prop · GP03143 · 2002-03-21 00:00:00 — dersökningar och utvärdering av miljö- och acceptansfrågor är en viktig del av arbetet. Regeringen avser att noga följa utvecklingen inom området. För satsningen på teknikutveckling och marknadsintroduktion i samverkan beräknas resursbehovet till . Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågor i bud- getpropositionen . Regeringens förslag: Ett nationellt planeringsmål för vindkraft fastställs till en årlig produktionskapacitet på . förslag: föreslog i sitt slutbetänkande (SOU 1999:75) att som ett planeringsmål i ett första steg redovisas områden med särskilt goda förutsättningar för vindkraft- verk med en sammanlagd produktionskapacitet på ca . förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. föreslog i rapporten i att planeringsmålet för utbyggnad av vindkraften fastställs till för en tidsperiod . Remissinstanserna om : Naturvårds- verket, Verket för innovationssystem () och () ansluter sig till förslag på planeringsmål om fram . tillägger att ett långsiktigt högre planeringsmål bör eftersträvas. , , Världsnaturfonden (WWF), i och i framför alla att det föreslagna målet verkar vara rimligt. i tillägger dock att det är svårt att utifrån utredningsrapporten se att det föreslagna målet baseras på något säkert underlag. i län har inget att erinra mot de planeringsmål och den tidsrymd för planeringsmålet som föreslås. i bedömer att planeringsmålet /år för vindkraftelen är lämplig och att det bör uppdateras . vill ha betoning för att nationell, ev. regional och planering skall komma igång snabbt. Vindkraftsleverantörer (SVL) framför att det föreslagna målet är rimligt och att tidpunkten för måluppfyllelsen bör sättas till 2010. () anser att vindkraften skall utgöra en viktig del i den svenska elförsörjningen. På litet , , skulle vindraften kunna svara för upp mot . På kort sikt, , bedömer föreningen att vindkraften bör kunna leverera åtminstone . Högskolan på och () framför att målet borde ställas högre, . Riks- revisionsverket (RRV) ställer sig frågande inför om planeringsmålet på är rimligt och eftersträvansvärt. RRV saknar en motivering till valet av nivå och en diskussion om vilka alternativa nivåer som över- Även framför att det inte framgår hur Energi- myndigheten kommit fram till föreslaget mål. i län ser det som positivt med ett nationellt mål för utbyggnaden av vindkraft. Det är dock svårt för att bedöma om målet är rimligt. kan utifrån föreliggande underlag inte ta ställning till det föreslagna planeringsmålet om en utbyggnad av . Föreningen svenskt landskapsskydd framför att planerings- målen synes illa genomtänkta. Skälen för regeringens förslag: Regeringen delar bedömningen i slutbetänkande (SOU 1999:75) att ett kvantitativt planeringsmål för vindkraft ger förbättrade möjligheter att synliggöra vindkraftsintresset i fysisk planering och vid tillståndsprövning. Vind- kraftsintresset behöver vägas mot andra etablerade in- tressen rörande mark- och vattenanvändning. Regeringen vill framhålla att planeringsmålet inte är något utbyggnadsmål och utgör inte heller en del av målet för utvecklingen av den förnybara elproduktionen (8.1). Ett planeringsmål tydliggör dock vikten av planarbete på läns- styrelser och kommuner. Planeringsmålet skall således ses som ett ut- tryck för ambitionsnivån när det gäller att skapa förutsättningar för en framtida vindkraftsutbyggnad. Det är viktigt att en framtida utbyggnad av förnybar elproduktion inte hämmas av att nödvändiga prioriteringar och avvägningar beträffande bl.a. framtida mark- och vattenanvändning inte hunnit genomföras. En god framförhållning innebär också att rele- vant beslutsunderlag kan tas fram, avseende t.ex. natur- och kulturmiljö- frågor, så att nödvändiga avvägningar kan göras mellan olika typer av intressen. Av dessa skäl är det naturligt att ett planeringsmål ger uttryck för en högre ambitionsnivå än ett utbyggnadsmål. Som ett led i att ytter- ligare framhäva vindkraften i avvägningen mot andra intressen avser att peka ut områden av riksintresse för vindkraften enligt bestämmelserna i 3 kap. . Utbyggnaden av vindkraften har bestått av ett antal mindre aggregat på land. har det även byggts mindre grupper i kustnära havsområden. Regeringen bedömer att denna typ av utbyggnad även fortsättningsvis kommer att ske. En storskalig utbyggnad av vind- kraften innebär dock att utbyggnad i fjällområden och till havs kommer att aktualiseras i större utsträckning. Flera av remissinstanserna har påtalat att erfarenheterna från sådana utbyggnader är begränsade. Rege- ringen delar denna uppfattning. konstaterar regeringen att det av föreslagna målet överstämmer med bedömningen i vindkraftsutredningens slutbetänkande (SOU 1999:75) och att remiss- instanserna är övervägande positiva till den målnivå som föreslagits. Flera remissinstanser har påtalat att det inte framgår hur Energi- myndigheten kommit fram till den föreslagna målnivån. Regeringen kon- staterar att målnivå överensstämmer med Vind- kraftsutredningens slutbetänkande och att många remissinstanser, trots osäkerheter i underlaget, bedömer som ett lämpligt planerings- underlag. Regeringen gör därför bedömningen att förslag till mål är ett lämpligt planeringsunderlag och, förutsatt att de samlade förutsättningarna är gynnsamma, kommer att skapa förutsätt- ningar för en kraftigt ökad utbyggnadstakt jämfört med . Utvecklingen av vindkraftstekniken har gått mycket fort . Detta har inneburit att vindkraftverk kan byggas till betyd- ligt lägre kostnader än tidigare och på platser som inte tidigare varit aktu- Prop. 2001/02:143 ella. Mot denna bakgrund anser regeringen att för- slag till planeringsmål är väl avvägt. Regeringen föreslår således att ett nationellt planeringsmål för vindkraft fastställs till fram . Regeringen bedömer att det finns många områden med goda vindför- hållanden i . Detta innebär att det finns en teoretiskt hög potential för vindkraft. Vad som däremot i praktiken går att bygga ut begränsas dock av flera faktorer. Förutom de ekonomiska och fysiska krav som verksamheten ställer måste avvägningar ske mot en rad olika intressen. Exempel på sådana är natur- och kulturintressen, annan mark- och vattenanvändning och andra verksamheter som påverkas av en etable- ring. En arbetsgrupp (AgVIND) inom har genomfört en studie om övergripande förutsättningar för lokalisering av vindkraftverk till havs och i fjällområden. I sin rapport (dnr M2001/440/Na) konstaterar att kunskapsläget är mycket varierande för de olika frågor som behöver studeras i kartläggningsarbetet. Vissa frågor är väl dokumen- terade och kunskaperna direkt tillgängliga. I andra fall handlar det om att sammanställa och systematisera befintliga kunskaper. I andra fall saknas kunskaper helt eller är kunskapsunderlaget bristfälligt. Med anledning av AgVINDs förslag har regeringen givit ett antal myndigheter i uppdrag att redovisa de övergripande förutsättningarna för en storskalig utbyggnad av vindkraft i havs- och fjällområden (M2001/3174/Na, M2001/3175/Na, Ku2001/2482/Ka, N2001/1669/ESB (delvis), Jo2001/912/Adm, Fö2002/649/MIL). Regeringen avser att göra en bedömning av möjlig- heterna till och konsekvenserna av en storskalig utbyggnad av vindkraft i havs- och fjällområden när uppdragen redovisats och vid behov åter- komma till i denna fråga. Regeringens bedömning: När certifikatsystemet införs kommer det att behövas ett kompletterande stöd till vindkraften. Den s.k. miljö- bonusen behålls som en successiv nedtrappning sker. förslag: föreslår att en övergångslösning för de befintliga vindkraftverk som tagits i drift före skall komplettera elcertifikatsystemet . Utredningen föreslår att vindkraftverk intill dess att de uppnår 25 000 ekvivalenta fullasttimmar räknade från verkets driftstart, tilldelas ett stöd per producerad MWh. Stödet föreslås utgå med /MWh , /MWh , /MWh , /MWh samt med /MWh . Remissinstanserna: bedömer att det kan finnas befintliga vindkraftsanläggningar som får ekonomiska svårigheter i certi- fikatsystemet under en övergångstid samt att det blir svårt att få fram nyinvesteringar under början av perioden. Liknande synpunkter har fram- förts av bl.a. Energirådgivarna, i län och . i anser att systemet får till konsekvens att nyetablering av vindkraft i stort sett upphör. instämmer med utredningen i att det behövs kom- pletterande åtgärder för vissa kraftslag, t.ex. småskalig vindkraft, som i inledningsskedet inte kan konkurrera med befintlig kapacitet. anser att riktade stöd och bidrag till vissa typer av förnybar elpro- duktion skall vara utformade som tidsbegränsade övergångslösningar. Det är också viktigt att dessa riktade stöd hålls utanför själva certifikat- systemet. LRF föreslår däremot dubbla certifikat för nyetablerad elpro- duktion och SVIF anser att det är mycket viktigt att skapa övergångsregler som, utan att belasta statsbudgeten, ger rimliga förhållanden för vindkraften och annan förnybar energi. Även SVL anser att en övergångslösning kan göras inom certifikatsystemets ram och utan behov av finansiering över statsbudgeten. HSB anser att det kan finnas skäl att göra kompletterande studier för att ytterligare belysa konsekvenserna för vindkraftbranschen och för små- skaliga kraftverk. har svårt att bedöma om konsekvenserna för vindkraften verkligen kommer att bli så allvarliga. SVEBIO anser att det är rimligt att ge stöd till befintlig vindkraft i enlighet med utredningens förslag. SVEBIO framför att för att stimulera till investeringar i vindkraft och ny teknik med högre elutbyten för biobränsle kan man överväga att tilldela sådana tekniker fler certifikat per producerad mängd el. föreslår i relation till att en statlig garantinivå på certifikaten blir 37- /kWh och 12- garantiperiod för att man skall kunna realisera projekt som med sin nyutveckling och lokalisering är ett steg i rätt riktning för framtida havs- baserade anläggningar. SERO/SRF föreslår att systemet skall medföra differentierad certifikattilldelning efter behov baserat på anläggningens storlek, nyinvestering samt på upprustning/effekthöjning. Certifikattill- delning skall kunna adderas. Vidare föreslår SRF att övergångsregler, som för vindkraft, införs för befintlig vattenkraft upp till 1,5 MW. VIP framför att övergångslösningar måste gälla för att motsvara den långsiktighet som krävs av investerare och finansiärer. VIP menar att den statliga prisgarantin bör gälla i 10- motsvarande cirka 30 000 s.k. fullasttimmar för landbaserade och för havsbaserade vindkraftverk. Skälen för regeringens bedömning: föreslår att befintliga vindkraftverk intill dess att de uppnår 25 000 ekvivalenta fullasttimmar räknade från verkets driftstart, under den inledande femårs- perioden tilldelas ett stöd per producerad MWh. Syftet med övergångs- reglerna är att säkerställa produktionen från befintliga vindkraftverk, som erhållit investerings- och driftstöd enligt de regler som gäller till och med utgången av . Regeringen anser i likhet med att det finns ett behov av övergångsregler för vindkraften. Enligt regeringens mening är det också viktigt att övergången till det nya stödsystemet inte innebär att utvecklingen mot en ökad användning av förnybar elproduktion bromsas på grund av den osäkerhet som investerare och finansiärer kan uppleva I likhet med flera remissinstanser anser Prop. därför regeringen att övergångsreglerna också bör gälla nyinvesteringar i I detta sammanhang vill regeringen också framhålla bety- delsen av att upprätthålla och utveckla den kompetens som byggts upp Regeringen avser att noga följa utvecklingen. m.fl. remissinstanser har framhållit att riktade stöd till vissa typer av produktionsanläggningar bör hållas utanför certifikats- Kompletterande stöd inom certifikatssystemets ram gör det mycket svårt att utifrån ett givet mål för den förnybara elproduktionen bestämma lämpliga nivåer på de kvoter som skall gälla inom certifi- En viktig utgångspunkt vid valet av stödform bör också vara att stödet skall vara tydligt och enkelt att administrera. bedömer regeringen att vindkraften bör ges ett kompletterande stöd genom att den s.k. miljöbonusen behålles som en nedtrappning av nivån sker. Regeringen anser att en lämplig längd på övergångsperioden är . avtrappningen av miljöbonusen bör ske enligt följande: Nedsättningen av nätavgiften för småskalig Regeringens bedömning: Bestämmelsen i 4 kap 10 § ellagen (1997:857) om att småskaliga elproduktionsanläggningar endast skall betala den del av nätavgiften som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering får vissa effekter som inte är Det finns dock inte tillräckligt underlag för att ta bort bestämmelsen. En närmare analys av konsekvenserna av ett borttagande eller en eventuell ändring av bestämmelsen bör därför förslag: Bestämmelsen i 4 kap. 10 § ellagen tas bort och en ersättning till småskaliga elproduktionsanlägg- ningar införs med 0,3 certifikat införs under en Remissinstanserna: , , och , anser att nedsättningen ytterligare behöver utredas och att underlaget inte är påtalar svårigheten att sätta rätt nivå på ersättningen och betonar att det kan komma att finnas behov av korri- Statskontoret är tveksamma till kopplingen mellan nätkostnader LRF anser att små elproducenter även fortsättnings- vis behöver ett skydd mot höga nätanslutningskostnader. SVEBIO anser att nuvarande nätsubvention måste ersättas men undandrar sig att bedöma hur. Skälen för regeringens bedömning: I ellagen finns en bestämmelse i 4 kap. 10 § enligt vilken småskaliga elproduktionsanläggningar, dvs. anläggningar som har en installerad kapacitet på 1500 kW eller mindre, endast skall betala den del av nätavgiften som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkoncessions- havarens nät. Detta innebär att producenten i fråga inte behöver betala för drift och underhåll av nätet. Flera småskaliga produktionsanlägg- ningar som är belägna bredvid varandra och matar in el på nätet i samma punkt skall vid tillämpningen av bestämmelsen ses som separata anlägg- ningar. Bestämmelsen reglerar den nätavgift som anläggningsägaren betalar för att mata in el på nätet och berör inte anslutningsavgifterna. Bestämmelsen har med tiden inneburit att nätföretag, som inom sitt koncessionsområde har särskilt gynnsamma förhållanden för småskalig elproduktion, har fått vidkännas betydande kostnadsökningar. Kostnads- ökningarna belastar nätföretaget, som i sin tur har att fördela dessa kost- nader på övriga kunder i området. påtalade i sitt delbetänkande (SOU 2000:90) att denna bestämmelse bör ses över, eftersom den medför höga och växande nättariffer för kunderna i vissa nätområden och att den kommer att verka hindrande för utvecklingen av miljövänliga elproduktions- anläggningar. Regeringen delar denna bedömning. , som hade till uppgift att utforma ett certifi- katsystem som bör kunna ersätta alla befintliga stödsystem, före- slog att den nuvarande bestämmelsen i 4 kap. 10 § ellagen skall tas bort och att dessa anläggningar istället skall erhålla en tredjedel av medelvärdet för elcertifikat per MWh fram till och med . Regeringen instämmer i bedömningen att denna bestämmelse i ellagen får effekter som inte är önskvärda. En bestämmelse som från början var avsedd att främja småskalig elproduktion kan få motsatt effekt. Det blir allt vanligare med större parker av vindkraftverk, vilka ofta faller inom ramen för bestämmelsen i 4 kap. 10 § ellagen. I områden med goda för- utsättningar för vindkraft får övriga kundkollektivet med denna bestäm- melse bära ökade kostnader för drift och underhåll av nätet. Detta kan skapa ett motstånd mot nyetablering av elproduktionsanläggningar i området. Med en kraftfull satsning på elproduktion från förnybara energikällor, som av sin karaktär ofta är småskalig, är det inte rimligt med en bestämmelse som innebär att kunder i ett visst område får stå för subventionen till förnybar elproduktion. Flera remissinstanser påtalar att den ersättningsnivå på 0,3 certifikat per MWh som utredningen föreslagit inte är tillräckligt underbyggd och att det behövs en närmare analys av konsekvenser och hur bestämmelsen skall ersättas om den tas bort. Regeringen delar remissinstansernas uppfattning att det behövs en närmare analys av konsekvenserna av ett borttagande eller ändring av bestämmelsen. En närmare utredning av konsekvenserna och framta- gande av förslag till ersättningsnivå bör därför genomföras innan rege- ringen föreslår att ändra eller ta bort bestämmelsen. Regeringens bedömning: Möjligheterna att, vid elproduktion med biobränslen i kraftvärmeverk, göra avdrag för den elkonsumtionsskatt som skulle ha utgått vid intern förbrukning ses över. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med rege- ringens bedömning. Remissinstanserna: stöder utredningens bedöm- ning att avdragsrätt för el som framställs i kraftvärmeanläggning och som används för el-, gas-, värme- eller vattenförsörjning i den egna verk- samheten bör tas bort, annars får kraftvärmen dubbelt stöd med samma syfte. instämmer i att bibehållandet av avdragsrätten för biobränslen tillsammans med certifikatsystemet leder till dubbla stöd. SVIF menar att så länge el som används i elpannor och värmepumpar är skattebefriad om elen produceras i eget biobränsleeldat kraftvärmeverk, skall den typen av anläggning vara undantagen från certifikatsystemet. LRF anser att om avdragsrätten för elskatt skall slopas i kommunal- teknisk verksamhet bör det ske för alla bränsleslag och inte enbart då biobränsle används och SVEBIO framför att samma möjlighet till skatte- avdrag för el som används i den egna kommunaltekniska verksamheten även fortsättningsvis bör gälla oavsett bränsle. Skälen för regeringens bedömning: En utgångspunkt för införandet av ett certifikatsystem för främjande av förnybar elproduktion är att certifikatsystemet skall ersätta dagens stödsystem. Dagens stöd omfattar förutom investeringsstöd och driftsbidrag till småskalig elproduktion, och det stöd som utgår via reduktionen av nättariffer (avsnitt 8.5), även stöd till vindkraft (miljöbonusen) och kraftvärme vilka följer av skatte- lagstiftningen. Enligt 11 kap. 9 § 4 stycket lagen (1994:1776) om skatt på energi ges möjlighet att välja mellan ett avdrag för ingående skatt på det bränsle som åtgår för elproduktion, eller ett avdrag för den elkonsumtionsskatt som normalt skulle utgått vid intern förbrukning i t.ex. elpannor eller värmepumpar. Om elproduktionen sker med biobränslen, som inte belas- tas med energiskatt, är det fördelaktigt att välja avdrag för elkon- sumtionsskatten. I konstateras att ett bibehållande av avdragsrätten kombinerat med ett certifikatsystem kan ses som ett dubbelt stöd för att främja förnybar elproduktion. Utredningen föreslår att avdragsrätten ses över för biobränslen, att den biobränslebaserade kraftvärmeproduktionen tilldelas certifikat och att användningen av el inom det egna systemet betraktas som kvotpliktig. Certifikatsystemet är avsett att ersätta rådande stödsystem. Regeringen avser att se över avdragsrätten för biobränslen och återkomma i denna fråga. Regeringens förslag: Det statliga stöd till investeringar i solvärmeteknik som infördes bör fortsätta under Bakgrund till regeringens förslag: I enlighet med regeringens förslag Prop. 2001/02:143 i budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1, Utgiftsområde 21, 1999/2000:NU3, rskr. 1999/2000:115) infördes ett statligt stöd för investeringar i solvärme. Stödet regleras av förordningen (2000:287) om statligt bidrag till investeringar i solvärme, vilken trädde i kraft . Stödet syftar dels till att främja användningen av solvärmeteknik för uppvärmning av bostäder, dels till att främja utveck- lingen av mera kostnadseffektiv solvärmeteknik. Bidragets storlek bestäms på grundval av solfångarens beräknade årliga energiproduktion och uppgår till ett belopp som motsvarar . har totalt avsatts för solvärmestödet. Efterfrågan har dock varit förhållandevis låg. Skälen för regeringens förslag. Investeringsstödet till solvärme har bidragit till att öka intresset för uppvärmningsformen. Regeringen kon- staterar att kostnaderna för solvärmeanläggningar sjunkit. Det nuvarande investeringsstödet har dock varit i kraft under allt för att några säkra slutsatser skall kunna dras om stödets inverkan på kostnadsutveck- lingen, och marknadsvolymerna är fortfarande små. Regeringen bedömer att ett fortsatt investeringsstöd kan bidra till ett fortsatt intresse och en gynnsam prisutveckling genom en ökande efter- frågan. Av detta skäl anser regeringen det motiverat att förlänga stödet av . Regeringen avser att återkomma till anslagsfrågor i budgetproposi- tionen . Regeringens bedömning: Ett effektivt utnyttjande av resurser, inklu- sive energi, utgör grunden för ekonomisk tillväxt och är nödvändigt för en hållbar utveckling. De statliga insatserna bör inriktas på att stödja den effektivisering som sker spontant i samhället och som en följd av olika styrmedel samt vara anpassade till marknadens meka- nismer. Syftet med insatserna är att stimulera användningen av befint- lig energieffektiv teknik och främja introduktion av ny energieffektiv teknik. Detta görs huvudsakligen genom information och kunskaps- spridning, i samarbete mellan , regional och central nivå, samt genom att stimulera till miljöanpassad produktutveckling. Insat- serna skall bidra till de av antagna miljökvalitetsmålen. Den interdepartementala arbetsgruppens bedömning: Överens- stämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har ett synsätt som i stort överensstämmer med såväl regeringens som arbetsgruppens bedömning. Vissa remissinstanser gör emellertid bedömningen att sam- hällsnyttan av energieffektivisering är större än vad arbetsgruppens analys visat och att det därmed borde finnas utrymme för ytterligare åtgärder. Skälen för regeringens bedömning: En effektiv användning av alla resurser, inklusive energi, är önskvärd ur ett samhälleligt perspektiv. Genom ett effektivare resursutnyttjande kan samma produktion och konsumtion uppnås till en lägre kostnad totalt sett och med en mindre påverkan på miljön. På så sätt frigörs resurser för andra ändamål. Energi- omvandling kan på olika sätt medföra negativa effekter för hälsa, miljö eller klimat. Användningen i sig ger dock inte upphov till negativa effek- ter, utan de beror av val av energikälla och teknik. En effektivare energi- användning kan däremot bidra till att dämpa ett framtida ökande behov av energi och därmed innebära att investeringar i ytterligare produkions- kapacitet uteblir eller skjuts . På så sätt kan en effektivare energianvändning bidra till en framtida lägre miljöpåverkan. Det över- gripande målet för energieffektivisering är att, med bibehållen välfärd, utnyttja resurser så effektivt som möjligt. Som en följd av teknisk utveckling, ny kunskap och konkurrens på marknader kommer det att vara möjligt att effektivisera resursutnyttjan- det och således även energianvändningen. Trots att det sker en kontinuer- lig effektivisering ökar den totala energianvändningen. Statistik visar att en ökad ekonomisk tillväxt även gett en ökad energianvändning och att det därmed finns ett samband mellan dessa. De framtidsbedömningar som gjorts pekar på en ökad energianvändning , även vid en fortsatt hög energieffektivisering. Regeringen anser mot denna bakgrund att det är angeläget att den positiva trenden mot en ökad effektivitet i energianvändningen förstärks. Ett sätt att följa energianvändningens utveckling är genom olika typer av indikatorer. Indikatorer för energi- effektivisering diskuteras i avsnitt 10.3. Statliga insatser för hushållning med energi har varit ett viktigt energi- politiskt medel . De program som fattat beslut om har innehållit bl.a. investeringsstöd och informationsinsatser.