prop · GP03152 · 2002-03-21 00:00:00 — -minsta tillåtna storlek på den fisk som får landas och saluföras som komplement till storleksselektiva redskap för att underlätta kon- trollen, -stängda områden och säsongsstopp, dvs. förbud mot fiske under vissa perioder i de områden där fisken leker. antogs vid rådsmötet en ny och mycket omfattande för- ordning om bevarande av fiskeresurser genom skydd av ungfisk.9 Genom denna förordning infördes ett flertal bestämmelser om tekniska bevaran- deåtgärder i EU:s vatten. Bestämmelser om tekniska åtgärder i beslutades tillsammans med och trädde i kraft som en del i en återhämtningsplan. Syftet var att väsentligt minska fisketrycket på framför allt torsk och kummel för att möjliggöra en snabb återhämtning och nå upp till en storlek på lekbiomassan som har fastställts i den lång- siktiga förvaltningsplanen. Detta skulle ske genom att bl.a. öka selektio- nen i samtliga fisken och på så sätt minska fångsterna av ungfisk.10 beslutades om väsentligt ökad selektion i trålfisket efter torsk i genom att den s.k. BACOMA-trålmodellen () tillsammans med två alternativa trålmodeller infördes. En önskad reglering av garnfisket efter torsk be- slutades . Beslutet innebär begränsningar av garn- längder, tider för hur länge garnen får ligga i vattnet och ökad mask- storlek. 9Rådets förordning (EG) nr 850/98 för bevarande av fiskeresurser genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av organismer. 10Kommissionens förordning (EG) nr 2056/2001 om fastställande av ytterligare tekniska åtgärder för torskbeståndets återhämntning i och väster om . Att helt, eller tillfälligt, stänga områden är ytterligare en reglering som kan användas för att skydda fiskbestånd. Genom denna åtgärd upprättas en kontrollerad zon där allt fiske som kan innebära att lek störs eller att en hotad art fångas tillfälligt förbjuds. Den omedelbara målsättningen är att låta största möjliga antal könsmogna fiskar leka under en identifierad lekperiod, vilket bedöms förbättra förutsättningarna för återväxt i fiskbestånden eller att skydda andra arter. Ett annat exempel är s.k. real time closure som innebär att ett område med kort varsel stängs för fiske till följd av rapporter om hög inblandning av ungfisk i fångsterna. Metoden tillämpas ofta av norska myndigheter i fiskeområdet norr om 62 N. Som ett led i återhämtningsplanen för att skydda torsken identifierades och stängdes en stor del av Nord- sjön där de traditionellt största mängderna torsk tidigare hade fångats. Samma åtgärd, en tillfällig stängning av lekområden för torsken, genom- fördes även i . Det kan finnas anledning att helt, tillfälligt eller delvis stänga grunda områden och utsjöbankar som är reproduktions- och uppväxt- områden för fisk. Dessa områden kan även ha höga bevarandevärden vad gäller biologisk mångfald såväl över som under havsytan eller som reproduktions- eller uppväxtområden för andra organismer än fisk. Vad avser fisket inom ekonomiska zon så regleras detta av fiske- lagen (SFS 1993:787). Regeringen har föreslagit till kommissio- nen att Hoburgs bank, belägen i svensk ekonomisk zon söder om land, skall ingå i det sammanhängande ekologiska nätverket11 för arter och naturtyper som betraktas som skyddsvärda. )|UVLNWLJKHWVSULQFLSHQ OnQJVLNWLJD I|UYDOWQLQJVSODQHU RFK nWHUKlPWQLQJVSODQHU Fiskbeståndens storlek varierar naturligt beroende på demografiska, säsongsmässiga och slumpmässiga faktorer. Detta leder till att mellan- årsvariationer vid ett fåtal tillfällen kan bli mycket stora om minimi- och maximivärden hos dessa olika faktorer råkar sammanfalla. Försiktighets- principen innebär att ett klokt förutseende skall tillämpas också med hän- syn till osäkerheterna i systemen samt att ingripande kan vara nödvän- diga även med ofullständig kunskap. Avsaknad av tillräcklig vetenskap- lig information får inte heller medföra att bevarande- och förvaltnings- åtgärder uppskjuts eller inte vidtas. Detta innebär att ansvariga instanser (, enskilda länder och ansvariga myndigheter) skall upprätta långsiktiga förvaltningsplaner för olika fisken och bestånd. Dessa planer skall ta hänsyn till möjliga konsekvenser av fisket och externa faktorer som kan påverka fisket och resurssituationen. Av planerna skall framgå hur man undviker eller kommer ur oönskade situa- tioner, t.ex. överutnyttjande, för stor fångstkapacitet, minskad biologisk mångfald och allvarlig fysisk störning av känsliga biotoper. 11 Enligt art- och habitatdirektivet (92/43/EEG). För lekbeståndets storlek sätts en gräns under vilken det är stor sannolikhet att beståndets förmåga att producera ungfisk minskar. Begränsningen för fiskeridödligheten sätts så att ett överskridande medför att beståndet sannolikt hamnar utanför säkra biologiska gränser. Avsikten med referensnivåerna är att ansvariga instanser skall handla (dvs. reglera fisket) när ett bestånd kommer i närheten av en referensnivå och därigenom undvika att beståndet hamnar utanför biologiskt säkra gränser med den ökade risk för beståndskollaps detta medför. Om för- valtarnas beslut leder till att referensnivåerna överskrids (högre fiskeri- dödlighet) eller underskrids (mindre lekbestånd), betraktas beståndet som överutnyttjat. Åtgärder skall då vidtas enligt fastställda förvaltnings- planer, exempelvis genom minskad TAC. Exempel på bestånd som förvaltas genom långsiktiga planer är Atlanto-skandisk sill, makrill, lax i samt vissa bottenlevande arter (bl.a. torsk) i och . Planerna för lax och sill är de äldsta och en förbättrad beståndssituation har skett. De övriga planerna är av senare datum och eventuella effekter har ännu inte kunnat mätas. En långsiktig förvaltning är också beroende av regler för hur beslutade TAC:er och kvoter får nyttjas. infördes nya regler som innebär en större flexibilitet av kvotutnyttjandet genom möjlighet att överföra en andel av kvoten mellan åren. Dessutom gäller att ett medlemsland får ersätta den överskridna kvantiteten genom att kvoten under påföljande år minskas med minst motsvarande kvantitet. beslöt att en framtida fiskeriförvaltning skall vara än mer ekosystembaserad samt att långsiktiga förvaltnings- planer skall fastställas för ytterligare bestånd. En nWHUKlPWQLQJVSODQ är ett relativt ny åtgärd inom GFP som vidtas när bestånd är allvarligt hotade. Det är de aktuella beståndens akuta och allvarliga situation som avgör om återhämtningsplaner skall införas. I en deklaration angav rådet att man skall inrätta en flerårig återhämtningsplan för vissa hotade torsk- och kummelbestånd. Planen består av ett antal åtgärder med syftet att återuppbygga de hotade be- stånden. Målet är att minska dödligheten till följd av fisket för att åter- ställa lekbiomassan till nivåer som garanterar ett långsiktigt nyttjande. Inom planen skall flera olika förvaltningverktyg tillämpas. Åtgärder som kan vara aktuella är bl.a. minskad fiskeansträngning och tillfälliga fiske- förbud i områden där det finns stora samlingar av ungfisk av de hotade arterna. Planen sträcker sig över och består av flera faser, t.ex. akuta åtgärder såsom fiskestopp inledningsvis och därefter etablerande av långsiktiga, tekniska bevarandeåtgärder. Dessa åtgärder genomförs, övervakas och kontrolleras för att fisketrycket på de hotade beståndet skall minska. 12Lekbeståndet utgörs av mängden könsmogen fisk och anges i vikt. 13Fiskeridödligheten för de dominerande åldersgrupper (t.ex. 2-7) är ett uttryck för hur stor andel av beståndet som, , fångas, dvs. dör genom fiske. $OWHUQDWLYD VlWW DWW I|UYDOWD ILVNHNYRWHU Respektive medlemsstat i gemenskapen har ett nationellt ansvar att för- valta de nationella kvoterna. Staterna skall kontrollera så att inget över- skridande av kvoterna sker. Av vem de nyttjas är dock en nationell angelägenhet. I flera medlemsstater har olika system använts för att fördela den nationella kvoten utifrån vissa kriterier. Principen bakom och syftet med en sådan fördelning av kvoterna är att effektivisera fiskeriförvaltningen. Man vill undvika de problem som nyttjandet av en gemensam naturresurs kan innebära med överexploatering och att fångsten av en art inte för- delas över hela fiskeåret. Genom att fördela kvoterna till nyttjarna kan detta förhindras, särskilt om man kompletterar systemet med att nytt- jarna, dvs. de som blir ägare av kvotandelarna, även har ansvar för eller aktivt deltar i förvaltningen av den berörda resursen. Sådana system brukar benämnas IQ (Individual Quotas) eller, om kvoten är överförbar, ITQ (Individual Transferable Quotas). Det finns dock ett brett spektrum av olika system och funktioner. Den s.k. ägande- rätten kan avse fångstmängd, fartygskapacitet, antal redskap eller geogra- fiskt område och kan fördelas till ett kustsamhälle, en grupp yrkesfiskare eller till individuella fiskefartyg eller företag. Andra egenskaper som är av betydelse för systemets funktion är äganderättens grad av över- förbarhet, giltighetsperiod, exklusivitet och säkerhetsgrad. Erfarenheterna av existerande system är dock inte enbart positiva. En kapitalkoncentration kan ske genom att större företag köper upp fiske- rättigheter. Ett fiske som bedrivs efter ett flertal arter komplicerar systemet och om rättigheten är knuten till landningsvolym ökar risken för att mindre fisk kastas överbord, dvs. den fisk som ger lägre pris. I grönboken har kommissionen inte närmare analyserat förutsättningar och möjligheter att införa något slag av rättighetsbaserat fiske på gemen- skapsnivå. Avseende den relativa stabiliteten nämns dock att när fiskeri- sektorns strukturella problem har åtgärdats och den ekonomiska och sociala situationen i sektorn stabiliserats kan principen om den relativa stabiliteten omprövas. Då först kan alternativ och eventuellt möjlig- heterna att låta marknadskrafterna verka inom fiskerinäringen liksom inom EU:s ekonomi i övrigt utvärderas. Fiskeriförordningarna är nödvändiga för att skydda fiskebestånden och säkerställa fiskerinäringens framtid. Om föreskrifter åsidosätts kan detta leda till överutnyttjande och till att fiskbestånden skadas, vilket kan med- föra att ett långsiktigt hållbart fiske inte kan realiseras. Fiskerikontrollen syftar till att säkerställa att de bestämmelser som beslutats inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken följs. Till en början rörde kontrollen nästan uteslutande bestämmelser om bevarande, såsom förvaltningen av kvoter och genomförandet av tek- niska åtgärder. En ny kontrollförordning, som utarbetades , för- stärkte kontrollens roll bl.a. vad gällde strukturstödsfrågor, saluföring, transport och försäljning av fisk och skaldjur. genomfördes , vilka innebar förbättrade möjligheter för en Skr. 2001/02:152 säkrare kvotadministration, jämförbar kontroll av alla medlemsstaters fiskefartyg, striktare kontroll av fartyg från tredje land, ökad öppenhet mellan kommissionen och medlemsstaterna m.m. Avsikten var att fort- sätta arbetet under de påföljande åren med att utarbeta tillämpnings- föreskrifter. har sådan följdlagstiftning endast beslutats för regleringen av allvarliga överträdelser. Nuvarande kontrollförordning uppmuntrar harmoniseringssträvande inom gemenskapen av förfaranden och av de straff som utmäts för dem som begått förseelser. Ny teknologi, såsom informationsteknik, används numera för att komplettera mer traditionella övervakningsmetoder. Denna teknik innebär också förbättrad kvalitet genom att den underlättar insamling och sammanställning av uppgifter samt efterföljande utred- ningar. Exempelvis kan dubbelkontroller utföras genom att uppgifter från fångstjournaler jämförs med landningsdeklarationer och försäljnings- sedlar. Medlemsstaterna rapporterar elektroniskt nationella samman- ställningar till kommissionen. Kontrollen av fisket har även effektiviserats genom att ett satellit- baserat övervakningssystem har införts i två etapper, . Genom satelliter kan fiskefartygens rörelser följas och informa- tionen överförs till de berörda medlemsstaterna. Medlemsstaterna ansvarar för korrekt genomförande av kontroll- åtgärder inom gemenskapens fiskeriverksamhet i de vatten och territorier som faller under deras jurisdiktion. De måste vidare säkerställa att fartyg som för deras flagg följer gällande bestämmelser där de är verksamma. Detta kräver ett nätverk av tjänster inklusive övervakning och inspektion liksom fastställda förfaranden för åtal och utdömande av straff för lag- brytare i domstol. Fiskerikontrollen är kostnadskrävande för medlemsstaterna. Åtagandet varierar avsevärt mellan medlemsstaterna beroende på omfattningen av de vattenområden som skall patrulleras, typ av fisken och antalet fiske- fartyg. Gemenskapen bidrar till att täcka en del av kontroll-utgifterna. På kommissionsnivå finns för gemenskapens inspektionsverksamhet en enhet, vars roll är att, såväl administrativt som genom övervakning av medlemsstaternas verksamhet, säkerställa att kontrollen utförs på ett effektivt, rättvist och enhetligt sätt inom hela unionen. EU:s inspektörer genomför fysiska kontroller endast när det gäller insatser på internatio- nella vatten inom ramen för regionala fiskeriorganisationer. I övrigt har de endast en övervakande funktion som ledsagare och observatörer av nationella inspektörers verksamhet i fält. Vidare har de en rapporterings- skyldighet till respektive medlemsstat samt till kommissionen. Därutöver övervakar EU:s inspektionstjänst att medlemsstaternas tillsyn även omfattar de fartyg som för deras flagg och som fiskar i tredje länders respektive i internationellt vatten. Trots de förbättringar av ett ökat samarbete mellan medlemsstaterna som skedde , visar studier att kontrollen inom unionen är ojämn och ofta otillfredsställande. Även strukturpolitiken utvecklades genom att EG:s gemenskapssystem för resurserna infördes. infördes en mer omfattande struktur- politik genom fleråriga utvecklingsplaner för fiskeflottan och fleråriga strukturstödsprogram för fisket och vattenbruket. Strukturpolitiken inom fiskerinäringen utgör såväl en del av gemen- skapens övergripande regional- och strukturpolitik som en del av den gemensamma fiskeripolitiken (GFP). Eftersom GFP är en gemenskaps- politik och gäller över hela gemenskapen avgränsas strukturfrågorna inte geografiskt. Hela unionen och därmed hela omfattas därför av strukturstöd till fiskerinäringen. Strukturåtgärderna skall bidra till att målen i den gemensamma fiskeri- politiken liksom målen i artikel 100 i fördraget förverkligas. Syftet med åtgärder inom fiskerinäringen är att:14 -bidra till att en hållbar balans uppnås mellan fiskeresurserna och utnyttjandet av dessa, -stärka företagsstrukturernas konkurrenskraft och utveckling av ekonomiskt livskraftiga företag i sektorn, -förbättra tillgången på marknaden och förädlingsvärdet hos produk- ter från fiske och vattenbruk samt -bidra till att ge områden som är beroende av fiske och vattenbruk ny livskraft. Som övergripande mål nämns särskilt bevarande och långsiktigt håll- bar utveckling av resurserna. Strukturåtgärderna syftar till att styra och underlätta omstruktureringen av sektorn för att uppfylla målen. Två styrmedel används dels de fleråriga utvecklingsplanerna för fiske- flottan (FUP) dels strukturprogrammen för åtgärder inom fiskeri- näringen. Samtliga åtgärder som vidtas skall ha en varaktig verkan och bidra till att målen uppnås. )LVNHIORWWDQV I|UYDOWQLQJ ± IOHUnULJD XWYHFNOLQJVSURJUDP Gemenskapen har tillämpat ett system med fleråriga utvecklingsplaner för fiskeflottan (FUP, engelska Multiannual Guidance Programme, MGP). Syftet med utvecklingsplanerna var att komplettera TAC- och kvotsystemet som inte ansågs vara tillräckligt effektivt. För att komma till rätta med överkapaciteten inom gemenskapens fiskeflotta fanns det ett behov av att omstrukturera eller reducera fiskeflottan. Utvecklingsplanerna infördes som ett instrument för detta. Med hjälp av bl.a. strukturstödet skall medlemsstaterna kunna uppfylla de mål som sätts. Grundpelaren i den gemensamma fiskeripolitiken (GFP) skulle även fortsatt vara resursen och dess långsiktiga bevarande. Utvärderingen av de två första FUP-programmen (FUP I, 19831986, FUP II, 19871991) visade på att flottans kapacitet trots åtgärderna hade Detta resulterade i att medlemsstaterna accepterade behovet 14 Artikel 1, Rådets förordning (EG) nr 1263/1999 av om Fonden för gemensamma metoder för mätning av fartyg och gemenskapen enades Skr. 2001/02:152 om att upprätta ett fartygsregister. Krav på fartygstillstånd infördes år Till skillnad mot de tidigare programmen definierades reduktionen i FUP III, 19921996, i termer av fiskeansträngning i stället för i tonnage och motorstyrka. Det innebar att målen kunde nås dels genom utförsel av fartyg ur fiskefartygsregistret dels genom minskning av ansträngningen genom exempelvis begränsat antal fiskedagar. Bestånden kategoriserades utifrån hur kritisk beståndssituationen var och flottan delades upp i segment. Kopplingen mellan nyttjandet och specifika resurser förstärktes således. Även om samtliga mål i FUP III inte uppfylldes så resulterade det i en minskning av flottan . Det nuvarande programmet, FUP IV, fastställdes för perioden till i rådets beslut (97/413/EG) om mål och regler för omstrukturering av flottan. förlängdes programmet med för att eventuella förändringar av systemet skulle kunna integreras i debatten om den framtida fiskeri- politiken . Målen och de närmare bestämmelserna föreskrivs per flottsegment15 i förhållande till beståndens tillstånd, medlemsstaternas olika förut- sättningar och det faktum att medlemsstaterna bör kunna nyttja de kvoter som faktiskt finns tillgängliga. Kapacitet uttrycks i bruttotonnage (BT) och motorstyrka (kW), medan fiskeansträngningen (effort) är produkten av kapaciteten (BT och kW) och aktiviteten (antal dagar till sjöss). )RQGHQ I|U ILVNHWV XWYHFNOLQJ ± VWUXNWXUVW|G WLOO Villkoren för de strukturella åtgärder som medfinansieras av gemen- skapen är för nuvarande programperiod, åren 20002006, fastställda i rådets förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskerisektorn. Stödberättigad verksam- het är såväl yrkesfisket som beredningsindustrin, vattenbruket och fiske- hamnar. De förändringar som genomfördes inför den nya program- perioden var bl.a. kraftigt sänkta stödnivåer, en tydligare koppling mellan flottpolitik och strukturstöd samt en ökad inriktning på kollektiva, strate- giska projekt. I finns åtgärder inom fiskerinäringen som en del i de båda mål 1-programmen samt i ett program som omfattar övriga delar av landet. I är den totala medfinansieringen från EG 629 mil- joner kronor . 15 Flottsegment är en grupp fiskefartyg. Indelningen är gjord utifrån fartygets storlek, vilka fiskeredskap som används samt sammansättning av fångst. närvarande uppdelad i sex flottsegment som har fastställts i kommissionens beslut (EG) nr 98/131/EG om godkännande av det fleråriga utvecklingsprogrammet för fiskeflottan i Den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vatten- bruksprodukter infördes i gemenskapen . Syftet var att inom gemenskapen införa en gemensam marknad för fiskeri- produkter som skulle kunna anpassa produktionen till efterfrågan till fördel för både producenter och konsumenter. För att uppnå detta måste åtgärder vidtas på följande två områden: -Tullhinder och alla andra åtgärder som skulle kunna hindra fri rörlighet för fiskeriprodukter från en medlemsstat till en annan måste avvecklas. -Gemensamma regler för marknaden för fisk måste fastställas. har fria rörelser för varor uppnåtts för alla produkter inom gemenskapen genom slutförandet av den inre marknaden. Dessutom har utvecklingen kontinuerligt gått mot en liberalisering av den internatio- nella handeln genom en rad avtal under det Allmänna tull- och handels- avtalet () som regleras inom ramen för Världshandelsorganisa- tionen (WTO). Det yttre gränsskyddet består nu huvudsakligen av tullar. Ett annat syfte med marknadspolitiken är att undvika stora pris- variationer, vilket främst åstadkomms genom producentorga-nisationer- nas verksamhet att återta fisk från marknaden av sådana kvantiteter som inte uppnår vissa minimipriser. Liksom övrig politik inom den gemensamma fiskeripolitiken har den gemensamma organisationen av marknaden behövt anpassas till de stora förändringar som skett sedan den skapades . Utbudet av fiskeri- produkter, såväl inom gemenskapen som globalt, uppfyller ofta inte marknadens behov när det gäller kvantitet, kvalitet och kontinuitet, bl.a. beroende på fiskbeståndens överutnyttjande. En ökad efterfrågan inom gemenskapen har medfört både ökande priser och ökad import av fiskeriprodukter. Importen uppgår till av gemenskapens totala konsumtion av fiskeriprodukter. En utveckling har också skett från en marknad som dominerades av färsk fisk till en marknad där konsumenterna i allt högre grad intresserar sig för beredda fiskeriprodukter. Dessutom har marknadsstrukturerna förändrats genom bl.a. stormarknadskedjornas ökande betydelse. Konsumenterna ställer allt högre krav, inte bara när det gäller urval utan också på livsmedlens näringsmässiga och hygieniska kvalitet. Rådets förordning (EG) nr 104/2000 om den gemensamma organisa- tionen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter trädde i kraft (med undantag för artikel 4 om konsument- information som trädde i kraft ) och ersätter den tidigare förordningen (EEG) nr 3759/92. De övergripande målen med den nya marknadsorganisationen har varit att organisationen skall bidra till en ansvarsfull förvaltning av resurserna samt att överskådligheten över marknaden skall förbättras. Likaså skall konsumenternas kunskap om produkterna förbättras. Vidare är målet att återtag av fisk skall minska ytterligare för att senare upphöra. Ett medel härför är producentorganisationernas nya roll att även styra fisket genom s.k. operativa program. Dessutom skall beredningsindustrins tillgång till råvara garanteras genom ensidigt slopande av tullar (tullsuspensioner, Skr. 2001/02:152 autonoma tullkvoter). Den gemensamma marknaden består av fyra delar: -Gemensamma saluföringsnormer för färska produkter när det gäller kvalitet, storlekar, paketering och märkning av både gemenskapens egna och importerade fiskeriprodukter. -Producentorganisationer som är frivilliga sammanslutningar av fiskare eller odlare och som primärt skapats för att genom återtag och genom att upprätthålla ett minimipris stabilisera marknaden. -Återtagssystem som fastställer minimipriser under vilka fiskeri- produkter inte kan säljas. Finansiellt stöd kan ges till producent- organisationer om de måste återta fisk och skaldjur från marknaden. Produkterna kan användas för bl.a. fiskmjölsframställning eller djurföda, alternativt beredas för att senare föras ut på marknaden. -Regler för handel med tredje land. Syftet är att balansera behoven på EU:s marknad och de intressen som gemenskapens fiskare har och att säkerställa att bestämmelserna om rättvis konkurrens följs. Konsumentinformation är den del av den nya marknadsordningen som införts sist, . Reglerna avser villkor för konsument- information vid försäljning av vissa fiskeriprodukter i detaljhandeln. Informationen skall ge besked om handelsbeteckning för arter, produk- tionssätt (fångad i hav, sötvatten eller odlad) och fångstzon, t.ex. Nord- ostatlanten där /ingår eller . Dessa uppgifter skall finnas tillgängliga för produkten i alla försäljningsled för att, förutom att informera konsumenten, öka spårbarheten och möjligheten till kontroll. Några regler eller kriterier för miljömärkning av fiskeriprodukter finns ännu inte inom gemenskapen. Vissa fristående projekt har dock på- börjats. ser miljömärkningen som ett komplement till konsumentinformationen i den nya marknadsordningen. Målsätt-ningen är att skapa ett legalt ramverk för märkningen inom gemenskapen med regler för certifiering och ackreditering.