prop · GP03127 · 2002-04-12 00:00:00 — skulle bl.a. behöva ha befogenhet att regi- strera beslut och andra åtgärder i skattekontosystemet. Skrotningsavgif- ten bör därför hållas utanför skattekontosystemet. En annan fråga som det finns skäl att ta upp är om även i fortsättningen skall vara beskattningsmyndighet. Att Riksskatte- verket är beskattningsmyndighet beror på att verket tidigare var beskatt- ningsmyndighet för den numer upphävda försäljningsskatten och att av- giften togs ut med stöd av bestämmelserna i lagen (1978:69) om försäljningsskatt på motorfordon (se prop. 2000/01:31). Det finns alltså inte längre skäl att ha som beskattningsmyndig- het. Uppgiften bör därför flyttas över på någon annan myndighet. Efter- som det är som nästan helt sköter skrotningsavgif- ten föreslås att skall vara avgiftsmyndighet. Eftersom LPP kommer att upphävas när punktskatterna infogas i skat- tekontosystemet är det nödvändigt att införa självständiga regler för för- farandet för skrotningsavgiften. Dessa regler bör tas in i bilskrotningsla- gen (1975:343) eller, där så är möjligt, bilskrotningsförordningen (1975:348). Fråga uppkommer då vilka förfaranderegler som behövs för att ta ut avgiften. I bilskrotningslagen regleras när avgiften skall betalas. Dessa bestäm- melser behöver kompletteras med bestämmelser om ränta, anstånd, in- drivning m.m. i syfte att ersätta bestämmelserna i 5 kap. LPP. Eftersom skrotningsavgift beslutas utan deklarationsförfarande behöver inte be- stämmelserna i 2 kap. LPP om deklarationsskyldighet och deklarationsti- der ersättas. När det gäller frågan om det behövs några bestämmelser om föreläg- gande och revision bör det hållas i minnet att skrotningsavgiften är en registeravgift. Avgiftsskyldigheten inträder när bilen förs in i vägtrafikregistret. Bilar som är registreringspliktiga skall regi- streras för att få användas. Enda sättet att undgå avgiften är alltså att låta bli att registrera bilen och köra omkring olagligt. Risken för att så sker får anses som liten. Dessutom kommer bilen att registreras om det upp- täcks att bilen är oregistrerad. Avgiften kommer alltså att tas ut förr eller . Vidare har det aldrig förekommit att bestämmelserna i om revision och föreläggande har använts för att kontrollera skrotningsavgif- ten. Mot den nu angivna bakgrunden behöver inte några sådana bestäm- mer tas in i bilskrotningslagen. Eftersom avgiften tas ut utan något deklarationsförfarande är det inte meningsfullt att införa bestämmelser om särskild avgift motsvarande de som finns i 7 kap. LPP. Skattetillägg har t.ex. aldrig påförts i samband skrotningsavgift. Några bestämmelser om särskild avgift behöver därför inte heller tas in i bilskrotningslagen. Bestämmelser om omprövning och överklagande behövs självfallet. är tiden för omprövning och överklagande av ett beskattningsbeslut . Detta följer av hänvisningen till LPP. Det är dock svårt att se nå- got skäl till varför tiden för omprövning och överklagande skall vara så lång. Det föreslås därför att beslut om skrotningsavgift skall överklagas enligt förvaltningslagens (1986:223) bestämmelser. Det innebär att tiden för överklagande är räknat då klaganden fick del av beslutet. En annan fråga är om det behövs några särskilda regler för omprövning eller om det är tillräckligt att omprövning kan ske enligt förvaltningsla- gens bestämmelser. En sådan ordning innebär att , till skillnad från , inte kommer att kunna ompröva ett beslut till den avgiftsskyl- diges nackdel. Enligt är det emellertid högst ovanligt att ett beslut omprövas till den avgiftsskyldiges nackdel. Den situation som verket tar upp är att uppgiften om ägare i vägtrafikregistret är felaktig. I sådana fall har beslut om skrotningsavgift ändrats. Det kan dock diskute- ras om dessa fall utgör omprövningar till en avgiftsskyldigs nackdel. Omprövningen är ju till fördel för den som felaktigt påförts avgiften. Ett beslut att påföra den rätte ägaren avgiften kan knappast ses som en om- prövning eftersom något beslut inte tidigare meddelats honom. Med hän- syn till det nu sagda anser regeringen inte att det behövs någon särskild regel för omprövning. Däremot bör en bestämmelse om befrielse från avgift motsvarande den som finns i 9 kap. 4 § LPP införas i bilskrotningslagen. Förslaget innebär att 11 § bilskrotningslagen upphävs och att ändringar görs i 8, 13 och 1518 §§ nämnda lag. Dessutom införs fem nya paragra- fer, 15 a15 d och 16 a §§, i bilskrotningslagen. 4.9Miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energipro- duktion och avgift enligt lagen om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium Regeringens förslag: Hänvisningen i lagen (1990:613) om miljöav- gift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion till förfarandet i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter skall er- sättas med hänvisningar till bestämmelser i skattebetalningslagen (1997:483). Regeringens bedömning: bör i samband med att lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter upphävs besluta om föreskrifter för förfarandet för avgift enligt lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium. Utredningens förslag och bedömning: Stämmer överens med rege- ringens. Remissinstanserna: Har inga invändningar mot förslaget eller be- dömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagen (1982:349) om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium omfattas av LPP eller med andra ord det föreskrivs i 1 kap. 1 § första stycket 2 LPP att LPP gäller för avgift som tas ut enligt lagen om återvinning av dryckes- förpackningar av aluminium, s.k. burkavgift. När det gäller lagen (1990:613) om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduk- tion (miljöavgiftslagen) är situationen dock annorlunda. Miljöavgiften räknas nämligen inte upp i 1 kap. 1 § LPP. Miljöavgiftslagen omfattas alltså inte av LPP. Däremot används förfarandet i LPP för att ta ut avgif- ten, vilket följer av 6 § miljöavgiftslagen. Där föreskrivs att när inte an- nat följer av lagen tillämpas LPP utom 7 kap. LPP skall upphävas när punktskatterna infogas i skattekontosystemet. Fråga uppkommer därför hur förfarandet för miljöavgiften och burkavgiften skall regleras i fort- sättningen. De båda lagarna skiljer sig åt. När det gäller miljöavgiften finns de grundläggande reglerna om avgiften direkt i lagen. Där finns regler om avgiftens storlek, vem som är skyldig att betala avgiften, deklaration osv. I lagen om återvinning av dryckesförpackningar av aluminium anges endast att regeringen får meddela föreskrifter om avgift vid import av aluminiumburkar. Regeringen får även meddela de andra föreskrifter som kan behövas för att säkerställa att inhemska och importerade burkar kan konkurrera på lika villkor. Regeringen får överlåta åt en förvalt- ningsmyndighet att meddela föreskrifter i ämnet. Genom bemyndigande fastställs avgiften av i särskilda föreskrifter. I före- skrifterna finns också regler om när och hur avgiften skall deklareras och betalas. Eftersom själva avgiften kan fastställas på myndighetsnivå, dvs. av , och vissa regler för förfarandet finns i myndighetsföreskrifter bör samtliga regler för förfarandet kunna meddelas av verket. bör därför i samband med att LPP upphävs meddela nödvändiga föreskrifter för förfarandet. Eftersom burkavgiften omfattas av LPP är lagen (1994:466) om sär- skilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet (tvångsåtgärdslagen) till- lämplig vid revision eller annan kontroll av att avgiften tas ut. I tvångsåt- Prop. 2001/02:127 gärdslagen regleras samtliga tvångsmedel i beskattningsförfarandet för- Med hänsyn till att samtliga regler för förfarandet, dvs. även bestämmelser om kontroll, i fortsättningen kommer att ges i myndighets- föreskrifter bör burkavgiften tas bort från tillämpningsområdet för tvångsåtgärdslagen. När det gäller miljöavgiften bör däremot precis som reglerna för förfarandet ges i lag. En lösning är att genom en övergångsregel låta LPP fortsätta att gälla för avgiften. En sådan lösning innebär dock problem när det uppstår behov av ändrade regler. Ytterligare en lösning är att till- skapa en ny lag för förfarandet med förebild i LPP. En sådan lag skulle dock bli mycket omfattande, särskilt i förhållande till att den endast skul- le gälla för miljöavgiften. Mot den nu angivna bakgrunden är den lämp- ligaste lösningen att i lagen om miljöavgift föra in de regler för förfaran- det som behövs. Genom att de regler som finns i LPP till övervägande del motsvaras av liknande regler i skattebetalningslagen är det lämpligt att i så stor utsträckning som möjligt hänvisa till skattebetalningslagen. De som betalar miljöavgift bör regelmässigt vara sådana som redovisar skatt enligt skattebetalningslagen. De bör således vara bekanta med reglerna. Det föreslås alltså att hänvisningen i lagen om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion till förfarandet i LPP skall ersättas med hänvisningar till bestämmelser i skattebetalningslagen. Eftersom miljöavgiften inte omfattas av LPP är inte tvångsåtgärdslagen tillämplig på avgiften. Någon ändring i detta avseende föreslås inte. Förslaget föranleder nya beteckningar på vissa paragrafer i lagen om miljöavgift på utsläpp av kväveoxider vid energiproduktion och ändring- ar i 1, 5, 6, nya 8 och nya 16 nämnda lag. Vidare införs nya paragrafer i lagen, 7, 914 och 1721 §§. Dessutom upphävs 3 a § lagen om återvin- ning av dryckesförpackningar av aluminium. Regeringens förslag: Punktskatterna skall infogas i skattekonto- systemet . Genom övergångsregler skall, även sedan punktskatterna inordnats i skattekontosystemet, la- gen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter fortsätta att tillämpas på förhållanden som inträffat före . Skatt- skyldiga med redovisningsperioder som löper över skall dock redovisa skatt för hela perioden enligt lagen om punktskat- ter och prisregleringsavgifter. Utredningens föreslår ingen särskild övergångsbestämmelse för skatt- skyldiga med redovisningsperioder som löper över . Remissinstanserna: Lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Att infoga punktskatterna i skatte- kontosystemet kräver omfattande förberedelser från skatteförvaltningens sida. Enligt är det möjligt att infoga punktskatterna i skattekontosystemet . skattebetalningslagen, upphävandet av LPP och följdändringarna med Prop. 2001/02:127 anledning av detta bör således träda i kraft . I samband med att skattebetalningslagen infördes diskuterades frågan om övergångsregler utförligt i förarbetena (prop. 1996/97:100 s. 500 503). Huvudfrågan var om reglerna i skattebetalningslagen skulle tilläm- pas även på skatter och avgifter för tid före ikraftträdandet. Den slutsats som regeringen kom fram till var att övervägande skäl talade emot att redan från början föra in skatter och avgifter som avsåg tiden före lagens ikraftträdande i det nya systemet. Regeringen pekade särskilt på att kom- plikationer skulle uppstå på grund av olika ränteregler och att det kunde vara problemfyllt att tillämpa den nya lagen på skatter och avgifter även när det gällde olika sanktionsbestämmelser. Vidare kunde det inte bortses från att man skulle behöva föra över en mängd uppgifter från det gamla systemet till det nya där höga krav på säkerheten i hanteringen måste ställas. De nu nämnda problemen gör sig också gällande när punktskatterna skall infogas i skattekontosystemet, om än inte i så stor omfattning efter- som det inte är lika många skattskyldiga som berörs. Det är svårt att överblicka vilka tillämpningsproblem som skulle uppstå om reglerna i skattebetalningslagen skulle gälla även för punktskatter som avser tiden före . Med hänsyn härtill anser regeringen att LPP bör fortsätta att tillämpas i dessa situationer. Ett särskilt problem är dock de skattskyldiga med redovisningsperioder som löper över (se 2 kap. 3 § första och tredje stycken och 4 § LPP). Det är inte lämpligt att dela upp en löpande redovisningsperiod. Det föreslås därför att LPP fortfarande skall tillämpas i fråga om redovisningsperioder som börjar före . LPP skall alltså fortfarande tillämpas på alla redovisningsperioder som börjar före och detta oavsett om redovisningsperioden löper ut före nämnda datum eller löper över nämnda datum. Regeringens förslag: Det system som ger den som är registre- rad som skattskyldig enligt lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1776) om skatt på energi eller lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel rätt att tillverka, lagra, leverera och ta emot varor under skatteuppskov skall ersättas med ett system med godkända lagerhålla- Den som godkänts som lagerhållare skall kunna tillverka, lagra, le- verera och ta emot varor under skatteuppskov. Endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i öv- rigt är lämplig skall kunna godkännas. Den som är registrerad som skattskyldig när ändringarna träder i kraft skall anses godkänd som Utredningen föreslår inga ändringar i systemet med registrerade skatt- Remissinstanserna: berör frågan. stanser tar inte upp frågan. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 4.5 föreslås att bestämmelser i punktskattelagarna om att vissa skattskyldiga skall vara registrerade skall slopas och att frågan om vilka skattskyldiga som skall registreras i stället enbart skall regleras i skattebetalningslagen. Som redogjorts för i nämnda avsnitt är en registrering på punktskatteområdet inte enbart en administrativ åtgärd utan en registrering har även betydelse för när skattskyldighet inträder, när skatt skall betalas m.m. Fråga uppkommer därför om det är lämpligt att låta en registrering enligt skattebetalnings- lagen, som tillkommit av administrativa skäl, ha betydelse för sådana skattefrågor. De lagar som i första hand är aktuella är lagen (1974:1776) om skatt på energi (LSE), lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS) och lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel (LSG). Enligt lagen om skatt på energi gäller delvis olika regler beroende på om fråga är om bränslen som omfattas av rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, det s.k. cir- kulationsdirektivet (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012) eller om fråga är om bränslen som inte omfattas av direktivet. För bränslen som omfattas av de harmoniserade reglerna, t.ex. bensin, dieselolja m.m., gäller ett gemensamt system med godkända upplagshavare. Reglerna för övriga bränslen, i första hand naturgas, kolbränslen och petroleumkoks, bygger dock på ett system med registrerade skattskyldiga. Systemet byg- ger på att den som tillverkar eller bearbetar bränslen skall vara registre- rad som skattskyldig. Dessutom kan den som i större omfattning håller bränslen i lager eller återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten efter ansökan registreras som skattskyldig, s.k. frivillig registrering. En- dast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omstän- digheterna i övrigt är lämplig får dock registreras. Den som registrerats som skattskyldig efter ansökan får avregistreras om han inte längre upp- fyller förutsättningarna för registrering. Den som är registrerad som skattskyldig kan lagra bränsle under skat- teuppskov. Skattskyldigheten inträder först när bränslet levereras till en köpare som inte är registrerad. Mellan registrerade skattskyldiga kan allt- så skattefria leveranser äga rum. Vidare är den som är registrerad som skattskyldig, till skillnad från andra skattskyldiga, inte skyldig att betala skatt till vid import. Dessutom inträder skattskyldighet när en registrerad skattskyldig avregistreras. I lagen om tobaksskatt finns liknande bestämmelser för den som är skattskyldig för snus eller tuggtobak. Liknande bestämmelser finns också för den som är skattskyldig enligt lagen om gödselmedelsskatt. Även enligt dessa lagar kan alltså skattefria leveranser äga rum mellan registre- rade skattskyldiga. Likaså inträder skattskyldighet vid avregistrering. Den som är registrerad som skattskyldig för snus eller tuggtobak behöver i likhet med vad som gäller enligt lagen om skatt på energi inte betala skatt till vid import. Dessutom innehåller lagen (1984:410) om skatt på bekämpningsmedel (LSB) och lagen (1995:1667) om skatt på naturgrus (LSN) bestämmelser om att skattskyldighet inträder när den skattskyldige avregistreras. Enligt flera punktskattelagar har alltså en registrering inte bara admi- nistrativ betydelse utan huruvida en skattskyldig är registrerad eller inte är avgörande för så centrala frågor som när skattskyldighet inträder och när skatten skall betalas. Det rör sig här om föreskrifter om skatt som enligt regeringsformen skall meddelas i lag. Enligt 7 § skattebetalnings- förordningen skall en registrering stå kvar till dess att skattemyndigheten beslutar att den skall upphöra. Att koppla bestämmelser om skattskyldig- hetens inträde m.m. till en sådan bestämmelse bör mot bakgrund av re- geringsformens krav på att föreskrifter om skatt skall meddelas i lag inte komma i fråga. Det är vidare inte lämpligt att frångå principen i skattebe- talningslagen att en registrering endast skall ha administrativ betydelse. Mot bakgrund av nu angivna förhållanden anser regeringen att alla skat- temässiga kopplingar till en registrering skall utmönstras från aktuella punktskattelagar. I fortsättningen skall alltså, även när det gäller punktskatter, en regi- strering endast ha administrativ betydelse. De skattemässiga effekter som en registrering nu har enligt aktuella punktskattelagar, som t.ex. att skat- tefria leveranser kan ske mellan vissa skattskyldiga, bör dock behållas. Det kräver att dagens system med registrerade skattskyldiga ersätts med något annat. Som redogjorts för ovan gäller ett system med godkända upplagshavare för bränslen som omfattas av cirkulationsdirektivet. Samma system gäller enligt tobaksskattelagen för cigaretter, röktobak m.m. Enligt båda lagarna kan skattefria leveranser äga rum mellan god- kända upplagshavare. Den som är upplagshavare är vidare inte skyldig att betala skatt till vid import. Det finns alltså likheter mellan systemet med godkända upplagshavare och det system med registrerade skattskyldiga som redogjorts för ovan. Med hänsyn härtill bör systemet med registrerade skattskyldiga ersättas med ett system som liknar syste- met med godkända upplagshavare. Det föreslås därför att de som skall eller får vara registrerade som skattskyldiga skall kunna godkännas som lagerhållare. I likhet med vad som gäller för upplagshavare skall endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig kunna godkännas. Om förutsättningar för godkännande inte längre finns skall ett godkännande kunna återkallas. För godkända lagerhållare skall skatt- skyldighet inträda vid leverans till en köpare som inte är godkänd lager- hållare. Dessutom skall skattskyldighet inträda om godkännandet återkal- las. Den som är godkänd skall inte betala skatt till för import. Förslaget innebär alltså i princip inga förändringar utom i ett avseende. De som skall vara registrerade, i huvudsak tillverkare, och därmed registreras automatiskt kommer genom förslaget att få ansöka om att bli godkända som lagerhållare. I lagarna om skatt på bekämpningsmedel och naturgrus finns, som nämnts ovan, bestämmelser om att skattskyldighet inträder när den skatt- skyldige avregistreras. Enligt dessa lagar skall dock alla som är skatt- skyldiga registreras. Vidare är bestämmelserna om skattskyldighetens inträde inte uppbyggda kring att skattefria leveranser kan ske mellan re- gistrerade skattskyldiga. Här är det alltså inte nödvändigt att införa be- stämmelser om godkända lagerhållare. Däremot bör en avregistrering, mot bakgrund av vad som anförts ovan, inte leda till att skattskyldighet inträder. I stället bör föreskrivas att skattskyldighet inträder när den skat- tepliktiga verksamheten upphör. Förslaget föranleder ändringar i 4 och 5 §§ LSG, 5 § LSB, nya 36 och nya 3840 §§ LST, 4 kap. 12 §, 5 kap. 3, 4 och 5 §§ LSE samt 6 § LSN. Dessutom införs nya paragrafer i och LSE, nämligen 4 a § respekti- Prop. 2001/02:127 ve 4 kap. 12 b §. Ändringarna föreslås träda i kraft . För att underlätta övergången till det nya systemet föreslås dock att den som vid ändringar- nas ikraftträdande är registrerad som skattskyldig skall anses godkänd som lagerhållare. Regeringens förslag: I lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt och i lagen (1994:1776) om skatt på energi införs uttryckliga bestämmelser om när säkerheter som ställts enligt dessa lagar skall få tas i anspråk. Den säkerhet som upplagsha- vare skall ställa för varor som förvaras i skatteupplag skall avse betal- ning av skatt för lagerbrister. Utredningen lämnar inget förslag om säkerheter. Remissinstanserna: påpekar att det är något oklart när en säkerhet får tas i anspråk. Övriga remissinstanser berör inte frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt bestämmelser i lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS), lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS) och lagen (1994:1776) om skatt på energi skall skattskyldiga stäl- la säkerhet för betalning av skatt. Bestämmelserna grundar sig på rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, det s.k. cirkulationsdirektivet (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex 392L0012). Den som är upplagshavare skall ställa två slags säkerheter, dels s.k. lagringssäkerhet, dels s.k. transportsäkerhet. Transportsäkerheten skall inte bara täcka skatt som skall betalas i utan även skatt som upp- lagshavare kan påföras i andra EU-länder i samband med transporter av obeskattade varor till sådana länder. Lagringssäkerheten skall täcka skatt som uppkommer i samband med lagring av obeskattade varor i skatte- upplag. Det är dock inte bara upplagshavare som är skyldiga att ställa säkerhet för betalning av skatt utan sådan skyldighet föreligger även för varumottagare, skatterepresentanter, distansförsäljare och s.k. övriga skattskyldiga. Dessa skattskyldiga skall ställa säkerhet för varje skattepliktig transaktion, vilket i princip innebär att säkerhet skall ställas varje gång varor förs från ett annat EU-land till . Säkerheterna skall endast täcka skatt som skall betalas i . Det får nästan betraktas som självklart att skall säkerhet ställas för be- talning av skatt får säkerheten tas i anspråk om skatten inte betalas. Det är dock, som påpekat, en brist att det inte klart framgår när säkerheten får tas i anspråk. För att undanröja denna brist föreskrivs att en säkerhet skall få tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Det innebär att säkerheten får tas i anspråk så fort skatten i fråga förfallit till betalning, dvs. så fort betalningstiden enligt skattebetalningslagen löpt ut. Som nämnts ovan kan s.k. transportsäkerhet som ställs av upplagsha- Prop. 2001/02:127 vare tas i anspråk för skatteskulder i andra EU-länder. ställs hos beskattningsmyndigheten är det myndigheten som bestämmer om säkerheten får tas i anspråk. Även här bör gälla att skatten skall ha förfallit till betalning i det andra EU-landet för att säkerheten skall få tas i anspråk. Det bör vidare krävas att det andra EU-landets skatteanspråk är befogat. En sådan regel finns när det gäller återbetalning av skatt som påförts i på grund av oegentligheter och överträdelser i samband med transporter av obeskattade varor. I sådana fall skall nämli- gen den skatt som påförts i återbetalas om den skattskyldige visar att varorna beskattas i ett annat EU-land. Detta gäller dock endast om det andra EU-landets skatteanspråk är befogat (se 29 § LTS och prop. 2000/01:118 s. 123). Upplagshavare skall ställa säkerhet för betalning av skatt i samband med tillverkning, bearbetning och lagring av skattepliktiga varor, s.k. lagringssäkerhet. Syftet med att kräva säkerhet i samband med tillverk- ning m.m. är att säkerställa att skatt betalas när varor försvunnit från skatteupplag genom t.ex. stöld och dylikt (se prop. 1996/97:116 s. 65).