prop · GQ0312 · 2002-10-22 00:00:00 — Enligt förarbetena till bostadsrättslag bör intygsgivarnas granskning avse såväl att de lämnade faktiska uppgifterna är riktiga och stämmer överens med tillgängliga handlingar som att gjorda beräkningar är vederhäftiga och kan väntas hålla streck (se prop. 1971:12 s. 77). Enligt allmänna råd ligger i detta även att intygsgivarna skall bedöma om de beräknade insatserna och avgifterna är sådana att det kan antas att lägenheterna med hänsyn till bostadsmarknaden på orten går att upplåta med bostadsrätt när de har färdigställts (allmänna råd [1995:6] Ekonomiska planer för bostadsrättsföreningar s. 26). Skälen för regeringens förslag Precisering av intygsgivarnas uppgifter Regeringen anser i likhet med utredningen att det av flera skäl är viktigt att klargöra vad intygsgivarna skall intyga. Som sagts i flera andra sammanhang har intygsgivarna en mycket viktig roll. Hela regelverket mot ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt bygger ytterst på deras pröv- ning. Intygsgivarna är enligt regelverket de enda utomstående som är ålagda att göra en saklig granskning av planen; registreringsmyndig- hetens granskning är endast formell. Det torde vara viktigt också för intygsgivarna själva att deras uppdrag preciseras så väl som möjligt. I annat fall riskerar man situationer där intygsgivaren tror att en fullständig prövning har gjorts, men där domstol anser att han eller hon har varit vårdslös eller liknande. Intygsgivarna själva har också framhållit att det kan vara svårt att veta vilka intygsgivarens uppgifter är och att olika åsikter förekommer i denna fråga. Det är knappast möjligt att i författning ange exakt vad intygsgivarna skall kontrollera och bedöma. Utformar man regleringen av vad intygs- givarna skall göra mycket detaljerad, riskerar man också att regleringen ofta måste ändras, t.ex. i takt med att byggregler, regler om beskattning osv. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det är möjligt att i författning något mer precist än enligt gällande rätt ringa in intygsgivarnas uppgifter. Det framstår därvid som lämpligt att utgå från förarbetsuttalandena lagstiftningsärende. När det gäller intygs- givarnas granskning av gjorda beräkningar är, som Lagrådet har fram- hållit, det intressanta förutom att beräkningarna är pålitliga eller vederhäftiga vad beräkningarna visar. Granskningen av gjorda beräkningar bör därför ta sikte på att den ekonomiska planen framstår som hållbar. I bostadsrättslagen bör således anges att intygsgivarnas granskning skall avse att de lämnade uppgifterna är riktiga och stämmer överens med tillgängliga handlingar, samt att gjorda beräkningar är vederhäftiga och att den ekonomiska planen framstår som hållbar. I bedömningen av att den ekonomiska planen framstår som hållbar ligger att intygsgivaren skall bedöma att den tilltänkta bostadsrätts- föreningen framstår som ekonomiskt hållbar och inte är alltför ekonomiskt känslig. Som har utvecklats ovan är den ekonomiska prognos och känslighetsanalys som föreslås ingå i den ekonomiska planen avsedda att utgöra stöd för bedömningarna i denna del (se avsnitt 4.2.1). Vidare anser regeringen att intygsgivaren i samband med att han eller hon lämnar sitt intyg också skall vara skyldig att ange vilka handlingar som har varit tillgängliga för honom eller henne. Ett viktigt skäl för att en ekonomisk prognos och en känslighetsanalys bör ingå i den ekonomiska planen är att dokumentationen kan förväntas bli bättre och därmed även möjligheterna att i efterhand göra en bedömning av intygsgivarens insatser (se avsnitt 4.2.1). Av samma skäl föreslår regeringen att intygs- givarna skall ange vilka handlingar som har varit tillgängliga för dem. Enligt gällande rätt skall intygsgivaren göra samma granskning av kostnadskalkyler som av ekonomiska planer, bortsett från att det inte behöver göras någon bedömning av om förutsättningarna för registrering är uppfyllda enligt 1 kap. 5 § bostadsrättslagen (se prop. 1990/91:92 s. 184). Som utredningen har påpekat bör en motsvarande överens- stämmelse finnas även i fortsättningen. intygsgivarens uppgifter bör därför göras beträffande intyg av kostnads- Eftersom 4 kap. 3 § lagen om kooperativ hyresrätt har utformats med bostadsrättslagens bestämmelse om intygsgivning som förebild bör den bestämmelsen justeras på motsvarande sätt som bostadsrättslagen. krav på att förutsättningarna för registrering skall kontrolleras behövs dock inte eftersom den ekonomiska planen enligt lagen om kooperativ hyresrätt inte behöver registreras. Någon särskild reglering om intygsgivarnas ansvar för sitt intyg finns varken i bostadsrättslagen eller i någon annan författning. revisorer framhöll i sin tidigare nämnda rapport att det är den som ansvarar för upprättandet av den ekonomiska planen dvs. föreningens styrelse som har huvudansvaret för denna. revisorerna att en intygsgivares eventuella ansvar kan komma att prövas genom tillämpning av bestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207) om felaktigheter i planen medför att bostadsrättshavare och föreningen orsakas skada (se rapporten /97:7 s. 22). Först bör något sägas om styrelsens ansvar. Eftersom det är förening- ens styrelse som skall upprätta den ekonomiska planen (se 3 kap. 1 § bostadsrättslagen), kan åtgärder beträffande den ekonomiska planen utlösa skadeståndsansvar för styrelsen (se 10 kap. 1 § bostadsrättslagen och 13 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar [förenings- lagen]). Regleringen är densamma för kooperativa hyresrättsföreningar (se 6 kap. 1 § lagen om kooperativ hyresrätt). I 13 kap. 1 § förenings- lagen anges bl.a. att en styrelseledamot skall ersätta skada om denne uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar föreningen vid fullgörandet av sitt Styrelseledamöterna har också ett skadeståndsansvar enligt denna paragraf gentemot föreningsmedlemmar eller någon annan, t.ex. Därvid gäller dock den inskränkningen att det måste vara fråga om överträdelser av lagen, tillämplig årsredovisningslag eller Vilket ansvar bör då intygsgivaren ha för sitt intyg? fråga hänvisade revisorer, som har nämnts, till skade- Vad skadeståndslagen närmare innebär i fråga om intygs- givarnas ansvar har inte prövats i domstol. En skada på grund av brister i intygsgivningen kan typiskt sett drabba såväl bostadsrättsföreningen, den enskilde bostadsrättshavaren som annan (tredje man). Det rör sig i samtliga fall om en s.k. ren förmögen- hetsskada, dvs. en sådan skada som uppkommer utan samband med person- eller sakskada (se 1 kap. 2 § skadeståndslagen). ståndslagen skall den som vållar en ren förmögenhetsskada genom brott ersätta den (se 2 kap. 2 § skadeståndslagen, före 2 kap. 4 §). I kontraktsförhållanden bestäms skadeståndsskyldigheten för ren förmögenhetsskada av avtalet eller av regler som anknyter till Även utanför kontraktsförhållanden kan skade- ståndsansvar för ren förmögenhetsskada undantagsvis komma i fråga. Exempelvis har en värderingsman ålagts skadeståndsansvar i förhållande till tredje man för felaktiga uppgifter i ett värderingsintyg beträffande fast egendom (se NJA 1987 s. 692). Hur förhåller sig då de nu beskrivna principerna till intygsgivarens ansvar? Beträffande intygsgivaren kan konstateras att denne har fått sitt uppdrag av föreningen. I relationen intygsgivarna föreningen skulle därmed en tillämpning av bestämmelserna om sysslomän m.m. i 18 kap. handelsbalken kunna bli aktuell. Intygsgivarna har i princip ett skade- ståndsansvar gentemot föreningen till följd av detta uppdrag. kan man konstatera att intygsgivarens roll är speciell. Visserligen får han sitt uppdrag av föreningen, men det beror i grunden inte på att föreningen har ett utpräglat intresse av att få en tjänst utförd, utan på att föreningen måste ha ett intyg för att kunna registrera den ekonomiska planen eller kostnadskalkylen. Syftet med regelverket är att förhindra förekomsten av ekonomiskt ohållbara bostadsprojekt, vilket ytterst är tänkt att innebära ett skydd för de blivande bostadsrättshavarna. Huruvida en bostadsrättshavare i sin egenskap av medlem i föreningen skall anses ha ett kontraktsliknande förhållande med intygsgivaren framstår som mer osäkert. Det tidigare angivna rättsfallet talar dock för att en bostadsrättshavare kan ha möjlighet till skadestånd av en intygs- givare även om ett kontraktsförhållande inte kan anses föreligga mellan honom eller henne och intygsgivaren. Olika aktörer inte minst intygsgivarna själva har önskat en preci- sering i författning av intygsgivares skadeståndsansvar. Det man därvid närmast syftar på är ansvaret gentemot bostadsrättsföreningen och bostadsrättshavarna. Utredningen har föreslagit att det införs en särskild reglering i bostadsrättslagen beträffande intygsgivarens ansvar för sitt intyg. Flera remissinstanser har ställt sig bakom förslaget. Även rege- ringen anser det vara angeläget att intygsgivarnas ansvar preciseras. Regeringen föreslår därför att det i bostadsrättslagen införs en skade- ståndsbestämmelse om intygsgivares ansvar gentemot bostadsrättsföre- ningen och bostadsrättshavarna i den aktuella föreningen. En mot- svarande bestämmelse bör införas i lagen om kooperativ hyresrätt. När det sedan gäller det närmare innehållet i den särskilda skade- ståndsregleringen kan konstateras att intygsgivaren anlitas av föreningen för att utföra ett särskilt, i författning reglerat uppdrag. På det sättet är intygsgivarens uppdrag jämförbart med fastighetsmäklarens. För fastig- hetsmäklare finns en särskild skadeståndsbestämmelse i 20 § fastig- hetsmäklarlagen (1995:400). Om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt lagens bestämmelser om mäklarens uppdrag, skall mäklaren ersätta skada som till följd av detta drabbar säljaren eller köparen. I det föregående har föreslagits en precisering av intygsgivarens uppgifter. Det framstår som lämpligt att koppla dessa bestämmelser till en skadeståndsregel. Intygsgivaren bör alltså svara för de aktuella upp- gifterna vid äventyr av skadestånd. Såsom utredningen har konstaterat synes det inte finnas några skäl för att begränsa ansvaret mer i för- hållande till bostadsrättshavarna än till bostadsrättsföreningen. Regeringen föreslår således att skadeståndsbestämmelserna utformas så att en intygsgivare blir skadeståndsskyldig om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina åligganden i samband med intygs- givningen och därmed skadar föreningen eller en bostadsrättshavare. Vanlig tioårig preskriptionstid bör gälla för nu aktuella skadestånds- Prop. 2002/03:12 krav. Någon särskild bestämmelse om detta behövs dock inte. Såsom utredningen har framhållit kan det framstå som om intygs- givarnas ansvar genom en reglering som den föreslagna kraftigt vidgas. Denna synpunkt har framförts av bl.a. . Förändringarna torde dock i praktiken inte bli så stora. Även om ansvaret och dess gränser är oklara, är det vara mycket som talar för att intygsgivare redan har ett ansvar liknande det som här föreslås. Vidare bör nämnas att intygs- givarna visserligen har till uppgift att bedöma de marknadsmässiga förut- sättningarna för ett projekt samt föreningens ekonomiska framtid och känslighet, men att det ligger i sakens natur att det måste röra sig om relativt allvarliga felbedömningar för att skadestånd skall kunna bli aktuellt i de situationerna. En sista fråga i detta sammanhang är om det, som har framhållit, finns skäl att införa ett krav på ansvarsförsäkring för intygsgivare. Utredningen har anfört att tvister om intygsgivares skade- ståndsansvar är ovanliga och att det inte finns något belägg för att någon har gjort förluster därför att ansvarsförsäkring har saknats. För fastighetsmäklare finns ett krav på försäkring för den skadestånds- skyldighet som kan drabba mäklaren (se 6 § första stycket 2 och 20 § fastighetsmäklarlagen). För detta krav åberopades konsumentskydds- hänsyn (se prop. 1983/84:16 s. 10 och prop. 1994/95:14 s. 36). För många andra yrkesgrupper av liknande slag som intygsgivare, t.ex. besiktningsmän, finns emellertid inget obligatoriskt krav på ansvars- försäkring. Och även om det inte finns krav på ansvarsförsäkring har en förening möjlighet att välja sådana intygsgivare som är försäkrade. Vid en avvägning av de omständigheter som talar för respektive emot ett krav på försäkring anser regeringen inte att det finns tillräck- liga skäl att införa krav på obligatorisk ansvarsförsäkring för intygs- givare. 5Bostadsrättshavarens rättigheter och skyldigheter Bestämmelserna om bostadsrättshavarens rättigheter och skyldigheter finns i 7 kap. bostadsrättslagen. Nedan följer en allmän översyn av dessa bestämmelser samt görs en jämförelse av dessa med motsvarande regler i hyreslagen. Bostadsrätten kan på många sätt sägas ligga mellan traditionell hyres- rätt och ägande av en fastighet. Upplåtelseformen ger vissa unika möjlig- heter. Exempelvis har man generellt sett inom ramen för föreningen en betydligt större handlingsfrihet än vad vanliga hyresgäster som kollektiv har gentemot hyresvärden. Å andra sidan finns möjligheter att t.ex. begränsa ansvaret för underhåll och liknande jämfört med situationen då en boende själv äger en fastighet. Det förtjänar i sammanhanget att nämnas att den nya upplåtelseformen Prop. 2002/03:12 kooperativ hyresrätt i flera hänseenden ger utrymme för liknande handlingsfrihet som bostadsrätten gör. Kooperativ hyresrätt är dock i grunden ett slag av hyra och saknar spekulativa inslag (se prop. 2001/02:62). En bostadsrättsförening består av dess medlemmar. Det är i de flesta fall samma personer som innehar bostadsrätter i föreningen. Ett större utrymme för handlingsfrihet för bostadsrättshavaren än för hyresgästen bör därför kunna ges så länge detta är acceptabelt för kollektivet. Detta gäller exempelvis den boendes möjligheter att göra förändringar i lägen- heten. Situationen är en annan för en hyresgäst, eftersom denne med relativt kort varsel genom egen uppsägning kan lämna lägenheten. Det är då av större betydelse att lägenheten t.ex. inte förändras utan hyres- värdens samtycke. Bostadsrättshavaren har betalat en insats och eventuellt även en upp- låtelseavgift för sin bostadsrätt. Inte sällan handlar det om betydande belopp. Detta talar också för att ge bostadsrättshavaren en relativt stor handlingsfrihet. Systemet med bostadsrätter vilar på en föreningstanke. kan beskrivas som en liten demokrati. Genom förenings- stämman finns möjligheter att gemensamt finna lösningar på svårigheter och problem. Det kan därför vara negativt med bestämmelser som fjärmar föreningen från den enskilde medlemmen. Med andra ord bör man inte i onödan ställa upp regler som markerar ett motsatsförhållande mellan föreningen och den enskilde medlemmen. Å andra sidan finns det också skäl som talar för att begränsa bostads- rättshavarens rättigheter och för att ge denne vissa skyldigheter. Det är viktigt att den enskildes frihet i nyttjandet inte blir så stor att en ända- målsenlig förvaltning och skötsel av föreningens hus försvåras. Utifrån ovan angivna och ibland motstående intressen gäller att göra lämpliga avvägningar när de nu aktuella bestämmelserna utformas. Detta innebär att det kan finnas skäl både för och emot att ansluta bostadsrätts- lagen närmare hyreslagens regler. Det måste göras en avvägning i varje särskild fråga. De ändringar i bostadsrättslagen som föreslås nedan kan i något fall medföra att det kommer att finnas anledning att överväga motsvarande justeringar i hyreslagen. Behovet av eventuella anpassningar i hyreslagen behandlas dock inte i detta sammanhang. 5.2.1Bestämmelserna om lägenhetens skick När lägenheten skall tillträdas första gången efter en bostadsrätts- upplåtelse, är utgångspunkten att föreningen skall tillhandahålla lägen- heten i sådant skick att den enligt den allmänna uppfattningen i orten är fullt brukbar för det avsedda ändamålet (se 7 kap. 1 § bostadsrättslagen). Parterna kan dock i stället träffa avtal om lägenhetens skick. Efter tillträdet är föreningen skyldig att hålla lägenheten, huset och marken i gott skick, i den mån inte ansvaret vilar på bostadsrättshavaren (se 7 kap. 4 och 12 §§ bostadsrättslagen). Huvudansvaret för lägenhetens Prop. 2002/03:12 skick efter tillträdet vilar dock på bostadsrättshavaren. nämligen bostadsrättshavaren skyldig att på egen bekostnad hålla lägen- heten i gott skick (se 7 kap. 12 § bostadsrättslagen). I det följande behandlar regeringen frågor om fördelningen av ansvaret för lägenhetens skick, åtgärdsföreläggande och avhjälpande på bostads- rättshavarens bekostnad. 5.2.2Fördelningen av ansvaret för lägenhetens skick m.m. Regeringens förslag: Begreppet "stamledningar" i bostadsrättslagen, som används för att definiera vissa ledningar för vilka föreningen svarar i stället för bostadsrättshavaren, ersätts med ledningar som föreningen har försett lägenheten med och som tjänar fler än en lägenhet. Föreningens ansvar utvidgas till att gälla, förutom de nämnda led- ningarna, även ventilationskanaler. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se betänkandet s. 155160). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot utredningens förslag. Juridiska fakultets- nämnden vid och , KTH har gjort gällande att förslaget knappast innebär någon egentlig förbättring. och har framfört vissa synpunkter angående begreppet stamledning. har ifrågasatt tillägget om ventilationskanaler. och har ifrågasatt om inte t.ex. ledningar för kabel-TV borde omfattas av regleringen. Skälen för regeringens förslag Gränsen mellan föreningens och bostadsrättshavarens ansvar Bostadsrättshavarens ansvar enligt 7 kap. 12 § första stycket bostadsrätts- lagen avser lägenheten och eventuell mark som ingår i upplåtelsen. Gränsen mellan vad som skall anses höra till en lägenhet och som enligt 7 kap. 12 § bostadsrättslagen omfattas av bostadsrättshavarens under- hållsskyldighet respektive vad som åvilar föreningen enligt 7 kap. 4 § bostadsrättslagen anses ibland vara för grovt dragen. Detta har vållat en del tillämpningsproblem. Gränsdragningsfrågan har uppmärksammats tidigare. I förarbetena till bostadsrättslag gjorde departementschefen bedömningen att en gränsdragning i lag inte kan bli så exakt att den kan tjäna till vägledning för alla de varierande fall som kan förekomma. Han tillade att saken kan regleras i stadgarna (se prop. 1990/91:92 s. 99). I likhet med utredningen ser regeringen ingen anledning att nu frångå den bedömningen. Det synes vara i det närmaste omöjligt att i författning mer i detalj ange vilka delar som föreningen respektive bostadsrättshavaren ansvarar för. Begreppet stamledningar bör utmönstras I 7 kap. 12 § andra stycket bostadsrättslagen anges bl.a. att bostadsrätts- havaren inte svarar för reparationer av de stamledningar för avlopp, värme, gas, elektricitet och vatten som föreningen försett lägenheten Utredningen har uppmärksammat att begreppet stamledning av praktiker anses vara oklart eftersom det inte används i tekniska samman- Det förekommer olika uppfattningar om vad begreppet stam- Utredningen har konstaterat att begreppet ofta används i betydelsen ledningar som tjänar fler än en lägenhet respektive att det avser endast vertikala ledningar. Regeringen delar utredningens uppfatt- ning att begreppet stamledning bör ersättas med något som bättre klargör vad som avses. I 7 kap. 12 § andra stycket bostadsrättslagen anges i första meningen som grundförutsättning för föreningens ansvar att det är föreningen som har försett lägenheten med ledningen. Som tidigare nämnts går åsikterna bland praktiker isär beträffande vad som avses med stamledning. förarbetsuttalanden som besvarar frågan finns inte. Det finns inte heller något vägledande domstolsavgörande. Regeringen instämmer i utred- ningens mening att den tolkning som ligger närmast till hands är att det med stamledning avses en ledning som tjänar fler än en lägenhet. alla omständigheter är det rimligt att detta gäller för framtiden. förordat, låta föreningen ta på sig ansvaret för underhållet av samtliga ledningar som den försett lägenheten med fram- står som mindre lämpligt. Detta skulle sannolikt ge utrymme för oklar- heter avseende vilka ledningar föreningen rent faktiskt försett lägenheten med i det enskilda fallet. Den förespråkade tolkningen överensstämmer dessutom med vad som gäller beträffande kooperativ hyresrätt (se 3 kap. 4 § lagen [2002:93] om kooperativ hyresrätt, jfr prop. 2001/02:62 s. 144). På grund av det ovan sagda föreslår regeringen att begreppet stamled- ning ersätts med en beskrivning av vad det är fråga om, nämligen en ledning som tjänar fler än en lägenhet. Utredningen har ifrågasatt varför inte ventilationskanaler behandlas på samma sätt som de aktuella ledningarna för avlopp, elektricitet m.m. förefaller rimligt att föreningen har ansvar även för sådana ventilations- kanaler som föreningen har försett lägenheten med och som tjänar fler än Att gällande rätt inte har denna innebörd torde, såsom påpekats av utredningen, ha historiska skäl. aktuella ledningarna har funnits sedan 1930 års bostadsrättslag medan ventilationsanläggningar av det slag som finns inte förekom då. framhållit kan det på grund av kanalernas dragning ibland vara naturligt att föreningen ansvarar för underhållet även av kanaler som bara tjänar en lägenhet. Denna fråga bör dock en förening själv kunna hantera genom att i sina stadgar inskränka eller ta bort bostadsrättshavarens ansvar i visst hänseende. stället den lagändringen att ventilationskanaler jämställs med de aktuella Denna lösning har också tidigare valts för kooperativ . 2002/03:12 hyresrätt (se 3 kap. 4 § lagen [2002:93] om kooperativ hyresrätt). Tillräckliga skäl att, som bl.a. har diskuterat, även reglera ansvaret för t.ex. ledningar för kabel-TV och informationsöver- föring, synes inte föreligga. Kablar av detta slag tillhör inte standard- utrustningen i en lägenhet. Därtill kommer att tillgången till de tjänster som följer anslutningen ofta torde regleras genom avtal. Ytterligare en fråga som utredningen har diskuterat är om särskilda regler behövs för egendom som bostadsrättshavaren tillför lägenheten, t.ex. spis eller nya köksluckor (se betänkandet s. 152154). Utredningen har kommit fram till att några särskilda bestämmelser om egendom som bostadsrättshavaren tillför lägenheten inte bör införas. Någon remiss- instans har ansett att ett förtydligande av vad som bör gälla beträffande sådan egendom vore önskvärt. Regeringen delar dock utredningens bedömning att dessa frågor bör kunna hanteras med tillämpning av gällande regler. Regeringens bedömning: Det bör inte i bostadsrättslagen införas någon motsvarighet till bestämmelserna i hyreslagen om hyresgästens möjlighet att utverka åtgärdsföreläggande eller upprustningsförelägg- ande gentemot hyresvärden. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning (se betänkandet s. 160163). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte framfört några invändningar mot utredningens bedömning. Bakgrund: Vid traditionell hyresrätt gäller att om en bostadslägenhet är behäftad med brist vid tillträdet (s.k. ursprunglig brist) eller skadas utan att hyresgästen är ansvarig för skadan, får hyres- nämnden på ansökan av hyresgästen ålägga hyresvärden att avhjälpa bristen, s.k. åtgärdsföreläggande. Detta gäller även i vissa andra fall, bl.a. om hyresvärden brustit i sin skyldighet att med skäligt tidsmellan- rum ombesörja tapetsering, målning och andra sedvanliga reparationer i lägenheten eller om hinder eller men på annat sätt uppstår i nyttjande- rätten utan hyresgästens vållande (se 11 § första stycket 5 och 16 § andra stycket hyreslagen). Även vid kooperativ hyresrätt finns en möjlighet att utverka åtgärdsföreläggande. Detta har bl.a. motiverats med att före- ningen enligt huvudregeln har underhållsansvaret för lägenheterna (se prop. 2001/02:62 s. 68 f.).