prop · GP03160 · 2002-03-04 00:00:00 — Samarbetet är mellanstatligt till ka- raktären och samtliga beslut fattas i princip med enhällighet. Utrikesministrarna möts månatligen i allmänna rådet för att främst diskutera utrikespolitiska frågor. På tjänstemannanivå förbereds frågorna inom Coreper, och säkerhetspolitik (KUSP) samt därunder inom 26 olika GUSP-arbetsgrupper. KUSP blev permanent genom beslut i allmänna rådet. Kommittén, som sköter den löpande verksamheten, har två ordinarie möten men sammankallas utöver detta med kort varsel vid ärenden av brådskande natur. En rad olika instrument finns tillgängliga för att verkställa GUSP. De främsta är gemensamma uttalanden, gemensamma ståndpunkter, gemen- samma åtgärder och gemensamma strategier. En förteckning över hur dessa instrument har använts finns i bilaga 9. har medlemsstaterna gjort ungefär 200 gemensamma uttal- anden, av dessa gjordes 116 under det svenska ordförandeskapshalvåret. De flesta har gjorts som en följd av en specifik händelse, som exempelvis efter terroristattackerna i , vid försök till statskupp i eller vid allvarliga incidenter i konflikten i . Gemensamma ståndpunkter på grundval av artikel 15 i Unionsför- draget anger unionens inställning till en särskild fråga av geografisk eller tematisk karaktär. Varje medlemsstat förbinder sig att se till att dess nationella politik överensstämmer med innehållet i ståndpunkten. har gemensamma ståndpunkter antagits bland annat om vapenem- bargo mot , den och om /. Gemensamma strategier beslutas på grundval av artikel 13 i fördraget. Gemensamma strategier tydliggör unionens övergripande inriktning och prioriteringar på det utrikes- och säkerhetspolitiska området. har inte antagit några nya strategier. finns gemensamma strategier för , och . Gemensamma åtgärder på grundval av artikel 14 i fördraget beslutas i specifika situationer där operativa insatser från unionens sida anses nödvändiga. De finansiella medel som behövs för GUSP-ändamål tas från ett särskilt anslag i EG:s budget (). Stora delar av anslaget för har bland annat gått till en tillfällig multinationell säkerhetsnärvaro i , EU:s monitorer på och Skr. 2001/02:160 till fredsprocessen i . Dessutom har EU i form av gemen- samma åtgärder bland annat beslutat om en för EU särskild representant för samt om inrättandet av EU:s satellitcenter och säkerhets- institut. EU har avtal och överenskommelser med i stort sett alla världens länder och ländergrupper i syfte att föra en regelbunden dialog om frågor av gemensamt intresse. En betydande del utgörs av frågor inom det utrikes- och säkerhetspolitiska området, den s.k. politiska dialogen. Dia- logen äger rum på regerings- och statschefsnivå, utrikesministernivå och tjänstemannanivå. I egenskap av ordförande i rådet ledde en rad politiska dialogmöten, ofta i s.k. trojkaformat (ordförandeskapet, inkom- mande ordförandeskap, rådets generalsekreterare/höge representant och kommissionen) . Den svenska utrikesministern ledde således ett flertal politiska dialogmöten bland annat med , , , och . Statsministern ledde politiska dia- logmöten med bland annat , och . På EU:s mandat ledde statsministern under ordförandeskap, härutöver, dels en uppmärksammad resa till och , dels en resa tillsammans med höge representanten till . 37.1Organisationen för säkerhet och samarbete i () EU är en viktig politisk aktör inom organisationen för säkerhet och samarbete i (). EU-samordningen inom är långt utvecklad och unionens ställningstaganden har kommit att få ett allt tydligare genomslag i medlemskrets om 55 länder. höll ett sjuttiotal samordnade EU-anför- anden i ständiga råd i . Dessa anföranden publicerades genomgående på ordförandeskapets hemsida. Under det svenska ordfö- andeskapet utvecklades även EU-samordningen inom säkerhetsforum (forum för militärpolitiska frågor). Det svenska arbetet inom präglades av EU-ord- förandeskapet. Inför ordförandeskapet hade tre prioriteringar definierats: 1) att stärka EU som aktör i , 2) att stärka samt 3) att ge aktivt EU-stöd åt det rumänska i de regionala frågorna. och säkerhetspolitik (KUSP) inom EU antog riktlinjer för samarbete mellan EU och vad gäller krishantering och konfliktförebyggande. För att stärka vidtogs flera åtgärder, bland annat sjösattes civila snabbin- satsberedskap (REACT). Under det svenska ordförandeskapet utvecklade EU ett nära samarbete med det rumänska och OSSE-frågor figurerade i detta syfte högt vid EU:s politiska dialogmöten, inklusive vid högnivåmöten. De prioriteringar som gällde under ordförandeskapet har fortsatt att vara vägledande för det svenska agerandet i även . arbete för att öka samarbetet mellan EU och såväl vad gäller former för praktisk samverkan som vid aktuella geografiska Skr. 2001/02:160 situationer kommer att vara prioriterat även . Årets ministermöte hölls i . En av huvudpunkterna vid mötet var antagandet av en handlingsplan för bekämpning av terrorism. överlämnade regeringen till en skrivelse med redogörelse för verksamheten inom och (2001/02:13). 37.2Förenta nationerna omfattande EU-samarbete EU-medlemsstaterna har ett mycket omfattande och stadigt växande samarbete i FN-frågor. Unionen, som regel företrädd av ordförandelandet eller trojkan, har efter hand blivit en allt viktigare aktör i FN och dess ställningstaganden har kommit att få betydande genomslag i den breda medlemskretsen. Genom konsultationer i rådsarbetsgrupperna i , främst arbets- gruppen för FN-frågor (CONUN), men i synnerhet mellan medlems- staternas representationer i FN-städerna , , , och förbereds och samordnas under ordförandeskapets led- ning gemensamma ställningstaganden, riktlinjer och anföranden i prak- tiskt taget alla ärenden på generalförsamlingens dagordning. Inför varje generalförsamling identifieras för EU särskilt prioriterade frågor, och gemensamma ståndpunkter utarbetas. Samordning sker också löpande under generalförsamlingen. Ett EU-anförande hålls av ordförandelandets utrikesminister i generalförsamlingens allmänna debatt, och gemensam- ma anföranden hålls av ordförandeskapet även under generalförsam- lingens förhandlingar. Som exempel kan nämnas att FN-repre- sentation i koordinerade 674 interna EU- möten samt talade å EU:s vägnar 81 gånger, varav 25 i öppna möten i . I merparten av fallen anslöt sig de 13 kandidat- länderna samt , och till EU:s ställningstag- anden. Vid FN-konferenser behandlas ett stort antal ämnen och flera rådsarbetsgrupper kan beröras av förberedelserna. Merparten av EU- samordningen inför FN-konferenser sker i och på de orter där konferenserna äger rum. utgör även huvudforum för EU- samordningen i ECOSOC och de funktionella kommissionerna. Viss EU- samordning förekommer i , dock inte i de frivilligt finan- sierade fonderna och programmen som t. ex. UNDP och . Viktigare frågor Skr. EU tog viktiga steg mot att förbereda kandidatländers inträde i unionen och stärkte därmed ytterligare sin roll på världsarenan, något som inte minst avspeglades i arbetet inom . Under det svenska ordförandeskapet initierades en dialog mellan EU och FN med syfte att uppnå ett utvidgat och mer systematiskt samarbete på områdena krishantering och konfliktförebyggande. Bland annat inne- bar initiativet en ambition att söka koppla EU:s framväxande militära och civila krishanteringskapacitet som en möjlig resurs för FN (se vidare avsnitt 37.3). Initiativet låg i linje med generalsekreterarens önskan att stärka FN:s kopplingar till regionala organisationer. EU intog även en mycket aktiv roll i ansträngningarna att reformera och stärka FN:s fredsoperationer. En viktig strävan var att söka bidra till att bättre integrera de olika FN-organen i samband med internationella insatser. Generalförsamlingen kom av förklarliga skäl att präglas av terrordåden . Den allmänna debatten senarelades och komprimerades kraftigt. Kampen mot terrorism sattes i förgrunden och enigheten bland FN:s medlemsstater var i det närmaste total. Förutom att vara tongivande och drivande i terrorismfrågan påminde EU emellertid också om vikten att inte låta kampen mot terrorism överskugga de långt- gående målsättningar som millennieförsamlingen lade fast, bland annat som rör främjande av demokrati och mänskliga rättigheter samt bekämpande av fattigdom. 37.3 Den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) Den fortsatta utvecklingen av säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) inom EU har skett på grundval av de principer för ESFP-processen som har lagts fast vid Europeiska rådets möten i , , och . Under de svenska och belgiska ordförande- skapen har utvecklingen av ESFP intensifierats mot bakgrund av den gemensamma förklaring om ESFP som lämnades av medlemsstaterna vid i . I förklaringen bekräftade medlemsstaterna att det är unionens mål att politiken på området för ESFP snabbt skall bli operativ och att ett beslut i det när det gällert skulle fattas senast vid i Laeken . En central uppgift för det svenska ordförandeskapet var att genomföra besluten från i och det mandat som gavs där för det fortsatta arbetet inom ESFP. En prioritering för den svenska rege- ringen var att stärka EU:s förmåga att bättre kunna hantera kriser och förebygga konflikter. Såvitt gällde krishantering var det viktigt att driva arbetet framåt för att göra EU operativt, inte minst inom den civila delen av ESFP. prioriterade också samarbetet med FN och samt med länder utanför EU i krishanteringen. Inrättandet av de permanenta strukturerna stod högt på dagordningen under det svenska ordförandeskapet. De tre organ som inrättades provi- soriskt , nämligen och säkerhets- politik (KUSP), () och Militära staben (EUMS) inrättades permanent genom rådsbeslut . En särskild kommitté för de civila aspekterna av krishantering (CIVKOM) inrättades permanent . Framsteg har gjorts vad gäller att utveckla de civila kapaciteter för att förebygga och hantera kriser som identifierades av i . EU:s medlemsstater åtog sig då att genom frivilligt samarbete kunna bidra med upp till 5000 poliser för internationella uppdrag i form av olika operationer för konfliktförebyggande insatser och krishantering, varav 1000 poliser skall kunna sättas in . Därutöver identifierades ytterligare sär- skilda områden för mobilisering av nationella resurser, nämligen stär- kande av rättsstaten, civil förvaltning och räddningstjänst. har medlemsstaterna redovisat vilka polisiära resurser de kan bidra med i framtida krishanteringsinsatser. har anmält ett bidrag om upp till 170 poliser, varav upp till 50 poliser skall kunna vara på plats i ett krisområde . Vid Europeiska rådets möte i antogs en handlingsplan för det fortsatta arbetet på polisområdet för kommande ordförandeskap. Vid toppmötet i identifierades även kapacitetsmål för de tre övriga områdena inom den civila krishanteringen. EU:s medlemsstater har åtagit sig att förbättra EU:s förmåga att stärka rättsstaten i krisområden genom att allmänt utveckla sin kapacitet att tillhandahålla domare, åklagare och andra tjänstemän inom rättsväsendet för internationella uppdrag men även icke-statliga aktörer nödvändiga i en rättsstat är av intresse. Inom denna allmänna målsättning har ett särskilt numerärt kapacitetsmål satts upp för att i första hand göra det möjligt att komplettera exekutiva polisinsatser med en fungerande rättskipning. Genom frivilligt samarbete skall medlemsstaterna i detta syfte kunna bidra med upp till 200 domare, åklagare och andra behövliga tjänstemän inom sina rättsväsenden. När det gäller civil förvaltning har EU åtagit sig att inrätta en reserv av experter som kan åta sig uppdrag inom den civila förvaltningen i samband med krishanteringsoperationer och som vid behov kan placeras ut med kort varsel. Ett arbete med detta har inletts . Vad gäller räddningstjänst har medlemsstaterna, på frivillig grund, åtagit sig att kunna med mycket kort varsel skicka ut utvär- derings- och samordningsgrupper om tillsammans 100 särskilt utvalda experter. Räddningstjänststyrkor på upp till 2000 personer skall kunna skickas ut med kort varsel. Kompletterande och ytterligare specialiserade personalresurser skall kunna skickas ut . När det gäller utvecklingen av den militära krishanteringskapaciteten har arbetet fortsatt med att uppnå det övergripande militära kapacitetsmål som beslutades av i . Medlemsstaterna har redovisat sina åtaganden om ytterligare bidrag i syfte att åtgärda de brister som har konstaterats vid en jämförelse av de identifierade behoven och de bidrag som har gjorts. Vid rådets möte antogs EU:s övningspolicy och övningsprogram. Övningspolicyn utgör ett ramverk som beskriver öv- ningarnas övergripande syfte och förklarar hur de skall genomföras för att uppnå de operativa och politiska målsättningar som man inom EU har Skr. 2001/02:160 beslutat om. genomförde det svenska ordförandeskapet ett seminarium i om civilmilitär samverkan inom ramen för EU:s krishantering. Seminariet lade en god grund för det fortsatta arbetet. fattade rådet en principöverenskommelse om överförandet till EU av vissa relevanta funktioner i två organ inom Västeuropeiska unionen. beslutade rådet dels om inrättande av för säkerhetsstudier, dels om inrättande av EU:s satellitcentrum. Genom en stärkt gemensam förmåga kan EU bättre svara på de ökande behov som finns inom FN. Under det svenska ordförandeskapet har arbetat för ett närmare samarbete och en förbättrad samordning mellan EU och FN. Detta arbete har givit konkreta resultat bl.a. i form av slutsatser om samarbete mellan EU och FN som antogs av rådet . Fyra samarbetsområden identifierades, nämligen konflikt- förebyggande, civil respektive militär krishantering och regionala kriser. Arbetet med att stärka bandet mellan EU och FN fortsätter. Det gjordes också framsteg när det gäller att fastställa förbindelserna mellan EU och Nato på krishanteringsområdet, och arrangemangen för samråd och samarbete mellan EU och Nato har börjat att tillämpas. Även arrangemangen för konsultationer mellan EU och tredjeland om krishantering började tillämpas under det svenska ordför- andeskapet. Vid Europeiska rådets möte i antogs riktlinjer för tredjelandsdeltagande i polisinsatser inom ramen för ESFP. Möten genomfördes på olika nivåer enligt överenskomna arrange- mang. Flera möten genomfördes i formaten EU+15 (EU:s kandidatländer och de europeiska Natoländerna som inte är medlemmar i ) och EU+6 (de europeiska Natoländerna som inte är medlemmar i ). Möten genomfördes även med , och . Vid Europeiska rådets möte i Laeken bekräftade medlemsstaterna att unionen har operativ förmåga att genom- föra krishanteringsinsatser med såväl civila som militära resurser. I den s.k. som antogs vid toppmötet anges att utvecklingen av unionens krishanteringskapacitet möjliggör för unionen att gradvis åta sig alltmer sammansatta insatser. Utvecklingen inom ramen för ESFP har fortlöpande redovisats av regeringen till . Vid i antog medlems- staterna ett EU-program för förebyggande av väpnade konflikter. Pro- grammet innehåller konkreta åtgärder för hur EU skall förbättra sin förmåga att på ett mer effektivt och sammanhållet sätt förhindra att samhällsmotsättningar tar sig väpnade uttryck. I detta syfte skall med- lemsstaternas utrikesministrar i början av varje ordförandeskap göra en systematisk genomgång av potentiella riskområden och vid behov utarbeta förebyggande strategier för regioner och stater. förebyggande instrument skall förbättras genom att bland annat använda Skr. 2001/02:160 den politiska dialogen på ett bättre sätt och utarbeta rekommendationer för hur diplomatiska instrument och resurser för krishantering kan användas för konfliktförebyggande. Därtill skall samarbetet med andra internationella, regionala och icke-statliga aktörer intensifieras. FN- systemet är en särskilt viktig samarbetspart för EU. Dessutom skall samarbetet med () och , liksom med andra regionala och enskilda organisationer stärkas. Informationsutbyte, samverkan i fält och gemen- samma utbildningar utgör områden av särskilt intresse. Konfliktförebyggande är en integrerad del av ESFP, men innefattar därutöver också andra delar av unionens yttre förbindelser. En EU-politik för konfliktförebyggande berör därför i hög grad också områden som den politiska dialogen, utvecklingssamarbetet och handelspolitiken. Antagandet av programmet föregicks av omfattande förberedelser. På initiativ av samlades bland annat medlemsstaterna och kommis- sionen till ett seminarium i , vars syfte var att diskutera konkreta förslag till detta program. EU-institutionerna lämnade viktiga bidrag till programmet. Genomförandet av konfliktförebyggandeprogrammet inleddes under det belgiska ordförandeskapet. Vid rådets möte hölls, såsom föreskrivs i EU-programmet, en genomgång av potentiella konflik- områden. Arbetet med att knyta FN och EU närmare varandra inom området konfliktförebyggande drivs vidare, liksom intensifieringen av EU:s kontakter med . En första utvärdering av EU-programmet skall genomföras vid i . Programmet har också påverkat det praktiska genomförandet av EU:s yttre förbindelser. Internationella samfundets insatser för att förhindra återuppblossande våldsamheter i den f.d. jugoslaviska republiken donien utgör ett exempel. EU har där samarbetat nära med FN, och Nato, liksom med den makedonska regeringen. antog allmänna rådet en gemensam ståndpunkt om den . I denna ståndpunkt stadgas bland annat att EU och dess medlemsstater i sina politiska dialoger med andra stater skall ta upp frågan om ratifikation och genomförande av stadgan för den . Vidare skall EU och dess medlemsstater bistå andra stater med expertis och annat stöd vad gäller genomförandet av stadgan samt stödja det effektiva etablerandet av domstolen. Slutligen anges i den gemensamma ståndpunkten att rådet skall samordna åtgärderna inom EU. EU:s arbete för att främja respekten för mänskliga fortsatte EU genom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken att aktivt främja respekten för de mänskliga rättig- heterna runtom i världen. Det svenska ordförandeskapet innebar en möjlighet att ytterligare lyfta fram dessa frågor i den gemensamma poli- tiken. Bland annat bör nämnas de riktlinjer för EU:s agerande mot tortyr som antogs under det svenska ordförandeskapet. Vidare antogs riktlinjer för dialoger om mänskliga rättig- heter med tredjeland. Dessa riktlinjer utarbetades som följd av rådsslut- satser om "Unionens roll i arbetet för att främja mänskliga rättigheter och demokratisering i tredjeland". Rådslutsatserna utgör ett viktigt bidrag till att stärka sammanhållningen och enhetligheten i unionens politik när det gäller mänskliga rättigheter EU:s årsrapport om de mänskliga rättigheterna Den tredje årsrapporten om de mänskliga rättigheterna publicerades och i denna rapport redogörs för EU:s viktigaste ståndpunkter och åtgärder . Innehållet i rapporten koncentreras huvud- sakligen på EU:s yttre verksamhet och dess roll på den internationella scenen men behandlar även mänskliga rättigheter inom unionen. Forum för mänskliga rättigheter arrangerade EU ett forum för diskussion om mänskliga rättigheter där företrädare från EU:s medlemsstater, frivilligorganisa- tioner och den akademiska världen deltog. Detta forum ägde rum i och behandlade frågor om staters och icke- statliga aktörers roller och ansvar vad gäller mänskliga rättigheter, genomförandet av EU:s politik om mänskliga rättigheter, dialoger om mänskliga rättigheter med tredjeland samt EU:s rapport om mänskliga rättigheter. Vidare genomfördes under det svenska ordförandeskapet en konferens om vikten av mänskliga rättigheter och demokratisering i konfliktföre- byggande och konfliktlösning. Konferensen genomfördes i samarbete mellan det svenska ordförandeskapet, kommissionen och International . EU:s bi- och multilaterala agerande vad gäller mänskliga rättigheter Respekten för mänskliga rättigheter är ett viktigt mål i EU:s bilaterala förbindelser med tredjeland och inom multilaterala organ såsom FN, samt . I bilaterala relationer med tredjeland kom frågor om mänskliga rättigheter till uttryck genom bland annat grund- läggande klausuler i avtal, genom démarcher (skriftligt eller muntligt påpekande till en annan stats regering ofta innehållande en uppmaning att vidta en viss åtgärd), och offentliga avsiktsförklaringar. Frågan om mänskliga rättigheter behandlas också regelbundet inom Skr. 2001/02:160 ramen för olika politiska dialoger som hålls med enskilda länder eller grupper av länder såsom samarbetsråd (GCC), AKS-länd- erna och Södra utvecklingsgemenskap (SADC). Ett exempel på hur mänskliga rättigheter lyfts fram är kraven på respekt för mänskliga rättigheter i ( se avsnitt 38.3). Utöver den nämnda allmänna politiska dialogen har EU en särskild dialog om mänskliga rättigheter med . trojkan och företrädare för den kinesiska regeringen två gånger till möte inom ramen för dialogen. Därtill arrangerades seminarier med döds- straffet (under det svenska ordförandeskapet) respektive tortyr som huvudämnen och med ett brett deltagande som inbegrep experter från universitetsvärlden och frivilligorganisationer. Under det svenska ordför- andeskapet togs även initiativ till ett möte med nordkoreanska regerings- tjänstemän om mänskliga rättigheter. I FN är EU en aktiv aktör inom de olika organ som framförallt behand- lar mänskliga rättigheter. För svensk del präglades årets session av FN:s kommission för mänskliga rättigheter av det svenska ordförandeskapet. Vid denna session tog EU gemensamt initiativ om situationen för de mänskliga rättigheterna i , , /, , , , den ryska delrepubliken , och när det gäller de israeliska bosättningarna på ockuperat Vidare tog EU initiativ till resolutionerna om barnets rättigheter EU höll också ett antal anföranden om olika tematiska frågor, såsom rasism och alla former av diskriminering, kvinnors mänskliga rättigheter, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt medborgerliga och politiska rättigheter. Utöver dessa tematiska frågor hölls ett anförande om situationen i olika delar av världen som EU fann särskilt viktigt att uppmärksamma. EU höll en fortsatt hög profil vid behandlingen av resolutionsförslag under kring frågor om mänskliga rättigheter. Inför sessionerna i FN:s kommission för mänskliga rättigheter och FN:s generalförsamling förde EU en särskild dialog om mänskliga rättigheter med vissa länder som , , EU:s kandidatländer och för första EU:s arbete mot dödsstraff och tortyr I enlighet med de antagna riktlinjerna för arbetet mot döds- straffet genomförde EU närmare 60 uppvaktningar i bilaterala kontakter med bl.a. , , , , , den palestinska myndigheten, , Saudi , , , , , , . gjordes i , liksom inlagor till , i samband med dödsstraffets tillämpning vad gäller personer med utvecklingsstörning. Vidare antogs under det svenska ordförandeskapet riktlinjer med syfte att intensifiera insatserna för att förhindra och utrota alla former av tortyr och annan grym eller förnedrande behandling. grunden för EU:s ställningstagande i olika sammanhang mot tortyr. Under det svenska ordförandeskapet användes riktlinjerna för första gången som utgångspunkt för uppvaktning hos det kinesiska utrikes- Skr. 2001/02:160 ministeriet mot den omfattande förekomsten av tortyr i . fördjupades samarbetet mellan EU:s medlemmar i frågor som rörde nedrustning och icke-spridning. I FN:s generalförsamlings första utskott, där nedrustningsfrågor behandlas, antogs 60 resolutioner och beslut. I 13 av de 20 resolutioner eller beslut som hänvisades till omröst- ning röstade EU:s medlemsstater med gemensam hållning. Några reso- lutioner i vilka medlemsstaterna intog skiljaktig hållning förtjänar särskild uppmärksamhet. Den första rörde kärnvapennedrustning och presenterades av . Huvudförslagsställaren hade genomfört ett antal förändringar i texten vilket föranledde och att tillsammans med sina partners inom den s.k. ny-agenda-koalitionen gå från en ja-röst till att avstå. ändrade sin röst till en ja- röst.