prop · GP03173 · 2002-03-18 00:00:00 — Till detta kan läggas landets enda nationalstadspark i och . Det starka trycket från olika exploateringsintressen gör att naturvården bör säkerställa de bäst lämpade mark- och vattenområdena för friluftsliv och naturvård och ge dessa ett långsiktigt skydd med stöd av bestäm- melserna i 7 kap. . Detta gäller i synnerhet i storstadsregio- nerna. Det är en uppgift för länsstyrelserna och kommunerna. Att lång- siktigt reservera mark och vatten för friluftsliv och biologisk mångfald är lika viktigt och självklart som att reservera mark för t.ex. vägar och järnvägar, bostäder och arbetsplatser. De skyddade områdena bör sättas in i ett landskapsperspektiv där ut- gångspunkten i första hand är nyttjandet av dem. Det handlar om frilufts- liv, natur- och kulturmiljöupplevelser, god tillgänglighet, men också om behov av spridningskorridorer och vidmakthållande av grönstrukturen. Därutöver kan kommunerna använda andra verktyg som översiktsplane- ring, detaljplaner och områdesbestämmelser. Arbetet bör bedrivas aktivt så att man så långt det är möjligt undviker en situation där det handlar om att skydda det som blir kvar. Dessa frågor rör ofta, åtminstone i de tre storstadsregionerna, samordning av flera kommuner, vilket innebär att det är ett ansvar för att se till att lämplig samordning kommer till stånd. Slutsatsen att det är nödvändigt att trygga mark för naturvård och friluftsliv med områdesskydd utesluter ingalunda insatser med hjälp av andra styrmedel. Andra verktyg för att tillgodose behovet av god tillgång på natur för friluftsliv i och nära tätorter är kommunala riktlinjer rörande tillgång på mark för friluftsliv, t.ex. i form av arealer och avstånd till grönområden. Jord- och skogsbrukmark nära tätorter bör brukas med sär- skild hänsyn till friluftsliv och naturvård, dvs. den sociala dimensionen av hållbar utveckling bör väga tungt vid nyttjandet just i dessa randområden. bör även planering och samhällsutveckling i övrigt medverka till goda förutsättningar för livskraftiga lantbruksföre- tag. Det finns flera exempel på starkt lokalt medborgarengagemang för att trygga tätortsnära natur. och gröna kilar är två. Ett viktigt förhållande när det gäller tätortsnära natur är att merparten av den tätortsnära marken, speciellt de delar som är allemansrättsligt till- gängliga, ägs av kommunerna själva. Kommunerna har alltså stora möj- ligheter att inom ramen för sitt eget markinnehav och sin egen fysiska planering säkerställa behovet av kvalitativa områden för det tätortsnära friluftslivet. Denna möjlighet bör även fortsättningsvis utnyttjas. försäljning från stat, kommun eller landsting av tätortsnära mark bör alltid noga övervägas vilka värden fastigheterna, eller delar av dessa, har för naturvård och friluftsliv. Det bör ges tillfälle att tillsammans med olika lokala och regionala aktörer diskutera lösningar som innebär att man tar till vara de specifika möjligheter för naturvård och friluftsliv som ett offentligt ägande ger. Ett exempel kan vara att överväga om en stiftelse kan och bör bildas. Barnomsorg och skola har ett speciellt behov av närnatur för att kunna använda naturen bl.a. som en pedagogisk resurs (se avsnitt 3.13). natur för detta ändamål kan t.ex. reserveras i den översiktliga planeringen eller i detaljplanen så att skolornas och barnomsorgens behov tillgodoses. I 3 kap. 6 § finns en bestämmelse som anger att behovet av grönområden i tätorter och i närheten av tätorter skall särskilt be- Enligt regeringens bedömning bör det ske en uppföljning av hur denna bestämmelse har tillämpats och vilken effekt den har haft. om kommunalt planeringsunderlag för naturvård och friluftsliv behandlas i avsnitt 3.5 om fysisk planering. Även avsnitt 3.8 om friluftsliv berör tillgången på tätortsnära natur. Regeringen överväger att ge länsstyrelserna i , Västra samt län i uppdrag att, i samarbete med berörda kommuner, ta fram ett program för hur de från friluftslivs- och natur- vårdssynpunkt mest värdefulla tätortsnära områdena kan ges varaktigt skydd och förvaltning. Kunskapsutbyte mellan länsstyrelser, kommuner och skogsvårdsstyrelser Länsstyrelserna har genom miljöpolitiken en strategisk roll i miljöarbetet De har t.ex. det övergripande ansvaret för det regionala mål- och Inom naturvården har en samordnande och pådrivande roll gentemot kommunerna i länet. regelbundet samla kommunerna och skogsvårdsstyrelserna för ömse- sidiga genomgångar av arbetet inom naturvården, diskutera ansvars- och arbetsfördelning, finansieringsfrågor m.m. Utbytet av kunskap och erfarenheter bör vara ömsesidigt, dvs. det handlar lika mycket om att får ta del av kommunernas och skogsvårdsstyrelsernas kun- skap och erfarenhet som vice versa. har en viktig uppgift i att stimulera och entusiasmera fler kommuner till att aktivt arbeta med Möjligheter till statlig delfinansiering av projekt har tidigare tagits upp i denna skrivelse. Varje kommun bör ta sig an naturvård utifrån sina egna förutsättningar Inom kommunen bör alla tänkbara lokala aktörer bjudas in till breda samråd om det fortsatta naturvårdsarbetet inom kommunen. kan det finnas aktörer som är villiga att ta på sig ett sam- ordningsansvar för att etablera och driva olika projekt. om organisationer, intresse- eller samhällsföreningar av olika slag, sam- manslutningar av brukare inom jord- och skogsbruk, jaktlag och fiske- vårdsföreningar för att ta några exempel. Avgörande är att man på såväl lokal som regional nivå ser alla berörda aktörer som en resurs som bör involveras i naturvårdsarbetet på ett tidigt stadium. Här vilar ett särskilt ansvar på den offentliga naturvårdens företrädare länsstyrelser, skogs- vårdsstyrelser och kommuner. Fler regionala och lokala stiftelser bör skapas Olika stiftelser och fonder för naturvård och friluftsliv bidrar på ett utom- ordentligt värdefullt sätt till naturvården. organiserade i andra former än just stiftelser. Det viktiga är dock inte själva formen utan den insats som de olika stiftelserna genomför samt den koppling som i regel finns till landstingen. , samt kan nämnas som stiftelser som är mycket aktiva när det gäller naturvård och fri- Tåkernfonden i är ett bra exempel på en stiftelse som är knuten till ett specifikt objekt. Genom Tåkernfonden sker ett ovärderligt bidrag till förvaltningen av sjön , en finaste Stiftelsen är också objektsanknuten och har en god lokal förankring i och med att såväl och kommun som medverkade vid bildandet av stiftelsen. Hopajola i är ett annat exempel på ett regionalt initiativ som fångar upp flera olika regionala och lokala aktörer. På flera håll finns naturvårdsfonder knutna till kommunen, t.ex. i , och Dessa fonder har bidragit till att naturvårdsfrågorna fått genom- slag i kommunen. Naturvårds- och friluftsstiftelserna har generellt goda förutsättningar att arbeta dynamiskt och flexibelt med naturvård. De har ofta bra möjlig- heter till att etablera partnerskap, att tillsammans med andra aktörer söka finansiering från olika håll och att arbeta med projekt. finansierat ett projekt om kartläggning och beskriv- ning av värdefulla kustmiljöer med Interreg-medel. Den har även fått delfinansiering via för ett projekt på om restaurering och vård av det traditionella odlingslandskapet. inkluderar även aktiviteter som mobilisering, utbildning och information på det lokala planet. Regeringen ser positivt på en etablering av fler kommunalt och regio- nalt förankrade stiftelser eller motsvarande. Det bör bli möjligt att få statsbidrag även för att starta och etablera stiftelser för naturvård och fri- Själva driften av stiftelserna måste dock finansieras långsiktigt på regional och/eller nivå, gärna i samarbete med andra regionala och lokala aktörer inklusive näringslivet. på lokal och naturvård som redan har aviserats i denna skrivelse bör således utgöra en stimulans även för lokala och regionala Delfinansiering av olika projekt bör exempelvis kunna över- vägas inom ramen detta program. Det kan handla om projekt som syftar till att etablera nya stiftelser eller projekt inom ramen för befintliga Vidare bör dokumentation och råd tas fram om hur man bildar en naturvårdsstiftelse, liksom goda exempel på projekt m.m. som drivs av stiftelser, allt i syfte att stimulera och underlätta bildandet av fler stif- telser eller motsvarande. Genom sina centrala lägen är stadens parker och grönområden ofta lång- siktigt utsatta för ett starkt exploateringstryck för bebyggelse, trafik- anläggningar och andra verksamheter som krävs för att möta den ökande När allt fler människor bosätter sig i städer ökar även värdet av dessa grönområden och vikten av att skydda dem. I vissa av landets tätorter och tätortsregioner finns sådana områden som av olika anledningar lämnats till stor del obebyggda och där park- landskap, naturmiljöer och bebyggelsemiljöer flätats samman till från rikssynpunkt unika landskap. Sådana historiska landskap är av stor be- tydelse för det nationella kulturarvet, för en tätorts ekologi och för Markanvändning och förvaltning i sådana om- råden är ofta av komplex natur och de är i behov av ett samlat skydd som är starkt nog att i ett långsiktigt perspektiv hindra en fortlöpande exploa- tering och fragmentering av det historiska landskapet. Landets enda nationalstadspark, området Ulriksdal-Haga- populärt benämnd är ett sådant område och det utgör en omistlig tillgång för , både som rekreations- och friluftsområde för alla invånare i och som attraktivt turistmål såväl nationellt som internationellt. liksom våra nationalparker, även till att marknadsföra . är, med hänsyn till sina natur- och kulturvärden, i sin helhet ett riks- intresse enligt och har därmed ett särskilt starkt skydd. En nationalstadspark kan ses som en parallell till en nationalpark en tillgång för hela folket som skall bevaras och förvaltas så att värdena kan komma nu levande och framtida medborgare tillgodo. viktiga skillnader: i en nationalpark måste marken tillhöra staten vilket inte är fallet i en nationalstadspark. I 4 kap. 7 § preciseras den markan- vändning som inte är tillåten i . integreringen av naturvärden, kulturmiljövärden, värden för friluftsliv, rekreation och pedagogik samt inte minst värden för turistnäringen, allt beläget i storstadens omedelbara närhet, gör nationalstadsparker spe- Det väsentliga är dock det som förenar i båda fallen handlar det om nationella värden som skall upprätthållas som en tillgång för nu levande och kommande generationer. Förvaltningen av den befintliga är komplicerad. Det handlar om ett stort område med många markförvaltare och intres- senter inblandade och olika slags värden. Hur ska natur- och kulturmiljö- värden skötas och förvaltas? Hur bör området marknadsföras och hur skall invånarna i få god information om detta unika om- råde alldeles inpå knutarna? En särskild samverkansgrupp med läns- styrelsen, kommunerna, förvaltare och intressegrupper bildades tidigt för att behandla frågor om skydd, förvaltning, vård och utveckling av Det finns emellertid nu ett behov av att ytterligare utveckla samordningen av förvaltningen och närmare följa upp hur denna i vid bemärkelse har genomförts. Det kan noteras att, till skillnad från nationalparkerna, så saknas t.ex. en särskilt utpekad parkförvaltare. Vidare saknas en fastställd skötselplan och särskilda medelsanslag för Över huvud taget har en regim för förvaltningen inte utvecklats på motsvarande sätt som för national- Skr. 2001/02:173 parkerna. Regeringen avser därför att ge i en tydlig roll beträffande förvaltningen av . Detta inklu- derar, att i samverkan med övriga aktörer och markförvaltare, ta fram en skötselplan för parken. Regeringen avser vidare se över frågan om statliga medel till förvaltningen av parken. Regeringen beslutade om en utredning för att undersöka om det finns ytterligare områden i landets tätorter som kan behöva motsvarande skydd som i . I utredningens betänkande Nationalstadsparker (SOU 1996: 38) redovisas ett antal områden som tänkbara framtida kandidater för nya nationalstadsparker: (Slottsskogen-Botaniska-Änggården), (Pildammsstråket), Norr- (Ström-området), (Svartåstråket) samt Helsing- borg (Landborgspromenaden). Utredningen föreslog områdena i och som nya nationalstadsparker. Eftersom skyddet blir av synnerligen ingripande betydelse och avser centrala delar av städer är inrättandet av nya parker en komplicerad och tidskrävande process. Regeringen avser att återkomma till när det finns förutsätt- ningar för att inrätta en ny nationalstadspark. Utredningen redovisade vidare de värden och skyddsbehov för tätortsnära grönområden och områden med höga natur- och kulturvärden inom en mil från stadscentrum för 24 städer i landet. Det var landets nitton största städer samt de fem som kan nås av 50 000 invånare inom . Denna värdefulla beskrivning visar att städerna står inför lik- artade problem och utmaningar när det gäller att ta till vara och utveckla natur- och kulturvärdena i stadsbygden. Regeringen anser därför att redo- visningen bör vidareutvecklas och fördjupas så att den kan tjäna som underlag för kommunernas insatser i naturvårdsprogram och planering. Kompetens rörande naturvård, friluftsliv och kulturmiljö är en viktig faktor för att den lokala och kommunala naturvården och kulturmiljö- vården skall kunna förstärkas och utvecklas. Många kommuner har tillbaks en mycket bra kompetens medan andra mer eller mindre saknar specifik kompetens i dessa frågor. Kommunekologer och mot- svarande har en väsentlig roll när det gäller att fortsätta att bygga upp den kommunala och lokala naturvårdskompetensen, gärna tillsammans med kulturmiljökompetens. Likaså finns hos den lokala naturvårds- och skogskompetens som är viktig i detta sammanhang. För att tillförsäkra kommunerna en väl avvägd relevant kompetens inom området är det också angeläget att dialog och erfarenhetsutbyte sker mellan arbetsgivare och universitet och högskolor som står för utbildning. Fysisk planering ett viktigt verktyg Kommunala, systematiska sammanställningar som beskriver natur- vårdens och kulturmiljövårdens intressen ger ett bra underlag rörande tillgången på attraktiv mark och vatten för friluftsliv. Kommunernas översiktsplanering bör användas som ett verktyg för sektorsövergripande planering, exempelvis i skärgårdsområden eller när det gäller att redovisa hur naturvårdens och friluftslivets intressen i städer och större tätorter avses bevaras och utvecklas. De förändringar i som trädde i kraft till följd av beslut med anledning av regeringens propositionen om översiktsplanering enligt m.m. (prop. 1994/95:230, bet. 1995/96:BoU1, rskr. 1995/96:30) bör följas upp, bl.a. avseende vilken effekt de har haft för att tillgodose naturvårdens, kulturmiljövårdens och friluftslivets intressen. Kommunerna bör, i enlighet med delmål 1 för miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö, grunda sin fysiska planering på program och strategier för hur grön- och vattenområdena i tätorter och tätortsnära områden skall bevaras och utvecklas och andelen hårdgjord yta inte öka. Kommunala naturvårdsprogram ett strategiskt underlag Vid översiktsplaneringen bör naturvårdens intressen redovisas. Kom- munerna utformar själva sitt planeringsunderlag för detta ändamål. Enligt regeringen kan kommunala naturvårdsprogram eller motsvarande vara lämpligt underlag för detta. I propositionen Svenska miljömål delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130, bet. 2001/02:MJU03, rskr. 2001/02:36) bedömde regeringen angående miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö att utvecklingen av program och strategier för frågor om bl.a. natur- och kulturvärden ger underlag och utgångspunkter för en fysisk planering och ett samhällsbyggande som kan bidra till att nå miljökvalitetsmålet. Att ta fram kommunala naturvårdsprogram eller motsvarande kan ses som ett led i arbetet att uppnå delmål 1 om pla- neringsunderlag, under miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. Delmålet lägger fast att skall fysisk planering och samhällsbyggnad grundas på program och strategier för bl.a. hur grön- och vattenområden i tätorter och tätortsnära områden skall bevaras och utvecklas och andelen hårdgjord yta inte ökas. Regeringen bedömer att kommunala natur- vårdsprogram är ett av de underlag som kan behövas för att detta delmål ska kunna uppnås . Naturvårdsprogram har givetvis en viktig roll att fylla även i övriga kommuner vid sidan av tätortskommunerna. Aktualitetskravet i beträffande översiktsplaner med- för att den översiktliga planeringen, inklusive att ta fram underlag, är en ständigt pågående process. Detta underlag bör också ges vikt för ut- vecklingen av de areella näringarna, framför allt jord- och skogsbruk, fiske och rennäring. Natura 2000-områden och andra områden som utgör riksintressen enligt 3 och 4 kap. i skall redovisas i den översiktliga plane- ringen, liksom hur dessa intressen avses att tillgodoses i den kommunala planeringen. Här har länsstyrelserna en viktig uppgift i att sammanställa kunskapsunderlag, inklusive lokal och traditionell kunskap (se vidare avsnitt 3.14), till kommunerna för deras planering. Även kunskaps- underlag från skogsvårdsstyrelserna t.ex. om nyckelbiotoper och sump- skogar, och andra underlag beträffande skogens miljö- och produktions- värden är av intresse. Beträffande Natura 2000-områdena är exempelvis kunskapsunderlag om de naturtyper och arter, som utgjort grund för utpekandet till Natura 2000, nödvändig. Sådant underlag bör inkludera bedömning och vägledning rörande ekologiska förutsätt- ningar för bevarandet av dessa naturtyper och arter, hotbild, nuvarande bevarandestatus m.m. så att det underlättas att lägga fast en planering som bidrar till målet att upprätthålla dessa naturtyper och arter i gynnsam bevarandestatus. Även andra former av områdesskydd, t.ex. strand- skyddet, bör regelmässigt redovisas i den översiktliga planeringen. har länsstyrelserna arbetat med att ta fram och revidera regionala naturvårdsplaner eller program. Dessa har haft stor betydelse för att utveckla naturvården i länen, inte minst som underlag för den fysiska planeringen. Under framför allt har även en del kommuner tagit fram sådana naturvårdsprogram eller motsvarande, t.ex. aktionsplaner. Syftet är att i ett sammanhang sammanställa kunskapen om naturen i länet eller kommunen och att på ett systematiskt sätt redovisa naturvårdens värden och intressen. Ett sådant underlag fyller flera funktioner, bl.a. för fysisk planering, för naturvårdsinsatser av olika slag t.ex. miljöersättningsavtal och områdesskydd. Naturvårdsprogram- men fyller vidare en viktig roll för kommunens analys och prioritering av åtgärder som syftar till att bidra till att nationellt fastlagda miljömål (se bilaga 2) uppnås. Naturvårdsprogrammen, eller följdprodukter av dem som t.ex. guider till naturen och kulturen i länet/kommunen, fyller även en viktig roll för att informera om länets eller kommunens natur. Arbetet med detta underlag kan också utgöra en lämplig process för att, i dialog med lokala aktörer och intressenter, transformera de nationellt fastlagda miljökvalitets- och delmålen till nivå. Även regionala mål bör beaktas i detta sammanhang. Det avses bli möjligt för samtliga kommuner att inom ramen för det i avsnitt 3.4 aviserade programmet söka delfinansiering för projekt som syftar till att ta fram kommunala naturvårdsprogram. I linje med vad som anförs i avsnitt 3.7 om kopplingen mellan naturvård och kulturmiljövård bör planeringsunderlaget tas fram och presenteras i samverkan mellan kulturmiljövård och naturvård. Det som anförs i denna skrivelse om naturvårdsprogram avser i många fall integrerade naturvårds- och kultur- miljöprogram. Processen att ta fram ett sådant är också ett lämpligt tillfälle att etablera lokala dialoger med medborgare och olika intresse- grupper. Exempelvis bör kommunen bjuda in olika markägare, orga- nisationer, föreningar m.fl. till att delta i en dialog och bidra med kunskap i samband med att natur- och kulturmiljövårdsprogrammet tas fram. Samma sak gäller när detta underlag sedan tillämpas i den översikt- liga planeringen. Som framhållits ovan har kommunerna stora möjligheter att själva Skr. 2001/02:173 utforma och sammanställa planeringsunderlag för naturvården. ringen menar att tillgången till ett samlat planeringsunderlag för natur- vård, kulturmiljövård och friluftsliv har strategisk betydelse. Ett sådant är viktigt om man i den kommunala översiktliga planeringen skall kunna planera så att naturvårdens och kulturmiljövårdens mål uppnås och så att man, så långt det över huvud taget är möjligt, förebygger negativ påverkan på natur- och kulturmiljön. Ett antaget naturvårdsprogram eller motsvarande bör därför enligt regeringen utgöra ett viktigt underlag för den översiktliga planeringen i varje kommun. Underlaget bör i lämpliga delar arbetas in i den översiktliga planeringen och sätta avtryck i över- siktsplanen genom att där uttrycka kommunens viljeinriktning beträff- ande naturvård och friluftsliv etc. Länsstyrelserna har en angelägen uppgift i att stimulera kommunerna till att ta fram naturvårdsprogram och att samordna det länsvisa natur- vårdsprogrammet med de kommunala. Ett regionalt helhetsperspektiv bör eftersträvas. I många fall kan framtagandet av kommunala natur- vårdsprogram leda till ett behov av att revidera det länsvisa. Planering för friluftsliv samt översiktsplanering Den fysiska planeringen bör användas som styrmedel för att uppnå målet God bebyggd miljö i enlighet med proposition Svenska miljömål del- mål och åtgärdsstrategier. Den bör bl.a. utgå från medborgarnas behov av grönområden för friluftsliv och naturupplevelser. Den kommunala över- siktliga planeringen är till sin karaktär framåtsyftande, sektorsöver- gripande och skall se till helheten. Den är vidare ett viktigt verktyg för att förebygga miljöproblem och för att göra avvägningar mellan olika mark- användningsanspråk, bl.a. behovet av tillgång till områden för friluftsliv. Det är exempelvis möjligt för kommunerna att ta fram ett underlag rörande friluftslivets förutsättningar och intressen för att behandlas i den översiktliga planeringen. Detta kan tas fram som ett separat underlag eller integreras i det kommunala naturvårdsprogrammet om ett sådant finns. Det är viktigt att friluftsfrågorna, precis som miljöfrågorna, be- handlas med god kompetens och professionellt. Friluftsplaneringen bör, till skillnad från den del av naturvården som syftar till att bevara bio- logisk och geologisk mångfald, på ett uttalat sätt ha människans behov och upplevelser i fokus. Kanalisering, god tillgänglighet, frihet från buller, information och i många fall behov av anordningar är exempel på detta. Vikten av dialog gäller även i detta sammanhang. Behandlingen av friluftslivsaspekter i samband med utarbetande av miljökonsekvensbeskrivningar och miljöbedömningar behöver utvecklas. Viktiga frågeställningar är härvid att belysa hur olika program, planer och beslut kan påverka förutsättningarna för friluftslivet. Det kan t.ex. gälla hur tillgängligheten förändras eller hur kvaliteten i olika områden påverkas av olika åtgärder eller verksamheter. Det är också angeläget att analysera och redovisa hur intrång i och andra olägenheter för frilufts- livets intressen skall kunna förebyggas, minimeras eller kompenseras. För att underlätta detta arbete finns det anledning att förbättra kunskaps- underlaget kring friluftslivets villkor och förutsättningar. sammanhang är tillgången till ett samlat planeringsunderlag för natur- Skr. 2001/02:173 vård, kulturmiljövård och friluftsliv av strategisk betydelse. Översiktsplanering har använts relativt lite i syfte att trygga värden för naturvård, kulturmiljövård och friluftsliv. Detta verktyg, som utgör både en process och ett dokument, bör användas och utvecklas i detta syfte. Det bör även kunna användas för att förstärka sambandet mellan stad land i planeringen, dvs. tätorternas behov av ett funger- ande omland.