prop · GP0388 · 2002-02-13 00:00:00 — Beslut som gäller domstolens jurisdiktion eller processförutsättningarna i målet med hänsyn till komplementaritetsprincipen, frihetsberövande eller frigivning och vissa andra beslut som domstolen fattar på eget initiativ får över- klagas särskilt. För andra beslut krävs det prövningstillstånd, vilket får meddelas under vissa förutsättningar. För att ett överklagat beslut inte skall få verkställas överprövningen pågår krävs det ett särskilt beslut om inhibition. Även avgöranden om gottgörelse till brottsoffer får överklagas, dels av rättsliga företrädare för brottsoffren, dels av svaranden (dvs. den som har dömts för ett brott) och dels av den som är rättmätig ägare till egendom som avgörandet har påverkat negativt (artikel 82:4). Stadgan innehåller också föreskrifter om omprövning av ett beslut som har vunnit laga kraft (artikel 84), dvs. närmast regler om resning. Sådan omprövning kan bara begäras till den dömdes förmån och får bara medges på vissa särskilt angivna grunder. Ett tvåstegsförfarande skall tillämpas där det första prövningen avser frågan om ansökningen är välgrundad. Först om detta krav är uppfyllt sker en omprövning av det aktuella beslutet. 5.6.8Brott mot domstolens rättskipning har, enligt artikel 70, behörighet att själv lagföra brott som riktas mot domstolens rättskipning. Brotten omfattar olika former av menedsbrott, övergrepp i det rättsliga förfarandet och mot domstolens tjänstemän samt vissa mut- och bestickningsbrott. Härtill föreskrivs en skyldighet för de anslutna staterna att utvidga sina straffrättsliga bestämmelser som avser brott mot dess egna brottsutredningar och rättegångar så att de också omfattar de brott mot domstolens rättsliga process som anges, dock under förutsättning att de begås på statens territorium eller av dess medborgare (artikel 70:4 a). Detta saknar motsvarighet i de regler som gäller för de internationella brottmålstribunalerna. Reglerna innebär att det blir fråga om konkurrerande jurisdiktion och förhållandet mellan internationell och nationell lagföring är inte helt klarlagd, bl.a. eftersom de olika officiella språkversionerna av stadgan skiljer sig åt beträffande den avgörande bestämmelsen (artikel 70:4 b). Mycket tyder dock på att skall ha rätt att avgöra om och när den skall utöva sin jurisdiktion. De anslutna staterna är skyldiga att samarbeta med domstolen också beträffande dessa brott, men denna samarbetsskyldighet är annorlunda utformad än för stadgans huvudbrott. I stället för den ordning som är föreskriven i del 9 för huvudbrotten skall staterna beträffande brotten under artikel 70 tillämpa sina ordinarie regler om utlämning och rättslig hjälp till stater (artikel 70:2). Närmare bestämmelser om förfarandet finns i bevis- och förfarande- Prop. 2001/02:88 reglerna. 5.7Straff och andra rättsverkningar av brott De straff som enligt artikel 77 får bestämma för stadgans huvudbrott är fängelse som antingen kan vara tidsbegränsat till högst eller ett livstidsstraff. Ett fängelsestraff kan också förenas med böter enligt närmare bestämmelser i bevis- och förfarandereglerna. Livstidsstraff får bara bestämmas under vissa angivna förutsättningar. Straffet skall verkställas i en stat som domstolen bestämmelser, se avsnitt 5.9. Dödsstraff förekommer inte. Artikel 78 ger vissa anvisningar om hur fängelsestraffet skall bestäm- mas, vilka utvecklas vidare i bevis- och förfarandereglerna. När straffet avser mer än ett brott skall domstolen bestämma ett straff för vart och ett av brotten samt det sammanlagda straff som skall som skall avtjänas för alla brotten. Det sammanlagda straffet skall inte vara lägre än det högsta enskilda straffet, men får inte överstiga fängelse eller på livstid. Avräkning på visst sätt skall ske för tid som den dömde har varit frihetsberövad. Domstolen får även besluta om förverkande av det utbyte, den egendom och de tillgångar som direkt eller indirekt härrör från brottet, men måste då ta hänsyn till de rättigheter som tillkommer en rättmätig tredje man (artikel 77:2 b). Även sådana beslut skall verkställas av de anslutna staterna, se avsnitt 5.9. 5.8Samarbete mellan domstolen och stater m.fl. För det rättsliga samarbetet mellan och de anslutna staterna samt andra stater och mellanstatliga organisa- tioner finns det detaljerade bestämmelser i del 9 av stadgan. Dessa regler, som påkallar svenska lagstiftningsåtgärder, är grundläggande för domstolens effektivitet, eftersom den för att fungera är starkt beroende av att stater och andra samarbetar. Någon egen polisstyrka har den inte. Den samarbetsskyldighet som föreskrivs för de anslutna staterna gentemot domstolen är därför mer långtgående än vad som vanligen förekommer i överenskommelser som träffas mellan olika stater. Domstolen är dock en institution som de anslutna staterna har varit med om att skapa och som de bibehåller ett inflytande över, vilket tillsammans med dess angelägna funktion har ansetts motivera längre gående förpliktelser än vad som annars gäller. För att undvika oriktiga paralleller använder stadgan delvis andra begrepp för samarbetet med domstolen än vad som annars är fallet vid samarbete mellan stater, se särskilt artikel 102 och den distinktion som görs mellan överlämnande och utlämning för lagföring. En annan skillnad är att ömsesidighet här inte är en grundläggande förutsättning för samarbetet, utan det är främst en fråga om rättsligt bistånd av olika slag som staterna skall lämna domstolen. Vissa bestämmelser som gäller det rättsliga samarbetet finns även i andra delar av stadgan, t.ex. i fråga om nationella förfaranden för verkställighet av häktningsbeslut (se avsnitt Prop. 2001/02:88 5.6.3), samarbete angående brott mot domstolens rättskipning (se avsnitt 5.6.8) och verkställighetsfrågor (se avsnitt 5.9). 5.8.1Allmänna bestämmelser om samarbetet med domstolen Grundregeln i artikel 86 är att de anslutna staterna är skyldiga att till fullo samarbeta med i fråga om utredning och lagföring av brott som omfattas av domstolens jurisdiktion. För att möjliggöra detta föreskriver artikel 88 att de anslutna staterna måste säkerställa att det finns nationella förfaranden tillgängliga för alla former av samarbete som anges i stadgan. I artikel 87 finns allmänna bestämmelser om framställningar m.m. för samarbetet med stater, varmed avses både stadgeparter och stater som inte har anslutit sig till stadgan, och mellanstatliga organisationer. Framställningar till en stadgepart skall göras via diplomatiska eller andra kanaler som staten anvisar i samband med att den ansluter sig till stadgan (artikel 87:1). De får även göras via eller någon annan lämplig organisation. I samband med tillträdet till stadgan skall en stadgepart även välja om framställningar om rättslig hjälp och därtill bifogat material från domstolen skall vara översatta till ett officiellt språk i den anmodade staten eller upprättade på något av domstolens arbetsspråk, dvs. normalt franska och engelska (artikel 87:2). Detta val kan senare ändras. Återrapportering till domstolen skall ske i ursprunglig språkversion och form, dvs. i allmänhet på den anmodade statens språk (artikel 99:3). Artikel 87 innehåller även bestämmelser om sekretess och om nödvändiga säkerhetsåtgärder för att skydda brottsoffer och vittnen samt deras familjer. Om en stat oavsett om den är ansluten till stadgan eller ej under- låter att samarbeta med domstolen i strid med stadgan eller en särskild överenskommelse får domstolen vända sig till stadgepartsförsamlingen eller, i fall som rådet har initierat, till (artikel 87:5 och 7). Frihetsberövanden och överlämnande av misstänkta till Begäran om anhållande och överlämnande till domstolen Bestämmelser om en framställning om att någon skall anhållas och överlämnas till , vilken får göras med stöd av ett häktningsbeslut (artikel 58:5), finns i flera olika artiklar. sådan framställning får riktas till varje stat där den misstänkte kan befinna sig (artikel 89:1). De förutsättningar som måste vara uppfyllda för att ett häktningsbeslut skall få meddelas har behandlats i avsnitt 5.6.3. Artikel 91 innehåller detaljerade bestämmelser om framställningens innehåll samt de handlingar och det övriga material som skall bifogas Framställningen skall vara skriftlig. telefax och elektronisk post, får användas i brådskande fall. Villkoren i fråga om framställningens innehåll varierar något beroende Prop. 2001/02:88 på om den eftersökte redan är dömd av domstolen eller inte. Anslutna stater är skyldiga att på begäran lämna biträde med anhållande och överlämnandet i enlighet med stadgan och nationella förfaranderegler (artiklarna 59:1 och 89:1). Åtgärder för att gripa den sökte personen skall vidtas efter det att framställningen har mottagits och överlämnandet till domstolen efter begäran (artikel 59:1 och 7). Den prövning som skall ske i den anmodade staten med anledning av frihetsberövandet har redovisats i avsnitt 5.6.3. Den misstänkte personen har dessutom möjlighet att inför nationella myndigheter bestrida begäran om överförande till domstolen på den grunden att lagföring redan skett principen om ne bis in idem (artikel 89:2). I sådant fall får den anmodade staten skjuta upp verkställigheten i avvaktan på att prövar frågan om processförutsättningar finns med hänsyn till komplementaritetsprincipen. Några andra grunder för att vägra att på begäran överlämna en miss- tänkt person till domstolen finns inte. Detta avviker från vad som normalt gäller vid utlämning på grund av brott mellan stater. Inte heller det förhållandet att lagföring för andra brott pågår eller att den misstänkte avtjänar ett fängelsestraff utgör grund för att vägra domstolens begäran. I ett sådant fall skall dock den anmodade staten samråda med domstolen för att bl.a. lösa de samordningsproblem som kan uppstå (artikel 89:4). Huvudregeln är dock statens skyldighet att fullt ut samarbeta med . Artikel 92 avser en begäran om provisoriskt anhållande av en misstänkt, vilket får ske i brådskande fall. Samma förutsättningar gäller för beslut om denna form av frihetsberövande och för ett beslut om anhållande och överlämnande. Den anmodade statens skyldighet att efterkomma dom- stolens begäran är också densamma (artiklarna 5859). Skillnaden är att det inte begärs att personen skall överlämnas till domstolen och att framställningen inte behöver innehålla alla de uppgifter som krävs när både anhållande och överlämnande begärs (artikel 92:12, jfr artikel 91). Avsikten är att framställningen skall följas av en begäran om överläm- nande till domstolen och en person som är provisoriskt anhållen får friges om en sådan begäran och de kompletterande uppgifter som krävs inte har nått den anmodade staten som skall föreskrivas i bevis- och förfarandereglerna (artikel 92:3). Särskilda regler gäller om den misstänkte inom den föreskrivna tiden medger att bli överlämnad till domstolen. Tillfälligt överförande till domstolen Domstolen får begära att en frihetsberövad person tillfälligt överförs dit för identifiering, upptagning av vittnesmål eller i något annat syfte (artikel 93:7). För ett sådant överförande krävs att den berörde personen frivilligt och medvetet medger åtgärden samt att den anmodade staten samtycker till ett överförande på sådana villkor som staten och domstolen kan komma överens om. Personen skall hållas i förvar under Prop. 2001/02:88 den tid han eller hon är tillfälligt överförd till domstolen och den senare skall ofördröjligen återsända personen när syftet med överförandet har uppfyllts. Artikel 90 innehåller föreskrifter för det fall en ansluten stat har att ta ställning till en begäran från om överlämnande och från en annan stat om utlämning beträffande samma person. Dessa tar sikte på konflikter som kan uppstå mellan stadgeparters skyldigheter gentemot domstolen enligt stadgan respektive i förhållande till andra stater på grund av andra överenskommelser. Reglerna har utformats med hänsyn till den s.k. komplementaritetsprincipen, se avsnitt 5.4. När båda framställningarna avser samma gärning och den stat som begärt utlämning också är ansluten till stadgan, skall den anmodade staten ge företräde till Internationella brottmålsdomstolens begäran under vissa förutsättningar. Det skall ske om domstolen beslutar eller har slagit fast att processförutsättningar föreligger utan hinder av det förfarande som den konkurrerande framställningen om utlämning avser (artikel 90:2). I avvaktan på domstolens prövning av frågan om processförutsättningar, vilken skall ske med förtur, får den anmodade staten handlägga den konkurrerande framställningen, men inte utlämna den misstänkte till den andra staten (artikel 90:3). Om den konkurrerande framställningen kommer från en icke ansluten stat skall Internationella brottmålsdomstolens begäran ges förtur om domstolen har beslutat att processförutsättningar föreligger och den anmodade staten inte är under en internationell förpliktelse att utlämna personen till den andra staten (artikel 90:4). När frågan om process- förutsättningar inte har avgjorts får den anmodade staten gå vidare med handläggningen av den konkurrerande framställningen (artikel 90:5). Om den anmodade staten enligt en existerande internationell förpliktelse, t.ex. ett utlämningsavtal med den andra staten, är skyldig att lämna ut personen anvisar stadgan vissa förhållanden som den anmodade staten skall beakta vid valen mellan ett överlämnande till domstolen eller en utlämning till den andra staten (artikel 90:6). När en konkurrerande framställning om utlämning från någon stat avser andra gärningar än Internationella brottmålsdomstolens framställ- ning, skall en anmodad stat som är ansluten till stadgan ge domstolen företräde om det inte föreligger någon internationell skyldighet att utlämna personen till den begärande staten (artikel 90:7). Om en sådan internationell förpliktelse föreligger skall den anmodade staten vid valet särskilt beakta de omständigheter som gäller när framställningarna avser samma gärning, men även ta hänsyn till hur allvarliga de olika gärningarna i respektive framställning är. Transitering av misstänkta över en stats territorium En ansluten stat skall, enligt artikel 89:3, på domstolens begäran tillåta att misstänkta transporteras över dess territorium i samband med att personen överlämnas från en annan stat till domstolen. inte om transiteringen skulle försvåra eller försena överlämnandet och ingen framställning behövs om personen transporteras med flyg som inte mellanlandar i staten. Den misstänkte skall vara berövad friheten under Om en oplanerad landning sker får den berörda staten kräva att domstolen begär tillstånd för transitering. berövad friheten i avvaktan på domstolens framställning, dock högst i 96 timmar från den oplanerade landningen. Vidare finns föreskrifter om Enligt artikel 101 får den som har överlämnas till domstolen inte lag- föras, straffas eller hållas i fängsligt förvar för någon annan gärning som har begåtts före överlämnandet än den eller de gärningar som utgör grunden för de brott av den brottslighet för vilka personen har över- lämnats till domstolen, den s.k. specialitetsprincipen. begära att den stat som överlämnar en person skall bevilja dispens från specialitetsprincipen i det enskilda fallet och anslutna stater skall eftersträva att göra sådana avståenden. Det kan bli aktuellt vid föränd- ringar av åtalet (artikel 61). Andra former av samarbete och rättslig hjälp Olika former av rättslig hjälp får begära olika former av rättslig hjälp från de anslutna staterna som är skyldiga att efterkomma en sådan begäran i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i nationell rätt (artiklarna 93:1 och 99). Artikel 93:1 exemplifierar olika former av rättslig hjälp som staterna skall kunna lämna men även andra former av rättslig hjälp för att främja förundersökning och lagföring vid domstolen än de som särskilt anges skall på begäran lämnas under förutsättning att de inte är förbjudna enligt nationell rätt. Utrymmet för att vägra en begärd åtgärd behandlas särskilt nedan. Artikel 96 innehåller detaljerade föreskrifter beträffande framställningar om rättslig hjälp, vilka i stort motsvarar vad som gäller för en begäran om överlämnande av en misstänkt person till domstolen. I huvudsak skall nationella förfaranderegler tillämpas men domstolen har också möjlighet att föreskriva att ett visst förfarande skall följas vid verkställandet och dessa föreskrifter skall följas av den anmodade staten om detta inte är förbjudet enligt nationell rätt (artiklarna 96:2 d och 99:1). Detsamma gäller beträffande rätt för vissa personer att närvara och biträda de nationella myndigheterna vid verkställandet, t.ex. åklagaren, . 2001/02:88 utredare från domstolen eller en försvarare. När det gäller förhör med personer som det finns anledning att misstänka för brott föreskriver stadgan dessutom vissa rättigheter som även nationella myndigheter skall iaktta (artikel 55:2). I brådskande fall skall resultatet av åtgärderna skyndsamt rapporteras till domstolen (artikel 99:2). Enligt artikel 99:4 får åklagaren utföra vissa utredningsåtgärder i en stat utan att företrädare för den staten är närvarande. Det får emellertid bara ske om det är av avgörande betydelse för att framställningen skall kunna verkställas och åtgärderna får inte innefatta användning av tvångs- medel. Exempel som anges i bestämmelserna är förhör med personer som medverkar frivilligt eller syn av en offentlig plats. Huvudregeln är att sådana åtgärder skall ske efter konsultationer mellan domstolen och den berörda staten, varvid staten kan ställa villkor. I mycket begränsad utsträckning får undersökningar ske på plats i den stat där brottet har begåtts utan att samarbete med den berörda staten har kunnat erhållas, se även avsnitt 5.6.2. Artikel 93 anger några grunder för att vägra att lämna rättslig hjälp som domstolen har begärt. Det gäller åtgärder som strider mot en befintlig, grundläggande rättslig princip med allmän tillämplighet enligt nationell rätt samt utlämnande av dokument eller utlämning av bevisning som rör statens nationella säkerhet (artikel 93:34). För dessa fall föreskrivs emellertid olika former av samrådsförfaranden innan framställningen avslås (artikel 93:35 och i fråga om information som gäller nationell säkerhet, artikel 72). Olika alternativ för att övervinna problemet skall därvid övervägas, t.ex. särskilda villkor, verkställighet vid en senare tid- punkt eller på annat sätt än vad som begärts. Om en dömande kammare eller åklagaren accepterar särskilda villkor eller liknande skall dessa följas. Domstolen kan också välja att förändra framställningen. När framställningen avslås skall domstolen underrättas om skälen för det (artikel 93:6). I vissa fall får verkställandet skjutas upp, se avsnitt 5.8.4. Framställningen och bifogade handlingar skall vara sekretessbelagda i den anmodade staten (artikel 87:3) och sekretess för handlingar och upplysningar skall gälla vid i den mån inte ett offentliggörande i någon form fordras för den utredning eller det förfarande som framställningen avser (artikel 93:8). Reglerna om sekretess för uppgifter som berör nationell säkerhet gäller även när rättsligt biträde skall lämnas (artikel 99:5). När det är påkallat får den anmodade staten överlämna handlingar och upplysningar på villkor av sekretess och åklagaren får i så fall endast använda de handlingarna eller upplysningarna för att generera annan bevisning (artiklarna 54:3 e och 93:8 b). Även när ett överlämnande skett på villkor om sekretess kan den anmodade staten, på eget initiativ eller på åklagarens begäran, senare tillåta att det sekretessbelagda materialet Prop. 2001/02:88 offentliggörs och därmed kan användas som bevisning. Regler om konkurrerande framställningar beträffande andra former av rättslig hjälp än överlämnande av en person till domstolen finns i artikel 93:9. Om båda framställningarna skall efterkommas enligt internationella förpliktelser, skall staten eftersträva att uppfylla dem båda. Samråd skall ske med domstolen och den andra staten och möjliga åtgärder är att skjuta upp eller ange villkor för någon av framställningarna och om detta misslyckas skall bestämmelserna om konkurrerande framställningar i artikel 90 tillämpas, se avsnitt 5.8.2. I vissa fall skall domstolen hänvisas att i stället rikta sin begäran till en annan stat eller organisation. Rättslig hjälp som domstolen kan lämna Även om det i första hand är staterna som skall lämna biträde vid lagföringen av brott, och det därmed inte är fråga om ömsesidigt bistånd, innehåller artikel 93:10 föreskrifter om begränsad rättslig hjälp som domstolen kan lämna åt en stat. Den rättsliga hjälpen från domstolen är begränsad till att avse brott som faller inom domstolens jurisdiktion eller ett annat allvarligt brott enligt nationell rätt och då i form av bl.a. redogörelser, handlingar och annat bevismaterial som har tagits upp under en brottsutredning eller rättegång vid domstolen eller genom förhör med någon som har berövats friheten enligt domstolens beslut. Bestämmelser om sekretess och skydd av olika personer gäller även i dessa fall. Framställningar till domstolen skall i princip ha samma innehåll som motsvarande framställningar som görs av domstolen (artikel 96:4). Uppskjutet verkställande av en framställning Under några särskilt angivna förutsättningar får den anmodade staten skjuta upp verkställandet av en framställning från Internationella Enligt artikel 94 får verkställandet av en åtgärd skjutas upp om det skulle störa en pågående nationell lagföring för annan brottslighet än den framställningen avser. som den anmodade staten och domstolen kommer överens om men uppskovet får inte vara längre än vad som är nödvändigt för att avsluta de Den anmodade staten skall, innan verk- ställandet skjuts upp, överväga om verkställandet kan ske direkt om det förenas med villkor. Även om staten skjuter upp åtgärderna har åklagaren rätt att begära att den vidtar åtgärder för att säkerställa bevis. En begärd åtgärd får, med stöd av artikel 95, också skjutas upp när en invändning beträffande domstolens behörighet jurisdiktion eller processförutsättningar med hänsyn till nationella förfaranden har fram- ställts och skall prövas av domstolen. Det gäller dock inte utrednings- åtgärder i form av bevisupptagning som åklagaren har fått domstolens Prop. 2001/02:88 särskilda medgivande att vidta enligt artikel 18 eller 19. något uttryckligt krav på att det skall vara den anmodade staten som skall ha framställt invändningen eller ens att invändningen skall ha någon betydelse för statens skyldighet att efterkomma domstolens begäran. I vart fall de stater som har anslutit sig till stadgan torde dock bara ha rätt att skjuta upp åtgärderna om domstolens prövning har betydelse för det aktuella verkställandet. Utöver ett antal bestämmelser om samråd mellan den anmodade staten och domstolen i specifika situationer t.ex. när det gäller nationell säkerhet (artikel 72) eller särskilda villkor i nationell rätt (artiklarna 91:4 och 96:3) innehåller artikel 97 en allmän bestämmelse om konsulta- tioner. Samråd med domstolen skall ske utan dröjsmål så snart ett problem har identifierats i samband med en framställning om rättsligt samarbete, vilket skulle kunna försvåra eller förhindra verkställandet av domstolens begäran. Det kan t.ex. behövas om den information som lämnats är otillräcklig, den eftersökta personen inte kan återfinnas, den person som finns i den anmodade staten helt klart är någon annan än den som söks eller verkställandet av domstolens framställning skulle innebära ett brott mot en redan ingången internationell förpliktelse i förhållande till en annan stat. Kostnader i samband med det rättsliga samarbetet Bestämmelser om fördelningen av kostnader för det rättsliga samarbetet mellan och den anmodade staten finns i artikel 100. Domstolen skall bl.a. betala kostnader för experters och vittnens resor och säkerhet, för tillfälligt överförande av expertutlåtanden och andra rapporter samt kostnader för domstolens