prop · GP03114 · 2002-03-21 00:00:00 — På exportkontrollsidan har arbetet koncentrerats till att utarbeta principer för dels hur de projektlicenser skall se ut för de projekt som kan komma att få s.k. LoI-status, dels procedurella frågor kring konsultationsmekanismerna som en följd av industrins förfrågningar om tänkbara exportdestinationer i de olika projekten. ratificerades ramavtalet av fem av de sex LoI- staterna, med som återstående stat. En viktig fråga för fortsatta studier blir på vilka villkor ett sjunde land eventuellt kunde deltaga i ett projekt. Information om LoI-arbetet har vid skilda tillfällen bibringats övriga stater inom EU bl.a. i rådsarbetsgruppen POLARM. I propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop 2001/02:10), underställde regeringen godkännande ett undertecknat generellt avtal mellan , , och om stöd för industrisamarbete på försvarsmaterielområdet. Avtalet, som på exportkontrollsidan i väsentliga delar är modellerat efter ramavtalet mellan LoI-staterna, innebär en bekräftelse på den pågående försvarsindustriella förändringsprocessen i . Som ett första annex till det generella avtalet lades försvarsindustrisamarbetet inom det nordiska ammunitionsföretaget , som bildades , med delar från Raufoss i , i och dåvarande i . Som ett andra annex läggs samarbetet på krut- och sprängämnesområdet mellan och i form av bolaget , likaså bildat , med delar från i och dåvarande i . godkände det generella avtalet (rskr. 2001/02:104). Alltsedan avsiktsförklaringen , har ett alltmer tilltagande amerikanskt intresse noterats för att underlätta förutsättningarna för ett ökat internationellt och transatlantiskt försvarsindustriellt samarbete. Efter en inledande överenskommelse med , fortsatte att diskutera principerna för och innehållet i ett ramavtal, allmänt kallat (DoP), i stort med liknande innehåll som det europeiska LoI, fastän kortare och mer allmänt hållet, med , , och . Vad beträffar och har ramavtalen färdigförhandlats och undertecknats. För svenskt vidkommande inleddes diskussioner om ett ramavtal . Vid sidan av diskussionerna om ett ramavtal, har fört överläggningar och samtal, s.k. globalization talks med en något större krets länder, däribland övriga LoI-länder. Samtalen har som slutmål att å ömse sidor skapa bättre förutsättningar för ett ökat samarbete inom en alltmer internationaliserad försvarsindustrisektor, med bibehållande av nationella styrmedel och kontroller. För dessa samtal har ett antal arbetsgrupper bildats på svensk sida och inledande samtal skett . Ämnesområdena motsvarar i stort de som återfinns i det europeiska ramavtalet. berörs även av ytterligare ett amerikanskt initiativ, det s.k. Initiative (DTSI) som har sitt ursprung från . Initiativet går ut på att befordra effektivitet i den amerikanska licenshanteringen, uppmuntra interoperabilitet och standardisering mellan och närstående och samverkande länder, underlätta transatlantiska industriella s.k. joint och höja den gemensamma nivån beträffande teknologiskydd samverkande länder emellan. Till följd av ett beslut på amerikansk sida omfattas av detta initiativ. länder som omfattats av initiativet är NATO-stater samt och . Som en del av initiativet skulle, i ett något längre perspektiv, ett generellt undantag från de amerikanska bestämmelserna i det amerikanska regelverket International Traffic in Arms Regulations () kunna bli föremål för förhandlingar mellan och . Liknande förhandlingar har redan inletts mellan och och . Som modell tjänar även här en tidigare överenskommelse mellan på Regeringens bedömning är att , genom att fortsatt delta i Skr. 2001/02:114 det internationella samarbetet på försvarsmaterielområdet, säkrar långsiktiga utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska intressen. 14Utvecklingen av internationell handel med krigsmateriel I sin årsbok och i en särskild databas, som regeringen bidrar ekonomiskt till, sammanställer viss statistik över överföringar av krigsmateriel i världen. Enligt senast tillgängliga uppgifter från vände den tidigare nedgången i överföringarna av tyngre konventionella vapen till en liten ökning , från 15 168 miljoner USD till 16 231 miljoner USD . I den lista som publicerar över exportländer avseende tyngre konventionella vapen (flygplan, krigs- fartyg, artilleri, pansarfordon, missiler samt målsöknings- och radarsystem) ligger för på 11:e plats av världens totala export, som uppgick till 100 734 miljoner USD. Största exportland är , som svarade för av den totala exporten, närmast följt av (), (), (6,) och (4,). Ledande importörer av tyngre konventionella vapen var av den totala importen, närmast följt av (), (6,), () och (4,). intog en 32:a plats av världens totala import av tyngre konventionella vapen. 15Korruption inom internationell handel med krigsmateriel arbetar aktivt för att bekämpa korruption inom den internationella vapenhandeln. Som ett led i detta arbete initierade ett samarbete med den brittiska avdelningen av den internationella organisationen . Ett första möte med deltagare från statsförvaltning, den militära sektorn, försvars- industrin samt den akademiska världen hölls i . Deltagarna representerade såväl producent- som konsumentländer på olika ekonomisk utvecklingsnivå. Syftet var att erbjuda aktörerna en möjlighet att mötas och föra en öppen och konstruktiv dialog. Fortsatta möten genomförs nu där bl.a. möjligheten att introducera konceptet Integrity Pact inom den internationella vapenhandeln diskuteras. Grundprincipen i detta koncept är att ett avtal upprättas mellan köpare och anbudsgivare där garantier lämnas att inga mutor eller otillbörliga förmåner skall utkrävas eller ges. Frågan om korruption inom den internationella vapenhandeln restes inom EU av det Samarbetet med bl.a. Transparency Skr. 2001/02:114 International fick det officiella namnet Corruption in the Official Arms Trade (COAT). kommer att fortsätta att arbeta aktivt med denna fråga och resultatet av detta arbete redovisas i nästa års skrivelse. Avdelning II Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden 16Samarbete inom multilaterala exportkontrollarrangemang Under den senare delen av och har frågan om icke-spridning av massförstörelsevapen haft en framstående position på den internationella agendan. Det finns flera orsaker till varför frågan har rönt ett sådant intresse, såsom indikationer på att vissa länder i instabila regioner har visat intresse att anskaffa massförstörelsevapen, avslöjandena om program för massförstörelsevapen och hur nära landet varit att utveckla kärnvapen samt indikationer på ett ökat intresse från icke-statliga aktörer att anskaffa massförstörelsevapen. Den sist- nämnda frågeställningen har erhållit förnyad aktualitet efter terrorist- dåden (se nedan). Med termen "massförstörelsevapen" avses kärnvapen samt kemiska och biologiska stridsmedel. Därutöver brukar vissa vapenbärare som ballistiska missiler med lång räckvidd samt kryssningsmissiler inkluderas i arbetet att hindra spridningen av massförstörelsevapen. Med begreppet "icke-spridning" avses de multilaterala åtgärder som vidtagits med syfte att stävja spridningen av massförstörelsevapen. Dessa åtgärder har framförallt tagit sig uttryck i dels ett antal multilaterala konventioner och dels ett antal mera informella s.k. exportkontrollarrangemang. Vad gäller de multilaterala konventionerna kan man särskilt omnämna Fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT), Konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt deras förstöring (BTWC) samt Konvention om förbud mot utveckling, produktion, lagring och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC). är fördragsslutande part till alla tre konventionerna (jfr SÖ 1970:12; SÖ 1976:18 samt SÖ 1993:28). års NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot, eller tillverka, kärnvapen som de fem kärnvapen- makterna åtar sig att nedrusta. Vidare åtar sig parterna under fördragets artikel III att inte överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material, till någon icke-kärnvapenstat med mindre än att materialet eller utrustningen står under det internationella atomenergiorganets () kontroll. I enlighet med artikel III i 1972 års BTWC åtar sig parterna bl.a. att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver artikel I CWC en allmän skyldighet med innebörd att parterna inte skall direkt eller indirekt överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat. Det skall särskilt noteras att även om de internationella avtalens primära syfte är att förhindra spridning av massförstörelsevapen och nedrusta så innehåller alla tre bestämmelser om att parterna skall främja handel för fredliga ändamål. Denna inriktning har sin grund i att en betydande del av de aktuella produkterna och teknologierna har dubbla användningsområden, dvs. de utgör produkter som kan användas för både civila och militära ändamål. I syfte att underlätta det internationella samarbetet för icke-spridning av massförstörelsevapen har ett trettiotal länder slutit sig samman i ett antal multilaterala exportkontrollarrangemang: (), ' Group (NSG), Australiengruppen (AG), Missilteknologikontrollregimen (MTCR) samt Wassenaararrangemanget (WA). Medlemskapet i dessa exportkontrollarrangemang redovisas i bilaga 5. Syftet med arrangemangen är att mellan medlemmarna främja informationsutbyte angående spridningsrisker samt att identifiera varor och teknologier som kan användas för framställning av massförstörelsevapen och vars utförsel således bör kontrolleras på ett samordnat sätt. Rent allmänt kan sägas att en betydande del av arbetet inom dessa arrangemang syftar till att hålla produktlistorna aktuella i ljuset av den teknologiska utvecklingen. Exportkontrollarrangemangen skiljer sig dock från de ovannämnda konventionerna i det att de inte är baserade på några folkrättsligt bindande avtal. Grunden för samarbetet i de multilaterala arrangemangen står snarare att finna i nationell lagstiftning som möjliggör exportkontroll över de varor och teknologier som har identifierats såsom strategiska produkter. Ett deltagande i dessa exportkontrollarrangemang kan således ses som en åtgärd som underlättar uppfyllandet av de folkrättsliga förpliktelserna enligt ovan angivna konventioner om att inte direkt eller indirekt bistå en annan stat när det gäller anskaffning av massförstörelsevapen. Två nyckelbegrepp i det multilaterala samarbetet är "denials" samt "no- undercut". En medlem i ett arrangemang som har nekat ett utförseltillstånd för en specifik transaktion med hänvisning till arrangemangens målsättningar (en s.k. "denial") förväntas informera de övriga medlemmarna om sitt beslut. De övriga medlemmarna i arrangemanget förväntas då konsultera den stat som utfärdade denna "denial" om de avser besluta om utförseltillstånd för en motsvarande transaktion. Detta konsultationsförfarande brukar benämnas som principen om "no-undercut". Systemet med att meddela "denials" tillämpas inom NSG, AG, MTCR samt WA. Proceduren med "no- undercut"-konsultationer tillämpas inom NSG, MTCR samt AG. förorsakade massförstörelse utan att massförstörelsevapen i traditionell bemärkelse kom till användning. Spridningen av mjältbrandsbakterier i visade att biologiskt material som kan användas som biologiskt stridsmedel hade kommit i orätta händer. I ljuset av dessa händelser har samarbetet inom de multilaterala exportkontroll- arrangemangen kommit att fokusera på frågan hur samarbetet skall utvecklas så att det blir än mera effektivt som instrument mot Det internationella icke-spridningsarbetet har huvudsakligen fokuserat på att förhindra att stater får tillgång till massförstörelsevapen. Exportkontrollen som instrument är dock generell till sin karaktär då den omfattar all export av kontrollerade produkter oavsett vem som är Detta innebär i sin tur att samarbetet kan sägas omfatta icke-statliga aktörer. Men för att göra det multilaterala samarbetet än mer effektivt behöver de existerande arrangemangen kompletteras på vissa punkter. Ett första steg i detta arbete är att explicit ange i arrangemangens grunddokument att ett av deras syften är just att bekämpa spridning av produkter med dubbla användningsområden till En sådan ändring genomfördes avseende Wassenaararrangemanget och kommer med största sannolikhet att genomföras i de övriga arrangemangen . En annan åtgärd är att i än större utsträckning inkludera spridningsrisker till icke-statliga aktörer i det informationsutbyte som äger rum inom arrangemangen. , som behandlar frågor om exportkontroll i enlighet med det nukleära icke-spridningsfördraget (NPT), bildades . har deltagit i arbetet inom kommittén allt . bakomliggande orsaken till etablerandet av detta samarbete står att finna i tillämpningen av artikel III i NPT. Som noterades ovan skall parterna inte överföra utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material med mindre än att Relativt snart efter ikraftträdandet av NPT uppstod olika tolkningar rörande vilken utrustning eller materiel som omfattades av artikel III. I syfte att finna en lösning på tolkningsfrågan tillsattes år 1971 en kommitté bestående av representanter från stater som hade resulterade kommitténs arbete i två memorandum: ett som definierade vad som avsågs med atområbränsle och särskilt klyvbart material (Memorandum A), samt ett i vilket den utrustning eller materiel som konstruerats speciellt för tillverkning av särskilt klyvbart material definierades (Memorandum B, även kallad "the trigger list" på grund av att utförsel av den utrustning eller materiel som angavs skulle aktualisera IAEA-kontroll). överens om att sammanföra de två listorna i en konsoliderad "trigger Skr. 2001/02:114 list". har verksamheten inom varit inriktad på att hålla den konsoliderade listan aktuell i ljuset av den tekniska utvecklingen. kontrollista med tillhörande förklaringar finns återgiven i informationscirkulär nr 209 (INFCIRC/209/Rev. har medlemmarna samarbetat i syfte att främja öppenhet kring kommitténs arbete samt verkat för att klarlägga exportkontrollens roll inom ramen för NPT. Vid mötet deltog som observatör. Arbetet inom omfattade länder som hade undertecknat NPT. fanns det dock betydelsefulla länder som stod utanför icke-spridningsfördraget. I syfte att även inkludera dessa i ansträngningarna att stävja spridningen av kärnvapen bildades , den s.k. "" (senare benämnd ' Group, NSG). En bidragande orsak härtill var även den kärnsprängning som genomförde . kom medlemmarna i NSG överens om en mera omfattande kontroll av utförsel av produkter som kunde användas för framställning av kärnämne för vapenbruk. Dessa riktlinjer finns publicerade i ett informationscirkulär från : INFCIRC/254/Rev. 5/Part 1. blev medlem i denna regim och deltog i arbetet med framtagandet av riktlinjerna. Arbetet inom NSG fick förnyad aktualitet efter avslöjanden om hur nära hade varit att lyckas utveckla kärnvapen och hur export av kärnrelaterat material hade bidragit till detta. Medlemmarna beslutade vid ett möte i att uppdatera riktlinjerna samt överväga att utöka exportkontrollen från att huvudsakligen kontrollera produkter och materiel relaterade till kärnbränslecykeln till att även omfatta produkter med dubbla användningsområden som kan användas vid konstruktion av kärnvapen. antogs vid plenarmötet i ", Material and ". (Återgivna i INFCIRC/254/Rev. 4/Part 2). Under dessa kontrolleras sådan utrustning och materiel som inte är direkt relaterad till kärnämnet men som kan användas vid framställning av en kärnladdning. Inom NSG äger en kontinuerlig diskussion rum angående eventuella justeringar av riktlinjerna i ljuset av den teknologiska utvecklingen. genomfördes en organisatorisk förändring som syftar till att rationalisera arrangemangets arbete. Vidare diskuterades och bekräftades beslutet om att kräva heltäckande kärnämneskontroll under överinseende vid export av kärn- tekniska produkter. Vid plenarmötet i , , deltog som fullvärdig medlem i NSG. I egenskap av ordförandeland höll ett EU-anförande vid plenarmötet. NSG har även registrerat två domännamn som avses tas i bruk : samt . Australiengruppen, som behandlar exportkontroll av produkter som kan användas för framställning av kemiska och biologiska stridsmedel, bildades . En av de direkt bakomliggande orsakerna till detta exportkontrollarrangemangs bildande var konflikten mellan och . Under detta krig framkom det att hade erhållit en betydande nationell kapacitet att tillverka kemiska stridsmedel och att senare hade använt sig av dessa. hade kunnat införskaffa både kunskap och material för denna verksamhet genom att utnyttja ordinära internationella handelsvägar. Detta fick till följd att flertalet producerande länder skärpte sin exportkontroll över kemikalier och viss kemisk tillverkningsutrustning. Dessa nationella åtgärder var dock inte koordinerade och resultatet blev att graden av kontroll varierade från land till land. tog därför initiativ till ett möte med syfte att diskutera möjligheterna för en harmonisering av nationell exportkontroll. Det australiska initiativet resulterade i att en lista upprättades på sådana kemikalier som borde vara föremål för nationell exportkontroll. Flera av dessa kemikalier har fullt fredliga användningsområden, men kan även användas för militära syften. beslutade medlemmarna i Australiengruppen att utöka gruppens verksamhetsområde till att även omfatta mikroorganismer, toxiner samt viss tillverkningsutrustning för biologiska stridsmedel. blev medlem i Australiengruppen . Det är den uppfattning att vårt deltagande i Australiengruppen kan ses som en åtgärd som fordras för att uppfylla våra internationella förpliktelser under såväl BTWC som CWC, dvs. att förhindra spridning av biologiska och kemiska vapen. Samarbetet inom har länge varit utsatt för kritik från en del länder som menar att ett bibehållande av exportkontroll i förhållande till andra fördragsslutande parter till BTWC samt CWC är diskriminerande. Huvudparten av dessa länder ingår i den s.k. Non-Aligned Movement-gruppen. Mot detta argument anför medlemskretsen inom att sådan exportkontroll är nödvändig för att uppfylla de åtaganden man åtagit sig i de två konventionerna. Exportkontrollen utförs dock på nationell basis och förhindrar inte legitim handel av dessa produkter. För att öka transparensen rörande Australiengruppens verksamhet och målsättning, inleddes ett omfattande informationsprogram. Ett led i denna informationskampanj har varit lanseringen av en hemsida med adressen: . gick gruppen vidare med att utveckla hemsidan och att öka den utåtriktade verksamheten, bl.a. arbetar gruppen med en mer utförlig transparensdokumentation. Händelserna i har föranlett ett mer intensivt arbete med att förstärka exportkontrollsamarbetet för att på så sätt begränsa risken för B- och C-vapenterrorism. Australiengruppen var den första av de olika exportkontrollregimerna som sammanträdde efter och det var under detta plenarmöte tydligt att alla medlemsländer, främst , kommer att verka för stärkt exportkontroll Skr. 2001/02:114 på B- och C-vapenområdet. Under plenaren beslutade Australiengruppen även att hålla ett intersessionellt möte innan nästa års plenar, för att fortsätta den viktiga diskussionen om hur gruppen skall gå tillväga för att förstärka och öka effektiviteten inom exportkontrollen på B- och C-vapenområdet. På amerikanskt initiativ inledde ett antal länder diskussioner om exportkontroll av missiler och missilteknologi. tillkännagavs att dessa diskussioner hade lett till framtagandet av riktlinjer för export av missilteknologi som de enskilda länderna, var för sig, hade för avsikt att genomföra genom sin nationella lagstiftning. Till dessa riktlinjer tillfogades ett "Equipment and Technology " i vilket de produkter som skulle omfattas av nationell exportkontroll identifierades. Detta samarbete kom att få namnet Missilteknologi- kontrollregimen (MTCR). MTCR:s kontrollistor omfattar fullständiga missilsystem (inklusive ballistiska missiler, raketer och missiler för rymduppskjutningar samt sondraketer) och andra system med obemannade luftfarkoster (inklusive kryssningsmissiler, mål- och spaningsplattformar) med en lastförmåga av och en räckvidd av eller mer. Därutöver kontrolleras komponenter till sådana system samt andra produkter som kan användas för produktion av sådana missiler. Exportkontrollen under MTCR var ursprungligen inriktad mot att stävja spridningen av missiler som kunde användas för insats av kärnvapen. utökades exportkontrollen till att omfatta vapenbärare även för kemiska och biologiska stridsmedel. Sedan en kontroll över exporten i enlighet med MTCR:s riktlinjer infördes i svensk exportkontrollagstiftning deltar även i samarbetet. föreligger inget multilateralt instrument som behandlar innehav och spridning av ballistiska missiler. spridning av ballistiska missiler fått hög aktualitet , bl.a. på grund av de amerikanska planerna på att upprätta ett nationellt färdigställdes inom MTCR:s ramar ett utkast till en internationell uppförandekod avseende ballistiska missiler som skall vara öppen för alla stater att ansluta sig till. en rad principer, åtaganden samt förtroendeskapande åtgärder som syftar till att stävja spridningen av ballistiska missiler. beslutades att uppförandekoden skall lämna MTCR och bli föremål för en fristående multilateraliseringsprocess. antogs Republiken som medlem i arrangemanget. Wassenaararrangemanget bildades som en efterträdare till det multilaterala exportkontrollsamarbete som tidigare hade bedrivits inom ramen för "Coordinating Committe on Multilateral Export Controls" (COCOM). Det slut gjorde det alltmer uppenbart att samarbetet inom COCOM måste utvidgas till att även omfatta forna beslutade därför medlemmarna att de skulle ersätta COCOM med ett nytt forum . upphörde COCOM helt att existera för att ge plats åt detta nya exportkontrollarrangemang. deltog i förhandlingarna om utformningen av det nya forumet . förelåg konsensus om ett nytt grunddokument och det nya exportkontrollarrangemanget kom att uppkallas efter den plats i där en betydande del av förhandlingarna hade ägt rum - Wassenaar. Wassenaararrangemanget baserar, till skillnad från föregångaren COCOM, sin verksamhet på föresatsen att handel med de varor som återfinns på kontrollistorna skall vara tillåten, men måste övervakas i syfte att undvika destabiliserande ansamlingar. Wassenaararrangemanget inriktar sig heller inte mot vissa i förväg identifierade stater. Enligt grunddokumentet är syftet med arrangemanget att bidra till regional och internationell säkerhet och stabilitet genom att främja transparens rörande överföringar av konventionella vapen och produkter med dubbla användningsområden och därigenom bidra till att undvika destabiliserande ansamlingar. Wassenaararrangemanget har en bredare och annorlunda produkt- inriktning än övriga exportkontrollarrangemang. Två kontrollistor är fogade till grunddokumentet: "Munitions List", som omfattar konventionell krigsmateriel, och "List of Dual-Use Goods and Technologies", som omfattar teknologi med civila och militära användningsområden som inte återfinns på övriga arrangemangs kontrollistor. Vad gäller kontrollen av den senare kategorin klargörs uttryckligen i "Initial Elements" att arrangemanget är avsett att komplettera och stärka samarbetet i de ovan nämnda arrangemangen utan att dubblera deras arbete. Exempel på produktkategorier som tillhör listan över produkter med dubbla användningsområden är speciella materialslag, framdrivningssystem, sensorer, lasrar, datorer, vissa kryptoprodukter samt särskild utrustning för telekommunikation, informationssäkerhet, elektronik, navigation, avionik, viss bearbetning samt viss marin utrustning.