prop · GP0391 · 2002-01-22 00:00:00 — att de missbruksrelaterade programmen utvecklas och utvärderas samt att fler narkotikamissbrukare genomgår dessa program, att kraftigt minska införseln av narkotika på anstalter och häkten, att utveckla samverkan både inom och mellan lokala kriminalvårds- myndigheter samt med andra myndigheter, att personalen skall ha kunskaper som är relevanta för arbete med bl.a. motivation av missbrukare. bedömning: Regeringens bedömning överensstämmer i stort med kommissionens bedömning. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som har uttalat sig i frå- gan stödjer kommissionens bedömning. Skäl för regeringens bedömning: beslutade att inrätta en central beredningsgrupp i drogfrågor (Centrala droggruppen). Centrala droggruppen skall verka för en samlad och enhet- lig styrning avseende drogfrågornas inordning i verksamhetsplaneringen genom att arbeta med strategiska frågor, ta initiativ i frågor som rör utvecklingen av verksamhet, policy, regel- verk, kontroll och påverkan, verka för förmedling av kunskaper och information inom drogområ- det samt verka för att samordning av olika åtgärder sker internt och externt. gruppens första delrapport med förslag till insatser mot narkotika inom kriminalvården. Förslagen fokuserar på motivering och behandling av missbrukare. Även förslag angående kontroll lämnas eftersom Kriminal- vårdsstyrelsen anser att kontrollen är en förutsättning för framgångsrika behandlingsinsatser. Centrala droggruppens rapport återspeglar således den syn på narkotikabekämpningen inom kriminalvården som regeringen har och som behandlats tidigare i detta kapitel. För att de resurser som satsas skall ge bäst resultat är det nödvändigt att flera olika åtgärder kompletterar varandra. Regeringen delar Krimi- nalvårdsstyrelsens bedömning att åtgärder behöver vidtas när det gäller identifiering och utredning, differentiering, motivation och behandling, säkerhet och kontroll, samverkan och kompetensutveckling. Alla narkotikamissbrukare som är föremål för kriminalvårdsåtgärder skall identifieras och utredas samt erbjudas adekvat vård och behandling. Åtgärder för att uppnå målet har föreslagit att det bör inrättas en specialiserad narkomanvårdsgrupp inom varje kriminalvårdsregion. I gruppen skall ingå handläggare, sjuksköterska, psykolog och assistent. Gruppen skall arbeta med uppsökande verksamhet som riktas mot, i första hand, häkten i större städer. Verksamheten skall framför allt syfta till att söka upp och motivera missbrukare till vård, upprätta verkställighetsplaner och för- bereda kontraktsvårdsförslag till domstol. Det skall även ingå informa- tionsinsatser, test och vaccination mot sjukdomar som är vanliga bland missbrukare, främst HIV och hepatit. Gruppen skall arbeta i nära sam- verkan med andra aktörer, främst , men även andra rele- vanta myndigheter liksom behandlingshem. Kontakter med måste äga rum för att utarbeta eventuella förslag om skyddstillsyn med särskild behandlingsplan (kontraktsvård). Dessa kontakter kan även bidra till att kommunerna får bättre kännedom om de missbrukare som vistas i kommunen. Regeringen delar uppfattning att narkomanvårdsgrupper som arbetar på detta sätt kan vara ett verksamt medel för att identifiera och motivera missbrukare. För att förbättra utredningarna av narkotikamissbrukarnas behov pågår inom kriminalvården utvecklingen av ett diagnos- och bedömningsinstru- ment, ASI/MAPS (Addiction Severity Index/). Det är angeläget att detta arbete prioriteras. Kriminalvården skall arbeta med målsättningen att alla narkotikamiss- brukare skall placeras på den mest lämpliga platsen utifrån missbruka- rens problematik, behov och önskemål. Personer som varit i kontakt med narkotika skall skiljas från identifierade narkotikamissbru- kare. Alla delar i vårdkedjan skall finnas inom varje kriminalvårdsmyn- dighet. Antalet narkotikafria platser skall ökas. Åtgärder för att uppnå målet För att förhindra att intagna som haft kontakt med droger får en sådan kontakt under verkställigheten bör dessa verkställa sina straff på narkotikafria enheter för icke narkotikamissbrukare. När det gäller de identifierade narkotikamissbrukarna bör det enligt bedömning finnas tre sorters enheter för dessa: en allmän narkotikaenhet som är grundplaceringen för narkotikamissbru- kare, en motivations- och behandlingsenhet dit motiverade intagna kan placeras efter ansökan samt en väntenhet för intagna som aktivt mot- Prop. 2001/02:91 arbetar rehabiliteringen genom vägran, langning samt hot och våld. På samtliga enheter skall kriminalvården arbeta med avgiftning, urin- provskontroller, utredning, motiverande samtal samt utbildning och ar- bete. På den allmänna enheten och motivationsenheten tillkommer dess- utom programverksamhet, verkställighetsplanering, arbete med återfall och risksituationer samt besök av organisationer och behandlingsenheter. På motivationsenheten har den intagne skrivit på ett kontrakt om narko- tikafrihet. föreslår en restriktion tillämpning vad gäller utevistelser eller besök på s.k. väntenhet. Att sådant tillåts i högre ut- sträckning på den allmänna enheten kan då vara en morot för dessa intagna att sluta motarbeta motivationsarbetet. Enligt bedömning bör varje anstalt, i så stor utsträckning som möjligt, inrymma fler olika avdelningar för att undvika att missbrukarna flyttas runt på för många anstalter. De av föreslagna åtgärderna är enligt regering- ens bedömning väsentliga för ett effektivt narkotikaarbete inom krimi- nalvården. 8.4.3 Motivation och behandling Alla narkotikamissbrukare skall motiveras till vård och behandling. An- talet placeringar utom anstalt (§ 34-placeringar) skall öka. Åtgärder för att uppnå målet För sitt arbete med motivation och påverkan använder kriminalvården brotts- och missbruksrelaterade program. Användningen av dessa pro- gram måste öka kraftigt. Programmen måste utvecklas, samordnas och utvärderas så att de håller hög kvalitet. De som deltar i ett behandlings- program skall kunna belönas på olika sätt, t.ex. genom förtroende- uppdrag, utevistelser och besök, för att uppmuntra till fortsatt deltagande. Enligt skall program för vaccination mot hepa- tit A och B för alla injektionsmissbrukare på häktet genomföras. 8.4.4 Säkerhet och kontroll Förekomsten av alla icke ordinerade droger eller narkotiska preparat på häkten och kriminalvårdsanstalter skall minska genom att inflödet av illegala droger förhindras samt att förekommande droger upptäcks och omhändertas. Åtgärder för att uppnå målet Enligt bedömning måste tillgången på narko- tikahundar öka samt fler kontantlösa anstalter och avdelningsvisa för- Mot bakgrund av vad som anförts i avsnitt 8.3 om att kriminalvården måste finna alternativa vägar för att stävja införseln av narkotika finner regeringen att detta är förslag på åtgärder som kan ge effekt utan att öka slutenheten på anstalter och häkten. Kriminalvården skall ha som mål att utveckla vårdkedjor inom kriminal- vårdens enheter för att undvika transporter av intagna. Planeringssam- verkan med omgivande vårdgivare skall etableras i tillräckligt god tid före frigivning. Olika ramavtal skall samordnas. Åtgärder för att uppnå målet Det finns ett behov av samordning på i princip alla nivåer inom krimi- nalvården. Enligt förslag bör en narkotikasam- ordnare tillsättas på varje anstaltens insatser skall kunna samordnas. På regional nivå kommer narkomanvårdsgruppen att sköta samordningen med bl.a. behandlingshem och frivårdshandläggare. Nar- komanvårdsgruppen erhåller information från narkotikasamordnarna och rapporterar i sin tur till Centrala droggruppen som för informationen vi- dare till den centrala ledningsgruppen. På central nivå kommer samver- kan att ske med kommuner och myndigheter. All personal skall ha grundläggande kunskap om droger och drogers verkningar samt om motiverande samtalsteknik. Personalen på speciali- serade narkomanvårdsenheter skall dessutom ha kunskap om behand- lingsresultat, ASI/MAPS och tillämpningen av evidensbaserade behand- lingsmetoder. Åtgärder för att uppnå målet All personal behöver regelbunden utbildning och uppdatering när det gäller kunskap om droger och därtill kopplade frågor. Enligt Kriminal- vårdsstyrelsen kan en sådan utbildning, för att hålla nere kostnaderna, kunna organiseras av de regionala narkomanvårdsgrupperna i samarbete med andra myndigheter. Eftersom avsikten är att motivationsarbete skall bedrivas på samtliga enheter för narkotikamissbrukare anser att all personal bör erhålla utbildning i metoden att hålla motiverande samtal. Ytterligare utbildningsinsatser kan behövas för personal på speciali- Prop. 2001/02:91 serade enheter. Regeringen delar bedömning att personalens kompetens när det gäller narkotika och motivationsarbete är viktig för framgångsrika insatser. Enligt regeringens bedömning behövs en särskild satsning på insatser mot narkotikamissbruket inom kriminalvården. Regeringen ställer sig bakom de förslag på åtgärder som har lagt fram. kommer därför att få i uppdrag att genomföra en satsning i enlighet med de angivna målsättningarna. Genomförandet av de metoder och insatser som Kriminalvårds- styrelsen föreslagit kräver omfattande resurser. Regeringen avsätter till för detta ändamål. Denna resursförstärkning bör ge förutsättningar för en substantiell insats. 9Kompetensutveckling, forskning, uppföljning och statistik Regeringens bedömning: Kompetens, forskning, dokumentation och nationella uppföljningar av narkotikainsatsernas omfattning och effek- tivitet behöver utvecklas ytterligare. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat kommis- sionens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Beslut i narkotikapolitiska frågor baseras på många olika överväganden. Det är uppenbart att sådana be- slut, både om politikens inriktning och om insatser rörande enskilda indi- vider, måste tas utan att man har fullständig och entydig kunskap om vilka effekter åtgärderna kan få. Många andra faktorer spelar också roll för skilda narkotikapolitiska beslut. Detta är inte unikt för frågor som har anknytning till narkotikapolitiken utan gäller på de flesta samhällsområ- den. Det är ju också en av orsakerna till att vi har valt att ha ett starkt lekmannainslag och en politisk styrning av t.ex. , sjukvår- den och polisen. Frågor som har betydelse för de narkotikapolitiska åt- gärderna behöver bedömas inte bara utifrån vad man kan anta om deras effekter på narkotikatillgång och narkotikamissbruk utan också vilken betydelse de kan få för människors integritet, för jämställdhet och demo- krati m.m. Även om vi aldrig kan förvänta oss att få fullständig kunskap är det ändock givet att en ökad kunskap om skilda aspekter på narkotika, åtgär- der mot narkotikamissbruk och effekter av de narkotikapolitiska åtgär- derna är viktiga. Kunskap om narkotikasituationen, dvs. hur mycket narkotika som förekommer i landet, hur omfattande missbruket är, vilka som miss- brukar narkotika samt vilka effekter missbruket får behövs för att planera och dimensionera de insatser som skall göras. Sådan kunskap är också viktig för att bedöma effekterna i stort av narkotikapolitiken. Kunskap om lagar och kontrollinsatser är viktiga för att kunna följa effekterna av de narkotikapolitiska insatserna. Kunskap om metoder för såväl förebyggande insatser som för vård och behandling är viktigt för utformningen av insatserna. Kunskap om effekter av förebyggande insatser och av vård- och be- handlingsinsatser har betydelse bland annat för att välja vilka åtgärder man skall satsa på och utvärderingen av dem. Både när det gäller förebyggande insatser och vård och behandling är det oftast nödvändigt att flera olika samhällsorgan samverkar, både på samhällsnivå och när det gäller enskilda individer. Inte minst viktigt är samverkan och samarbete med rättsväsendet liksom med frivilliga orga- nisationer och anhöriga. Kunskap om hur en konstruktiv och hållbar sådan samverkan kommer till stånd är nödvändig för att insatserna skall bli effektiva och uthålliga. Avgörande är att de samhällsorgan som är berörda har sådan struktur och sådant arbetssätt att man kan ta till sig kunskapen och använda den på ett konstruktivt sätt. I detta ligger också att man kan dokumentera och förmedla sina erfarenheter på ett sådant sätt att de kan komma till nytta både i den egna verksamheten och i forsknings- och utvecklingsarbete mer generellt. Det finns stora brister inom flera av de ovan nämnda områdena. Det är nödvändigt att insatserna mot narkotikamissbruk i en ökad ut- sträckning grundar sig på kunskap och dokumenterad erfarenhet. Rege- ringen vill dock slå fast att man inte kan avstå från att vidta åtgärder där- för att kunskapsläget är oklart. Vi har tillräckligt mycket kun- skap för att även på kort sikt avsevärt kunna förbättra de insatser som görs, vilket också är utgångspunkten för regeringens överväganden i denna proposition. Detta kan enligt regeringen ske på flera olika sätt. En metod är utbild- ning av personal. Det finns också ett behov av dokumentation och utvär- dering av olika insatser för att bygga upp en kunskapsbas inom det sociala fältet. Forsknings- och utvecklingsinsatser kan ge konkreta resultat först på lite , men är av utomordentlig betydelse för den långsiktiga utvecklingen. Regeringen anser att vissa forskningsområden bör priorite- ras och att aktiva insatser bör göras för att forskningsresultat skall kunna spridas och tillämpas. Slutligen är det angeläget att man generellt inom de medicinska, samhällsvetenskapliga och juridiska forskningsfälten också studerar mer grundläggande och övergripande frågor som har samband med narkoti- kapolitiken och de narkotikapolitiska insatserna. Det kan gälla grund- forskning av medicinsk eller psykologisk natur, om biologiska och soci- ala drivkrafter att pröva berusningsmedel, forskning om olika preparats verkan på människokroppen och psyket, samhällsvetenskapliga studier om effekterna av den förda narkotikapolitiken, olika kriminologiska stu- Prop. 2001/02:91 dier etc. Regeringens bedömning: Såväl det förebyggande arbetet som vård- och behandlingsinsatserna behöver mer än baseras på kunskap och kompetens. En hög kompetensnivå inom det professionella syste- met underlättar också samverkan med de frivilliga organisationerna. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har uttryckt stöd för kommissionens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Det är nödvändigt att det före- byggande arbetet liksom insatserna för stöd, vård och rehabilitering av narkotikamissbrukare i högre grad än grundas på kunskap och beprövad erfarenhet. En hög kompetensnivå i de sektorer som är engagerade i förebyggande insatser och i det professionella vård- och be- handlingssystemet är av avgörande betydelse när det gäller att genomföra narkotikapolitiken i praktisk handling. Önskemålet om en mer kunskapsbaserad missbrukarvård står inte i motsatsställning till en fortsatt utveckling även inom den ideella sektorn. Frivilliga insatser är av en annan karaktär än den professionella vården och kan ge sådant stöd som inte är möjligt att åstadkomma inom vård- systemet. En betydande del av utvecklingen av narkomanvården har också åstadkommits inom den frivilliga sektorn. En hög kunskapsnivå inom den professionella vården ger bättre förutsättningar för att på bästa sätt utveckla samarbete och samverkan med frivilliga krafter. Samma förhållanden gäller inom det preventiva arbetet, där de frivilliga insatserna är nödvändiga för att narkotikapolitiken skall bibehålla en folklig förankring och delaktighet. En förutsättning för förbättrad utbildning och en höjd kompetensnivå bland dem som arbetar med narkotikafrågor är att relevant kunskap finns tillgänglig samt att det finns metoder att sprida och möjlighet att tillämpa kunskapen. En ökad kompetens kan åstadkommas genom flera samver- kande insatser. Dels kan den generella kunskapsbasen förbättras genom att särskilt angelägna forskningsområden prioriteras och genom att forsk- ningsresultat regelmässigt sammanställs och analyseras. Dels kan kom- petensen bland dem som arbetar med förebyggande frågor och i vård- och behandlingssystemet förstärkas genom olika insatser såsom förbätt- rad grundutbildning, handledning, fortbildning, evaluering och uppfölj- ning. Av särskild vikt är att kunskaper från forskning och metod- utveckling kan föras ut på fältet. Utbildningsbehov inom det förebyggande arbetet Regeringens bedömning: får i uppdrag att lämna förslag till en grundläggande vidareutbildning i preventivt arbete. Institutet bör även föreslå hur inslag om prevention och miss- bruk kan förstärkas i grundutbildningen för lärare och andra yrkes- kategorier som arbetar med barn och ungdomar. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som uttalat sig i frågan stödjer kommissionens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: De narkotikapreventiva insat- serna skall utföras utifrån en helhetssyn och med breda kontaktytor gent- emot många olika samhällssektorer. Insatserna bör integreras med andra samhällsinsatser. På grund av att preventivt arbete är av så allmän natur måste det be- traktas som ett specialiserat kunskapsområde, där många olika moment ingår. Det förebyggande området behöver därför utveckla en teoretisk bas och en gemensam begreppsapparat samt ett system för spridning av erfarenheter och metoder. För att arbetet skall effektiviseras och lokalsamhällets resurser tas till- vara krävs en generell kompetenshöjning med syfte att öka såväl den individuella kunskapsnivån i praktiskt arbete som kunskapen om plane- ring, genomförande och utvärdering av insatser. har därför ansett att en kvalificerad grundläggande vidareutbildning i drogförebyggande arbete bör inrättas. krävs en förbättring av och ökad tillgång till utbildningsmöjligheter på flera olika nivåer. är det emellertid önskvärt att det förebyggande arbetet blir en egen pro- fession. Kunskapen om preventiva metoder måste öka och en bättre lokal och nationell organisation för det förebyggande arbetet måste komma till stånd. För att kunna involvera fler aktörer från olika verksamhetsområ- den i det förebyggande arbetet måste kunskapen i lokalsamhället öka och yrkesskickligheten bland dem som arbetar med barn och ungdomar ut- vecklas. Preventivt arbete är ett eget kunskapsområde men saknas en normerande utbildning i preventivt arbete. Regeringen anser att en kvalificerad grundläggande vidareutbildning i drogförebyggande arbete bör inrättas. Utbildningen skall i första hand erbjudas yrkesverksam personal som ett komplement till den grund- utbildning man har. bör i nära samarbete med de aktörer som besitter praktisk och teoretisk kompetens i preventivt arbete utreda förutsättningarna för att få till stånd en sådan utbildning. Institutet skall även i samverkan med utbildningsanordnarna se över hur inslag om prevention och missbruksrelaterade frågor kan förstärkas i grundutbildningen för lärare och andra yrkeskategorier som arbetar med barn och ungdomar. Utbildningsbehov inom vård och behandlingssektorn Regeringens bedömning: Flera olika åtgärder behöver vidtas för att kompetensen inom missbrukarvården skall kunna höjas. En specialist- utbildning i missbrukarvård bör inrättas. Frågor om missbrukarvården bör ges en ökad tyngd i skilda grundutbildningar. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som uttalat sig i frågan stödjer kommissionens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Det är klart dokumenterat att en stor del av insatser för missbrukare inte baserar sig på vetenskap och beprövad erfarenhet utan snarare på en mängd avgöranden där bland annat ekonomiska faktorer, tillfälliga ideologiska strömningar och det aktuella vårdutbudet spelar in. Dessa frågor har behandlats bl.a. av Kommittén Välfärdsbokslut. har fått ett regeringsupp- drag att utveckla ett program för nationellt stöd till kunskapsutveckling inom . Som ett komplement till detta program har Social- styrelsen också påbörjat ett arbete med att utveckla nationella riktlinjer och kvalitetsindikatorer för missbrukarvården. Detta arbete beräknas vara klart att spridas till samtliga vårdgivare . Detta arbete är mycket angeläget men flera olika åtgärder behövs för att öka kompetensen inom missbrukarvården. Den individuella kompe- bland behandlare kan ökas genom förbättrad grundutbildning och fortbildning. Kompetensen i en behandlingsenhet kan förbättras genom handledning, gemensam fortbildning och förändringar av organisation och ledning. En förutsättning för att en reell kompetensutveckling skall kunna ske och att nya erfarenheter tas tillvara på ett kritiskt sätt är att det också pågår utvecklingsarbete och forskning, vars erfarenheter och re- sultat kan spridas till dem som är verksamma på fältet. Erfaren och utbildad personal är en värdefull tillgång. Genom en med- veten personal- och rekryteringspolitik bör man sträva efter att behålla personal med goda kunskaper och rekrytera personal med god grund- utbildning. Utveckling av arbetsmetoderna är en av de viktigaste per- sonalpolitiska insatserna eftersom människor som upplever att de utför ett gott arbete känner tillfredsställelse med sitt arbete och gärna stannar kvar på sin arbetsplats. De genomgångar som gjorts av innehållet i grundutbildningarna visar att inslaget av missbruksrelaterade ämnen är mycket begränsat i utbild- ningarna till socionom, socialpedagog eller sjuksköterska. Endast en del av dessa har i sin tur inslag med ett behandlarperspektiv. Det är regering- ens uppfattning att det är nödvändigt med fler inslag av missbruksrela- terade frågor i grundutbildningen så att den åtminstone ger baskunskaper i missbruksfrågor. Det är dock angeläget att de olika utbild- ningarna bibehåller sin karaktär av yrkesutbildningar som skall ge bred kompetens inom ett människovårdande yrke varför det inte är möjligt att lösa narkomanvårdens kompetensproblem enbart med en utvidgad grund- utbildning. bör särskilt se över denna fråga inom ramen för sin kartläggning av missbruksrelaterade ämnen inom olika grund- Ett nödvändigt komplement till obligatoriska inslag är att erbjuda spe- Prop. 2001/02:91 ciella kurser eller andra möjligheter till fördjupning i frågor som rör vård Även om inslaget av missbruksrelaterade frågor ökas, kan grundutbildningen inte ensam ge kompetens för att möta olika situa- tioner i missbrukarvården, varför vidareutbildning och fortbildning är nödvändiga inslag för dem som skall arbeta med vård och behandling av missbrukare. har konstaterat att det finns en bred flora av utbildningar inom missbrukarvården. Vid en samlad bedömning kan man dock konstatera att dessa utbildningar har en relativt kortvarig längd och att de inte karakteriseras av djup och kontinuitet. utgör dessa utbildningar, inte minst uppdragsutbildningarna, viktiga inslag när det gäller att höja den allmänna kompetensen i vården. Det saknas dock en mer fördjupad specialistutbildning som kan driva fram en missbrukarvård som baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. En särskild specialistutbildning för behandlare inom missbrukarvården bör inrättas. Huvudsyftet bör vara att utbilda behandlare med kvalifice- rade uppgifter eller handledare eller arbetsledare inom behandlingsarbete av missbrukare. Utbildningen skall ha sin bas i ett praktiskt behandlings- arbete, men bör också ha en nära koppling till forskningen på området och kunna vara forskningsförberedande. 9.3.1Forskning om förebyggande frågor Regeringens bedömning: Forskningen om förebyggande insatser bör inom den närmaste fyraårsperioden inriktas på missbruksutvecklingen bland flickor och unga vuxna samt det sporadiska missbrukets omfattning och utveckling i olika målgrupper, läkemedelsmissbrukets utveckling bland ungdomar samt det ökande blandmissbruket av alkohol och andra droger,