prop · GP03126 · 2002-03-18 00:00:00 — Om medlingsverksamheten har behov av att prioritera ärenden bör sådana brott som en privatperson drabbats av ha företräde eftersom det är vid dessa brott som de mest positiva effekterna av medling har visat sig för både gärningsman och brottsoffer. Ett par remissinstanser har framfört att medling inte bör ske vid alltför bagatellartade brott. Flertalet bagatellartade brott är s.k. brottsofferlösa brott, såsom exempelvis trafikförseelser. I dessa fall kan medling naturligen inte aktualiseras. Under försöksverksamheten med medling var snatteri det ojämförligt vanligaste brottet för medling (av medlingarna). Under försöksverksamheten har snatteri och skadegörelse legat till grund för mer än hälften av medlingarna. Även om snatteri och lindrigare skadegörelse inte är s.k. strategiska brott och dessutom ofta riktar sig mot juridiska personer anser regeringen att medling ändå kan vara lämpligt i dessa fall. Det faktum att flertalet av de unga personer som begår snatterier inte återfaller i brott hindrar inte att medling kan ha ett pedagogiskt värde för de unga och i det enskilda fallet fungera brottspreventivt. Många unga förstår inte heller att vissa brott, exempelvis klotter, även i liten omfattning, kan innebära skador och lidande för en enskild person eller ett företag. Att klottret har medfört att den drabbade varit tvungen att lägga ner tid och arbete och kanske stora kostnader på rengöring är ofta inte något som föresvävar den unge gärningsmannen. Ett möte med brottsoffret kan här, oavsett om offret är en enskild person eller en juridisk person, innebära att den unge kommer till insikt om dessa konsekvenser för brottsoffret. Medling vid mindre allvarliga brott bör inte kräva lika stora förberedande åtgärder som vid mer allvarliga brott, särskilt inte om brottsoffret är en juridisk person. Om medling skall ske vid exempelvis snatteri i butik torde några mer omfattande förberedelser inte erfordras och mötet kunna ske relativt snabbt. Inga brott bör i lagen uteslutas från medling Enligt regeringens mening finns inte tillräckligt starka skäl för att genom lagreglering utesluta några brott från medling. De syften som angivits för medling med anledning av brott ger i stället vid handen att medling bör kunna ske vid såväl allvarliga som mindre allvarliga brott och med anledning av brott begångna mot såväl fysiska som juridiska personer. Att ett eller flera syften är starkare vid vissa typer av brott medför inte att andra brott bör uteslutas. Vid s.k. brottsofferlösa brott, t.ex. narkotikabrott, är dock medling inte möjligt. Vid vissa brottstyper kan medling också vara direkt olämpligt. Detta gäller i första hand sexualbrott i allmänhet samt våldsbrott riktade mot nära anhöriga, exempelvis våld mot kvinnor i nära relationer. I vissa fall kan redan ett erbjudande att delta i medling innebära en ytterligare kränkning för Vid vissa allvarliga och integritetskränkande brott kan det Prop. 2001/02:126 ibland finnas skäl att avstå från att kontakta brottsoffret och erbjuda medling, om inte offret själv uttryckt önskemål eller på annat sätt tagit initiativ till medling. har påpekat att medling inte bör användas när det är fråga om sexualbrott mot yngre brottsoffer. Det har ifrågasatts om medling alls bör kunna komma i fråga vid sexualbrott. har under beredningsarbetet förordat att det av lagtexten klart skall framgå att medling inte skall förekomma vid sådana brott. Regeringen delar uppfattning att försiktighetsskäl starkt talar emot att medling anordnas vid sexualbrott, men anser att det inte bör i lag helt uteslutas att medling kan ske i sådana fall. Det skall dock betonas att när det gäller offer för sexualbrott mycket noggranna överväganden måste göras innan frågan om medling tas upp med brottsoffret. Vidare måste i dessa fall ställas synnerligen höga krav på medlarens omdöme och kompetens. 12 Medling vid återfall i brott Regeringens bedömning: Medling bör främst komma i fråga för de som är att betrakta som förstagångsbrottslingar, men bör även kunna vara aktuell för personer som återfallit i brott. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända emot utredningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Försöksverksamheten har främst varit inriktad på ungdomar och särskilt de som har gjort sig skyldiga till brott. Medling bör också, enligt regeringens mening, främst komma i fråga för denna kategori lagöverträdare (se avsnitt 5). Det saknas dock skäl att begränsa användandet av medling till uteslutande gärningsmän som inte har ertappats med att ha begått brott. Det får avgöras från fall till fall när medling kan vara lämpligt för en gärningsman som har återfallit i brottslighet. Om det bedöms att medlingen kan ha positiva effekter för gärningsmannen och/eller för brottsoffret, bör medling kunna komma i fråga även vid återfall och även om gärningsmannen har deltagit i medling och fullföljt medlingsavtalet. Om den unge inte fullföljt ett tidigare träffat medlingsavtal bör dock detta innebära att medling vid återfall inte kan komma i fråga annat än i rena undantagsfall. Om brottsoffret vill att medling skall genomföras är dock även detta ett skäl att låta den unge delta i medling, trots att detta annars hade varit tveksamt. Det är viktigt att det görs en individuell bedömning av varje medlingsfall. Brottet skall vara polisanmält och gärningen Regeringens förslag: Det brott som medlingen avser skall vara anmält Vidare skall gärningsmannen ha erkänt gärningen eller delaktighet i denna. I underrättelsen till socialnämnden enligt 6 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall anges om den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling enligt den föreslagna lagen samt hur den misstänkte ställt sig till detta. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Som angetts i avsnitt 8 har dock utredningen även föreslagit bestämmelser som tar sikte på frågorna om medlingens organisation och ställning i rättsprocessen. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller lämnar förslaget om förutsättningarna för att anmäla ett ärende till medling utan erinran. ombudsmän () anser att uttrycket gärningsmannen har påtagit sig skuld i utredningens förslag är bättre ägnat att beskriva ett ångerfullt själstillstånd än att beteckna ett ställningstagande av rättslig innebörd. JO föreslår i stället följande ordalydelse gärningsmannen skall ha erkänt gärningen eller delaktighet Även har invänt mot det av utredningen föreslagna uttrycket och förordar i stället uttrycket erkänt gärningen. har föreslagit att gärningsmannen skall ha påtagit sig skuld vid polisförhör. Skälen för regeringens förslag Brottet skall vara polisanmält och skuldfrågan i det närmaste klarlagd Enligt regeringens mening bör krävas att brottet är polisanmält för att det skall vara aktuellt med medling i ärendet. Däremot behöver det självklart inte vara brottsoffret själv som har gjort polisanmälan. Enligt regeringens mening är det viktigt att skuldfrågan är i det närmaste klarlagd vid medlingsmötet. Skälet till detta är att syftet med medling är att gärningsman och brottsoffer skall tala med varandra med anledning av ett brott. Om gärningsmannen inte erkänt gärningen finns risken att medlingsmötet kan få karaktären av en rättegång, vilket självfallet inte är avsikten. Inte heller får mötet leda till att gärningsmannen försöker förmå brottsoffret att ta tillbaka sina uppgifter eller sin anmälan. Detta är särskilt viktigt när medlingsmötet äger rum innan förundersökningen är avslutad, men också när mötet äger rum innan det finns en lagakraftvunnen dom. Regeringen återkommer i nästa avsnitt till vikten av att medlingsverksamheten samråder med förundersökningsledaren om medlingsmötet skall äga rum innan förundersökningen är avslutad och med åklagaren om medlingsmötet skall äga rum därefter men innan det finns en lagakraftvunnen dom. Vidare kan de angivna syftena med medling inte uppnås om inte skuldfrågan är i det närmaste klarlagd. Gärningsmannen kan svårligen ha förståelse för brottets konsekvenser om han inte ens erkänner att han Prop. 2001/02:126 gjort det som anmälan avser och brottsoffret inte bearbeta sina upplevelser om gärningsmannen förnekar det som påstås. Av detta skäl är det viktigt att gärningsmannen erkänner gärningen eller i vart fall delaktighet i denna, även i de fall medlingsmötet äger rum efter huvudförhandling eller lagakraftvunnen dom. Regeringen delar JO:s och tingsrätts uppfattning i fråga om lagtextens formulering. Försöksverksamheten utvisade att det var polisen som hänvisade det stora flertalet fall till medling. Fördelen med att polisen hänvisar fall till medling är dels att medlingsverksamheten får kännedom om fallen, dels att medlingsförfarandet kan ske snabbt. Det är därför angeläget att polisen, om det inte är olämpligt, regelmässigt tillfrågar gärningsmän mellan om de är villiga att delta i medling. Försiktighet bör iakttagas när det är fråga om en gärningsman . Förundersökningsledaren har enligt 6 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) skyldighet att underrätta socialnämnden om någon som är skäligen är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa. Det är lämpligt att det i det sammanhanget även lämnas uppgifter om den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling samt den misstänktes inställning till detta. Underrättelsen ger socialnämnden möjligheten att på ett tidigt stadium ta ställning till frågan om medling vid sin bedömning av vilka åtgärder som bör vidtas. Bestämmelse om skyldigheten att underrätta om detta bör tas in i LUL. 14 När i rättsprocessen bör medling ske? Regeringens förslag: Medlingsförfarandet skall ske skyndsamt. Medlaren skall samråda med förundersökningsledaren om medling avses äga rum innan förundersökningen är avslutad samt med åklagaren om medling avses äga rum därefter, men innan det finns en lagakraftvunnen dom. Utredningens förslag: Utredningen har inte föreslagit att samråd skall med förundersökningsledare respektive åklagare. I övrigt stämmer utredningens förslag med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller lämnar utredningens förslag utan erinran. Riksåklagaren () framför dock att utredningen inte tillräckligt har beaktat risken för att medling på ett tidigt stadium kan försvåra utredningen av brottet. RÅ understryker därför vikten av att medling inte genomförs på ett stadium där utredningen om brottet kan skadas. i anser att det ofta vore olyckligt om medling skulle ske innan rättegången vad gäller brott mot 3, 4 och 6 kap. och föreslår att samråd bör ske med åklagare innan beslut fattas när medling skall ske. () anser att en tidsfrist för medlingsärenden bör införas. Även i anser att det bör vara ett tidskrav på att medling skall ske i nära anslutning till brottet och föreslår inom en månad sedan brottet uppdagats. Skälen för regeringens förslag Medling bör kunna ske i alla stadier av rättsprocessen Enligt BRÅ:s slutrapport synes det mer vara praktiska förutsättningar som styr när i rättsprocessen medling äger rum än någon teori om vilken tidpunkt som är lämpligast. Snabbheten i överförandet av ärendet till projekten kombinerat med regler om snabb prövning, t.ex. i ungdomsmål, avgör om det finns tid att sammanföra offret och gärningsmannen före den rättsliga prövningen. En förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke, 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , skall huvudförhandling som huvudregel hållas (29 § LUL). Med det förhållande till rättssystemet som medling har blir medling i många fall ett komplement till den ordinarie rättsprocessen. I andra fall, när medling sker efter rättsprocessen är den närmast att se som en behandlings- och rehabiliteringsåtgärd. För brottsoffrens del kan medling innebära fördelar oavsett när i rättsprocessen den äger rum. Enligt regeringens bedömning finns inte tillräckliga erfarenheter från medlingsverksamheten för att kunna slå fast i vilket skede av rättsprocessen medling lämpligen bör ske. Allmänt sett gäller att samhällets reaktioner mot särskilt unga lagöverträdare bör komma efter brottet. Eftersom ett viktigt syfte med medling är att gärningsmannen skall förstå och ta ansvar för konsekvenserna av sitt handlande och göra rätt för sig gentemot brottsoffret är det i många fall mest ändamålsenligt att medling sker efter det att brottet har begåtts. Detta kan dock av flera skäl visa sig omöjligt. Exempelvis kan brottsoffret, särskilt vid mer allvarliga och integritetskränkande brott, behöva tid för att kunna avgöra om han eller hon vill delta i medling och vara motiverad att möta gärningsmannen. I dessa fall kan till och med syftet med medling förfelas eller riskera att inte uppnås om medling sker endast efter det att brottet uppdagats. Vid lindrigare brott av inte alltför integritetskränkande natur bör det dock ofta vara en fördel att medlingen sker i så nära anslutning till brottet som möjligt. Enligt regeringens bedömning bör därför medling kunna ske i alla stadier av rättsprocessen. Medlingsförfarandet skall ske skyndsamt Prop. Oavsett när medlingen äger rum i rättsprocessen är det enligt regeringens mening viktigt att själva medlingsförfarandet sker skyndsamt. BRÅ är av uppfattningen att en tidsfrist för medlingsärenden bör införas. Som skäl för detta anför BRÅ att tiden mellan brottet och medlingen bör hållas så kort som möjligt, för att händelsen fortfarande skall kännas aktuell för gärningsmannen. Särskilt som ett viktigt syfte med medling är att gärningsmännen skall inse och ta konsekvenserna av gärningen. Regeringens bedömning att medling skall kunna ske i alla skeden av rättsprocessen och också vid i princip alla sorters brott talar emellertid emot en sådan reglering. Vidare saknas tillräckligt underlag för ställningstagande hur lång en sådan tidsfrist rimligen borde vara. Av dessa skäl anser regeringen att någon tidsfrist för medlingsärenden inte bör införas. Samråd skall ske med polis respektive åklagare De synpunkter som har framförts från i första hand åklagarhåll om att medling kan förstöra utredning om brottet är sådana att de måste beaktas. Eftersom gärningen skall vara erkänd och både gärningsman och brottsoffer samtyckt till medling för att medling skall komma till stånd torde det i och för sig sällan vara problem ur bevis- och utrednings- synpunkt att medlingsmötet äger rum innan åtal väckts eller dom har meddelats. Det kan dock finnas fall där det, trots att gärningsmannen erkänt gärningen, inte är lämpligt att denne träffar brottsoffret. Detta gäller särskilt våld i nära relationer, sexualbrott samt brott mot mycket unga brottsoffer. Det kan också gälla mycket komplicerade brottsutredningar med flera gärningsmän som har större eller mindre del i aktuella brott. Vidare kan utredningen befinna sig i ett känsligt skede. Även när förundersökningen har avslutats men målet ännu inte är rättsligt avgjort kan det finnas skäl att avvakta med medling på grund av t.ex. parternas relation till varandra. Det är viktigt att ha i åtanke att brottsoffret normalt inte har och inte heller bör ha något inflytande över rättsprocessen och att det alltjämt är det allmänna ensamt som svarar för samhällets reaktioner på brott. På grund av vad som ovan sagts anser regeringen att det är lämpligt att samråd sker med förundersökningsledaren i de fall medling skall ske innan förundersökningen är avslutad samt med åklagaren i de fall medling skall ske sedan åtal väckts men innan lagakraftvunnen dom föreligger i målet. Ett väl fungerande samarbete mellan medlingsverksamheten, polisen och åklagaren är även här av avgörande betydelse för att medlingsverksamheten skall fungera och medlingsmötet bli till något positivt för såväl gärningsman som brottsoffer. Vikten av samarbete kommenteras i avsnitt 18. Regeringens förslag: Medlaren skall vara en kompetent och rättrådig person. Medlaren skall vara opartisk. Sekretess skall gälla i medlingsverksamhet för uppgift om enskilds personliga förhållanden. Utredningens förslag: Stämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller har ingen erinran emot dessa. ombudsmän () menar att medlaren omöjligen kan bevaka att båda parters intressen tillgodoses, vilket utredningen föreslagit, eftersom medlaren knappast kan företräda båda parternas intressen. JO föreslår därför att bestämmelsen i stället formuleras så att det skall åligga medlaren att iaktta objektivitet vid fullgörandet av sitt uppdrag. anser att tjänstemannamedlare med den utbildnings- och kunskapsbakgrund de besitter är att föredra, åtminstone såvitt avser grövre brott. i anser att medlaren normalt bör vara en tjänsteman inom . Enligt kommun är lekmannamedlare att föredra. kommun anser också att i den mån medling läggs på tjänsteman bör det vara utifrån personlig lämplighet och inte som en professionaliserad specialistverksamhet. Även kommun föredrar ett system med lekmannamedlare. kommun poängterar att tjänstemän har en skyldighet att anmäla till socialnämnden om barn och unga far illa, vilket innebär att deras opartiskhet vid medling kan ifrågasättas. Organisationen för barnens rätt i samhället () anser att det med beaktande av det ansvar som åligger en medlare kan vara en fördel med tjänstemän som medlare på grund av det tjänstemannaansvar en sådan har. Vidare har flera remissinstanser påpekat vikten av att de som arbetar som medlare, oavsett om dessa är tjänstemän eller lekmän, erhåller adekvat utbildning. anser att alla som arbetar med medling skall ha gått en adekvat utbildning med någon form av auktorisation. Skälen för regeringens förslag Under försöksverksamheten var det övervägande antalet medlare tjänstemän inom . I av medlingarna har lekmannamedlare genomfört medlingen. Dessa medlade i alla typer av ärenden även om egendomsbrott mot företag dominerade. En fördel med tjänstemän som medlare är att de ofta har utbildning, kunskaper och erfarenhet som är viktiga i detta sammanhang. Vidare har de normalt en stor vana att handskas med ungdomar och deras problem. En nackdel med tjänstemannamedlare är dock att de kan vara mer resurskrävande. Det kan också finnas risk att medlaren inte uppfattas som opartisk av parterna. En nackdel med ett system med lekmannamedlare är att det kan vara svårt att finna lämpliga personer som har de personliga egenskaper och den tid som krävs för medlingsuppdraget. Sammanfattningsvis kan konstateras att det finns både för- och nackdelar med båda systemen. Regeringen delar utredningens bedömning att det inte finns tillräckligt underlag för att förorda det ena eller det andra systemet. Till detta kommer de allmänna skälen mot Prop. 2001/02:126 att i allt för stor utsträckning låsa medlingsverksamhetens former, särskilt som frågan om vem som skall ansvara för medlingsverksamheten skall bli föremål för ytterligare överväganden. I stället föreslår regeringen att det av lagen skall framgå att det är medlarens personliga egenskaper, utbildning och erfarenhet som skall vara avgörande för om denne skall utses till medlare. Medlaren skall således vara kompetent och i övrigt lämpad för uppgiften. Såsom Lagrådet konstaterat kan det antas vara av ganska stor betydelse för kontrahenternas villighet att medverka i ett medlingsförfarande att medlaren har tystnadsplikt om vad som förekommer under medlingen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att en uttrycklig och heltäckande sekretessregel i medlingsverksamhet bör införas i sekretesslagen (1980:100). Lagrådet har föreslagit att en sekretessregel införs, genom att antingen medlingsverksamhet enligt lagen jämställs med socialtjänst (jfr 7 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen) eller en fristående bestämmelse om sekretess i medlings- verksamhet enligt lagen tillförs lagrummet. Eftersom medlingsverk- samhet enligt den föreslagna lagen även kan ske i statlig regi, finner regeringen att Lagrådets förslag om införande av en fristående sekretessregel är lämpligast. För att regeln skall vara tydlig, föreslår regeringen att en ny paragraf införs i 7 kap. sekretesslagen. Enligt regeringens mening ingår det naturligtvis alltid i medlarens uppdrag att denne skall behandla deltagarna med stor omsorg, visa respekt för dessa och ha förståelse för deras situation. I detta ligger även att inte efter medlingsmötet agera på ett sätt som är till men för deltagarna. Regeringens förslag: Både gärningsman och målsägande skall informeras om vad medlingsförfarandet innebär och även på annat sätt förberedas inför mötet i erforderlig omfattning. Gärningsmannens och målsägandens vårdnadshavare skall beredas tillfälle att närvara vid medlingsmötet, om det inte finns särskilda skäl mot det. Även andra personer bör kunna beredas tillfälle att närvara vid medlingsmötet, om det är förenligt med syftet med medlingen och i övrigt kan anses lämpligt. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock endast föreslagit att vårdnadshavare till både gärningsman och målsägande skall beredas tillfälle att närvara vid mötet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller lämnar förslaget utan erinran. anser att brottsoffret skall beredas möjlighet att till medlingsmötet, förutom i förekommande fall vårdnadshavare, ta med annan anhörig eller stödperson. Även Åklagarkammaren i är av denna uppfattning. Skälen för regeringens förslag Regeringens bedömning är att medlingsmötet inte bör regleras i detalj. Medling som metod måste kunna utvecklas och hitta nya former. Inför och vid mötet måste hänsyn också tas till brottets art, gärningsmannens och brottsoffrets person och antalet deltagande i mötet, varför någon enhetlig modell som skall tillämpas i alla fall inte är lämplig. Det finns dock skäl att i lag närmare reglera vissa frågor av mer grundläggande art. Enligt regeringens mening är mötet och dialogen mellan gärningsman och brottsoffer det mest väsentliga med ett medlingsmöte. Medlaren har en mycket viktig funktion när det gäller att skapa förutsättningar för en bra dialog mellan gärningsmannen och brottsoffret. I regel krävs det, i vart fall vid allvarligare brott, att medlaren har träffat gärningsmannen och brottsoffret samt eventuella vårdnadshavare före medlingen, vid s.k. förmöten. Vid sådana förmöten kan medlaren informera närmare om vad medlingen innebär och om relevanta bestämmelser, t.ex. om sekretess. Parterna får även möjlighet att ställa frågor till medlaren. Genom förmötena kan medlaren också få en bättre uppfattning om parterna och om vad som hänt vid brottstillfället, vilket kan underlätta vid medlingen. Medlaren får också tillfälle att bygga upp ett förtroende så att deltagarna kan känna sig trygga i medlingsförfarandet. Särskilt viktig är förberedelsen när brottsoffret är en privatperson som har utsatts för ett allvarligare brott samt i alla fall där brottsoffret eller gärningsmannen är ett barn. Det är därför viktigt att både gärningsman och målsägande informeras om vad medlingsförfarandet innebär och även på annat sätt förbereds inför mötet i den omfattning det behövs. Eftersom medling kan ha viss betydelse för frågan om åtalsunderlåtelse, vid domstolens val av påföljd och vid straffmätningen är det också viktigt att medlaren kan bemöta frågor om detta från gärningsmannen.