prop · GP03130 · 2002-03-19 00:00:00 — Den nuvarande definitionen av bil utesluter inte heller någon fordonstyp som enligt EG:s definitioner skall omfattas av direktivets materiella bestämmelser. Den svenska definitionen av personbil stämmer relativt bra överens med definitionen i direktiv /156/EEG. Vissa anpassningar kan dock göras för att avvikelsen skall bli så liten som möjligt. Den svenska ver- sionen av direktivet lyder fordon som används för personbefordran.... Ordet inrättad, som används i lagen om vägtrafikdefinitioner, är mer objektivt än används. Användningen av ett fordon kan ju skifta från dag till dag, men om fordonet är inrättat på ett visst sätt är det svårare att ändra. Med hänsyn till detta och eftersom ordet inrättad inte torde strida mot ordalydelsen i andra språkversioner av direktivet, bör ordet inrättad används även fortsättningsvis. I enlighet med hur definitionerna i direktiv /156/EEG är formulerade bör det i den svenska definitionen av personbil anges hur många sittplatser fordonet får vara försett med. Ut- redningen har föreslagit att ordet säten skall användas. Som Kammar- rätten i har påpekat kan emellertid ett säte vara avsett för flera personer. Med hänsyn härtill bör i stället ordet sittplatser väljas. Definitionen av buss i den svenska lagstiftningen överensstämmer, lik- som definitionen av personbil, relativt bra med EG:s definitioner. Vissa justeringar kan dock göras för att anpassa definitionen ännu mer i EG- rättslig riktning. Av skäl som angetts ovan bör därvid ordet sittplatser användas i stället för det av utredningen föreslagna säten. För att skapa ett enhetligt och tydligt system bör vidare den oklara satsen även om bilen dessutom är inrättad för annat ändamål ersättas av ordet huvud- sakligen. Detta torde vara nödvändigt även för att det skall finnas en gräns mot begreppet lastbil, enligt nedanstående förslag. Förändringen kan dock medföra att ett fordon med mer än åtta sittplatser utöver sitt- platsen för föraren, men som huvudsakligen är inrättat för annat ändamål än personbefordran, kommer att klassas som lastbil i stället för som som buss. Det torde dock endast röra sig om ett begränsat antal fordon. Om det vid tolkningen av bestämmelsen uppkommer tveksamhet till vil- ken fordonstyp ett fordon skall hänföras har dessutom möjlig- het att med stöd av 3 § lagen om vägtrafikdefinitioner och 3 § för- ordningen om vägtrafikdefinitioner besluta i frågan. Det kan vidare konstateras att den nu föreslagna modifieringen av definitionen av buss stämmer väl överens med definitionen i det s.k. körkortsdirektivet, dvs. rådets direktiv /439/EEG av om körkort1. I det direktivet avses med buss (fordon av kategori D) bilar avsedda för persontransporter och som utöver förarsätet har fler än åtta sittplatser. Lastbil definieras i svensk rätt som en bil som inte är att anse som personbil eller buss. Till skillnad från definitionen i rådets direktiv /156/EEG anger den svenska definitionen således inte att fordonet skall vara avsett för godsbefordran. Anledningen till detta är att man har velat täcka in samtliga typer av motorfordon med de tre definitionerna personbil, buss och lastbil. Eftersom personbil och buss enligt gällande svensk rätt undantas från vad som är att anse som lastbil framgår det att godsbefordran är det främsta användningsområdet för lastbilar. Defini- tionen avviker därmed språkligt, men inte reellt, från EG:s definition. Detta är förmodligen nödvändigt för att åstadkomma ett fullständigt system för svenskt vidkommande. I förtydligande syfte bör dock defini- tionen delas upp i två punkter. Den första punkten bör lyda En bil som är inrättad huvudsakligen för godsbefordran och motsvarar då EG:s definition. För att, som , täcka in samtliga typer av motorfordon med hjälp av de tre definitionerna bör den andra punkten lyda En annan bil som inte är att anse som en personbil eller en buss. I denna proposition föreslås att de bestämmelser som finns i fordonskungörelsen och terrängtrafikkungörelsen samlas i den nya fordonslagen och i föreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigan- den i den lagen. Detta leder till att vissa förändringar i definitionerna av de olika typerna av släpvagnar bör göras. En sådan förändring har redan berörts, nämligen slopandet av begreppet terrängfordon, som inte längre fyller någon praktisk funktion. 1 EGT L 237, 24.8.1991, s. 1 (Celex 31991L0439). En annan förändring som framstår som naturlig i samband med en författningssammanslagning är att begreppet släpfordon bör delas upp i släpvagnar, släpslädar och terrängsläp. Det saknas nämligen anledning att låta terrängsläp även fortsättningsvis stå som en egen kate- gori i en systematisk uppställning av definitionerna. kan upp- räkningen av vilka fordon, som släpfordonen är avsedda att kopplas till, bytas ut mot ett annat motordrivet fordon än moped klass II. Definitio- nerna av släpvagn, släpsläde och terrängsläp bör vidare sinsemellan ut- formas så enhetligt som möjligt, med angivande av till vilken typ av for- don de är avsedda att kopplas. Begreppet lekfordon förekommer i trafikförfattningarna med innebörden fordon som är avsett uteslutande för lek, se 2 § lagen om vägtrafik- definitioner. Lekfordon ingår således i fordonsbegreppet och utgör där- med en egen fordonstyp. Ingen av de aktuella författningarna undantar emellertid lekfordonen från tillämpningen generellt sett. Inte heller definitionerna av andra typer av fordon undantar lekfordon. Det är endast i definitionen av cykel i lagen om vägtrafikregister som det uttryckligen anges, att med cykel inte avses lekfordon. Den nuvarande regleringen är ofullständig och leder närmast tanken till att man har utgått från att inget annat fordon än cykel skulle kunna in- rymma kategorin lekfordon. Den tolkningen av bestämmelserna torde dock inte vara möjlig att göra. Det finns naturligtvis fordon som för framdrivande är försedda med motor men som ändå måste anses vara avsedda uteslutande för lek. Mot denna bakgrund är det rimligt att lek- fordon undantas från fordonsbestämmelserna. För att detta skall kunna åstadkommas måste lekfordon definieras på ett för ändamålet lämpligt sätt. Hur regelverket i övrigt bör utformas för att utesluta lekfordonen har regeringen redan föreslagit i avsnitt 7.2. I lagen (1992:1327) om leksakers säkerhet finns bl.a. regler om att lek- saker måste uppfylla vissa krav ur hälso- och säkerhetssynpunkt. Genom lagen har rådets direktiv /378/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet2 genomförts. Med leksaker avses i lagen, och i direktivet, leksaker som är utformade för eller annars klart avsedda att användas av barn . I direkti- vet anges i bilaga 1 produkter som inte skall betraktas som leksaker. För fordonsområdets vidkommande är punkterna 13, 15 och 17 av särskilt intresse. Detta innebär att följande produkter inte är leksaker: specialise- rade produkter som drivs med en märkspänning som överstiger , fordon med förbränningsmotor och cyklar avsedda för idrottsutövning eller för framförande på allmän väg. Innehållet i bilagan är infört i svensk lagstiftning genom föreskrifter. Enligt artikel 4 i direktivet får medlemsstaterna inte förhindra att lek- saker som uppfyller kraven i direktivet släpps ut på marknaden inom deras territorier. Direktivet är således inget s.k. minimidirektiv som med- ger avvikelser för andra eller strängare säkerhetskrav. 2 EGT L 187, , s. 1 (Celex 31988L0378). För att inte riskera att vissa produkter som utgör leksaker enligt lagen om leksakers säkerhet skall träffas även av bestämmelserna i fordons- lagstiftningen bör definitionen av lekfordon ange att lekfordon är ett for- don som skall avses som en leksak enligt lagen om leksakers säkerhet. Med en sådan definition kan det visserligen uppstå vissa gränsdrag- ningsproblem. Problemen torde i första hand uppkomma när det gäller eldrivna fordon, men dessa skall inte överdrivas. Risken är att avance- rade lekfordon uppträder med betydande massa och fartresurser. Den övre gräns i fråga om hastighet som kan godtas är , därefter måste ett fordon obetingat utgöra ett motorfordon (jfr definitio- nen av fordon i typgodkännandedirektivet 70/156/EEG), men redan en betydligt lägre hastighet kan vara problematisk. Kravet på att ett fordon skall vara utformat eller klart avsett att användas av barn för att betraktas som en leksak, och därmed även ett lekfordon, är dock en klar begränsning som bör kunna hävdas för att undvika de angivna gränsdragningsproblemen. De förslag till förändringar i fordonsdefinitionerna som redovisats ovan leder till att den systematiska uppställningen av dessa blir följande. a)Lätta motorcyklar b)Tunga motorcyklar a)Mopeder klass I b)Mopeder klass II 2.Motorredskap klass II IV. a)Lätta terrängvagnar b)Tunga terrängvagnar b)Övriga släpkärror 3.Övriga släpvagnar II. Sidvagnar Cyklar Hästfordon Övriga fordon 10 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Den nya fordonslagen och övriga lagändringar träder i kraft . Genom den nya lagen upphävs kungörelsen (1960:167) i anledning av tillträde till den i avslutade överenskommelsen om antagande av enhetliga regler för typgodkännande av utrustning och delar till motorfordon samt ömsesidigt erkännande av sådant godkännande, terrängtrafikkungörelsen (1972:594), fordonskungörelsen (1972:595), samt lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet. I den nya lagen tas det in en övergångsbestämmelse som innebär att äldre bestämmelser fortfarande skall gälla i fråga om ärenden som har anhängiggjorts före ikraftträdandet. I lagen om ändring i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner tas det in en övergångsbestämmelse som innebär att vissa klassificeringar av fordon enligt äldre bestämmelser skall gälla även fortsättningsvis. I lagen om ändring i lagen (1998:492) om biluthyrning tas det in en övergångsbestämmelse som innebär att äldre föreskrifter skall tillämpas på fordon som har registreringsbesiktigats för taxitrafik före ikraftträdandet. Övriga lagändringar förenas inte med några övergångs- bestämmelser. Utredningens förslag: Enligt utredningen bör de förslag till för- fattningar som utredningen lämnar träda i kraft . redningen föreslår inga övergångsbestämmelser till den nya fordons- Remissinstanserna: Kammarrätten i har ifrågasatt om inte den övergångsbestämmelse angående överklagande av beslut som meddelas innan den nya lagen träder i kraft som utredningen föreslår skall tas in i den förordning som ansluter till den nya fordonslagen i stället bör tas in i lagen där bestämmelserna om överklagande finns. Aktiebolaget påpekar att den nya lagen bör träda i kraft så långt efter utfärdandet att det ges tillräcklig tid för anpassning till Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar utredningens be- dömning att de nya bestämmelserna bör träda i kraft . måste naturligtvis som Aktiebolaget på- pekar möjlighet ges för framför allt de berörda myndigheterna och besiktningsorganen att anpassa sig till den nya ordningen. De myndig- heter som bemyndigas att meddela föreskrifter måste ges tillfälle att ut- färda erforderliga föreskrifter. Vidare måste berörd personal hos myn- digheterna och besiktningsorganen ges tillfälle att genomgå viss ut- bildning. Slutligen torde de nya bestämmelserna erfordra viss data- anpassning hos bl.a. och Aktiebolaget . Vid en avvägning mellan dessa aspekter finner regeringen att det är lämpligt att den nya fordonslagen och de föreslagna lagändringarna trä- der i kraft . Även när det gäller behovet av övergångsbestämmelser gör regeringen huvudsakligen samma bedömning som utredningen. Äldre bestämmelser bör gälla för överklagande av beslut som har meddelats enligt dessa be- stämmelser. Enligt regeringens uppfattning är det emellertid mest lämp- ligt att även i övrigt låta äldre bestämmelser tillämpas på ärenden som har anhängiggjorts innan den nya lagen trädde i kraft. Detta innebär att ärendena skall följa den handläggningsordning som anges i de äldre be- stämmelserna och även materiellt prövas enligt dessa bestämmelser. Det kan visserligen diskuteras i vilken författning en sådan övergångs- bestämmelse bör tas in. Samtliga bestämmelser om överklagande av be- slut som meddelas med stöd av den nya lagen eller med stöd av före- skrifter som har meddelats med stöd av lagen kommer att återfinnas i lagen, se avsnitt 7.19. Med hänsyn härtill bör som Kammarrätten i har föreslagit övergångsbestämmelserna angående över- klagande av beslut som har meddelats före ikraftträdandet tas in i lagen. Den ovan angivna övergångsbestämmelsen som innefattar över- gångsregler för överklagande av beslut som har meddelats med stöd av de äldre bestämmelserna bör därför tas in i lagen. De övriga materiella förändringar som föreslås i propositionen torde inte kräva några över- gångsvisa lösningar i lagen. Kungörelsen (1960:167) i anledning av tillträde till den i avslutade överenskommelsen om antagande av enhetliga regler för typgodkännande av utrustning och delar till motor- fordon samt ömsesidigt erkännande av sådant godkännande, terräng- trafikkungörelsen (1972:594), fordonskungörelsen (1972:595) samt lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet bör upphävas genom den nya lagen. De ändringar i definitionerna av personbil, buss och lastbil som före- slås kan leda till att något enstaka fordon som klassificerats enligt de äldre definitionerna enligt de nya definitionerna skall anses som en annan fordonstyp. Det är rimligt att den äldre klassificeringen får fortsätta att gälla även sedan de förändrade definitionerna har trätt i kraft. En över- gångsbestämmelse med detta innehåll bör tas in i lagen om ändring i lagen om vägtrafikdefinitioner. För att det även efter ikraftträdandet av den nya fordonslagen skall vara otillåtet att hyra ut ett fordon som är registreringsbesiktigat för taxi- trafik enligt fordonskungörelsen till den som inte har tillstånd till sådan trafik bör de äldre bestämmelserna fortsätta att gälla för dessa fordon. En övergångsbestämmelse med detta innehåll bör tas in i lagen om ändring i lagen om biluthyrning. 11 Konsekvenser av förslagen Det huvudsakliga syftet med lagförslagen i denna proposition är att modernisera och förenkla regelverket samt att anpassa det till regerings- formens bestämmelser om normgivning. Endast några få materiella änd- ringar föreslås. Det förenklade regelverket torde leda till att det blir lättare att tillämpa det för både myndigheter och enskilda. Ett visst mått av effektiviseringar och rationaliseringar bör därför kunna bli följden av förslagen. Dessa bör rent allmänt leda till minskade kostnader både för aktörerna på fordonsområdet och för samhället i övrigt. Som konstateras i det föregående avsnittet föranleder det nya regel- verket vissa utbildningsinsatser och en viss dataanpassning hos be- siktningsorganen. Sammantaget kommer detta initialt att innebära något ökade kostnader och ett visst intäktsbortfall för besiktningsorganen. Eftersom Aktiebolaget är det största av dessa organ kommer det bolaget att beröras mest av förändringarna. I propositionen föreslås i fråga om överklagande av myndigheters be- slut enligt de nya fordonsförfattningarna en övergång från en över- prövning av regeringen till en överprövning av allmän förvaltnings- domstol i vissa fall. Detta kommer att gälla ärenden som rör typ- besiktning av fordon. Även beslut som meddelas med stöd av 4 kap. i den nya lagen kommer att överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detta innebär emellertid ingen skillnad mot vad som gäller , se 9 § lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordonsområdet. Det kan dock förväntas förekomma endast ett fåtal fall av överklaganden till allmän förvaltningsdomstol. Annat än en marginell ökad belastning för dessa domstolar kan inte förväntas uppkomma genom de nya bestämmel- serna om överklagande. föreslås att det skall införas ett full- följdsförbud beträffande vissa typer av beslut. Detta kommer sannolikt att leda till vissa kostnadsbesparingar för staten. Sammantaget bör de nya bestämmelserna om överklagande inte innebära att några ökade kostna- der för det allmänna uppstår. Vissa positiva effekter när det gäller brottsbekämpningen och det brottsförebyggande arbetet kan förväntas följa av de tydligare regler som föreslås såvitt avser bl.a. polisens kontroll och inspektion i olika avseen- den. Det nya regelverket framför allt den nya bestämmelsen som ger möj- lighet till kontroll av fordons last kan också förväntas ge vissa positiva effekter på trafiksäkerheten. Sammanfattningsvis torde förslagen inte få några större statsfinansiella konsekvenser. I paragrafen anges lagens innehåll. Kontroll av fordons last utgör inte en kontroll av själva fordonet och tas därför upp i en särskild punkt i första stycket. Av samma anledning tas kontroll av färdskrivare och taxameter upp i en särskild punkt. Skälet till att kontroll av last tas upp i lagen anges i avsnitt 7.13.1. Be- greppet last är vidsträckt och innefattar det snävare begreppet lastat på föreskrivet sätt som används i 2 kap. 13 §, se nedan. Eftersom kontrollen på fordonsområdet huvudsakligen utförs av besiktningsorganen är det naturligt att de närmare bestämmelserna om organens verksamhet omfattas av lagen (punkt 4). Dessa bestämmelser finns i lagen (1994:2043) om vissa besiktningsorgan på fordons- området. Besiktningsorganen är enligt den lagen Aktiebolaget , och Kon- troll Aktiebolag. , som tidigare ägdes av staten, såldes med stöd av bemyndigande (se prop. 1995/96:141, bet. 1995/96:NU26, rskr. 1995/96:302) till Det . Bolaget har ändrat sin firma från till Det Inspec- tion AB. Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. De be- myndiganden som avses i stycket finns i 5 kap. 8 §. Det bör noteras att lagen inte innehåller några materiella bestämmelser om fordons beskaffenhet och utrustning. Sådana bestämmelser kommer i stället att med stöd av bemyndigandet i 5 kap. 8 § första stycket meddelas i för- ordning och myndighetsföreskrifter. Bemyndigandet begränsas naturligt- vis av lagens tillämpningsområde. De föreskrifter om fordons be- skaffenhet och utrustning som meddelas med stöd av bemyndigandet får således inte avse sådana fordon som anges i 1 kap. 2 §. I paragrafen anges de fordonskategorier som undantas från lagens tillämpningsområde. Undantagen är i princip desamma som för närva- rande finns i 1 § andra stycket fordonskungörelsen (1972:595) och i 1 § andra stycket terrängtrafikkungörelsen (1972:594). emellertid lekfordon inte uttryckligen från kungörelsernas tillämpnings- område. I denna proposition föreslås en ny definition av lekfordon, se av- snitt 9.2. Den nya definitionen innebär att lekfordon är sådana fordon som skall anses som en leksak enligt lagen (1992:1327) om leksakers säkerhet. För att dessa fordon inte skall omfattas av såväl de tekniska krav som ställs i den lagen som dem som ställs upp i regelverket på fordonsområdet undantas lekfordonen från fordonslagens tillämpnings- område. Beträffande första punkten kan anmärkas att 1 § andra stycket 1 lagen (2001:558) om vägtrafikregister i stället undantar fordon som tillhör Försvarsmakten, eller , dvs. samtliga fordon som ägs av dessa subjekt. I registrerings- sammanhang kan ett vidare utformat undantag accepteras, eftersom dessa fordon i stället registreras i det militära fordonsregistret. I fråga om be- stämmelserna i fordonslagen är det dock endast särskilda typer av fordon som är tillverkade för särskilda militära ändamål, exempelvis strids- vagnar, som undantas. Några definitioner motsvarande dem i första stycket finns inte i det gällande regelverket. Begreppen besiktningsorgan, bilinspektör och tek- niker används dock i bl.a. fordonskungörelsen (1972:595) utan att defini- eras. Tekniker är detsamma som tekniskt biträde som nämns på några ställen i dagens kungörelser, se bl.a. 35 § fordonskungörelsen. Teknikern är i lagens mening att betrakta som en medhjälpare till främst en bil- inspektör. Förutom skillnaden i anställningsform har de två typerna av befattningshavare något olika utbildning. har alltid hos Aktie- bolaget anställda besiktningstekniker anlitats som tekniker. I definitionerna av bilinspektör och tekniker ställs inga krav på att dessa skall ha särskilda förordnanden för att få utföra kontroller och in- spektioner enligt lagen. Sådana krav finns enligt 91 § fordons- kungörelsen för polismän och bilinspektörer som utför flygande inspek- tion och för tekniker för att denne skall få biträda vid en sådan inspek- tion. Motsvarande bestämmelser har tagits in i 2 kap. 10 § i den nya fordonslagen. Om förordnande skall krävas i övrigt får avgöras av re- geringen och beslutas i förordning såsom en verkställighetsföreskrift. Den hänvisning till lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner som finns i andra stycket motsvarar de hänvisningar som finns i de flesta för- fattningarna på vägtrafikområdet, se t.ex. 3 § lagen (2001:558) om väg- trafikregister och 1 kap. 3 § trafikförordningen (1998:1276). I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anges det grundläggande syftet med de olika kontrollformerna. Vidare marke- ras det att bestämmelserna i lagen anger ramarna för de olika typerna av kontroll. Beskrivningen av de olika kontrollformerna i kapitlet är således inte fullständig utan endast huvuddragen anges. Uttrycket i övrigt lämpligt för trafik innefattar såväl de icke säkerhetsbetingade kon- trollerna vid en lämplighetsbesiktning, som de kontroller som görs från miljösynpunkt vid de olika konrollformerna. Paragrafen avser såväl EG-typgodkännande som ECE-typgodkännande och nationellt typgodkännande. De olika formerna av typgodkännande behandlas i lagen under den gemensamma beteckningen typ- Skälet till varför denna reglering valts anges i avsnitt 7.4. det avsnittet behandlas även vissa andra frågor om typgodkännande. att öka paragrafens informationsvärde har på Lagrådets inrådan en kort- fattad upplysning om de tre formerna av typgodkännande tagits in i för- sta stycket andra meningen. Lagrådet föreslår att ECE-typgodkännandet beskrivs genom en hänvisning till den i av- slutade överenskommelsen om antagande av enhetliga regler för typ- godkännande av utrustning och delar till motorfordon samt för ömse- sidigt erkännande av sådant godkännande. Som framgår av avsnitt 5.2.2 har emellertid överenskommelsen reviderats en gång. överenskommelsen bl.a. ett annat namn. Med hänsyn härtill har reger- ingen valt att beskriva ECE-typgodkännandet utan att i lagtexten ange namnet på någon av överenskommelserna. Paragrafens lydelse anknyter till artikel 2 i rådets direktiv /156/EEG. I denna definieras typgodkännande som ett förfarande genom vilket en medlemsstat intygar att en fordonstyp, ett system, en komponent eller en separat teknisk enhet uppfyller de relevanta kraven i detta direktiv eller i något av de särdirektiv som anges i den uttömmande förteckning som återfinns i bilagorna 4 och 11. Typgodkännande definieras på i huvud- sak samma sätt i artikel 2 i rådets direktiv /150/EEG och i artikel 2 i rådets direktiv /61/EEG samt överenskommelse om anta- gande av enhetliga regler för typgodkännande av utrustning och delar till motorfordon samt för ömsesidigt erkännande av sådant godkännande. Med system avses enligt ramdirektiven sådana fordonssystem, t.ex. bromsar, avgasreningsanordningar och inredningsdetaljer, som omfattas av kraven i något av särdirektiven. Med komponenter avses anordningar, t.ex. strålkastare, för vilka det fastställs krav i ett särdirektiv, som är av- sedda att vara en del av ett fordon. Separata tekniska enheter är an- ordningar, t.ex. bakre skyddsanordning, för vilka det fastställs krav i ett särdirektiv, som kan godkännas separat men då endast i samband med en specificerad fordonstyp. I lagen (2001:1080) om motorfordons avgasrening och motorbränslen finns det bestämmelser om typgodkännande i fråga om avgasrening av en fordonstyp, en motortyp, ett fordonssystem, en komponent eller en sepa- rat teknisk enhet.