prop · GP0391 · 2002-01-22 00:00:00 — Kommissionen föreslår dock att kriminalvården i de fall man från kri- minalvårdens sida bedömer att en § 34-placering bör komma till stånd men där det av någon anledning inte är möjligt att få en ansvarsförbin- delse från kommunen under en tvåårig försöksperiod skall kunna be- sluta om en sådan placering även om den sträcker sig efter frigivningen. Motsvarande problem gäller för kontraktsvården. Där föreslår kom- missionen att skall ge frivården i uppgift att driva på utvecklingen så att man inom varje region utvecklar ett antal alterna- tiva vårdmodeller som både kriminalvården och aktuella kommuner kan acceptera. Syftet är att så långt möjligt eliminera administrativa och övergripande frågor i de individuella vårdplaner som skall göras inför en kontraktvårdsplacering. Såväl intagna i anstalt och häkten som personalen som arbetar där har rätt till en narkotikafri miljö. Självklara riktmärken är enligt Narkotika- kommissionen därför att intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma i kontakt med narkotika, att missbrukare avskärs från tillförsel av droger och att intagna förhindras att bedriva narkotikahandel inom häk- tena och anstalterna och ute i samhället. För att åstadkomma en narkoti- kafri miljö krävs i första hand kraftfulla motivations- och behandlings- insatser men också väl avvägda kontrollåtgärder. Om man ser till de kontrollåtgärder som kan vidtas inom kriminalvår- den är bestämmelserna enligt bedömning i allt väsentligt ändamålsenligt utformade. De ger sålunda stora möjligheter för kriminalvården att kontrollera att klienterna inte missbrukar narkotika under verkställigheten i häkten och anstalter och att narkotika inte förs in i eller förekommer i kriminalvårdens lokaler. som man kan konstatera att regelverket ger goda möjligheter att genom kontroll för- hindra att narkotika förs in, förekommer sådan införsel i framför allt an- stalterna i en på vissa håll ganska utbredd omfattning. Även om en ökad slutenhet kring anstalter och häkten skulle kunna förhindra en del av narkotikainflödet är detta inte något som Narkotika- kommissionen förespråkar. Enligt kommissionen måste man i stället pröva andra tänkbara vägar för att förhindra insmugglingen, närmast ge- nom vård- och behandlingsinsatser. Detta hindrar emellertid inte att Nar- lämnar vissa förslag till att förbättra kontrollmöjlig- heterna i vissa avseenden. föreslår att om det behövs med hänsyn till sä- kerheten eller ordningen vid visst häkte eller viss anstalt skall Kriminal- vårdsstyrelsen få besluta att samtliga besökande till häktet, anstalten eller avdelning i något av dessa skall kunna kroppsvisiteras. gällande bestämmelser en sådan mer rutinmässig kontroll. slår kommissionen att kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller uppdrag inom häkte eller anstalt skall kunna kroppsvisiteras vid in- passeringen, något som inte är möjligt . För att förhindra att en besökare överlämnar något otillåtet föremål till en intagen, t.ex. narkotika, finns en möjlighet att genomföra besök under bevakning av en kriminalvårdstjänsteman. nen föreslår att ett sådant bevakat besök under vissa förutsättningar skall vara möjligt att ersätta med besök som sker under sådana förhållanden att den intagne och den besökande inte kan överlämna föremål till varandra, t.ex. genom att de skiljs åt av en glasruta. Slutligen lämnar förslag som rör påföljderna av vägran att lämna blod- eller urinprov. gäller vid såväl bestäm- mande av disciplinpåföljd som för permission att en sådan vägran inte medför lika stränga följder som om den intagne lämnat ett positivt urinprov. föreslår att följderna av en vägran skall jämställas med dem som följer av ett positivt urinprov. I betänkandet behandlar även frågan om an- vändandet av narkotikahundar inom kriminalvården samt vissa frågor som kommissionen anser att bör följa upp sär- Frågor som har betydelse för de narkotikapolitiska åtgärderna behöver bedömas inte bara utifrån vad man kan anta om dess effekter på narkoti- katillgång och narkotikamissbruk utan också vilken betydelse de kan få för människors integritet, för jämställdhet och demokrati m.m. uppenbart att beslut, både om politikens inriktning och om insatser rörande enskilda individer, måste tas utan att man har fullständig och entydig kunskap om vilka effekter åtgärderna kan få. Även om vi aldrig kan förvänta oss att få fullständig kunskap är det ändå givet att en ökad kunskap om skilda aspekter på narkotika, åtgärder mot narkotikamiss- bruk och effekter av de narkotikapolitiska åtgärderna är viktiga. Kunskap om narkotikasituationen, dvs. hur mycket narkotika som förekommer i landet, hur omfattande missbruket är, vilka som missbru- kar samt om missbrukets effekter behövs för att planera och dimensio- nera de insatser som skall göras. Sådan kunskap är också viktig för att bedöma effekterna i stort av narkotikapolitiken. Kunskap om lagar och kontrollinsatser är viktiga för att följa effek- terna av de narkotikapolitiska insatserna. Kunskap om metoder för såväl förebyggande insatser som för vård och behandling är väsentlig för utformningen av insatserna. Kunskap om effekter av förebyggande insatser och av vård- och be- handlingsinsatser har betydelse bland annat för att välja vilka åtgärder man skall satsa på och utvärderingen av dem. Enligt bedömning finns det brister av- seende kunskap och metoder inom alla de ovan nämnda områdena. anser att det är nödvändigt att insatserna mot nar- kotikamissbruk i ökad utsträckning grundar sig på kunskap och doku- menterad erfarenhet. förslag syftar till att möjliggöra en uppbygg- nad av kunskap och kompetens i de organ som arbetar med narkotikafrå- gor. Detta kan enligt kommissionen ske på flera olika sätt. En metod är utbildning av personal. Kommissionen lägger fram förslag om en specia- listutbildning i missbrukarvård och om en grundutbildning i förebyg- gande arbete. En annan metod är att mer generellt också arbeta för att bygga upp en kunskapsbas som är baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet inom det sociala fältet. pekar ut vissa områden, där det är särskilt angeläget med en sådan kompetensutveckling. Förslagen gäller huvudsakligen det förebyggande området och vård- och behand- lingssektorn, eftersom kommissionen bedömer att det är där de största bristerna finns. Dokumentation, uppföljning och utvärdering bör förbättras, både vad gäller insatser för enskilda individer som det mer övergripande arbetet. föreslår att bör ta initiativ till att utarbeta modeller och system för att dokumentera lokalt förebyggande arbete. bör överväga att utforma allmänna råd med rikt- linjer för dokumentation av insatser för missbrukare. Kommissionen föreslår också att bör ta initiativ till att samordna det utvecklingsarbete som bedrivs på flera olika håll av standardiserade klientanalys- och utvärderingsinstrument, vilka har visat sig vara goda instrument för att utveckla behandlingsarbete och samver- kan mellan olika vårdgivare. Både förebyggande insatser och vård- och behandlingsinsatserna är i allmänhet mycket komplexa till sin natur. De avser att påverka djupt lig- gande mänskliga beteenden, vanor och ovanor som försiggår i komplice- rade sociala sammanhang. De möjligheter till påverkan som samhällets hjälp- och stödorgan har är relativt små i förhållande till alla andra fakto- rer som påverkar den enskilda individen. vill därför inledningsvis påpeka att det varken i det förebyggande arbetet el- ler inom vården finns förutsättningar för att utveckla någon enskild me- tod som skulle kunna tillämpas generellt och vill varna för tron på enkla lösningar av kokboksmodell. bedömer att utvecklingen bör prioriteras när det gäller metoder att identifiera och nå olika målgrupper med förebyg- gande insatser samt metoder för att identifiera och systematiskt hjälpa sporadiska narkotikamissbrukare inom sjukvården och . Inom missbrukarvården är det angeläget att utveckla metoder för att kartlägga missbrukarnas behov av stöd och hjälp samt metoder för att kombinera flera insatser. Stödet till och samverkan med anhöriga bör utvecklas. Inom den del av missbrukarvården som hälso- och sjukvården ansvarar för är det särskilt angeläget att metoder och modeller för samverkan med den socialt inriktade missbrukarvården stärks. Inte minst gäller detta den psykiatriska vården, men generellt gäller också att de mer medicinskt inriktade behandlingsinsatserna alltid bör ses i ett socialpsykologiskt per- spektiv. Utvecklingen av psykoterapeutiska behandlingsmetoder hämmas i viss utsträckning av oklarheter om det är eller sjukvården som skall ha kostnadsansvaret för sådana insatser, vilket understryker betydelsen av samverkan inom ramen för lokala strategier. föreslår att ges i uppdrag att utreda förutsättningarna för att formulera ett förslag till en grundläg- gande utbildning i preventivt arbete. Institutet skall även se över hur in- slag om prevention och missbruksrelaterade frågor kan förstärkas i grundutbildningen för lärare och andra yrkeskategorier som arbetar med barn och ungdomar. Kommissionen föreslår att en specialistutbildning i missbrukarvård in- rättas och att frågor om missbrukarvården ges en ökad tyngd i skilda grundutbildningar. föreslås få i uppdrag att tillsammans med utforma riktlinjer för en sådan utbildning. menar att det är väsentligt att kunskap och kompetens stärks inom missbrukarvårdens område. Flera olika förslag som kan påskynda en sådan utveckling lämnas också i detta betänkande. Flertalet av dessa har emellertid effekt först på lång sikt. För att också på kort sikt stärka inflytandet från forskning och dokumenterad praktik före- slås att ett särskilt råd för missbrukarvård inrättas. Narkotikakommissio- nen föreslår att skall vara huvudman för rådet. Rådet skall bestå av personer med lång erfarenhet och/eller kunskap om missbruksbehandling. Rådets uppgift skall vara att bedöma och vär- dera föreslagna insatser för enskilda individer i relation till den kunskap som finns tillgänglig om vårdens möjligheter. Vårdhuvudmän, tjänste- män och enskilda skall kunna initiera ärenden. Rådet skall dock själv ha möjlighet att avgöra vilka ärenden som skall behandlas, så att de som bedöms ha störst prejudicerande betydelse kan prioriteras. Det finns an- nars en risk för att rådet skulle bli så belastat av ärenden att prövningarna skulle försenas. Rådet skall avge ett utlåtande huruvida föreslagna in- satser kan betraktas stå i rimlig proportion till klientens vårdbehov ut- ifrån vad som är möjligt att avgöra utifrån vetenskap och beprövad erfa- renhet. Utlåtandena bör dock inte ha någon legal status och inte vara tvingande för kommunerna. Ett sådant råd skulle kunna bidra till att en praxis och beprövad erfarenhet skulle kunna utvecklas på basis av kon- kreta fall samt kunna vara vägledande för länsrätterna vid överklagnings- ärenden. föreslår att i samarbete med ges i uppdrag att analysera och följa utvecklingen av ungas läkemedelskonsumtion och föreslå åtgärder för hur trenden till en ökande konsumtion av framför allt sömnmedel och värktabletter kan brytas. En genomgång av de akademiska forskningsinsatserna visar att flera intressanta forskningsansatser görs och att mycket värdefull forskning genomförs. Den totala bilden är dock splittrad. Särskilt är den kliniska behandlingsforskningen ett kraftigt eftersatt område. Sådan forskning stöter dels på stora metodproblem, dels har man haft svårigheter att få den finansierad. Inom det förebyggande området saknas forskning om många aspekter på dessa insatser. Kommissionen framhåller vikten av att forskningen och praktiken knyts närmare samman, för att därmed möjliggöra insatser mot narkotika som grundas på kunskap och beprövad erfarenhet. att få en belysning av kunskapsläget inom missbrukarvårdens område föreslår kommissionen att bör ta initiativ till konferenser om forskningsläge, forskningsbehov och arbetsfördelningen mellan FoU- enheter inom kommuner och landsting å ena sidan och universitet och högskolor å andra sidan. I takt med att narkotikaproblemen ökat världen över har också behovet av ett globalt narkotikasamarbete vuxit. parten av sitt internationella engagemang i narkotikafrågan genom multi- Det innebär att deltar inom ramen för alla de organ som arbetar med narkotikaproblematiken. anser att internationella engage- mang bör stärkas, inte minst inom EU. Kommissionen föreslår därför att skall intensifiera arbetet med att, tillsammans med andra länder, utveckla strategier för att minska narkotikaproblemen. Enligt bör regeringen prioritera insatser för att förstärka den internationella kontrollen av den illegala narkotikan, att fokusera på narkotikafrågan i svenskt bistånd, att effektivisera internatio- nella narkotikaorgan samt att verka för att respekten för FN:s narkotika- Inom EU föreslår att i första hand skall prioritera frågor som rör illegal europeisk pro- duktion, förebyggande insatser samt frågor rörande narkotikaproblemen i de s.k. kandidatländerna. Regeringen har enligt kommissionens mening ansvaret för att den svenska narkotikapolitiken presenteras på ett korrekt och sakligt sätt. Vidare måste regeringen, enligt kommissionens mening, förstärka sam- ordningen beträffande svenskt agerande genom regelbundna samråd med myndigheter och andra som företräder svenska intressen i internationella Enligt är det viktigt med svenskt deltagande, särskilt av experter, tjänstemän och frivilligorganisationer, i arbetet i de internationella organisationer och institut som finns på narkotikaområdet. Därför föreslår kommissionen att skall ansvara för att svenska experters medverkan i internationella projekt ökar. bör gälla svenska tjänstemäns tillgång till tjänster i sådana organisationer och det internationella utbytet för yrkesverksamma. att skall få i uppdrag att vara svensk kontaktpunkt gentemot EU:s forskningsbeviljande organ och svenska forskare för att på detta sätt öka svenska experters möjligheter till deltagande i det internationella forskningsarbetet. Sammanfattning av delbetänkande Narkotikastatistik (SOU 1999:90) syfte med denna delrapport om samhällets be- hov av information om narkotikautvecklingen, narkotikans spridning och konsekvenser är att lägga fram förslag som gör det lättare att följa och analysera narkotikautvecklingen utifrån fyra grundläggande frågor: Hur många missbrukare finns det i landet och hur ser deras miss- bruksmönster ut? Hur mycket narkotika förekommer i landet? Vilka konsekvenser har narkotikamissbruket för den enskilde miss- brukaren och för samhället? Vilka vård- och behandlingsinsatser görs för missbrukarna? I rapporten analyseras de problem som är förknippade med insamling av uppgifter kring narkotikahantering och narkotikamissbruk. Den statistik som samlas in beskrivs i rapporten. ansvarar flera olika myndigheter för datainsamlingen om narko- tikasituationen. och () har som statistikansvariga myndigheter ett särskilt ansvar för vård- och be- handlingssektorn respektive rättsstatistiken. () an- svarar för rapportering till EU och utger tillsammans med () den årliga redogörelsen om alkohol- och narkotikasituationen i . Även andra myndigheter och organisationer producerar och publicerar statistik och undersökningar om narkotika. Kommissionen finner att samhällets statistikförsörjning när det gäller narkotikarelaterade uppgifter i de flesta avseenden håller god kvalitet och har en hög ambitionsnivå. Inom flera myndigheter/områden pågår dess- utom ett utvecklingsarbete för att förfina metoderna och för att rätta till brister. Kommissionen föreslår att arbetet kring statistiken i möjligaste mån samordnas för att uppnå långsiktigt hållbara lösningar samt att de områ- den där det föreligger särskilt stora brister prioriteras. anser att det är av största vikt att utvecklingsarbetet utformas så att det råder ett samspel mellan de uppgifter man efterfrågar på central nivå och de primärdata som registreras lokalt och regelbundet. Om man från cen- tral nivå efterfrågar uppgifter som skall samlas in och sammanställas på lokal nivå skall man i möjligaste mån utforma arbetet på ett sådant sätt att det också är till nytta för den lokale uppgiftslämnaren. gör bedömningen att det behövs ett tydligt och uttalat ansvar för den nationella narkotikastatistiken, utan att för den skull inkräkta på det statistikansvar som åligger olika myndigheter. Den nuvarande fördelningen fungerar enligt kommissionens bedömning Det är dock en brist att ingen myndighet har ansvaret för ett övergri- pande perspektiv och som också kan ta ett ansvar för att driva på metod- utvecklingen då det gäller att samla in adekvat material som fyller sin plats i helheten. Enligt bedömning är den myndighet som bör få ett sådant samlat ansvar. tutet ett ansvar för att följa narkotikautvecklingen, dels har institutet ge- nom att vara svensk kontaktpunkt med EU:s narkotika och narkotikamissbruk (ECNN, tidigare benämnt ) ett ansvar för att sammanställa alla svenska uppgifter som Ett övergripande ansvar för torde också innebära att en årlig svensk sammanställning av all relevant nar- kotikastatistik på ett relativt enkelt sätt kan kompletteras med intressant I uppgifter bör förutom att ställa samman och analysera nationella data också ingå att värdera och belysa narkotikaut- vecklingen i förhållande till målet ett narkotikafritt samhälle. institutet bör också ges ett ansvar för metodutveckling och för att ta initi- ativ till forskning inom området. Ett betydande utvecklingsarbete pågår inom ramen för EU:s narkotikasamarbete och utvecklingen av den svenska narkotikastatistiken bör i möjligaste mån samordnas och dra för- del av detta. bör på lämpligt sätt samarbeta med andra berörda myndigheter och företrädare för kommunerna, landstingen, forskarvärl- den och organisationer som verkar inom området. I vissa fall kan det vara lämpligt att utvecklingsarbetet drivs av någon annan myndighet. föreslås få i uppdrag att utarbeta en handbok i hur lokala kartläggningar bör och kan genomföras. Om lokala samman- ställningar görs på ett likartat sätt ökar det möjligheten att samman- ställa dessa. föreslås få i uppdrag att som komplettering till de pågående studierna genomföra årliga narkotikavaneundersökningar i åldersgruppen . föreslås få i uppdrag att genomföra narkotikavane- undersökningar i hela befolkningen vart annat år. En ny paragraf föreslås i socialtjänstförordningen (1981:750) av inne- börden att samtliga behandlingshem med inriktning på missbrukar- vård som fått tillstånd att driva hem för vård eller boende har skyl- dighet att lämna statistiska uppgifter enligt närmare anvisningar. föreslås få i uppdrag att utveckla ett statistiksystem, som kan ge information om individuella insatser som beslutats av socialnämnderna på grund av missbruksproblem. föreslås få i uppdrag att i samråd med Rättsmedicinal- verket, och andra berörda myndigheter och orga- nisationer undersöka möjligheterna att inrätta ett bevakningsregister för narkotikarelaterade dödsfall. föreslås få i uppdrag att finna metoder för att kart- lägga och regelbundet redovisa uppgifter om pris på och renhet av narkotika på den illegala marknaden. Vägvalet Den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126) lag om ändring i narkotikastrafflagen (1968:64) Härigenom föreskrivs att det i narkotikastrafflagen (1968:64) skall införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse. ning finns i 28 kap. rättegångsbal- Utöver vad som föreskrivs där får den som är misstänkt för narko- tikabrott som inte är att anse som ringa, ges läkemedel och liknande vid en kroppsbesiktning, om inte medicinska skäl föranleder annat. Beslut om att ge den misstänkte första stycket skall fattas av får utföras endast av läkare. Denna lag träder i kraft . 1 5 a § upphävd genom 1992:861. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt dels att 29 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 61 b §, av följande lydelse. En intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. En intagen får inte ta emot besök som kan äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den intagne eller annan. Om en intagen under utredningen av ett disciplinärende hålls avskild från andra intagna, får den intagne också vägras besök i den utsträckning det är oundgängligen nödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Om det behövs för att kunna bedöma om en intagen skall få ta emot besök i ett särskilt fall eller om ett besök skall vara bevakat, skall i förväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs skall upplysningar också inhämtas om den besökandes personliga förhållanden i övrigt. Om det behövs med hänsyn till säkerheten, skall en tjänsteman vid anstalten vara närvarande vid besöket (bevakat besök). Besök av en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet skall vara bevakat bara om advokaten eller den intagne begär det. får bes- luta att bevakade besök vid viss anstalt eller anstaltsavdelning får ersättas av besök som sker under sådana förhållanden att den intag- ne och den besökande inte kan överlämna föremål till varandra. Som villkor för besök kan av säkerhetsskäl föreskrivas att den besökande underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning. får besluta att samtliga besökande till viss anstalt eller anstaltsavdelning skall kunna kroppsvisiteras, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid anstalten eller anstaltsavdelningen. 1 Senaste lydelse 1995:492. 2001/02:91 61 b § Bilaga 3 får be- sluta att kriminalvårdspersonal och andra som utför arbete eller upp- drag vid viss anstalt eller anstalts- avdelning skall kunna kroppsvisi- teras, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid anstalten eller anstaltsavdelningen. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. dels att 11 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 22 a §, av följande lydelse. Den häktade får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Han eller hon får inte ta emot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Inte heller får den som är häktad på grund av misstanke om brott ta emot besök som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om det behövs av säkerhetsskäl Om det behövs av säkerhetsskäl eller för att undvika att bevis eller för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras, skall en på annat sätt försvåras, skall en eller flera personer vara närvarande eller flera personer vara närvarande får besluta att bevakade besök vid visst häkte eller viss häktesav- delning får ersättas av besök som sker under sådana förhållanden att den häktade och den besökande inte kan överlämna föremål till Under de förutsättningar som anges i andra stycket kan som vill- anges i andra stycket kan som vill- kor för besök föreskrivas att den kor för besök föreskrivas att den besökande underkastar sig kropps- besökande underkastar sig kropps- får besluta att samtliga besökande till visst häkte eller viss häktes- teras, om det behövs med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid häktet eller häktesavdelningen. 1 Senaste lydelse 1998:602. Om det behövs för att kunna bedöma om den som är häktad skall få ta emot besök i ett särskilt fall eller om ett besök skall vara bevakat, skall det i förväg undersökas om den besökande har dömts eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den utsträckning det behövs skall upplysningar också inhämtas om den besökandes personliga förhållanden i övrigt. Om försvarares rätt att träffa den som är häktad finns bestämmelser i 22 a § får be-