prop · GP03151 · 2002-03-18 00:00:00 — Den nya ordningen kan enligt JO innebära problem eftersom det kan vara svårt att utreda om det är arbetsförmedlingen eller arbetslöshetskassan som brustit i handläggningen. Regeringen har förståelse för synpunkten och konstaterar att det kan förekomma situationer där gränsdragnings- problem föreligger. Emellertid gör regeringen den bedömningen att det inte är aktuellt att genomföra författningsändringar med anled- ning av den nya ordning som föreslås. I detta sammanhang vill reger- ingen erinra, som nämnts ovan, om att JK med stöd av 10 § i förordning- en om handläggningen av skadeståndsanspråk mot staten kan uppdra åt en annan myndighet att fullgöra uppgifter som följer av förordningen. Att det skulle uppkomma vissa gränsdragningsproblem utgör enligt regering- en inte tillräckliga skäl för att avstå från att genomföra förslaget. Sekretessbrytande regler avseende arbetslöshetskassorna Av 90 § LAK och förordningen (1997:836) om arbetslöshetskassor följer att arbetslöshetskassorna är skyldiga att lämna ut de uppgifter som AMS behöver i sin tillsynsverksamhet. finns det således en skyl- dighet för arbetslöshetskassorna att lämna ut vissa uppgifter. Ansvaret för tillsynen över arbetslöshetskassorna föreslås nu övergå till Inspektio- nen för arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslöshetskassor är inga myndigheter. Enskilda organ kan omfattas av sekretesslagens bestämmelser genom att de införs i lagens bilaga. kommer reglerna om handlingsoffentlighet och sekretess att bli tillämpliga i ärenden om arbetslöshetsersättning hos arbetslöshetskas- sorna genom att dessa angivits i bilagan samt genom en ändring i 7 kap. 10 § sekretesslagen (jfr prop. 2000/2001:129, bet. 2000/2001:KU3, rskr. 2001/2002:18). 7 kap. 10 § sekretesslagen har ändrats så att i ärenden om arbetslöshetsersättning kan uppgifter om enskilds personliga förhållan- den bli föremål för sekretess. Begreppet personliga förhållanden innefat- tar även enskilds ekonomiska förhållanden. avses bl.a. medlemskap i en arbetslöshetskassa. Även uppgifter om en persons ekonomi faller under begreppet personliga förhållanden, exem- pelvis uppgifter om inkomst och beviljad dagpenning. både uppgifter som arbetslöshetskassor måste lämna ut men även andra uppgifter kan komma att omfattas av reglerna om hand- lingsoffentlighet och sekretess. Sekretessreglerna skall däremot inte till- lämpas när det gäller arbetslöshetskassornas handläggning av ärenden Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen hindrar inte sekretess att uppgift läm- nas till myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Utredningen har bedömt att den uppgiftsskyldighet som följer av 90 § LAK och 37 §§ förordningen (1997:836) om arbetslöshetskassor in- nebär att någon sekretessprövning inte behöver ske när reglerna om handlingsoffentlighet och sekretess blir tillämpliga för arbetslöshets- Regeringen delar utredningens uppfattning. ningen påpekat kan dock förordningen komma att behöva anpassas till att en ny myndighet övertar ansvaret för tillsynen. Av 94 § LAK framgår att AMS kan besluta om återkrav av statsbidrag från en arbetslöshetskassa. Regeringen föreslår att denna uppgift förs över till Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. En förutsättning för återkrav, som grundas på att ett beslut om arbets- löshetsersättning är felaktigt, är att statsbidrag bara får återkrävas för det fall beslutet om utbetalning uppenbart strider mot eller LAK eller med stöd av dessa lagar meddelade föreskrifter. Kravet på uppenbart in- fördes i bestämmelsen 1998 i samband med att en ny lag om arbetslös- Utredningen har ansett att kravet på uppenbarhet bör tas bort från be- stämmelsen, särskilt eftersom den anser att utrymmet för arbetslöshets- kassorna att tillämpa en egen policy som inte helt överensstämmer med SO har avstyrkt förslaget med motivering att arbetslös- hetskassorna som privata rättssubjekt har berättigade krav på rättssäker- het i förhållande till tillsynsmyndigheten och att reglerna som styr ar- betslöshetskassornas verksamhet och tillsynsverksamheten därför bör vara tydliga och tillämpas konsekvent. SO anser vidare att annars skulle det framstå som ytterst sannolikt att beslut om återkrav skulle ge god- Regeringen instämmer i att reglerna som styr ar- betslöshetskassornas verksamhet och tillsynsverksamheten måste vara tydliga och tillämpas konsekvent. Godtyckliga resultat kan inte accepte- Regeringen anser att just den nuvarande ordningen skapar grogrund Prop. 2001/02:151 för godtycklighet genom att kravet på uppenbarhet innebär att ett endast ett fåtal beslut om ersättning kan anses strida mot , LAK eller med stöd av dessa lagar meddelade föreskrifter. Den nuvarande formuleringen har, enligt regeringens mening, lett till att arbetslöshetskassornas hand- lingsutrymme har blivit allt för stort. Risken för att sökanden bedöms olika beroende på till exempel vilken arbetslöshetskassa de tillhör är där- för inte oväsentlig vilket resulterar i att likabehandlingen för den enskilde i praktiken inte tillämpas på ett rimligt sätt. Starka skäl talar således för att kravet på uppenbarhet bör utgå. har avstyrkt förslaget eftersom organisationen anser att detta skulle leda till att arbetslöshetskassorna får ta en omotiverat stor andel av risken i myndighetsutövningen, samt att detta i förlängningen kan leda till en hårdare och i vissa fall orättvisare tillämpning i enskilda ärenden. Även TCO har avstyrkt förslaget och påpekat att det finns risk för att arbetslöshetskassorna antar en hårdare tillämpning än vad som är motive- rat om osäkerhetsfaktorn ökar beträffande i vilka fall återkrav kan bli aktuellt. Syftet med förslaget är främst, enligt regeringens mening, att öka möjligheterna att tillämpa sanktionsbestämmelsen på ett mer konse- kvent och effektivt sätt och inte att en hårdare tillämpning skall antas vid bedömningen av vem som har rätt till ersättning. leder detta till mindre osäkerhet om vad som skall krävas för att ersättning skall utgå. Vidare minskas risken för att arbetslöshetskassorna inte tillämpar likabe- handlingsprincipen gentemot ersättningsberättigade. Lika fall kommer att bedömas lika. Beslut om återkrav riskerar inte längre att ge godtyckliga resultat. Regeringen anser mot bakgrund av vad som har anförts att ett slopande av kravet på uppenbarhet ligger helt i linje med de tankar som har varit styrande för förslaget om att inrätta en fristående tillsynsmyn- dighet, nämligen att stärka rättsäkerheten för och likabehandlingen av de arbetssökande. Regeringen föreslår således att kravet i 94 § LAK att be- slut om arbetslöshetsersättning uppenbart måste strida mot , LAK eller föreskrifter meddelade med stöd av dessa lagar för att återkrav skall vara möjligt tas bort. Ansvaret för vissa ekonomiska frågor AMS har efterlyst vissa klargöranden som avser vilken myndighet som skall vara ansvarig för vissa ekonomiska frågor. Det rör sig här bl.a. om till vem återbetalning skall göras vid återkrav av statsbidrag, frågor om flöden avseende finansieringsavgifter, utjämningsavgifter och utjäm- ningsbidrag m.m. Dessa mer praktiska frågor är av sådan karaktär som det ankommer på regeringen att besluta om. Den organisationskommitté som regeringen kommer att tillsätta kommer att få i uppdrag att bl.a. se över och lämna förslag om lösningar på dessa frågor. 5.3Tillsynsmyndighetens uppgifter gentemot Arbetsmark- nadsverket Regeringens förslag: AMS och länsarbetsnämnderna skall till Inspek- tionen för arbetslöshetsförsäkringen lämna de uppgifter som har betydel- se för tillsynen över ärenden om arbetslöshetsersättning. En bestämmelse om detta införs i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Regeringens bedömning: I fråga om myndigheterna inom AMV bör Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen -granska AMV:s rutiner för arbetsförmedlingens hantering av ärenden om arbetslöshetsersättning, -granska arbetsförmedlingens handläggning av ärenden gällande ar- betslöshetsersättning, -för AMS påtala de brister som Inspektionen för arbetslöshetsförsäk- ringen finner vid sin granskning inom AMV. AMS bör för Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen och regering- en redovisa vilka åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas med anledning av vad Inspektionen har påtalat. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Endast RRV har mer ingående berört den speci- fika frågan om den nya tillsynsmyndighetens uppgifter gentemot AMV. RRV avstyrker förslaget om en ny myndighet då uppgiften att höja kvaliteten i arbetsförmedlingarnas handläggning av arbetslöshetsförsäk- ringen i första hand är ett ansvar för länsarbetsnämnderna och AMS. RRV menar att extern statlig tillsyn över en statlig myndighets kärnverk- samhet riskerar att skapa otydlighet vad avser ansvarsförhållanden. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I förhållande till ar- betslöshetskassorna finns redan, som framgår av avsnitt 4, en i LAK re- lativt väl reglerad ordning för hur AMS tillsyn över arbetslöshetskas- sorna skall fungera. En liknande ordning finns inte när det gäller tillsy- nen av hur arbetsförmedlingen hanterar ärenden som kan påverka en- skilda arbetssökandes rätt till arbetslöshetsersättning. Det gäller inte här beslut om huruvida en person har rätt till arbetslöshetsersättning eller inte. Sådana beslut fattas inte av arbetsförmedlingen utan av arbetslös- hetskassan. Det sker givetvis ändå en uppföljning av hur arbetsförmedlingen hante- rar de arbetssökande vad gäller frågor om arbetslöshetsersättning och de ärenden som föranleds av dessa. Detta följer av myndighetsstrukturen inom AMV där AMS är chefsmyndighet för länsarbetsnämnderna i vilka arbetsförmedlingarna ingår. AMS har i denna sin roll en skyldighet att se till att de underlydande myndigheterna i sin utövning tillämpar gällande lagar och regler i övrigt för verksamheten. AMS roll i detta avseende gäller hela verksamheten. Det finns dock ingen särskild funktion inom AMV som har till uppgift att följa upp just arbetsförmedlingens hanter- ing av ärenden gällande arbetslöshetsförsäkringen. har ca 800 000 personer fått arbetslöshetsersättning och har i samband med det kortare eller läng- re kontakt med arbetsförmedlingen. Det säger sig självt att alla dessa per- soner inte kan bedömas på samma sätt utan att särskilda hänsyn kan be- höva tas i många enskilda ärenden av olika slag. Det gäller även i frågor som berör rätten till arbetslöshetsersättning. Att särskilda hänsyn kan be- höva tas får emellertid inte innebära att personer som befinner sig i en likartad situation skall behandlas olika beroende på vid vilken arbetsför- medling de är inskrivna. Inte heller skall valet av arbetsförmedlare få ha någon betydelse för t.ex. rätten till arbetslöshetsersättning. Som anförs i propositionen En rättvisare och tydligare arbetslöshetsförsäkring (prop. 1999/2000:139) är dock en viss variation i behandlingen nödvändig men, som studier visar, variationerna är för stora. I propositionen anförs vidare att intervjuer m.m. också tyder på att det råder stor spridning mellan förmedlingarna i hur strikt man är i sin "övervakande" roll av huruvida de arbetssökande aktivt söker arbete eller inte. Av intervjuerna framgår vidare att personalen vid den offentliga arbetsförmedlingen har olika uppfattningar om vad som utgör ett lämp- ligt arbete, när en avanmälan skall göras eller ett meddelande till ar- betslöshetskassorna skall lämnas. En lokalt utvecklad praxis har ofta en värdemässig förankring bland förmedlarna, dvs. vissa förmedlare tycker att det är principiellt fel att ställa krav på t.ex. pendling. Den varierande tillämpningen av försäkringens regler är otillfredsställande ur rättssäker- hetssynpunkt. Reglerna för när en arbetslös får uppbära ersättning är striktare i teorin än hur de tillämpas i praktiken . Det är mot bakgrund av denna olikhet i behandlingen och brist i fråga om rättssäkerheten som regeringens bedömning i fråga om tillsynsmyn- dighetens uppgifter vad gäller AMV skall ses. Det förtjänar att redan här påpekas att bedömningen inte tar sikte på annat än frågor som berör ar- betslöshetsersättningen. Att stärka rättssäkerheten i ärenden om arbetslöshetsersättning hos ar- betsförmedlingen kan ske på flera sätt. Ett är att på ett mer regelbundet och strukturerat sätt granska hur arbetsförmedlingen hanterar sådana ärenden. Det kan gälla att granska enskilda ärenden eller grupper av ärenden eller hur t.ex. begreppet lämpligt arbete eller vad som utgör rimligt pendlingsavstånd tolkas av ett urval av arbetsförmedlingar. Regeringens anser att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen skall ha rätt att granska såväl ärenden om arbetslöshetsersättning hos arbets- förmedlingen som rutiner som tagits fram inom AMV för hantering av sådana ärenden. För att granskningen skall vara meningsfull måste den kunna kombine- ras med en möjlighet för Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen att rikta uppmärksamheten på och förvänta sig en rättelse vad gäller brister som myndigheten påträffat vid sin granskning. Regeringen har övervägt olika former av sanktioner eller möjligheter att ingripa i förhållande till AMV som Inspektionen för arbetslöshetsför- säkringen skulle kunna förfoga över. Regeringen har därvid kommit fram till att eventuella möjligheter att ingripa måste utformas med respekt för att ansvaret för den uppföljningen av AMV:s verksamhet som finns och även i fortsättningen skall finnas hos verket. Eventuella åtgärder från Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens sida bör således utformas så att de inte kommer i konflikt med detta ansvar. Någon möjlighet för In- spektionen för arbetslöshetsförsäkringen att tillgripa sanktioner av eko- nomisk art gentemot AMV bör inte finnas. Regeringen anser att i de fall Inspektionen för arbetslöshetsförsäk- ringen finner att kritik kan riktas mot brister i hanteringen av försäk- ringsärenden eller att oklarheter finns beträffande de rutiner m.m. som tillämpas skall tillsynsmyndigheten kunna påtala detta för AMS. skall därefter inom en av tillsynsmyndigheten föreskriven tid redovisa för myndigheten och regeringen vad som har gjorts eller kommer att göras för att rätta till de påtalade bristerna. Tillsynen vad gäller AMV handlar, som utredningen anför, inte om att söka syndabockar i ett eller flera ärenden utan att i stället söka förebygga upprepningar när det gäller exempelvis felaktig tillämpning. kritik kan riktas mot enskilda tjänstemän får rättelse sökas på andra vä- gar, t.ex. genom AMS som chefsmyndighet, JO eller JK. handlar det här om att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen skall kunna ålägga någon myndighet eller tjänsteman inom AMV att ändra något beslut i ett enskilt ärende. Inspektionen skall således inte kunna ålägga en arbetsförmedling att återkalla ett meddelande om ifrågasatt ersättningsrätt som inspektionen anser felaktigt. I den mån meddelandet t.ex. har föranlett ett beslut om nedsättning av ersättning kan inspektio- nen, om den anser beslutet felaktigt, i kraft av sin ombudsfunktion över- klaga beslutet till länsrätt samt därefter kammarrätt och i sista hand till Ett annat sätt att stärka rättssäkerheten är att kontinuerligt genomföra utbildning av hög kvalitet såväl för nyanställd som för personal med Det är emellertid en uppgift som ankommer på AMV och som inte skall tas över av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. AMS har också bl.a. inom ramen för den s.k. nystarts- kampanjen utökat utbildningen inom området väsentligt. Sekretessbrytande regel avseende myndigheterna vid AMV Vid AMS, länsarbetsnämnderna och arbetsförmedlingen förekommer det ofta att ärenden innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. 10 § sekretesslagen finns bestämmelser till skydd för enskildas person- liga förhållanden och sekretess för uppgift om enskilds affärs- och drifts- förhållanden regleras i 8 kap. 1 § sekretesslagen. I båda fallen gäller ett omvänt skaderekvisit, dvs. handlingar kan lämnas ut är utgångspunkten att sekretess som huvudregel AMS och länsarbetsnämnderna kan alltså inte utan vidare lämna ut uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållan- Enligt 14 kap. 1 § hindrar inte sekretess att uppgift lämnas till annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. 2 § föreskrivs att sekretess inte hindrar att uppgift i annat fall än som av- ses i 1 § lämnas till myndighet om uppgiften behövs där för t.ex. tillsyn över eller revision hos den myndighet där uppgiften förekommer. framgår av 14 kap. 3 §, den s.k. generalklausulen, att en uppgift får läm- nas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att lämna upp- giften har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Det förhållandet att det i en lag eller förordning föreskrivits att uppgifter får lämnas ut till en annan myndighet innebär i regel att även general- klausulen är tillämplig. Om det av lag eller annan författning följer att uppgifter skall lämnas till en annan myndighet följer det av den ovan Prop. 2001/02:151 nämnda bestämmelsen i 14 kap. 1 § att sekretess inte hindrar att uppgif- ten lämnas till myndigheten i fråga. För att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen skall kunna utföra sitt arbete förutsätts att den får del av uppgifter som rör arbetslöshetser- sättningen och som finns hos AMS, länsarbetsnämnderna och arbetsför- medlingen. En uppgiftsskyldighet för arbetslöshetskassorna gentemot tillsynsmyndigheten finns redan enligt 90 § LAK. En avvägning måste ske mellan de skäl som talar för att inspektionens behov av information tillgodoses och integritetsskäl som kan tala mot att en uppgiftsskyldighet införs även för AMS och länsarbetsnämnderna. Rätt till personlig integri- tet är tveklöst en mycket viktig princip i vårt samhälle. Emellertid är det ingen absolut rättighet utan den personliga integriteten måste vägas mot andra viktiga samhällsintressen som kan motivera avsteg. Att arbetslös- hetsförsäkringen fungerar rättvist och lika för dem som är arbetslösa är av yttersta vikt. För att utöva tillsyn över att så sker kan Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen behöva ta del av uppgifter som är föremål för sekretess. Visserligen kommer myndigheterna att ha möjligheter att läm- na uppgifter till Inspektionen för arbetslöshetsförsäkring med tillämpning av 14 kap. 2 § första stycket 3 sekretesslagen. Regeringen anser dock att en uttrycklig uppgiftsskyldighet är att föredra. Mot bakgrund härav bör det även i införas en uppgiftsskyldighet för AMS och länsarbets- nämnderna att till Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen lämna upp- gifter som har betydelse för myndigheten vid granskning av ärenden om arbetslöshetsersättning. 5.4 Rätten att utfärda verkställighetsföreskrifter Regeringens bedömning: Föreskrifter för verkställigheten av lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor och förordningen (1997:836) om ar- betslöshetskassor bör fortsättningsvis meddelas av Inspektionen för ar- betslöshetsförsäkringen. Frågan om vilken myndighet som meddelar föreskrifter för verkstäl- ligheten av lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring och förordning- en (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring bör utredas ytterligare. Utredningens bedömning: Föreskrifter för verkställigheten av LAK får meddelas av tillsynsmyndigheten. Föreskrifter för verkställigheten av får meddelas av AMS såvitt gäller dels rutiner som arbetsförmedlingen skall tillämpa i fråga om ar- betslöshetsförsäkringen, dels frågor om försäkringen som innefattar eller bygger på en lämplighetsbedömning utifrån hur arbetsmarknaden funge- rar och i övrigt av tillsynsmyndigheten. Remissinstanserna: och tillstyrker förslaget. Många remissinstanser har inga invändningar. JO och Länsrätten i avstyrker förslaget vad avser med hänvisning till de gränsdragningsproblem som kan uppkomma. avstyrker förslaget eftersom det kan leda till problem med tolkning och tillämpning av reglerna. Även SmåA avstyrker förslaget och anser att det är olämpligt att myndigheter får dubbla roller såsom både regelgivande och verkställande. Skälen för regeringens bedömning: I och anges inte vil- ken myndighet som får meddela verkställighetsföreskrifter för respektive lag utan detta har överlåtits till regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer. Detta regleras i förordningen (1997:835) om ar- betslöshetsförsäkring och förordningen (1997:836) om arbetslöshetskas- sor. AMS meddelar verkställighetsföreskrifter för arbetslöshetsförsäk- ringen, såväl vad gäller ersättningsvillkor som föreningsrättsliga be- stämmelser, vilket följer av de båda förordningarna. När det först gäller verkställighetsföreskrifter som avser LAK och för- ordningen om arbetslöshetskassor kan följande konstateras. Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen skall behandla frågor om registrering av arbetslöshetskassor och ändringar av stadgar m.m., dvs. frågor som regle- ras i LAK och förordningen om arbetslöshetskassor. I dessa författningar regleras inga frågor som AMS med den nya ordningen har anledning att meddela verkställighetsföreskrifter för. I likhet med utredningen anser regeringen därför att rätten att meddela verkställighetsföreskrifter till LAK och förordningen om arbetslöshetskassor bör flyttas från AMS till tillsynsmyndigheten. När det gäller verkställighetsföreskrifter som avser och förord- ningen om arbetslöshetsförsäkring är förhållandet något annorlunda. Dessa författningar innehåller regler av olika karaktär. Det är dels regler av mer teknisk och kvantitativ natur, som t.ex. hur man beräknar ett ar- betsvillkor eller normalarbetstid, dels regler som innehåller mer av be- dömningar. Andra regler har en starkare koppling till rutiner som ar- betsförmedlingen skall tillämpa i fråga om arbetslöshetsersättningen och innefattar större eller mindre moment av lämplighetsbedömning bl.a. utifrån hur arbetsmarknaden fungerar. Det kan gälla frågor om vad man kan begära av en sökande för att han eller hon skall anses stå till arbets- marknadens förfogande eller vad som är lämpligt arbete. Någon absolut klar gräns går inte att dra mellan de båda kategorierna av regler. Såsom reglerna ser ut kan bestämmelserna i och förord- ningen om arbetslöshetsförsäkringen alltså innehålla inslag av både tek- nisk, kvantitativ karaktär och av bedömningar. Frågan om vilken myndighet som bör meddela verkställighetsföre- skrifter till och förordningen om arbetslöshetsförsäkring är därför svårare att avgöra än i fråga om de föreningsrättsliga bestämmelserna. Mycket talar för att när det gäller de ovannämnda reglerna av mer tek- nisk och kvantitativ natur bör det vara Inspektionen för arbetslöshetsför- säkringen som skall meddela verkställighetsföreskrifter. När det gäller de regler som innehåller mer av bedömningar finns argument som talar för att både AMS och inspektionen bör ha rätten att utfärda dessa verkstäl- lighetsföreskrifter. Förvisso kan det framstå som mindre lämpligt att inte låta den myndighet som har till uppgift att utöva tillsyn över en verksam- het även ha möjlighet att meddela relevanta verkställighetsföreskrifter. Å andra sidan har AMS utfärdat nu aktuella föreskrifter och där finns en upparbetad kunskap samt erfarenhet. Detta talar för att låta AMS även fortsättningsvis ansvara för denna uppgift. Man kan naturligtvis tänka sig att verkställighetsföreskrifterna skulle meddelas gemensamt, dvs. Både JO och Länsrätten i har avstyrkt utredningens Prop. 2001/02:151 förslag med anledning av de gränsdragningsproblem som kan uppstå. Även SO har påpekat att ett delat ansvar mellan AMS och tillsynsmyn- digheten kan leda till problem när det gäller tolkning och tillämpning av reglerna. SmåA avstyrker också förslaget eftersom det är olämpligt att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen får dubbla roller såsom både verkställande myndighet i frågor där myndigheten själv utfärdat före- skrifter.