstänks för att ha begått ett brott, skall den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran underrättas om att en utredning har inletts och kallas till förhör som hålls med den unge. Om detta skulle vara till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det får dock underrättelse eller kallelse underlåtas (33 § LUL). 4.2.2Kallelse av föräldrar och andra vuxna Regeringens förslag: När någon som är misstänks för brott skall polis, åklagare och domstol underrätta och kalla inte bara den som har det huvudsakliga ansvaret för den unge utan också andra som har en fostrande roll i förhållande till den unge. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att bestämmelserna i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare om skyldighet för polis, åklagare eller domstol att underrätta och kalla vårdnadshavare eller andra som svarar för den unges vård och fostran skulle kompletteras med en bestämmelse om att även en förälder som inte är vårdnadshavare men som regelbundet umgås med den unge i dessa fall skulle underrättas och kallas. Remissinstanserna: Promemorians förslag har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av bl.a. Justitiekanslern, , , vid , , , , , , kommun, samt Rädda barnens riksförbund. Promemorians förslag avstyrks dock av och som bl.a. pekar på att det ofta föreligger svåra konflikter mellan föräldrar som inte har gemensam vårdnad om sitt barn, att dessa konflikter kan förvärras om promemorians förslag genomförs samt att det är vårdnadshavaren som har ansvaret för och rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnet. anser vidare att det inte är tillrådligt att genom en särbestämmelse utanför begränsa eller inskränka vårdnadshavarens bestämmanderätt i viktiga frågor. Några remissinstanser, bl.a. JO och , anser att det finns en påtaglig risk att promemorians förslag kommer att medföra praktiska problem hos de berörda myndigheterna, bl.a. kan det vara svårt att utröna i vilken omfattning föräldern faktiskt umgås med den unge. Riksåklagaren anser att en ändring bör inriktas mot att ge myndigheten en rätt i stället för en skyldighet att underrätta i förevarande avseende. Skälen för regeringens förslag Skälen för gällande bestämmelser När ungdomar är skäligen misstänkta för brott eller står under åtal har polis, åklagare och domstol enligt ett antal bestämmelser i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare normalt en skyldighet att underrätta och kalla vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran till förhör, personligt sammanträffande och sammanträde. Syftet med denna reglering är att underlätta för dem som står den unge nära att bidra till att denne inte begår ytterligare brott, genom att de får närmare kännedom om brottsutredningen. Vårdnadshavarnas stöd är betydelsefullt också för den unge genom att han eller hon därigenom får större möjligheter att ställa till rätta efter brottet, t.ex. vid kontakter med målsäganden. Beträffande den närmare tillämpningen av dessa bestämmelser uttalades i motiven till bestämmelserna att vad som gäller för vårdnadshavare även bör gälla för annan som svarar för den unges vård och fostran. Om den unge exempelvis är familjehemsplacerad eller bor hos sina far- eller morföräldrar, kan det vara lämpligare att de som hade det faktiska ansvaret för den unge underrättas och kallas. Man ansåg inte att det var nödvändigt att strikt begränsa den personkrets som avsågs, eftersom förslaget inte innebar något åliggande att närvara vid förhör respektive huvudförhandling. I det fall tveksamhet uppstår om vem som svarar för den unges vård och fostran föreslogs att kontakt kunde tas med både vårdnadshavare och annan som kunde anses ha rollen som fostrare. Det skall avgöras från fall till fall vem som skall underrättas och kallas om det inte står klart att de legala vårdnadshavarna också har det faktiska ansvaret för den unge (prop. 1994/95:12 s. 65 och 97). Bör bestämmelserna ändras? Enligt regeringens mening är det viktigt att alla inte bara vårdnadshavare utan också andra som svarar för den unges vård och fostran ges möjlighet att hjälpa den unge att komma till rätta med sin brottslighet. En förälder som inte är vårdnadshavare men som har en regelbunden kontakt med den unge kan som regel anses ha en sådan roll. I promemorian föreslogs därför att det i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare uttryckligen skulle sägas att även föräldrar som utövar ett regelbundet umgänge med den unge skall underrättas och kallas när vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas och kallas. Som framgår ovan har dock förslaget i promemorian fått en hel del kritik. JO har anfört att uttrycket förälder som regelbundet umgås med den unge är tvetydigt och att det kan finnas skäl att anta att det ibland kan vara svårt att utröna i vilken omfattning föräldrarna faktiskt umgås med den unge, varför det finns en påtaglig risk att den föreslagna bestämmelsen i åtskilliga fall kommer att ge upphov till tillämpningsproblem. ifrågasätter kravet på regelbundenhet och menar att det kan vara av värde för den unge och föräldern om föräldern underrättas, även om denne endast har ett sporadiskt umgänge med barnet. anser att promemorians förslag inte är tillräckligt långtgående och föreslår att alla föräldrar skall underrättas och kallas. Regeringen är angelägen om att ytterligare personer som kan anses ha en fostrande roll för den unge involveras i processen. Exempelvis kan föräldrar som inte är vårdnadshavare men som regelbundet umgås med den unge ofta anses ha en fostrande roll. Men även föräldrar som har ett sporadiskt umgänge kan ibland ha en sådan roll. Också andra vuxna än den unges föräldrar kan ha en fostrande roll för den unge, även om den unge faktiskt bor hos vårdnadshavaren. Till exempel kan före detta familjehemsföräldrar, styvföräldrar, mor- och farföräldrar, stödpersoner eller lärare stå i ett sådant närmare förhållande till den unge. Regeringen anser således att kretsen av de personer som bör involveras i processen skall utvidgas. Det är dock inte nödvändigt att begränsa denna krets till föräldrar som inte är vårdnadshavare men som regelbundet umgås med den unge. Avgörande för om några ytterligare personer bör kallas bör i stället vara om personen ifråga kan anses ha en fostrande roll för den unge. Bestämmelserna bör därför ändras på så sätt att också den som inte har det huvudsakliga ansvaret för den unges vård och fostran, men som i praktiken ändå måste anses ha en fostrande roll för den unge, t.ex. en förälder som inte är vårdnadshavare men som den unge har umgänge med, eller en stödperson för den unge, också skall underrättas och kallas. Uppgift om att det finns någon annan vuxen än vårdnadshavaren som står i ett sådant förhållande till den unge att denne bör underrättas och kallas bör i första hand inhämtas från den unge själv. Om den unge inte alls vill lämna någon uppgift om det bör man i stället fråga någon annan som kan ha en sådan uppgift, t.ex. den unges vårdnadshavare eller . I lagrådsremissen föreslog regeringen att bestämmelserna skulle ändras på så sätt att orden Vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran skulle ersättas av Vårdnadshavaren och annan som svarar för den unges vård och fostran. Lagrådet har påpekat att de föreslagna bestämmelserna innebär att vårdnadshavaren skall underrättas och ges tillfälle att medverka i förfarandet även i fall där någon annan faktiskt har den unge i sin vård och att det kan finnas goda skäl för en sådan reglering. Lagrådet har vidare anfört att det enligt motiven i lagrådsremissen inte är sådana överväganden som ligger bakom de föreslagna ändringarna, utan att syftet med dessa ändringar är att väsentligt vidga kretsen av de personer som skall få deltaga i det rättsliga förfarandet. Lagrådet anser därför att detta måste komma till uttryck på ett tydligare sätt i lagtexten. Lagrådet har föreslagit att de i lagrådsremissen föreslagna ändringarna av 5, 18, 26 och 33 § LUL skall kompletteras med ytterligare en mening enligt följande (5 §). Om det är lämpligt skall också annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge underrättas och kallas till förhöret. Regeringen finner på av Lagrådet anförda skäl att lagtexten bör förtydligas. Den av Lagrådet föreslagna lagtexten får dock till effekt att vårdnadshavaren alltid skall kallas, även när han eller hon inte kan anses ha en fostrande roll för den unge. Som regeringen anfört ovan är syftet bakom den nuvarande regleringen främst att underlätta för dem som står den unge nära att bidra till att denne inte begår ytterligare brott, genom att de får en närmare kännedom om brottsutredningen. Mot den bakgrunden finns inget bärande skäl för att i dessa situationer kalla en vuxen som inte har något faktiskt inflytande över den unge, oavsett om den vuxne är vårdnadshavare eller inte. Regeringen föreslår därför nu att bestämmelsen utformas på så sätt att den ifrågavarande myndigheten skall kalla dels, enligt vad som gäller , den som har det huvudsakliga ansvaret för den unge, dels också andra vuxna som har en fostrande roll i förhållande till den unge. Lagrådet har föreslagit att andra fostrare än vårdnadshavaren och den eller de som har det huvudsakliga ansvaret för den unge skall kallas om det är lämpligt. Enligt regeringens mening bör samma förutsättningar gälla för när en sådan fostrare skall kallas som när den som har det huvudsakliga ansvaret skall kallas. Flera remissinstanser har uttalat att promemorians förslag om kallelse av umgängesföräldrar kan medföra tillämpningsproblem för de myndigheter som har att tillämpa lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. menar att det finns en uppenbar risk att utredningstiderna förlängs samt att alltför många närvarande vid förhör kan hämma barnets vilja att berätta. Även poängterar betydelsen av snabbhet i handläggningen. JO menar att man inte bör ställa alltför stora krav på utredningen hos domstolarna i detta hänseende. kan godta den i promemorian föreslagna regeln, om det redan av materialet i akten framgår hur relationen är mellan den unge och umgängesföräldern. anser att förslaget att domstolen skall kalla en umgängesförälder skall kopplas till en skyldighet för de sociala myndigheterna att underrätta domstolen om det finns en umgängesförälder och redovisa om det finns särskilda skäl för att inte underrätta och kalla denne. Som framgår ovan föreslår regeringen nu att kretsen av de personer som bör involveras närmare i processen utvidgas till alla som kan anses ha en fostrande roll för den unge. Dock kan en viss del av remisskritiken göras gällande även på regeringens förslag. Av 5 § och 33 § LUL följer att en vårdnadshavare eller annan inte skall underrättas och kallas till förhör som hålls med den unge, om det är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det. Det bör t.ex. anses föreligga men för utredningen, om ett önskvärt snabbt inledande av utredningen skulle fördröjas om någon annan än den som har huvudansvaret för den unges vård och fostran skall underrättas och kallas. Det kan ibland också anses föreligga men för utredningen om den som inte har det huvudsakliga ansvaret för den unge som kallas bor på en annan ort och dennes inställelse kraftigt skulle fördröja utredningen. Däremot bör inte den omständigheten att myndigheten anser att alltför många närvarande vid förhöret kan hämma den unges vilja att berätta utgöra men för utredningen. Det viktiga är inte att dessa sitter med vid förhöret, utan att de finns tillgängliga och kan bilda sig en uppfattning om vad som har hänt och kan vara till stöd och hjälp för den unge. Men om man kan befara att den unge skulle bli mindre meddelsam på grund av en särskild persons närvaro kan man underlåta att kalla denne, jämför vidare Prop. 2001/02:111 uttalandena i motiven till gällande lydelse av 5 § LUL (prop. s. 65 och 97). Myndigheter som har att tillämpa lagen skall inte behöva initiera några större utredningar i fråga om ytterligare personer än vårdnadshavaren skall underrättas och kallas. Polis och åklagare bör, som nämnts, i första hand vända sig till den unge, men kan även fråga vårdnadshavaren och som de ändå har att vända sig till. Någon ytterligare utredning behöver inte genomföras. Polisens och åklagarnas eventuella kontakter, underrättelser och kallelser bör redovisas i förundersökningsprotokollet eller på annat sätt. Regeringen avser att införa en bestämmelse om en sådan redovisningsskyldighet genom ett tillägg i lämplig förordning. För domstolarnas del bör en förutsättning för underrättelse och kallelse av andra än den som har det huvudsakliga ansvaret för den unges vård och fostran vara att det finns en uppgift om eventuella kontakter med denne eller dessa. Med en sådan ordning saknas anledning att införa en skyldighet för att redovisa vilka andra än vårdnadshavaren som får anses svara för den unges vård och fostran. och uttrycker oro för förslaget i promemorian att kalla en förälder som inte är vårdnadshavare, eftersom det i dessa fall ofta föreligger svåra konflikter mellan föräldrarna som genom en sådan åtgärd kan förvärras. Enligt bör det därför ankomma på vårdnadshavaren att pröva om en umgängesförälder skall underrättas och kallas. Som framgår ovan är regeringen av den uppfattningen att information om någon ytterligare person utöver vårdnadshavaren bör underrättas och kallas i första hand skall inhämtas från den unge själv och inte från vårdnadshavaren. Det kan annars finnas en risk för att en vårdnadshavare som inte vill samarbeta med den andra föräldern om den unge förhindrar att exempelvis en förälder som inte är vårdnadshavare underrättas och kallas trots att den unge själv önskar det. I stället för att i första hand fråga vårdnadshavaren som föreslagit kan man vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot att underrätta och kalla annan än den som faktiskt har det huvudsakliga ansvaret för den unges vård och fostran beakta om det finns svåra konflikter mellan föräldrarna. Det kan vidare ibland vara fråga om fall av misshandel eller andra övergrepp från den förälder som inte har vårdnaden om den unge. menar att det i promemorian redovisade förslaget inskränker vårdnadshavarens bestämmanderätt i viktiga frågor och att en sådan inskränkning bör utredas i ett vidare perspektiv och med utgångspunkt i . Det förslag som regeringen nu lägger fram är dock utformat på ett sådant sätt att det inte kan anses innebära någon sådan inskränkning. Lagändringarna bör träda i kraft . övergångsbestämmelser behövs inte. I enlighet med allmänna processuella principer tillämpas de nya bestämmelserna även på mål som Prop. 2001/02:111 anhängiggjorts före ikraftträdandet. De föreslagna bestämmelserna om underrättelse och kallelse till föräldrar och andra torde inte leda till annat än ytterst marginella kostnadsökningar och ryms därför inom ramen för befintliga resurser. Övriga förslag torde inte innebära några kostnadsökningar.