prop · GP03127 · 2002-04-12 00:00:00 — Varje skattepliktig händelse har en egen reglering, som föreskriver samma sak, att skatten skall redovisas och betala senast efter skattskyldighetens inträde. I stället bör en ny paragraf införas i skattebetalningslagen, 10 kap. 32 a §, som reglerar samtliga de fall som regleras i lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi. Redovisningen skall ske i en särskild skattedeklaration. Deklara- tionen skall lämnas in senast efter den skattepliktiga händel- sen, vilket innebär att skatten precis som skall redovisas och betalas Ändringen innebär att 22 § LTS, 21 § LAS och 6 kap. Prop. 2001/02:127 2 § LSE kan upphävas. Även i fråga om skatten på vinstsparande bör redovisning för varje skattepliktig händelse behållas. Skatten skall även i dessa fall redovisas i en särskild skattedeklaration. Deklarationen skall i likhet med vad som gäller lämnas in dagar efter den skattepliktiga händelsen. För att uppnå detta införs en ny paragraf, 10 kap. 32 b § SBL. I övrigt innebär förslaget att de gemensamma bestämmelserna om sär- skilda skattedeklarationer flyttas från 10 kap. 32 § SBL till en ny para- graf, 10 kap. 32 c §. Regeringens förslag: Ett beslut om skönsbeskattning rörande punkt- skatt skall inte kunna leda till att den skattskyldige får tillbaka över- Utredningen föreslår inga särskilda regler för punktskatt. Remissinstanserna: Har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Såväl LPP som skattebetalningslagen har regler om beskattningsbeslut i fall då den skattskyldige inte har läm- nat deklaration eller då de uppgifter som lämnats är för knapphändiga (skönsbeskattning). Har den skattskyldige inte lämnat någon deklaration anses skatten ha bestämts till noll kr. Ett sådant nollbeslut kan omprövas Enligt skattebetalningslagen skall skatten då bestämmas efter vad som framstår som skäligt med hänsyn till vad som kommit fram. om inte omständigheterna talar för något annat, varje skatt som på grund av utebliven eller försenad deklaration bestämts till noll kr bestämmas till det högsta av de belopp som har bestämts för den skatten vid någon av de tre närmast föregående redovisningsperioderna. mervärdesskatt skall dock kvarstå, om endast överskjutande ingående skatt har bestämts för de tre perioderna (11 kap. 19 § andra stycket SBL). Om omständigheterna inte talar för annat fattas alltså beslut om sköns- beskattning enligt schablon. Något utredningsarbete föregår inte beslutet utan beslutet fattas genom automatiserad databehandling. LPP innehåller ingen bestämmelse om beslut om skönsbeskattning en- Några problem att fatta beslut om skönsbeskattning enligt schablon beträffande punktskatt finns dock inte. gas i skattekontosystemet bör därför schablonregeln även gälla för punkt- Syftet med den spärregel som finns avseende mervärdesskatt är att hindra att beslut om skönsbeskattning enligt schablon leder till återbetal- ning av överskjutande ingående mervärdesskatt. lopp till den skattskyldiges fördel som grundas på ett beslut om överskju- tande ingående mervärdesskatt skall nämligen återbetalas automatiskt, utan att den skattskyldige begär det. Enligt vad regeringen inhämtat från skatteförvaltningen förekommer det att skattskyldiga för punktskatt redovisar avdrag som överstiger skat- tens bruttobelopp, överskjutande punktskatt, för tre på varandra följande Eftersom automatisk återbetalning skall ske om ett Prop. 2001/02:127 överskjutande belopp till den skatteskyldiges fördel grundas på ett beslut om punktskatt behövs en spärregel även beträffande punktskatt. Det före- slås därför att ett nollbeslut rörande punktskatt skall kvarstå, om endast överskjutande punktskatt till den skattskyldiges fördel har bestämts för de tre närmast föregående redovisningsperioderna. Detta föranleder en ändring i 11 kap. 19 § SBL. Regeringens förslag: Bestämmelser i punktskattelagarna om att vissa skattskyldiga skall vara registrerade slopas. Vilka skattskyldiga för punktskatt som skall registreras skall i stället uteslutande regleras i skattebetalningslagen (1997:483). Utredningens förslag: Den som skall eller, efter särskilt beslut, får vara registrerad enligt punktskattelagarna skall registreras enligt skatte- betalningslagen. Remissinstanserna: anser att det är förvirrande att ha bestämmelser om registrering i både punktskattelagarna och skattebetal- ningslagen och att begreppet registrerad skattskyldig därför bör ut- mönstras ur punktskattelagarna. Övriga remissinstanser har inga syn- punkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: I punktskattelagarna finns bestäm- melser om att vissa skattskyldiga skall vara registrerade hos beskatt- ningsmyndigheten. Det finns även bestämmelser om att vissa skattskyl- diga får registreras som skattskyldiga om de med hänsyn till sina ekono- miska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämpliga. Sådana bestämmelser finns i lagen om tobaksskatt, lagen om skatt på energi och lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel (LSG). Bakgrunden till be- stämmelserna om frivillig registrering är att huruvida en skattskyldig är registrerad eller inte kan påverka skattskyldighetens inträde och andra skattefrågor. Som exempel kan nämnas att skattefria leveranser kan äga rum mellan registrerade skattskyldiga. Det förekommer också att den som är registrerad som skattskyldig inte behöver betala skatt på importe- rade varor till utan kan redovisa skatten enligt reglerna i LPP. Regeringen delar uppfattning att det är förvirrande att ha bestämmelser om registrering i såväl skattebetalningslagen som i de olika punktskattelagarna. En registrering är en administrativ åtgärd som bl.a. har betydelse för utskickandet av deklarationer. Eftersom punktskatterna skall redovisas och betalas enligt skattebetalningslagen bör det framgå direkt av den lagen vilka skattskyldiga för punktskatt som skall registreras. För en sådan lösning talar även det faktum att frågan om vem som skall registreras för betalning av innehållen skatt, arbetsgivar- avgifter eller mervärdesskatt uteslutande regleras i skattebetalningslagen. Regeringen föreslår alltså att frågan om vilka punktskatteskyldiga som skall registreras uteslutande skall regleras i skattebetalningslagen. Be- stämmelserna om registrering i de olika punktskattelagarna bör därför slopas. Huruvida det är möjligt och lämpligt att låta en registrering enligt skattebetalningslagen vara avgörande för skattskyldighetens inträde och Prop. 2001/02:127 andra skattefrågor behandlas i avsnitt 5. Förslaget föranleder bl.a. ändringar i 3 kap. 1 § SBL. Regeringens förslag: Om en säkerhet som ställts enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt eller lagen (1994:1776) om skatt på energi skall tas i anspråk skall, efter det att skatteskulden fördelats proportionellt mellan de skatter som påförts under aktuell period, obetald punktskatt fördelas proportionellt mellan skatt som omfattas av säkerheten och skatt som inte omfattas. Utredningen föreslår inga särskilda regler om säkerhet. Remissinstanserna: anser att de problem som rör proportionalitetsregeln behöver analyseras närmare innan punktskatterna infogas i skattekontosystemet. Övriga remissinstanser har inget att erinra mot utredningens bedömning. Skälen för regeringens förslag: I skattekontosystemet kan den skatt- skyldige inte bestämma att det inbetalda beloppet skall avse viss skatt, Samtliga skatter och avgifter behandlas nämligen på Ingen skatt eller avgift sätts före en annan. andra belopp som skall räknas kontohavaren tillgodo bokförs således utan någon avräkningsordning mellan olika skatter och avgifter på skat- Om det finns en skatte- eller avgiftsskuld och det behöver anges vilken skatt eller avgift som är betald eller obetald, skall skulden fördelas pro- portionellt mellan de skatter som debiterats på kontot under den aktuella perioden, den s.k. proportionalitetsregeln. redogör i sitt remisssvar för en rad tillämpningspro- blem avseende proportionalitetsregeln. Det rör sig, med ett undantag, om problem som finns och som inte har någon direkt koppling till punktskatternas infogning i skattekontosystemet. förvaltningen hittat fungerande lösningar på problemen. det nu sagda och till att problemen inte kommer att accentueras när punktskatterna infogas i skattekontosystemet behandlas problemen inte Ett problem förtjänar dock att behandlas och det är hur säkerheter för betalning av punktskatt skall behandlas i skattekontosystemet. bestämmelser i lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen om skatt på energi skall skattskyldiga ställa säkerhet för betalning av Bestämmelserna grundar sig på rådets direktiv /12/EEG av den om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, det s.k cirkula- tionsdirektivet (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012). Problemet är hur säkerheterna skall tas i anspråk i skattekontosystemet. Säkerheterna kan naturligtvis inte tas i anspråk för andra skatter än de punktskatter som de ställts för. Om skattemyndigheten vill ta i anspråk en säkerhet för betalning av en skatteskuld måste alltså skattemyndighe- ten fastsälla hur stor del av skattskulden som avser punktskatt för vilken Problemet accentueras av att det i vissa fall inte är till- räckligt att fastställa hur stor del av skatteskulden som avser t.ex. alko- holskatt eftersom säkerheten kan omfatta endast en del av skulden avse- ende alkoholskatt. Det som är nytt är alltså att skattemyndigheten kan bli tvungen att dela upp enskilda skatteslag på två poster. När skattemyndig- heten i det aktuella exemplet fastställt hur stor del av den totala skatte- skulden som skall anses avse alkoholskatt måste skattemyndigheten fast- ställa hur stor del av alkoholskatteskulden som täcks av den aktuella sä- kerheten. Fråga uppkommer då om proportionalitetsregeln ger utrymme för en sådan proportionering. Enligt 16 kap. 11 § SBL skall en skatteskuld, om det behöver anges vilken skatt som är betald eller obetald, fördelas proportionellt mellan de skatter som påförts . Av paragrafen framgår hur en skatteskuld som lett till ett underskott på ett skattekonto skall för- delas mellan de olika skatter som genom beskattningsbeslut har debite- rats kontot . Däremot finns ingen bestämmel- se om en längre gående fördelning av en sådan skatteskuld mellan de delposter som kan omfattas av ett beskattningsbeslut, t.ex. ett beskatt- ningsbeslut om alkoholskatt. Paragrafen behöver därför kompletters med föreskrifter om hur en skuld avseende aktuella punktskatter skall fördelas i fall då det är aktuellt att ta en säkerhet i anspråk. Huvudregeln bör vara att skatteskulden först skall fördelas proportio- nellt mellan olika skatter och avgifter. Proportionalitetsregeln används alltså för att fastställa hur stor del av skatteskulden som skall anses avse t.ex. alkoholskatt. Därefter är det nödvändigt att fastställa hur stor del av skulden avseende alkoholskatt som omfattas av den säkerhet som skall tas i anspråk. Den som är upplagshavare enligt lagen om tobakskatt, lagen om alko- holskatt eller lagen om skatt på energi skall ställa två slags säkerheter, dels s.k. lagringssäkerhet, dels s.k. transportsäkerhet. Om varorna inte når en mottagare i ett annat EU-land kan en svensk upplagshavare bli skyldig att betala skatt för varorna i . Det är för denna skatt som säkerheten kan tas i anspråk i . Genom det förtydligande som föreslås i avsnitt 6 klargörs att lagringssäkerheten endast får tas i anspråk för skattskyldighet som inträtt på grund av att lagerbrister uppkommit. Det innebär att när en skuld avseende t.ex. alkoholskatt har fastställts med hjälp av proportionalitetsregeln måste skattemyndigheten därefter fastställa hur stor del av skulden som omfattas av aktuell säkerhet. För att fastställa det måste myndigheten veta hur stor del av redovisad alkohol- skatt för perioden som är hänförlig till transporter eller lagerbrister. För- hållandet mellan redovisad alkoholskatt för aktuell period och den del av skatten som omfattas av aktuell säkerhet bör sedan ligga till grund för en proportionell fördelning av den skuld avseende alkoholskatt som be- stämts med hjälp av proportionalitetsregeln. Det nu sagda kan illustreras med följande exempel. Anta att en tillämpning av proportionalitetsregeln leder till att av en skattskyldigs skatteskuld skall anses avse alkoholskatt. För den aktuella perioden har den skattskyldige redovisat alkoholskatt på sammanlagt . Av det redovisade beloppet av- ser lagerbrister och täcks alltså av en säkerhet. Det innebär att säkerheten kan tas i anspråk för en femtedel av skulden på , dvs. Detta är naturligtvis ingen enkel regel att tillämpa, inte minst mot bakgrund av att skattemyndigheten måste inhämta uppgifter Prop. 2001/02:127 från upplagshavarna om hur stor del av redovisad alkoholskatt för perio- den som avser skatt för transporter eller lagerbrister. Det är dock ytterst sällan som säkerheter ställda av upplagshavare behöver tas i anspråk. Sedan lagarna om skatt på alkohol, tobak och energi trädde i kraft har det endast förekommit i några enstaka fall att säkerheter har behövts tas i anspråk. Det är dock inte bara upplagshavare som är skyldiga att ställa säkerhet för betalning av skatt utan sådan skyldighet föreligger även för varumot- tagare, skatterepresentanter, distansförsäljare och s.k. övriga skattskyldi- ga. Dessa skattskyldiga skall dock, till skillnad från upplagshavare, ställa säkerhet för samtliga händelser som medför skattskyldighet. Det innebär att säkerhet skall finnas för all skatt som redovisas. I dessa fall är det inte nödvändigt att fastställa hur stor del av redovisad skatt som omfattas av säkerhet. Säkerheten kan alltså tas i anspråk för den del av den totala skatteskulden som med tillämpning av proportionalitetsregeln anses avse tobaksskatt, alkoholskatt eller energiskatt. Förslaget innebär att ett nytt stycke förs in i 16 kap. 11 § SBL. 4.7Återbetalningar av punktskatt skall hanteras enligt förfarandet i skattebetalningslagen Regeringens förslag: Återbetalningar av vissa punktskatter skall han- teras enligt förfarandet i skattebetalningslagen (1997:483). Utredningen tar inte upp frågan. Remissinstanserna: anser att det finns administrativa fördelar med att hantera återbetalningarna i skattekontosystemet och för- ordar därför en regel om att återbetalningar skall bokföras på skattekon- tot. Övriga remissinstanser berör inte frågan. Skälen för regeringens förslag: Regler om återbetalning av skatt finns i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam samt i lagarna om skatt på gödselmedel, tobak, alkohol och energi. Det rör sig i de allra flesta fall om återbetalning på grund av att någon som inte är skattskyldig för punktskatt har använt skattepliktiga produkter på ett sätt som medför skattebefrielse. Rätt till återbetalning av skatt finns också för skatteplik- tiga produkter som har förts ut ur landet. Antalet ansökningar om återbe- talning av skatt uppgår till cirka 93 000 . Den helt övervägande delen, , avser skatt på energi. Enligt lagarna om skatt på gödselmedel, tobak, alkohol och energi får beskattningsmyndigheten förelägga tredje man, dvs. någon annan än sö- kanden, att lämna uppgifter om uppgifterna har betydelse för kontroll av en ansökan om återbetalning. Det kan t.ex. röra sig om att ta in uppgifter från en bränsleleverantör om hur mycket bränsle denne levererat till sö- kanden som ansökan avser. får även besluta om revision för att kontrollera att den som har ansökt om återbetalning har lämnat riktiga och fullständiga uppgifter och för att kontrollera att den som förelagts att lämna uppgifter fullgjort denna skyl- dighet fullständigt och riktigt. Enligt lagen om skatt på energi får be- skattningsmyndigheten dessutom besluta om s.k. tredjemansrevision eller med andra ord revidera någon annan än sökanden i syfte att kontrollera sökandens uppgifter. I övrigt hänvisar bestämmelserna till reglerna om revision och undantagande av handlingar i 3 kap. LPP. I lagarna om skatt på gödselmedel, tobak, alkohol och energi finns också bestämmelser som gör det möjligt för beskattningsmyndigheten att kräva tillbaka felaktigt återbetalda belopp. Om skatt har återbetalats med för högt belopp på grund av en oriktig uppgift som sökanden lämnat eller på grund av felräkning, felskrivning eller något annat uppenbart förbise- ende är sökanden nämligen skyldig att betala tillbaka vad han fått för mycket. Åtgärd för att ta ut ett oriktigt erhållet återbetalningsbelopp får inte vidtas senare än efter utgången av det kalenderår under vilket återbetalningen verkställdes. För belopp som en sökande åläggs att betala tillbaka gäller bestämmelserna om betalning av skatt i 5 kap. LPP. Bestämmelserna om återbetalning i lagen om skatt på annonser och re- klam skiljer sig från bestämmelserna om återbetalning i övriga lagar. Det rör sig nämligen alltid om återbetalning av skatt till någon som är skatt- skyldig. I lagen om skatt på annonser om reklam finns till skillnad från övriga lagar inga särskilda kontrollbefogenheter avseende ansökningar om återbetalning. Det finns inte heller några bestämmelser om återkrav av oriktigt erhållna återbetalningsbelopp. hanteras återbetalningar av ingående mervärdesskatt enligt 10 kap. 913 §§ mervärdesskattelagen (1994:200) enligt förfarandet i skattebetalningslagen. Detta följer av 1 kap. 4 § tredje stycket 2 och 11 kap. 1 § andra stycket 3 SBL. Enligt dessa bestämmelser skall den som har rätt till återbetalning av ingående mervärdesskatt likställas med skatt- skyldig och ett beslut om återbetalning skall anses som ett beskattnings- beslut. Det innebär för det första att sökanden tillgodoförs återbetalning- en genom att beloppet krediteras hans skattekonto. Vidare kan ett beslut om återbetalning av ingående mervärdesskatt omprövas enligt bestäm- melserna i skattebetalningslagen, vilket bl.a. innebär att efterbeskattning kan ske. Dessutom gäller bestämmelserna om betalning av skatt i skatte- betalningslagen för de fall ett beslut om återbetalning omprövas till sö- kandens nackdel. Det kan alltså konstateras att lagstiftaren på punktskatteområdet byggt upp en särskild ordning för återbetalningar. En ordning med regler för omprövning och kontroll samt omfattande hänvisningar till bestämmelser i . På mervärdesskatteområdet har lagstiftaren däremot valt att hante- ra vissa återbetalningar enligt förfarandet i skattebetalningslagen. Det innebär bl.a. att återbetalning sker via skattekontot och att beloppet kan avräknas mot andra skatter och avgifter som ingår i skattekontosystemet. Det är en effektivare ordning för såväl skattemyndigheter som sökande. Med hänsyn härtill och till att det inte är nödvändigt att hantera återbe- talningar av punktskatt enligt en särskild ordning anser regeringen att återbetalningar av punktskatt i fortsättningen skall hanteras enligt förfa- randet i skattebetalningslagen. Den som har rätt till återbetalning av punktskatt likställs därför med skattskyldig. Ett beslut om återbetalning av punktskatt skall vidare anses som ett beskattningsbeslut. Den ordning som föreslås skall även gälla för slutliga beslut om skattenedsättning enligt 9 kap. 9 b § LSE. Därmed skall ett sådant beslut anses som ett beskattningsbeslut och den som omfattas av beslutet lik- Prop. 2001/02:127 ställas med skattskyldig. De återbetalningsberättigade på mervärdesskatteområdet som likställs med skattskyldiga lämnar skattedeklaration. Detta är dock ingen lämplig ordning för återbetalningar av punktskatt. De återbetalningsberättigade på punktskattområdet som föreslås likställas med skattskyldiga skall därför inte vara skyldiga att lämna deklaration eller med andra ord åter- betalning skall inte yrkas i en deklaration. I likhet med vad som gäller skall de alltså ge in en ansökan om återbetalning. När det gäller skatterna på tobak, alkohol och energi kan det förekom- ma att den som ansöker om återbetalning inte har ett skattekonto, exem- pelvis en utländsk företagare. Detta är dock mycket sällsynt och sådana återbetalningar bör därför kunna hanteras genom vanliga utbetalningar, dvs. Den som lämnar en oriktig uppgift i en ansökan om återbetalning av punktskatt drabbas inte av någon sanktionsavgift. Genom den ordning som föreslås kommer dock den som gör det att kunna påföras skatte- tillägg. Detta är rimligt och innebär att kravet på sökande att lämna rikti- ga och fullständiga uppgifter i ansökningarna inskärps. Enligt 14 kap. 7 § SBL får skattemyndigheten besluta om skatterevi- sion för att kontrollera att deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt. För den som ansöker om återbetalning av punktskatt anses varken deklarations- eller uppgiftsskyldighet förelig- ga, i vart fall inte i ärendet om återbetalning (se prop. 1998/99:18 s. 30). Det krävs alltså en ändring i revisionsbestämmelsen i skattebetalningsla- gen för att inte beskattningsmyndigheten skall förlora befogenheten att besluta om revision för att kontrollera ansökningar om återbetalning av punktskatt. Det föreskrivs därför i 14 kap. 7 § SBL att skattemyndigheten får besluta om skatterevision för att kontrollera att den som ansökt om återbetalning av skatt lämnat riktiga och fullständiga uppgifter. I likhet med vad som gäller skall beskattningsmyndighetens befogenhet att besluta om s.k. tredjemansrevision vara begränsad till ansökningar om återbetalning av energiskatt. Bestämmelsen om s.k. tredjemansföreläggande i 14 kap. 4 § SBL blir utan att behöva ändras tillämplig även i fråga om ansökningar om återbe- talning av punktskatt. Förslaget föranleder ändringar i 1 kap. 4 §, 11 kap. 1 § och 14 kap. 7 § SBL samt 9 kap. 9 b § LSE. Dessutom upphävs 8 a8 d §§ LSG, 31 31 c §§ LST, 3131 c §§ LAS samt 9 kap. 1215 §§ och 11 kap. 13 § LSE. Regeringens förslag: Skrotningsavgiften skall inte infogas i Förfarandet vid uttag av skrotningsavgift skall regleras i bilskrotningslagen (1975:343). huvudansvaret för avgiften från . Utredningens förslag: Skrotningsavgiften skall omfattas av skatte- Remissinstanserna: avstyrker förslaget. Övriga re- missinstanser har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Skrotningsavgift skall betalas till sta- ten för personbilar, bussar och lastbilar som har en totalvikt som inte överstiger och som har registrerats i vägtrafikregistret. Avgiften är för bilar som omfattas av producentansvar och för bilar som inte omfattas av producentansvar. Avgiftsskyldiga är yrkesmässiga tillverkare, yrkesmässiga importörer eller ägaren. Yrkesmässiga tillverkare skall vara registrerade hos beskatt- ningsmyndigheten. Yrkesmässiga importörer får registrera sig om verk- samheten är av större omfattning. Avgiftsskyldigheten inträder när bilen förs in i vägtrafikregistret eller, om fordonet avställts, då avställningen upphör. Skrotningsavgift beslutas genom au- tomatiserad databehandling på grundval av uppgifter i vägtrafikregistret. Yrkesmässiga tillverkare och registrerade importörer skall betala avgiften senast inom efter den månad då avgiftsskyldigheten inträdde. För övriga avgiftsskyldiga gäller en betalningstid räknat för avgiftsskyldighetens inträde. Bestämmelser om förfarandet finns i LPP. Det innebär bl.a. att Riks- skatteverket är beskattningsmyndighet. För beskattningsmyndighetens räkning beslutar om skrotningsavgift. verkställer även uppbörden av avgiften och ränta på sådan avgift. Vidare ansöker om indrivning för beskattningsmyndighetens räkning. Att skrotningsavgiften beslutas genom automatiserad databehandling på grundval av uppgifter i bilregistret innebär att de avgiftsskyldiga inte behöver lämna någon deklaration. påför alltså avgiften enbart med ledning av uppgifter i vägtrafikregistret. Denna åtgärd anses som ett beslut om avgift. kan dock med stöd av bestämmelserna i ompröva ett avgiftsbeslut. Eftersom det är som i praktiken helt sköter uttaget av skrot- ningsavgift är det förenat med stora svårigheter att infoga avgiften i skat- tekontosystemet.