prop · GP0363 · 2002-01-07 00:00:00 — Nämnden har som uppgift att pröva frågor om såväl subventionering som prisreglering inom läkeme- delsförmånerna. Enligt regeringens förslag skall vid sin prövning beakta bl.a. de prioriteringsriktlinjer som riks- dagen har antagit för hälso- och sjukvården. Nämnden skall ta hänsyn till kriterier avseende kostnadseffektivitet och marginalnytta. Avgörande för den kostnadsbesparande effekten är hur nämnden kommer att tillämpa de föreslagna kriterierna. En vägledning i detta sammanhang kan vara den omedelbara besparingseffekten av regeringens beslut att undanta läke- medel för behandling av fetma och impotens från läkemedelsförmånerna. Den totala försäljningsvolymen för dessa läkemedel upp- gick till ca . För de grupper av nya läkemedel som introduceras av läkemedelsföre- tagen med motiveringen att de har en bättre potential vid behandling av en viss sjukdom än de använda bedöms besparingseffekterna vara mindre betydande. Detsamma gäller läkemedel som inte tillför något nytt i relation till befintlig terapi. Detta beror på att den förväntade volymen inom terapiområdena troligtvis kommer att vara oberoende av nämndens beslut. Patienterna kommer i stället få annan subventionerad terapi. saknas en effektiv mekanism som ger möjlighet att systematiskt och fortlöpande göra bedömningar av läkemedel ur ett samhälls- och hälsoekonomiskt helhetsperspektiv. Enligt regeringens förslag kan på eget initiativ pröva om ett läkemedel fortsatt skall ingå i förmånerna. Vissa besparingar kommer rimligen att göras genom nämndens systematiska genomgång av det befintliga läke- medelssortimentet. Regeringen anser i likhet med utredningen att nämndens verksamhet, främst av integritets- och trovärdighetsskäl, bör finansieras med allmänna medel. För genomförande av regeringens förslag om nya läkemedelsförmåner har det föreslagits i budgetpropositionen (prop. 2001/2002:1 s. 40) att avsätts , avsätts och avsätts . Regeringen kommer noga att följa kostnadsutvecklingen vid de all- männa förvaltningsdomstolarna till följd av förslagen i denna proposi- tion. har i praktiken i stort sett all förebyggande läkemedelsbehandling ingått i förmånerna. Regeringen bedömer därför att förslaget om att läke- medel som förskrivs i syfte att förebygga sjukdom eller symtom på sjuk- dom skall kunna ingå i läkemedelsförmånerna i allt väsentligt inte med- för några ökade kostnader. Utbyte av läkemedel vid apotek avgör vilka läkemedel som är utbytbara. ankommer på att fastställa ett högsta rabattgrun- dande pris för grupper av generiska preparat, ett s.k. referenspris. högsta rabattgrundande priset fastställs till av priset för det billigaste alternativa läkemedlet inom gruppen. skrifter (LVFS 1997:10) om förordnande och utlämnande av läkemedel m.m. (receptföreskrifter) tillåter byte till ett generiskt preparat endast efter att den som förskriver läkemedlet aktivt har godkänt ett byte. Om ett läkemedel som ingår i läkemedelsförmånerna har förskrivits och det på finns ett eller flera billigare utbytbara sådana läke- medel skall enligt regeringens förslag som huvudregel läkemedlet bytas ut mot det billigaste tillgängliga läkemedlet. Regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer beslutar vilka läkemedel som är utbytbara. Utbyte skall inte ske om den som förskriver läkemedlet på medicinska grunder har motsatt sig utbyte eller om patienten själv väljer att betala prisskillnaden mellan det billigaste och det valda dyrare läkemedlet. anledning av förslaget kommer referensprissystemet att utmönstras. Införandet av den föreslagna modellen för utbyte av läkemedel kom- mer inledningsvis ha en relativt blygsam besparingseffekt på kostna- Den totala försäljningen av generiska läkemedel inom ramen för referensprissystemet beräknas uppgå till av den totala Detta motsvarar en förväntad försäljning 2002 Den genomsnittliga prisskillnaden mellan det billigaste generiska läkemedlet och övriga generiska läkemedel är i Förslaget skulle således kunna medföra en besparing på av , dvs. En besparing om begränsas dock av vissa faktorer. Exempelvis har den som förskriver läkemedlet möjlighet att motsätta sig utbyte dock endast av medicinska skäl. I vilken grad de som förskriver läkemedel kommer att motsätta sig utbyte är svårt att förutse. gäller en regel om generiskt utbyte. recepten i innehåller en notering om att receptutfärdarna mot- sätter sig utbyte. Om av förskrivarna här i landet motsätter sig utbyte uppgår besparingen till ca . obetydlig faktor som leder till en lägre besparing är att det förekommer förskrivning av generiska läkemedel. bedöms förslaget kunna ge besparingar till följd av priskonkur- Genom att farmaceuten som huvudregel kommer att expediera det billigaste utbytbara läkemedlet i kombination med att referensprissyste- met avskaffas skapas möjligheter och incitament för läkemedelsindustrin att konkurrera om priset. Hur mycket prisbilden kommer att förändras på grund av ökad konkurrens är svårt att förutsäga men effekten bedöms Prop. 2001/02:63 inte vara obetydlig. Läkemedelsförsörjning i särskilda boendeformer för äldre och i hemsjukvård Enligt utredningen finns både dokumentation och erfarenhet av att ande- len läkemedel som förskrivs och hämtas ut på apoteken men av olika skäl inte konsumeras är betydande. Läkemedel som återlämnas till apoteken kan uppskattas till av den förskrivna totalmängden. Detta representerar ett värde inom läkemedelsförmånerna på ca . I utredningen konstateras också att det finns ett stort mör- kertal. En norsk studie som bygger på patientintervjuer har visat att den andel läkemedel som hämtas ut på apotek, men ej konsumeras, är i stor- leksordningen . Det kan konstateras att kassationen av läkemedel är betydande inom de s.k. särskilda boendeformerna för äldre och den avancerade hemsjukvår- den. I användes läkemedel från sär- skilda förråd vid ca 6 000 platser inom de särskilda boendeformerna för äldre. Enligt de beräkningar som gjordes gav användningen av läkeme- delsförråd en årlig besparing om ca per vårdplats. Kassatio- nen som tidigare hade uppgått till upphörde i princip vid införandet av läkemedelsförråd. uppgår antalet personer som får hemsjukvård eller bor i särskilda boenden för äldre till ca 170 000. Med utgångspunkt från beräkningarna gjorda i skulle, förutsatt att läkemedel från de föreslagna läkemedelsförråden används av alla i de aktuella boendena, den maximala möjliga besparingen uppgå till ca . Regeringens förslag i denna del innebär dock ingen skyldighet att inrätta läkemedelsförråd. Den framtida besparingen är därför svår att uppskatta. Regeringens förslag om läkemedelsförråd antas dock kunna minska kas- sationen, bidra till förbättrad kvalitet i vården och öka den medicinska säkerheten. 13.1Förslaget till lag om läkemedelsförmåner m.m. En ny lag om läkemedelsförmåner m.m. införs för att markera introduk- tionen av en ny ordning i fråga om offentlig subventionering av läkeme- del. Lagens rubrik har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Den nya lagen ersätter lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Vissa paragrafer i den lagen förs över till den nya lagen om läkemedelsförmåner m.m. Paragrafen avgränsar lagens tillämpningsområde. I paragrafen definieras begreppet läkemedel. Bestämmelsen har utfor- mats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen motsvarar 1 § tredje stycket lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Paragrafen reglerar vilka personer som har rätt till förmåner enligt lagen och motsvarar i huvudsak 8 § lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Sista stycket har dock formulerats om och innehåller ytterligare laghänvisningar. Det anges att särskilda bestämmelser om kostnadsfria läkemedel gäller för den som får sjukhusvård som anges i 5 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) eller 2 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring samt för den som får sådan hemsjuk- vård som avses i 3 e eller 18 d § hälso- och sjukvårdslagen och för den som bor i sådan boendeform som avses i 18 d § samma lag. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 § lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med vissa redaktionella och språkliga justeringar. I första stycket som är nytt definieras vad som avses med läkemedels- förmåner. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.4 och 5.3. Av paragrafen framgår ytterligare förutsättningar för att ett läkemedel skall omfattas av förmånerna i 5 §. Ett läkemedel som ingår i läkeme- delsförmånerna måste således ha förskrivits för människor av läkare, tandläkare, sjuksköterska, barnmorska eller legitimerad tandhygienist i syfte att förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom eller symtom på sjukdom eller i likartat syfte för att förmånerna enligt 5 § skall utgå. I förhållande till lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. omfattar den nya lagen också förebyggande förskrivningar. En av de viktigaste orsakerna till utvidgningen är att lagfästa den utbredda praxis som etablerats i fråga om förebyggande förskrivning av läkemedel. Sjuk- domsbegreppet blir därmed också identiskt med motsvarande definition i 1 § läkemedelslagen (1992:859). En annan förutsättning för att ett förskrivet läkemedel skall omfattas av förmånerna i 5 § är att receptet är försett med en kod som identifierar den arbetsplats som receptutfärdaren tjänstgör vid (arbetsplatskod). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Av paragrafen framgår att det är uppgift att beslut om ett läkemedel skall ingå i läkemedelsförmånerna och att fastställa det försäljningspris som i så fall skall tillämpas. Nämnden kan besluta antingen att läkemedlet till ett visst försäljningspris skall ingå i läkemedelsförmånerna eller att det skall hållas utanför förmånssystemet. Som Lagrådet anfört kan ett beslut av det senare slaget vara motiverat om sökanden begärt att ett läkemedel skall ingå i förmånssystemet på villkor att det av sökanden föreslagna försäljningspriset fastställs och nämnden finner sig inte kunna godta detta försäljningspris. Sökanden kan i ett sådant fall få till stånd en ny prövning av försäljningspriset genom att överklaga nämndens avslagsbeslut. I paragrafen anges vem som får ansöka om att ett läkemedel eller en vara skall ingå i läkemedelsförmånerna samt vad som skall iakttas i samband därmed. Det åligger sökanden att visa att kriterierna i 15 § är uppfyllda. Vidare skall sökanden lägga fram den utredning som behövs för att fast- ställa ett försäljningspris. Utredningen torde ofta baseras bl.a. på den dokumentation som lagts till grund för godkännandet för försäljning som beslutas av . För sådana uppgifter som ges in till kan sekretess enligt 8 kap. 6 § första stycket 1 sekretesslagen (1980:100) gälla hos nämnden. Paragrafen motsvarar 3 § första stycket tredje meningen lagen om hög- kostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med vissa redaktionella och språkliga justeringar. Av paragrafen framgår att nämnden på eget initiativ får besluta att ett läkemedel eller en annan vara inte längre skall ingå i läkemedelsförmå- nerna. Ändrade förhållanden kan exempelvis ge nämnden anledning att ompröva sitt tidigare beslut om subventionering. Även det vid lagens ikraftträdande befintliga läkemedelssortimentet kommer att behöva gås igenom och bedömas i ljuset av de kriterier som framgår av 15 §. Om nämnden beslutar att en vara inte längre skall ingå i läkemedelsförmå- nerna upphör försäljningspriset att gälla enligt 14 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.2. I paragrafens första stycke föreskrivs att om särskilda skäl föreligger kan nämnden besluta att ett läkemedel skall ingå i förmånerna endast för ett visst användningsområde. I vissa fall kan det finnas anledning att av- vika från huvudregeln att användningen av läkemedlet som sådant skall subventioneras. Om det finns flera användningsområden godkända för ett visst läkemedel och det finns stora skillnader mellan dessa i fråga om t.ex. kostnadseffektivitet kan ett sådant beslut komma att bli aktuellt. Det blir en fråga för nämnden att utveckla en praxis i detta avseende. I andra stycket ges nämnden möjlighet att förena sina beslut med sär- skilda villkor. De närmare villkoren bör kunna utformas på olika sätt med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. I vissa fall kan det vara motiverat att låta ett läkemedel ingå i förmånerna endast om det har förskrivits av vissa specialistläkare. Anledningen till att föreskriva ett sådant villkor kan vara att vinna erfarenheter om läkemedlets effekter då det används i klinisk praxis. Ett sådant beslut bör kunna begränsas till varefter nämnden efter ansökan har att ompröva beslutet i ljuset av vunna erfarenheter. I andra fall kan det vara motiverat att koppla sub- ventioneringen till en viss avgränsad patientgrupp. Av paragrafen framgår att om den som marknadsför ett läkemedel eller en vara som avses i 18 § begär att läkemedlet eller varan inte längre skall ingå i läkemedelsförmånerna skall nämnden bifalla begäran. Att det fast- ställda försäljningspriset upphör att gälla framgår av 14 §. Paragrafen motsvarar 3 § andra stycket lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med vissa redaktionella och språkliga justeringar. Av paragrafen framgår ett fastställt försäljningspris för ett läkemedel eller en vara som avses i 18 § inte längre skall gälla om godkännandet för försäljning av läkemedlet eller varan upphör att gälla. Försäljningspriset upphör även att gälla när nämnden beslutar att läkemedlet eller varan inte längre skall ingå i förmånerna. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.3. Av paragrafen framgår att ett receptbelagt läkemedel skall omfattas av läkemedelsförmånerna och försäljningspris fastställas för läkemedlet under vissa förutsättningar. I första punkten fastslås att kostnaderna för användning av läkemedlet, med beaktande av 2 § hälso- och sjukvårdsla- gen (1982:763) skall framstå som rimliga från medicinska, humanitära och samhällsekonomiska synpunkter. Nämnden skall vid sin prövning beakta de grundläggande principer som framgår av 2 § hälso- och sjukvårdslagen, nämligen människovär- desprincipen och behovs-solidaritetsprincipen. Detta innebär att också prioriteringsriktlinjer för hälso- och sjukvården (prop. 1996/97:60) kommer att beaktas vid nämndens prövning. En andra förutsättning enligt andra punkten är att det inte finns andra tillgängliga läkemedel eller behandlingsmetoder som enligt en avvägning mellan avsedd effekt och skadeverkningar som avses i 4 § läkemedelsla- gen (1992:859) är att bedöma som väsentligt mer ändamålsenliga. Ett läkemedel är enligt 4 § läkemedelslagen ändamålsenligt om det är verksamt för sitt ändamål och vid normal användning inte har skade- verkningar som står i missförhållande till den avsedda effekten. I förar- betena till läkemedelslagen utvecklas begreppet ändamålsenlighet ytter- ligare (prop. 1991/92:107 s. 79). Där anges det att det centrala kravet på moderna läkemedel avser avvägningen mellan deras positiva och nega- tiva egenskaper. I uttrycket att ett läkemedel är verksamt för sitt ända- mål ligger att ett läkemedel skall ha en terapeutisk effekt när det an- vänds i enlighet med de indikationer som det är avsett för. Med skade- verkningar avses biverkningar. De förutsättningar som uppställs i paragrafen innebär att läkemedel som är lika bra eller bättre i förhållande till andra tillgängliga läkemedel eller behandlingsmetoder kan ingå i förmånerna om kostnaderna bedöms som rimliga. Begreppet väsentligt mer ändamålsenligt medför att även ett läkemedel där en något bättre terapi finns tillgänglig men som är för- Prop. 2001/02:63 knippat med lägre kostnader kan komma att ingå i förmånerna. Nya läkemedelsformer, användningsområden (indikationer) och för- packningsstorlekar för läkemedel som redan ingår i läkemedelsförmå- nerna omfattas också av prövningen enligt denna paragraf. Även det vid lagens ikraftträdande befintliga läkemedelssortimentet kommer att behöva gås igenom och bedömas enligt de kriterier som framgår av denna paragraf. Nämndens initiativrätt framgår av 10 §. Paragrafen har i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag. För att ett läkemedel skall kunna ingå i läkemedelsförmånerna måste ett försäljningspris ha fastställts för det i särskild ordning. Undantag görs dock för s.k. licensläkemedel och extemporeläkemedel. kan godkänna s.k. licensförsäljning av ett icke god- känt läkemedel. Exempel när licensförsäljning kan komma ifråga är vid vissa ovanliga sjukdomar. Ett sådant tillstånd lämnas efter ansökan av apotekschef eller motsvarande och kräver särskild motivering från en behörig förskrivare. Anledningen till att ett läkemedel inte är generellt godkänt och inte finns tillgängligt på den svenska marknaden kan exem- pelvis vara att tillräckligt försäljningsunderlag saknas eller att läkemedlet ännu inte är tillräckligt dokumenterat för att kunna godkännas. De s.k. extemporeläkemedlen är läkemedel som efter förskrivning till- verkas på apotek för viss patient. kan följaktligen med tillämpning av de i 15 § angivna villkoren besluta att dessa läkemedel skall ingå i läkeme- delsförmånerna utan hinder av att ett försäljningspris inte har fastställts för läkemedlet. Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 § andra stycket andra punkten lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med vissa redaktio- nella och språkliga justeringar. Paragrafen motsvarar 2 § lagen om högkostnadsskydd vid köp av läke- medel m.m. med vissa redaktionella och språkliga justeringar. Paragrafen motsvarar 7 § lagen om högkostnadsskydd vid köp av läke- medel m.m. med vissa redaktionella justeringar. Paragrafen reglerar kostnaderna för speciallivsmedel till barn . Bestämmelsen innebär i sak ingen ändring i förhållande till 6 § lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Paragrafen har dock i förtydligande syfte utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6. Paragrafen innehåller bestämmelser om utbyte av läkemedel vid apo- tek. I första stycket anges att om ett läkemedel som ingår i läkemedels- förmånerna har förskrivits och det på det enskilda finns ett eller flera billigare utbytbara sådana läkemedel, skall med de undantag som följer av tredje stycket, läkemedlet bytas ut mot det billigaste tillgängliga läkemedlet. Av andra stycket framgår hur stora skillnaderna mellan utbytbara läkemedel får vara. Ett läkemedel är inte utbytbart om det skiljer sig från det förskrivna läkemedlet i sådan grad att det inte kan anses utgöra en likvärdig motsvarighet. Detta innebär att såväl ursprung- ligt godkända läkemedel (originalläkemedel), generiska läkemedel som parallellimporterade läkemedel kan komma att betraktas som utbytbara. Ett generiskt läkemedel kan sägas vara ett synonympreparat till ett origi- nalläkemedel vars patenttid löpt ut. Ett parallellimporterat läkemedel är ett läkemedel som distribueras vid sidan av den av tillverkaren valda dis- tributionsvägen. Parallellimporten utgörs nästan uteslutande av original- läkemedel, men parallellimport av generiska läkemedel är också tillåten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer avgör vilka läke- medel som är utbytbara. I tredje stycket anges att ett läkemedel inte får bytas ut om den som utfärdat receptet motsatt sig utbyte av medicinska skäl. Vid sådant förhållande gäller det fastställda försäljningspriset på det förskrivna läkemedlet vid tillämpningen av 5 §. Läkemedlet får inte hel- ler bytas ut om patienten väljer att betala prisskillnaden mellan det för- skrivna läkemedlet eller något annat utbytbart läkemedel och det billi- gaste utbytbara läkemedel som är tillgängligt. Av fjärde stycket framgår att i förekommande fall är skyldigt att upplysa patienten om att utbyte kommer i fråga och om patientens rätt att mot betalning av mel- lanskillnaden i pris erhålla det förskrivna läkemedlet. I de fall utbyte sker är skyldigt att skriftligen underrätta den som utfärdat receptet om detta. Paragraferna motsvarar 10 och 12 §§ lagen om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med vissa justeringar. I paragrafen ges uppgiftsskyldighet i förhållande till den nya (jfr 14 kap. 1 § sekretesslagen). Såsom Lagrådet framfört kan nämnden behöva ta del av dokumentation som den som ansökt om godkännande för försäljning av läkemedel m.m. har presenterat i samband med prövning. Paragrafen motsvarar 4 a § lagen om högkostnadsskydd vid köp av läke- medel m.m. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av Läkemedels- förmånsnämndens och enskilda landstings beslut enligt denna lag eller enligt en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen. Nämndens be- Prop. 2001/02:63 slut har sådana rättsverkningar för en enskild näringsutövare att de bör Även ett landstings beslut om enskilds rätt till förmå- ner har sådana rättsverkningar att de bör kunna överklagas. Det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 11.1. Av andra punkten framgår att receptbelagda läkemedel och andra va- ror för vilka fastställt ett försäljningspris enligt den äldre lagen skall ingå i läkemedelsförmånerna. Undantag görs dock för läkemedel och varor som inte omfattas av högkostnadsskydd. Den tredje punkten innehåller bestämmelser om vad som gäller för an- sökningar som är anhängiga hos vid lagens ikraft- trädande. Det anges att en sådan ansökning även skall anses avse en be- gäran om att läkemedlet eller varan skall ingå i läkemedelsförmånerna. Av fjärde punkten framgår vilka bestämmelser som skall tillämpas vid överklaganden av beslut som meddelats före ikraftträdandet. Eftersom ett försäljningspris enligt den nya ordningen i princip inte har något självständigt värde anges särskilt att varan auto- matiskt kommer att ingå i förmånerna om ett pris fastställs. För att enskilda inte skall gå miste om förmåner i samband med över- gången till den nya ordningen stadgas i den femte punkten att förmåner som har uppkommit enligt 4 § i den äldre lagen skall anses som förmåner även enligt den nya lagen. Av sjätte punkten framgår att ett recept som utfärdats före ikraftträd- andet får expedieras inom läkemedelsförmånerna trots att det saknar ar- betsplatskod. 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1156) om receptregister Ändringen föranleds av den nya lagen om läkemedelsförmåner m.m. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2.4. Ändringen föranleds bl.a. av den nya lagen om läkemedelsförmåner m.m. Dessutom görs en ändring i paragrafens andra stycke. Det anges att ändamålen i första stycket 4 inte omfattar några åtgärder som innebär att uppgifter som kan hänföras till någon enskild patient redovisas. gjordes hänvisningen till uppgifter som kunde hänföras till någon enskild person. I och med ändringen ges landstingen möjlighet att följa upp även enheter (kostnadsbärare) som omfattar en enda förskrivare. Ändringen i första stycket punkten 4 medför rätt för att i den utsträckning det behövs för registerändamålen enligt 3 § låta recept- registret innehålla arbetsplatskod. I övrigt föranleds ändringen i första Prop. 2001/02:63 stycket av den nya lagen om läkemedelsförmåner m.m. 13.3Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. Bestämmelsen innebär att kan erbjuda patienter som får hemsjukvård läkemedel utan kostnad. Hemsjukvård kan antingen vara sjukhusanknuten eller knuten till en distriktsläkarmottagning. Med hem- sjukvård avses sådan vård i den enskildes hem där patientens tillstånd kräver regelbundna besök av hälso- och sjukvårdspersonal enligt särskild överenskommelse mellan patienten och sjukvårdshuvudmannen. Läkemedel som ordineras av ansvarig läkare kan tas ut ur läkemedels- förråd som svarar för och delas ut till patienten i samband med att hälso- och sjukvårdspersonal besöker patienten i dennes hem. föreskrifter och allmänna råd om läkemedelshantering i hälso- och sjukvården (SOSFS 2000:1; omtryckt SOSFS 2001:17) (M) anger vad som skall iakttas vid ordinationer och utdelning av läkemedel.