prop · GP03107 · 2002-03-13 00:00:00 — 45 § En tingsrätts beslut under rättegången får, utöver vad som sägs i och 44 §, överklagas särskilt, om tingsrätten i beslutet har 1.avslagit kärandens begäran att få föra enskild grupptalan eller organisationstalan utan ombud eller genom ombud som inte är advokat, 2.prövat en fråga enligt 19 § om inträde som medlem i gruppen, eller 3.prövat en fråga om godkännande av ett riskavtal enligt 39 §. Den som vill överklaga ett beslut som avses i första stycket skall först anmäla missnöje. Anmälan skall göras genast, om beslutet har meddelats vid ett sammanträde, och annars inom från den dag då klaganden fick del av beslutet. Den som försummar detta har inte längre rätt att överklaga beslutet. Anmäler någon missnöje får rätten förklara målet vilande till dess att överklagandet prövats, om det finns särskilda skäl. 46 § Bestämmelserna i 44 och 45 §§ gäller också vid ett överklagande av en hovrätts beslut som inte är slutligt i frågor som avses i de paragraferna och som har uppkommit i hovrätten eller som har överklagats dit. 47 § En gruppmedlem får överklaga en dom eller ett slutligt beslut för en grupps räkning samt ett beslut om godkännande av ett riskavtal enligt 39 §. En gruppmedlem är vidare behörig att för egen räkning överklaga en dom eller ett beslut som rör hans eller hennes rätt. 48 § En missnöjesanmälan av en gruppmedlem som inte är part i rätte- gången får göras inom för beslutet, om beslutet har meddelats vid ett sammanträde till vilket medlemmen inte har kallats och inte heller ändå har inställt sig. Detsamma gäller om beslutet inte har meddelats vid ett sammanträde och inte delges medlemmen. 49 § Rätten skall, utöver vad som följer av övriga bestämmelser, under- rätta en berörd gruppmedlem om en dom eller ett slutligt beslut samt om en förlikning som begärs stadfäst enligt 26 §. Om det behövs med hänsyn till den betydelse uppgiften kan antas ha för medlemmens rätt, skall rätten vidare underrätta en berörd grupp- medlem om 1.att käranden har ersatts med en ny kärande, 2.att käranden har anlitat ett nytt ombud, 3.att käranden har eftergett talan, 4.att fråga uppkommit om att godkänna ett riskavtal, 5.att en dom eller ett beslut överklagats, samt 6.andra beslut, åtgärder och förhållanden i övrigt. 50 § Underrättelser enligt denna lag till gruppmedlemmar skall ske på det sätt rätten finner lämpligt och med beaktande av bestämmelserna i 33 kap. 2 § första stycket . Rätten får förelägga en part att ombesörja en underrättelse, om detta har betydande fördelar för handläggningen. Parten har i ett sådant fall rätt till ersättning av allmänna medel för kostnader. Det som sägs i andra stycket gäller även när en underrättelse sker genom delgivning. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 20 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att rubrikerna närmast före 32 kap. 11 och 12 §§ skall lyda Inlösen av fastighet respektive Enskild talan och grupptalan, dels att det i balken skall införas två nya paragrafer, 32 kap. 13 och 14 §§, av följande lydelse. 2 § Miljödomstol prövar som första instans mål om 1.miljöfarlig verksamhet som är ansökningsmål enligt 21 kap. 1 § första stycket, 2.vattenverksamhet och vattenanläggningar enligt 11 kap. samt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet, utom verksamheter som avser markavvattning vilka verksamheter skall prövas av , 3.markavvattningar som enligt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet har överlämnats från eller anmälts av fastighetsbildningsmyndighet, 4.ersättning för skada och intrång enligt 28 kap. 25 §§, 5.ersättning och inlösen vid ingripande av det allmänna enligt denna balk och vid vattenverksamhet, om inte annat har särskilt föreskrivits, 6.ersättning för miljöskador och 6. ersättning för miljöskador och inlösen enligt 32 kap. samt talan om förbud eller försiktighetsmått enligt 32 kap. 12 §, inlösen enligt 32 kap., talan om förbud eller försiktighetsmått enligt 32 kap. 12 § samt grupptalan enligt 32 kap. 13 §, 7.fördelning av solidariskt ansvar mellan flera enligt 10 kap. 6 och 7 §§ på talan av någon av de solidariskt ansvariga, 8.utdömande av vite som förelagts med stöd av balken efter särskild framställan av den myndighet som har förelagt vitet. Har vitet förelagts i förfarandet gäller 6 § andra stycket lagen (1985:206) om viten. Som anges i 19 kap. 1 § tredje stycket prövar miljödomstol, om inte annat är föreskrivet, efter överklagande och andra statliga myndigheters beslut enligt denna balk eller föreskrifter som har meddelats med stöd av balken samt enligt lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Att miljödomstol efter överklagande prövar kronofogdemyndighets beslut om handräckning framgår av 26 kap. 17 § andra stycket. Talan om skadestånd får föras som grupptalan enligt lagen (0000:000) om grupprättegång. Talan om förbud mot fortsatt verksamhet eller om skyddsåt- Prop. 2001/02:107 gärder eller andra försiktighets- mått enligt 12 § får föras enligt samma lag som enskild grupptalan eller organisationstalan. Vid en grupptalan enligt första eller andra stycket tillämpas lagen (0000:000) om grupprättegång med undantag för 2 § första stycket andra meningen och andra stycket, 3 och 5 §§ samt 24 § andra stycket andra meningen och tredje stycket. Organisationstalan enligt 13 § första eller andra stycket får väckas av en ideell förening som i enlighet med sina stadgar tillvara- tar naturskydds- eller miljöskydds- intressen eller av en sammanslut- ning av yrkesverksamma inom fiske-, jordbruks-, ren- och skogs- bruksnäringen. Det som sägs i första stycket gäller också en sammanslutning av sådana organisationer som nämns där. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning I propositionen föreslås att en ny lag om grupprättegång införs. Genom beslut bemyndigade regeringen chefen för att tillkalla en särskild utredare för att utreda om det går att förbättra möjligheterna att i domstol driva anspråk som är gemensamma eller likartade för en större grupp människor. Till utredare utsågs professor . Utredningen antog namnet . Enligt direktiven skulle utredaren överväga möjligheten att beträffande anspråk som är gemensamma eller likartade för en större grupp människor som ett komplement till de traditionella rättegångsreglerna införa regler om s.k. grupptalan. Utredaren skulle också föreslå de ändringar i övrigt som behövs i det processuella regelsystemet för att säkerställa möjligheterna att driva sådana anspråk i domstol. Frågan om ett förbättrat processuellt rättsskydd i dessa hänseenden skulle särskilt övervägas för konsument- och miljörättsområdena, men det stod utredaren fritt att föreslå en reglering som omfattar även andra rätts- områden. överlämnade betänkandet Grupprättegång. Del A-C (SOU 1994:151). En sammanfattning av betänkandet finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i betänkandet finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En remissamman- ställning finns i (Ju1995/405/DOM). hölls ett samrådsmöte i för att framför allt få belyst hur den ekonomiska utvecklingen påverkat synen på grupptalan. Mötet gällde också hur grupptalan kan påverka villkoren för särskilt de mindre företagen och det allmänna investeringsklimatet, särskilt när det gäller utländska företags benägenhet att förlägga verksamhet till . Inför mötet fick de inbjudna ta del av ett utkast till lagrådsremiss om grupprättegång. Minnesanteckningar från mötet finns tillgängliga i (Ju1995/405/DOM). Inom utarbetades promemorian Lag om grupprättegång. Promemorian skiljer sig från det tidigare utkastet till lagrådsremiss framför allt i frågan om gruppens bestämning. I promemorian föreslås ett anmälningsförfarande i stället för automatisk grupptillhörighet. Promemorian har varit föremål för remissbehandling. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i Justitiedeparte- mentet (Ju1995/405/DOM). Lagförslagen i promemorian återfinns i bilaga 3. Förteckningar över samtliga remissinstanserna under ärendets bered- ning finns i bilaga 4. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har föreslagit ändringar såväl i sak som när det gäller utformningen av lagtexten. Regeringen har på de flesta punkter följt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter har bl.a. medfört att lagtexten har preciserats och att svarandens intressen uttryckligen lyfts fram på I några avseenden har regeringen valt andra lösningar än de Lagrådet har förordat. Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitten 5.2.2, 5.2.4, 5.2.6, 5.2.7, 5.3, 5.5.1, 5.5.2, 5.5.3, 5.6.1, 5.6.2, 5.6.3, 5.6.7, 5.7.2, 5.8.1 och 5.8.3 samt i författningskommentaren. Vidare har vissa andra redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. 4 En ny taleform Regeringens förslag: En ny taleform grupptalan införs som komplement till det vanliga rättegångsförfarandet. Utredningens och promemorians förslag överensstämmer med Remissinstanserna: Remissinstansernas inställning till behovet av en ansluter sig i allt väsentligt till de överväganden som utredningen redovisar och ser det som ytterst angeläget att den föreslagna reformen genomförs. mationsnämnden anser att det, inte minst inom konsumentområdet, finns brister i det processuella rättsskyddet som motiverar en reform. inspektionen uttalar att det finns många rättsligt grundade anspråk på konsumentområdet som aldrig görs gällande i domstol och att det är positivt med förändringar som förbättrar konsumenternas möjligheter att driva anspråk i domstol. Inspektionen ser lagförslaget som ett bra komplement till redan befintliga utomprocessuella tvistlösningsorgan. menar att grupptalan bl.a. kan bidra till att utjämna obalans mellan enskilda konsumenter och företag. instanser som instämmer i utredningens bedömning av behovet och tillstyrker att en lag om grupprättegång införs är , universitet, , i (LO), Stiftelsen , Aktiesparares Riksför- bund och Konsumentråd. Även Hovrätten över och ansluter sig i stort till bedömningen i promemorian. har utifrån sina erfarenheter svårt att se det uttalade behovet av allmänna regler om grupptalan, men motsätter sig inte att anser att det finns ett behov av reformering av det processuella rättsskyddet, men ifrågasätter om promemorians förslag är det rätta sättet att bota de luckor som finns. Hovrätten för anser att nuvarande processordning är mindre väl anpassad för massanspråk och att det finns ett påtagligt behov av en reform i de fall tvister kan utmynna i ett för den enskilda gruppmedlemmen gynnsamt ekonomiskt resultat. dock massanspråkens behov tillgodoses på andra sätt än genom grupp- Enligt Hovrätten för kan bristerna i rättsskyddet för gruppanspråk i stället åtgärdas genom att möjligheten att kumulera flera käromål i ett mål vidgas eller genom att den tillämpade ordningen med pilotmål effektiviseras. Hovrätten menar vidare att förslaget om ett anmälningsförfarande (se avsnitt 5.3) onödiggör en särskild lag om Prop. 2001/02:107 grupprättegång. Juridiska fakultetsstyrelsen vid pekade i sitt remissvar särskilt på att utredningen inte tillräckligt noga har prövat förslagets förenlighet med artikel 6 i och att det mot bakgrund av medlemskapet i EU inte kunde uteslutas att en reform snedvrider konkurrens och negativt påverkar svensk företags- Med hänsyn till bl.a. att förslaget nu begränsats till s.k. opt in (anmälningsförfarande, se avsnitt 5.3) och att möjligheterna till en gemensam reglering av grupptalan för hela den Europeiska gemenskapen analyserats på ett övertygande sätt finner sig fakultetsstyrelsen nu kunna Också anser numera att förslaget innebär en bra utveckling för rättslivet. bedömer utifrån sin erfarenhet att enskilda verkar ha god förmåga att med nuvarande möjligheter hävda också mindre anspråk av olika slag. Andra remissinstanser som anser att det saknas behov av en reform är , , Delegationen för utländska investeringar i (), i , , , Finans- bolagens förening, , Föreningen , Invändningarna från remissinstanserna gäller sammanfattningsvis att reformbehovet i stället borde mötas genom vidareutveckling av den s.k. pilotmålsmetoden eller regler om kumulation, att grupptalan ökar risken för utpressning till icke-berättigade förlikningar, att företags investeringsvilja riskerar att minska och att frågan om grupptalan bör beredas på europeisk nivå. Skälen för regeringens förslag Rättsordningens och processens syften och funktioner För att rättsregler som garanterar människor rättelse vid överträdelser av de materiellrättsliga reglerna skall fungera reparativt och preventivt krävs att det finns sanktionsmekanismer för ett effektivt och rättvist ingripande. Ett sanktionssystem måste bygga på grundsatsen att lagar och förordningar stiftas med utgångspunkt från att deras innehåll skall följas och att sanktionerna skall kunna effektueras, i sista hand genom tvång. Sanktionsmekanismerna kan utformas på många sätt. Det kan vara fråga om prövning i judiciell eller administrativ ordning, vid privata eller allmänna nämnder, skiljeförfarande m.m. Statliga och privata alternativ kan visa sig lika verkningsfulla när det gäller att medverka till att den enskilde får igenom sin rätt eller att utöva en handlingsdirigerande Utgångspunkten måste emellertid vara att staten bär ansvaret för medborgarnas tillgång till verkningsfulla sanktionsmedel. Möjligheten till process vid domstol är det mest betydelsefulla av de Domstolarna har en grundlagsrättslig förankring som ger dem en särställning som rättskipningsorgan. gångsförfarandet bygger på grundläggande rättssäkerhetskrav, såsom att domstolen skall iaktta saklighet och opartiskhet och att dess avgöranden skall bygga på lika bedömning av lika fall. Domstolen står i den dömande verksamheten obunden från statsmakten i övrigt och skall tjäna som en yttersta garant för upprätthållandet av enskildas rättigheter också gentemot det allmänna. Den svenska rättegångsordningen, grundlagd i , är utformad som ett instrument för den enskilde att driva igenom egna Förfarandet är ackusatoriskt och, som huvudregel, dispositivt. Domstolens roll är således formulerad med utgångspunkt från att det föreligger en rättslig konflikt mellan två jämbördiga motståndare, som båda förutsätts på egen hand kunna ta till vara sin rätt. till utomstående intressen riskerar att bli satta åt sidan har domstolen ett självständigt ansvar för att utreda tvistefrågan, t.ex. genom att införa nytt Så är endast undantagsvis fallet när det gäller förmögen- Däremot är det vanligt att domstolen har ett eget utredningsansvar i t.ex. miljörättsliga tillståndsmål. uppfattningen att det är var och ens sak att själv bestämma om ett rättsligt grundat anspråk skall göras gällande eller inte, är det normalt otillåtet för någon att agera för annans räkning utan att det finns ett uppdragsför- Brister i rättsskyddet behovet av en reform Det moderna samhället har gett upphov till nya former av rättsliga På t.ex. konsument- och miljöområdena omfattas numera stora grupper människor av likadana eller likartade anspråk. svårdefinierade gruppintressen uppkommer när t.ex. en olyckshändelse, en farlig produkt eller ett utsläpp från en miljöfarlig verksamhet drabbar många personer på ett likartat sätt. Det skapas en tillfällig grupp som har liknande anspråk mot t.ex. ett företag eller ett affärsdrivande verk. En distinktion som förekommer i den allmänna debatten om nya anspråkstyper i det moderna samhället är den mellan individuellt pro- cessbara, icke-individuellt processbara och processimmuna anspråk. Ett anspråk är individuellt processbart om kostnaderna för att driva igenom anspråket genom enskild talan understiger det ekonomiska värde som käranden tillgodogörs genom en framgångsrik rättegång. fallet, kan anspråket vara icke-individuellt processbart. vinstgivande rättsligt agerande kan då komma till stånd genom att flera gör gemensam sak och därigenom sänker den totala kostnaden för att driva igenom anspråken. Är inte heller detta möjligt, talar man om ett har gjort en utförlig och genomgripande studie av det processuella rättsskyddets olika funktioner och ändamålsenlighet vid genomdrivandet av dessa nya typer av anspråk och funnit att den på en individualistisk-dualistisk grundsyn baserade processordningen inte alltid uppfyller de krav man kan ställa på den. medborgarna i tillräcklig utsträckning tillgång till realistiska processuella driva igenom sin rätt. undersökning med ett flertal exempel (se särskilt del A, SOU 1994:151). Remissutfallet bekräftar utredningens slutsatser. myndigheter och andra organ såsom , Allmänna rekla- mationsnämnden, , Aktie- sparares , och Jämställdhetsombudsman- nen en uttalad erfarenhet av att enskilda människor inte kommer till sin rätt så ofta som de borde göra i ett modernt rättssamhälle. Det finns många orsaker som tillsammans ger upphov till luckorna i det processuella rättsskyddet. Svårigheterna för enskilda att agera genom domstol eller andra rättsliga prövningsorgan sammanhänger med både ekonomiska, psykologiska, kunskapsmässiga och sociala faktorer. För andra som har mod, kraft och vilja att handla ställer processuella regler och principer hinder i vägen. För den enskilde leder bristen på agerande till rättsförluster som kan gälla små belopp men också så stora summor att privatekonomin påtagligt påverkas. Allmänna intressen, som lika- behandling av medborgarna, konsumentskydd och miljövård lider skada. Centrala rättsområden drabbas av prejudikattorka samt brist på rättsut- veckling och rättsskapande genom praxis. Vissa remissinstanser har satt i fråga om domstolarna bör tas i anspråk för att ersätta enskilda mindre ekonomiska förluster. Mot detta kan sägas att i situationer då det finns gruppanspråk beror rättskränkningens storlek på från vems sida man ser saken. Från samhällssynpunkt är det lika allvarligt om 1 000 personer lider en rättsförlust på var som att 10 personer förlorar var. Att lämna många små rättskränk- ningar opåtalade kan skada konkurrensen, motverka miljöfrämjande investeringar och ha en allmänt uppluckrande effekt på människors rättsuppfattning. Det kan dessutom bidra till att oseriösa affärsmetoder utvecklas och att dåliga produkter tillverkas. Det bör poängteras att en självklar utgångspunkt för reformförslaget är att näringslivet i är och vill vara seriöst. Det är enligt regeringens bedömning av värde för de seriösa aktörerna att det skapas processuella instrument för att stävja oönskat beteende på marknaden. Vidare gagnas naturligtvis det seriösa näringslivet av att möjligheterna att skapa klarhet i rättsliga frågor genom domstolsavgöranden ökar. För att luckorna i rättsskyddet för gruppanspråk skall kunna täppas igen krävs att samtliga eller i vart fall flertalet människor med samma eller likartade anspråk har realistiska möjligheter att göra sin rätt gällande. Det är inte nödvändigt att alla rättskränkningar i samhället påtalas, men det går inte att uppnå en önskad påverkan av ett handlings- mönster, om det saknas möjligheter att få de flesta rättsförlusterna ersatta. Först då sådana möjligheter finns framstår sanktionstrycket som tillräckligt effektivt. går i sitt betänkande utförligt igenom tänkbara alternativ för att avhjälpa bristerna vid gruppanspråk. Utredningen behandlar bl.a. särreglering av kostnadsfördelningen, rättshjälp, rätts- skyddsförsäkringar, kriminalisering, utomprocessuella tvistlösningsorgan samt förening av mål (kumulation) och pilotmål. De två sistnämnda alternativen behandlas utförligare i nästa avsnitt. När det gäller övriga möjligheter kan i korthet sägas följande. Den allmänna rättegångsordningen har under vid ett flertal tillfällen reformerats för att göra handläggningen mindre omständlig, formaliserad och kostnadskrävande. Särskilt syftet att minska kostnaderna låg bakom tillkomsten av den s.k. småmålslagen, vars bestämmelser numera till stor del har arbetats in i . Småmålsreglernas bestämmelser begränsar kostnadsansvaret för den förlorande parten. Inom vattenrätten, expropriationsrätten och på vissa andra rättsområden gäller regler som snedfördelar kost- nadsansvaret. Där förs i första instans en process om t.ex. tillstånd eller ersättning på den presumtive skadevållarens bekostnad, oavsett vilken utgången blir i målet. Regler om annorlunda kostnadsfördelningar är ett effektivt instrument om man vill underlätta eller försvåra för enskilda att vända sig till domstol. Regeringens bedömning är dock att man inte bör använda undantag från kostnadsregler som en generell åtgärd mot bristerna i det processuella rättsskyddet för gruppanspråk. Skälen bakom huvudregeln i tvistemål om tappande parts ersättningsskyldighet för motpartens rättegångskostnader gör sig gällande också i en rättegång om gruppanspråk. Rättshjälpen ger enskilda förmånen av att processa med en minskad kostnadsrisk. Avgifter och andra begränsningar gör dock att tillvara- tagandet av små anspråk underlättas i endast begränsad utsträckning. Processer som rör gruppanspråk orsakar inte sällan stora kostnader för ombudsarvode och bevisning. Svarandens bedömning av en rimlig kostnadsnivå görs med utgångspunkt från det totala belopp som skall betalas till samtliga i gruppen vid en eventuell processförlust. En stor insats kan därför vara motiverad och underlättas av att kostnaderna är avdragsgilla vid beskattningen. För käranden blir kostnadsrisken lätt sådan att en rättegång framstår som ett ekonomiskt orealistiskt alternativ. Rättsskyddsförsäkringen erbjuder i detta hänseende ett bättre skydd än rättshjälpen, eftersom den omfattar även ersättningsskyldighet för mot- partens kostnader. För anspråk av mindre värde som rör komplicerade rätts- eller bevisfrågor är dock självrisken ett tillräckligt hinder mot att väcka talan. Försäkringsersättningen är dessutom normalt maximerad till ett visst belopp, vilket begränsar nyttan av försäkringen i komplicerade mål. Traditionellt anses kriminalisering ha en god effekt som styrmedel. Kumulation av åtal och enskilt anspråk underlättar dessutom väsentligt att driva igenom ekonomiskt små anspråk. Kriminalisering bör emellertid förbehållas beteenden som framstår som särskilt straffvärda. En reform på det aktuella området avser däremot främst att underlätta för enskilda att göra sina civilrättsliga anspråk gällande. Utomprocessuella tvistlösningsorgan som t.ex. reklamations- och försäkringsnämnder fyller en viktig uppgift genom att erbjuda ett snabbt och enkelt förfarande som alternativ till domstolsprövning. De avlastar domstolarna från en hel del tvister. De alternativa tvistlösningsorganens kompetens är dock inskränkt i flera avseenden. För tvistlösningen vid () gäller t.ex. att nämnden inte tar upp muntlig bevisning. prövar inte heller alla typer av tvister. Av särskilt intresse för frågan om anspråk av begränsat ekonomiskt värde (dvs. typiska gruppanspråk) är de beloppsgränser som gäller vid nämnden. Det kan vidare rent allmänt ifrågasättas om bristerna i det processuella rättsskyddet när det gäller reparation, prevention och rättsbildning bör åtgärdas genom åtgärder utanför domstolsväsendet. Utomprocessuella instanser kan på ett värdefullt sätt komplettera men inte alltid ersätta domstolsprövning, som måste utgöra systemets ryggrad. Det allmänna har genom sina myndigheter en stark ställning som bevakare av att gällande rättsregler efterlevs. Som representanter för allmänintresset har myndigheter som (), (JämO) och påverkat rättsutvecklingen på flera centrala rättsområden. I detta sammanhang kan nämnas att det pågår en femårig försöksverk- samhet avseende KO:s medverkan i finansiella tvister. Enligt lagen (SFS 1997:379) om försöksverksamheten avseende medverkan av Konsument- ombudsmannen i vissa tvister får KO biträda konsumenter som ombud vid allmän domstol och kronofogdemyndighet, om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns särskilda skäl för det. Exempel på särskilda skäl är att tvisten är av betydelse för en större grupp konsumenter (se prop.