prop · GP03138 · 2002-03-19 00:00:00 — 12 § Om en resenär genom oriktiga uppgifter har orsakat att medel ur garantin felaktigt har betalats ut, skall resenären återbetala vad som har betalats för mycket. Beslut om återbetalning fattas av Kammarkollegiet. Om det finns särskilda skäl, får återbetalningsskyldighet helt eller 13 § En garanti som har ställts av en återförsäljare får inte utnyttjas, om den arrangör som är bunden av avtalet med resenären har ställt garanti som kan tas i anspråk. 14 § Resenären skall ansöka om ersättning ur garantin efter det att en god man enligt 15 § eller en konkursförvaltare har utsetts. Om resenären inte har ansökt om ersättning inom den föreskrivna tiden, upphör rätten till ersättning ur garantin. Sedan övriga resenärers anspråk har blivit helt tillgodosedda, skall dock garantin kunna tas i anspråk för att utge ersättning även till de resenärer som har ansökt om ersättning efter utgången av den föreskrivna ansökningsfristen. För prövningen av frågor om utnyttjande av garantin skall rätten förordna en god man. Om ett beslut om konkurs har meddelats, skall dock frågorna i stället prövas av den som rätten har utsett som förvaltare i den registreringsskyldiges konkurs. Den gode mannen eller konkursförvaltaren skall skyndsamt meddela beslut i frågor om utnyttjande av garantin. 15 § Kammarkollegiet skall ansöka om att en god man utses, om det finns skälig anledning att anta att den registreringsskyldiges garanti Sådan ansökan skall göras skriftligen hos den tingsrätt där den registreringsskyldige bör svara i tvistemål i allmänhet och innehålla förslag till god man samt behövliga uppgifter om dennes lämplighet för uppdraget. Kammarkollegiets ansökan skall bifallas av rätten, om kraven enligt första stycket är uppfyllda. 16 § En god man som inte är lämplig eller av annan orsak bör skiljas från uppdraget skall entledigas av rätten. Frågor om entledigande tas upp på begäran av Kammarkollegiet eller den gode mannen. 17 § Ett beslut att utse eller entlediga en god man gäller . ansökan om att god man skall utses eller entledigas skall handläggas 18 § Den registreringsskyldige skall lämna den gode mannen de uppgifter som behövs för att han skall kunna fullgöra sitt uppdrag. gode mannen har rätt att hos den registreringsskyldige genomföra de undersökningar och ta del av de handlingar som behövs för att han skall kunna fullgöra sitt uppdrag. Det åligger polismyndighet att lämna den handräckning som behövs för att den gode mannen skall kunna fullgöra sitt uppdrag. 19 § Den gode mannens beslut angående utnyttjande av garantin skall som beslutet meddelas sändas till Kammarkollegiet, till den som beslutet avser och till den som har utfärdat garantin. Den gode mannen skall se till att beslut om utbetalning ur garantin 20 § Om den gode mannen får kännedom om något förhållande som påverkar utbetalningens storlek efter det att han har beslutat att en fordran skall betalas ur garantin, skall han ompröva sitt beslut avseende garantibelopp som ännu inte har betalats ut. 21 § Den gode mannen skall avge slutredovisning till Kammarkollegiet över sin förvaltning när uppdraget har upphört. 22 § Den gode mannen har rätt till ersättning för sitt arbete och för de utlägg som uppdraget har krävt. Den gode mannens rätt till ersättning skall prövas av rätten efter det att han har avgett slutredovisning till Kammarkollegiet enligt 21 §. Arvodet skall bestämmas till ett belopp som är skäligt med hänsyn till det arbete som uppdraget har krävt samt den omsorg och skicklighet med vilket det har utförts. 23 § Ersättning som avses i 22 § skall betalas ur ställd garanti. ersättningen inte täcks av garantin, skall den betalas av staten. Innan frågan om ersättning prövas skall rätten inhämta yttrande från Kammarkollegiet i ersättningsfrågan. 24 § I fall då en konkursförvaltare är utsedd skall vad som i 19-20 §§ sägs om den gode mannens handläggning och om verkställighet av utbetalningar gälla för konkursförvaltaren. 25 § Konkursförvaltaren skall senast när han avger slutredovisning över sin förvaltning enligt konkurslagen (1987:672), till Kammarkollegiet inge slutredovisning över sin förvaltning enligt denna lag. Konkursförvaltarens rätt till ersättning skall prövas av rätten då han har avgett slutredovisning till Kammarkollegiet. Vad som sägs i 22 § om den gode mannens rätt till ersättning för arbete och utlägg gäller även för konkursförvaltaren. I den mån ersättningen inte kan betalas ur garantin, skall den behandlas som en konkurskostnad enligt konkurslagen (1987:672). Innan frågan om ersättning prövas, skall rätten inhämta yttrande från konkursförvaltaren skall behandlas som en konkurskostnad, skall sådant (1987:672). 26 § Till böter eller fängelse i högst skall den dömas som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet marknadsför eller säljer en resa utan att vara registrerad enligt 3 §. Detsamma gäller den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet marknadsför eller säljer en resa efter att ha fått sin registrering återkallad enligt 9 §. Om ett vitesföreläggande enligt 5 eller 9 § har överträtts, döms inte till ansvar för gärningar som omfattas av föreläggandet. 27 § Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid fullgörandet av uppgiftsskyldighet enligt 4 eller 8 § underlåter att fullgöra sin uppgiftsskyldighet eller lämnar ofullständiga eller oriktiga uppgifter. Om ett vitesföreläggande enligt 4 eller 8 § har överträtts, döms inte till ansvar för gärningar som omfattas av föreläggandet. Vad som sägs i första stycket gäller inte om gärningen är belagd med straff enligt . 28 § Till böter eller fängelse i högst skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte lämnar de uppgifter avses i 18 §. 29 § Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om ställande av garanti enligt 7 eller 8 § skall gälla . Om det föreligger särskilda skäl, får Kammarkollegiet förordna att ett beslut om återkallelse av registrering enligt 9 § skall gälla . 30 § Kammarkollegiets beslut om 1.registrering enligt 3 §, 2.ställande av garanti enligt 7 eller 8 §, 3.återkallelse av registrering enligt 9 §, och 4.återbetalningsskyldighet enligt 12 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Kammarkollegiets beslut om vitesföreläggande enligt 4, 5, 8 eller 9 § får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 31 § Den gode mannens eller konkursförvaltarens beslut om utnyttjande av garantin enligt 11 § får, med undantag av beslut som avser kostnader enligt tredje stycket, överklagas hos . Bestäm- melserna i förvaltningslagen (1986:223) gäller för överklagande av sådana beslut med den skillnaden att skrivelsen med överklagandet skall ges in till . beslut får inte överklagas. 32 § Rättens beslut om arvode eller kostnadsersättning till den gode mannen enligt 22 § eller till konkursförvaltaren enligt 25 § får överklagas av såväl Kammarkollegiet som den gode mannen och konkurs- Rättens beslut om utseende av god man enligt 15 § och entledigande av god man enligt 16 § får överklagas av Kammarkollegiet och den gode 33 § består av en ordförande, som skall vara eller ha varit ordinarie domare, och fyra ledamöter som skall ha särskild insikt Av ledamöterna skall två representera resenärenas intressen och två resebranschens intressen. Regeringen förordnar ordförande och ledamöter samt ersättare för dessa. Bestämmelserna om ordförande och ledamöter skall tillämpas också på ersättare. 34 § är beslutför med ordföranden och minst två Vid avgörande skall lika antal representanter för resenärernas intressen och resebranschens intressen delta. regler om omröstning i tvistemål skall tillämpas när ärenden avgörs av nämnden. Nämnden får begära yttrande från den gode mannen eller konkursförvaltaren och Kammarkollegiet. Ordföranden får ensam på nämndens vägnar vidta förberedande åtgärder samt överlåta rätten att vidta sådana åtgärder till nämndens sekreterare. 35 § skall hålla muntlig förhandling, om den som har ansökt om ersättning ur säkerheten begär det och det inte är Muntliga förhandlingar enligt första stycket skall vara offentliga. Denna lag träder i kraft då resegarantilagen (1972:204) skall upphöra att gälla. Ärenden som har kommit in till men inte avgjorts före ikraftträdandet handläggs enligt den nya lagen. 2 Förslag till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Härigenom föreskrivs i fråga om konkurslagen (1987:672) att det skall införas en ny paragraf, 7 kap. 2 a §, av följande lydelse. Om den som är registrerings- skyldig enligt resegarantilagen (2000:000) försätts i konkurs, skall den som har utsetts till god man enligt den lagen utses till förvaltare, om inte särskilda skäl talar däremot. Denna lag träder i kraft . Följande instanser har yttrat sig över betänkandet Ett nytt rese- garantisystem (SOU 1999:140). , , Kammarrätten i , Länsrätten i , Justitiekanslern, , Riksåklagaren, , Kammarkollegiet, Statskontoret, , , , , i , , , vid , , AFS Interkulturell utbildning, , , Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbets- organisation, , , , , Föreningen i och Bussresearrangörerna. Konsumenter i samverkan, Konsumentråd och Youth for Understanding har avstått från att yttra sig. Förslag till lag om ändring i resegarantilagen (1972:204) Härigenom föreskrivs i fråga om resegarantilagen (1972:204)2 dels att 1, 4, 4 a, 6, 14 och 15 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 1 a §, av följande lydelse. Den som är arrangör eller Den som är arrangör eller lagen (1992:1672) om skall, innan han marknadsför en skall, innan han marknadsför en paketresa eller transport som sker tillsammans med en paketresa, motsvara arrangörens eller åter- ställa säkerhet hos Kammar- dels andra resor som sker gäller även den som annat än tillsammans med en paketresa. 1. resor som består av separata väsentlig likhet med en paketresa, i ett annat land med inkvartering i form av boende i en värdfamilj, För andra resor än paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor skall bestämmelserna i denna lag tillämpas endast om resan är avsedd att förvärvas huvudsakligen för enskilt ändamål. 2 Lagen omtryckt 1996:354. Säkerhet skall gälla det belopp, som Kammarkollegiet med hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Beloppet skall uppgå till för arrangörer. Samma belopp skall gälla för återförsäljare av utom riket anordnade paketresor. För åter- försäljare av inom riket anordnade paketresor skall beloppet vara . Om det finns särskilda skäl, får kollegiet fast- ställa säkerheten till ett lägre belopp eller helt efterge kravet på säkerhet. Säkerhet skall gälla det belopp, som Kammarkollegiet med hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Om det finns särskilda skäl får kollegiet helt efterge kravet på säkerhet. Om en arrangör eller en Om den som är skyldig att ställa säkerhet inte ställer säkerhet enligt förelägga honom vid vite att vid vite att fullgöra sin skyldighet. fullgöra sin skyldighet. Säkerhet får tas i anspråk för att Säkerhet får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som betalats betala tillbaka pengar som betalats för en resa som omfattas av garanti för en resa som omfattas av garanti enligt denna lag och som blir enligt denna lag och som blir inställd eller av annan anledning inställd eller av annan anledning inte blir av. I fråga om resor som inte blir av. Om det är skäligt, har påbörjats men inte slutförts får skall detta gälla även om en sådan säkerheten tas i anspråk för resa har avbeställts innan den skulle ha påbörjats. deras återresa och skälig ersättning resor som har påbörjats men inte till dem för värdet av de förmåner slutförts får säkerheten tas i de gått miste om genom att resan anspråk för resenärers uppehälle under resan, deras återresa och skälig ersättning till dem för miste om genom att resan avkortats. Ersättning får betalas ut till den som tillhandahåller uppehälle eller återresa åt en resenär. Om en arrangör eller en återförsäljare som ställt säkerhet har försatts i konkurs eller måste antas vara på obestånd, får säkerheten tas i anspråk även för att betala nödvändiga kostnader för dels biträde åt deltagare i resor som avbrutits, dels utredning i ärenden om ianspråktagande av säkerheten. Pengar som betalats ut får återkrävas från resenären endast om denne genom otillbörligt handlande orsakat en kostnad som medlen tagits i anspråk för. Till böter eller fängelse i högst ett Till böter eller fängelse i högst ett år skall den dömas som uppsåtligen år skall den dömas som uppsåtligen 1. organiserar en paketresa utan säljer eller marknadsför en resa att, innan han marknadsför resan, utan att ha ställt säkerhet som krävs ha ställt säkerhet som krävs enligt enligt denna lag. 2. säljer eller marknadsför en paketresa, som organiseras av någon annan såsom arrangör, utan att ha ställt sådan säkerhet. Till böter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1.lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som ålagts honom med stöd av 5 § eller 2.underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet. För en gärning som avses i första stycket skall inte någon dömas till ansvar i den utsträckning gärningen omfattas av ett vitesföreläggande enligt 4 a §. För en gärning som avses i andra stycket 1 skall inte någon dömas till ansvar, om gärningen är belagd med straff i . Inte heller skall någon dömas till ansvar för en gärning som avses i andra stycket 2 i den utsträckning gärningen omfattas av ett vitesföreläggande enligt 5 §. Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endast efter medgivande av Kammarkollegiet. 4 a § eller 5 § får inte överklagas. 4 a § eller 5 § får inte överklagas. Andra beslut av kollegiet enligt Andra beslut av kollegiet enligt denna lag får överklagas hos denna lag får överklagas hos allmän tillstånd krävs vid överklagande till Kammarkollegiet får förordna att ett beslut om säkerhet skall gälla . beslut får inte överklagas. Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgå ur en annan säkerhet, får ta upp ärendet till ny prövning. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för överklagande av beslut som meddelats före ikraftträdandet. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , regeringsrådet Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i resegarantilagen (1972:204). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: Det föreslagna andra stycket innebär att skyldigheten att ställa säkerhet utvidgas till vissa fall som inte omfattas av lagen (1992:1672) om paketresor eller av EG-direktivet om paketresor. punkten 2 att skyldigheten skall gälla den som annat än tillfälligtvis säljer eller marknadsför resor som består av transporter och utbildningsvistelser i ett annat land med inkvartering i form av boende i en värdfamilj, även om inkvarteringen är kostnadsfri. Förslaget syftar till att återställa det rättsläge som rådde enligt svensk praxis innan i en dom år 1999 klargjorde att sådana resor inte omfattas av begreppet paketresa. föreslog en motsvarande utvidgning. Utredningens förslag var emellertid annorlunda utformat. inte begränsat till utbildningsvistelser i ett annat land. har inte motiverats närmare i lagrådsremissen och konsekvenserna av den är inte belysta i lagstiftningsärendet. Förslaget torde medföra exempelvis att den som säljer eller marknadsför resor av det aktuella slaget med vistelse i slipper ställa säkerhet, medan regeln slår till om vistelsen i stället förläggs till En sådan skillnad förefaller inte sakligt motiverad. bakgrund inte minst av det oklara rättsläget i fråga om reglernas geografiska tillämpningsområde är det också vanskligt att bedöma om den föreslagna begränsningen skulle kunna inverka på möjligheten att fritt erbjuda resetjänster inom Europeiska unionen eller på konkurrensförhållandena i övrigt. I brist på säkrare underlag för bedömningen förordar Lagrådet att orden i ett annat land får utgå ur andra stycket 2. säkerhetens belopp skall fastställas torde göra det möjligt att undvika eventuella olägenheter av en sådan utvidgning. Genom bestämmelsen begränsas den i 1 § föreslagna utvidgningen till att gälla endast resor som är avsedda att förvärvas huvudsakligen för enskilt ändamål, dvs. av konsumenter (se lagrådsremissen s.15 och 23). Härigenom uppkommer en skillnad i förhållande till vad som gäller för paketresor (se dock 4 § lagen om paketresor) men uppnås överens- stämmelse med vad som är brukligt i svensk konsumentlagstiftning i övrigt, se t.ex. 1 § konsumentköplagen (1990:932) och 1 § konsumenttjänstlagen (1985:716). Däremot föreslås inte någon begränsning såvitt avser konsumentens motpart. Enligt det föreslagna andra stycket i 1 § resegarantilagen gäller skyldigheten att ställa säkerhet den som annat än tillfälligtvis säljer eller marknadsför resor. Häri inbegrips även andra än näringsidkare (se prop. 1992/93:95 s. 24 f.). Konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen däremot gäller köp av lösa saker som en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet säljer respektive tjänster som en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet utför. Eftersom regleringen anpassats till det traditionella svenska synsättet såvitt gäller den som förvärvar en resa bör motsvarande synsätt enligt Lagrådets mening anläggas såvitt gäller säljaren/marknadsföraren. Lagrådet föreslår att bestämmelsen ges följande lydelse: För andra resor än paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor skall bestämmelserna i denna lag tillämpas endast om resan säljs eller marknadsförs av en näringsidkare i hans yrkesmässiga verksamhet och är avsedd att förvärvas huvudsakligen för enskilt ändamål. I paragrafen ges föreskrifter bl.a. om för vilka ändamål säkerhet får tas i anspråk och till vem ersättning från resegarantin får betalas ut. Den föreslagna ändringen i form av en ny regel som infogats i första stycket innebär att rätten till ersättning ur resegarantin utvidgas så att denna rätt under vissa förhållanden även omfattar fall då en resenär själv har avbeställt en resa före den tidpunkt då resan skulle ha påbörjats och resan därefter inte blir av. Enligt den nya regeln och författningskommentaren därtill krävs för tillämpning av regeln att det är skäligt att utnyttja garantin för återbetalning av förskottsbelopp som erlagts av resenären. I kommentaren anges vidare att det är omständigheterna vid avbeställningen som skall ligga till grund för skälighetsbedömningen. framhålls emellertid i motiven (såväl i allmänmotiveringen som i författningskommentaren) att syftet med den nya regeln är att komma till rätta med de avbeställningsfall där det skulle upplevas som uppenbart stötande om en resenär inte skulle erhålla någon ersättning ur resegarantin. Med hänsyn till vad sålunda anges i motiven om syftet med regeln finner Lagrådet att den föreslagna lagtexten inte återspeglar att en mycket restriktiv tillämpning tydligen avses. En skärpning av den angivna förutsättningen för regelns utnyttjande (Om det är skäligt) synes påkallad. Lagrådet förordar att regeln, med en redaktionell jämkning i övrigt, utformas enligt följande: Om det finns synnerliga skäl skall detta gälla även om resenären har avbeställt en sådan resa innan den skulle ha påbörjats. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2001/02:138 Utökad resegaranti för konsumenter.