prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — Det skall dock anmärkas att det enligt direktivtexten inte är fråga om att bedöma annat än om ett mönster skiljer sig från ett annat mönster. Begreppet har således i mönstersammanhang inte den innebörd det fått i upphovsrättsliga sammanhang (se t.ex. NJA 1994 s. 74). Mönsterdirektivet lämnar i artikel 5.2 ett exempel på en viss omständighet som skall beaktas vid bedömningen av ett mönsters särprägel (övriga omständigheter som kan vara av betydelse framgår av stycke 13 i ingressen till direktivet). Av bestämmelsen framgår att formgivarens frihet att utveckla mönstret skall beaktas. Detta torde innebära att kravet på särprägel kan bedömas olika för skilda branscher med hänsyn framförallt till mönstertätheten inom relevant område. Motsvarande tillämpas i huvudsak av svenska myndigheter och domstolar vid bedömningen av skillnadskravet [se bl.a. NJA 1980 s. 575 och därtill ett flertal avgöranden av Patentbesvärsrätten, exempelvis PBR (ans. 94-1625), PBR (ans. nr 95- 1322), jfr vidare uttalanden i prop. 1969:168 s. 73 f.]. För att mönster- skyddslagen skall stå i tydlig överensstämmelse med mönsterdirektivet bör dock en regel motsvarande artikel 5.2 tas in i lagen. Regeringen anser att vissa språkliga ändringar bör göras i förhållande till utredningens förslag och till direktivtexten för att tydliggöra innebörden av bestäm- melsen. Någon saklig ändring är därmed inte avsedd, varken i förhållande till direktivet eller till utredningens förslag. 8.3.2När ett mönster anses allmänt tillgängligt Regeringens förslag: I mönsterskyddslagen (1970:485) införs sär- skilda bestämmelser om när ett mönster skall anses ha blivit allmänt tillgängligt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget eller lämnat det Skälen för regeringens förslag: Bedömningen av om ett mönster är nytt och har särprägel skall enligt mönsterdirektivet göras mot bakgrund av de mönster som är allmänt tillgängliga för ansökan eller prioritetsdagen, om prioritet åberopas. Artikel 6 i mönsterdirektivet reglerar när ett mönster skall anses som allmänt tillgängligt. Av artikel 6.1 framgår att ett mönster anses ha blivit tillgängligt för allmänheten om det har offentliggjorts i samband med registrering eller på annat sätt. Ett mönster skall också anses ha blivit allmänt tillgängligt för allmänheten om det, utan att det har blivit offentliggjort, har förevisats, använts i yrkesmässig verksamhet eller har blivit känt på annat sätt. Mönstret anses inte ha blivit tillgängligt för allmänheten om de omständigheter som nämnts inte rimligen kunde ha blivit kända genom normal yrkesmässig verksamhet i kretsar inom den berörda sektorn inom gemenskapen före den dag en ansökan om registrering lämnades in eller, i förekommande fall, prioritetsdagen. Mönstret skall enligt artikel 6.1 inte heller anses ha blivit tillgängligt för allmänheten om det visats för någon annan efter en tyst eller uttalad överenskom- melse om konfidentialitet. I mönsterskyddslagen finns bestämmelser som i stort sett överensstämmer med de som återfinns i första meningen av artikel 6.1 (se 2 § andra stycket mönsterskyddslagen). Som har framgått tidigare finns det emellertid inte någon motsvarighet till mönsterdirektivets begränsning av de kretsar vars kunskap om mönstret är relevant (yrkesmässig verksamhet i kretsar inom den berörda sektorn inom gemenskapen). Syftet med bestämmelsen i direktivet torde vara att skydda industrin mot påståenden om att mönstret är ogiltigt på grund av förekomsten av ett liknande mönster någonstans i världen där europeiska näringsidkare rimligen inte kunde ha fått kännedom om det i sin normala verksamhet. Den angivna begränsningen till vissa kretsars kännedom om mönstret bör uttryckligen införas i mönsterskyddslagen. I mönsterdirektivets svenska text används uttrycket kretsar utan någon närmare bestämning. I den danska språkversionen av mönsterdirektivet används uttrycket fagkredsene, i den engelska the circles specialised och i den tyska Fachkreisen. De nu nämnda språkversionerna talar för att uttrycket fackkretsar bör användas. I de nordiska överläggningarna rörande denna fråga har enighet även rått om att uttrycket fackkretsar bör användas. Eftersom direktivet kommer att genomföras även i de stater som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) bör begreppet gemenskapen ersättas med Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet. I artikel 6.1 görs vidare den inskränkningen att mönster som visats efter en tyst eller uttalad överenskommelse om konfidentialitet inte anses vara allmänt tillgängliga. Som framgått av framställningen ovan blir ett mönster enligt mönsterskyddslagen normalt sett allmänt tillgängligt om det visas även för en trängre krets av utomstående. Undantag kan göras för det fall att de personer det gäller uppenbart står i ett särskilt förhållande till mönsterskaparen (se prop. 1969:168 s. 67 och PBR , ans. Normalt sett krävs således i de situationer där mönstret visas för utomstående ett förbehåll om att mönstret skall hållas hemligt. Ett sådant förbehåll har ansetts skapa ett förtroendeförhållande mellan formgivaren och den för vilken mönstret visas. Motsvarande gäller inom patenträtten (se 2 § patentlagen, NU 1963:6 s. 123 ff. och , m.fl. Patentlagen, 1968, s. 25 ff.). Med förbehåll om hemlighållande avses även en ensidig handling från formgivaren eller den till vilken dennes rätt övergått. Det förutsätts således inte en tyst eller uttrycklig överenskommelse med den för vilken mönstret visas. Till skillnad från den svenska rätten talar mönsterdirektivet däremot om en överenskommelse. Detta skulle kunna tyda på att en förutsättning för hemlighållande är att ett avtal ingås om detta med varje person som får möjlighet att ta del av mönstret. I den engelska språkversionen förekommer emellertid uttrycket conditions och i den tyska uttrycket Bedingungen. Båda dessa uttryck kan i svensk översättning närmast ges innebörden förutsättning eller Prop. 2001/02:121 villkor. Således stämmer den svenska språkversionen föga överens med de nu nämnda, och det torde inte heller vara avsikten att det skall krävas en uttrycklig accept från den som tagit del av mönstret. Detta gäller särskilt med beaktande av de krav som ställs för att ett avtal skall anses vara träffat och de bevissvårigheter som följer med dessa krav. Utredningen har mot bakgrund härav föreslagit att begreppet ett uttalat eller underförstått krav på konfidentialitet används. Regeringen delar, av de skäl som framförts ovan, utredningens uppfattning att ett uttryck, som svarar mot en ensidig handling från formgivaren bör användas. anser att begreppet konfidentialitet utgör ett så pass starkt främmande element i svenska språket att det, om möjligt, bör bytas ut mot något annat begrepp. Regeringen delar denna uppfattning och anser därför att begreppet hemligt bör användas i stället för konfidentialitet. Lagrådet har ansett att formuleringen förbehåll om är att föredra framför det av utredningen och i lagrådsremissen föreslagna uttrycket krav på. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. Begreppet bör därför bytas ut mot förbehåll om att mönstret skall hållas hemligt. Någon skillnad i sak är inte avsedd med denna ändring. Enligt artikel 6.2 i mönsterdirektivet skall allmänhetens kännedom om ett mönster inte beaktas vid nyhetsbedömningen om mönstret har gjorts tillgängligt före ansökningen, eller prioritetsdagen, genom formgivaren eller någon annan på grund av uppgifter som tillhandahållits eller handlingar som företagits av formgivaren. Motsvarighet till denna nyhetsfrist (grace period) saknas i mönsterskyddslagen. Den närmaste motsvarigheten är den frist som föreskrivs för de fall mönstret visas på en officiell eller officiellt erkänd mässa (3 § första stycket 2). Detta s.k. utställningsskydd har sin grund i (artikel 11). Eftersom en generell bestämmelse om nyhetsfrist således saknas i svensk rätt måste en sådan införas i lagen. Detta leder till att den på grundade inskränkningen i nyhetskravet är nödvändig, eftersom den kommer att omfattas av den nya bestämmelsen. Den bör därför upphävas. Enligt artikel 6.3 skall fristen tillämpas även i de fall mönstret gjorts tillgängligt till följd av missbruk i förhållande till formgivaren eller den till vilken dennes rätt övergått. Bortsett från att tiden utsträckts i förhållande till de som föreskrivs i mönsterskyddslagen, krävs inte enligt direktivet att missbruket är uppenbart. Mot bakgrund härav bör mönsterskyddslagen ändras på så sätt att kravet på att missbruket skall vara uppenbart tas bort. Mönsterrätt till beståndsdelar i en sammansatt produkt Regeringens förslag: I mönsterskyddslagen (1970:485) införs en bestämmelse om att mönster till en beståndsdel i en sammansatt produkt endast kan skyddas om beståndsdelen eller del därav, när den har fogats in i den sammansatta produkten, förblir synlig vid normal användning av den produkten, och mönstret till det som syns i sig uppfyller kraven på nyhet och särprägel. Vidare införs en bestämmelse om vad som avses med normal användning. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. De synpunkter som har lämnats hänför sig huvudsakligen till tolkningen av kriteriet att beståndsdelen skall förbli synlig vid normal användning. Vissa remissinstanser har också ifrågasatt begreppet normal Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 3.3 i mönsterdirektivet skall en beståndsdel i en sammansatt produkt endast kunna skyddas om beståndsdelen, sedan den infogats i den sammansatta produkten, förblir synlig vid normal användning av den produkten, och beståndsdelens synliga detaljer i sig uppfyller kraven på nyhet och särprägel i artiklarna 4 och 5. Med normal användning avses enligt artikel 3.4 slutanvändarens användning. I den svenska versionen av direktivet anges att slut- användarens användning inte utesluter underhåll, service och reparations- arbeten. Detta är dock en uppenbar felöversättning eftersom det av andra språkversioner framgår att avsikten är att användning vid underhåll, service och reparationsarbeten inte skall betraktas som normal användning. En rättelseprocedur har inletts för att rätta till denna fel- översättning. Bestämmelsen i artiklarna 3.3 och 3.4 tillför således ytterligare skyddskrav för vissa typer av mönster och tillkom i det huvudsakliga syftet att utesluta vissa bildelar från skydd (s.k. under-the-bonnet parts, se Ändrat förslag till och rådets direktiv om lagstadgat mönsterskydd, KOM(96) 66 slutlig av , s.5). Bestämmelsen tar således främst sikte på icke synliga delar i en bil (under motorhuven) men får betydelse även för beståndsdelar i andra sammansatta produkter. I mönsterskyddslagen finns inte någon regel med ett innehåll motsvarande artiklarna 3.3 och 3.4. En sådan regel bör därför tas in i lagen. Den bör lämpligen placeras efter bestämmelserna om de allmänna skyddsförutsättningarna i 2 §, i en ny 2 a §. För att bestämmelsen skall bli tillämplig måste det vara frågan om en beståndsdel i en sammansatt produkt. Vad som menas med sammansatt produkt framgår av artikel 1 c och har behandlats ovan i avsnitt 6. Produkten skall således genom att den är sammansatt av flera delar kunna tas isär och åter fogas samman. Som exempel på produkter som kan tänkas utgöra sammansatta produkter kan nämnas bilar, datorer och olika hushållsprodukter. Enligt direktivet krävs alltså att beståndsdelen, när den har infogats i den sammansatta produkten, skall förbli synlig. Även om det inte direkt framgår av direktivtexten måste det genom sammanhanget anses klarlagt att det är tillräckligt att en del av beståndsdelen är synlig, om det är den Prop. 2001/02:121 delen som utgör mönstret. I förtydligande syfte föreslår regeringen därför att punkten 1 i 2 a § inleds med beståndsdelen eller del därav. Vid bedömningen av om något är synligt vid normal användning skall utgångspunkten vara slutanvändarens, dvs. vad gäller konsument- produkter konsumentens användning. Vad som avses med konsumentens normala användning kan emellertid vara föremål för olika tolkningar. Det kan exempelvis hävdas att byte av olja i en bil utgör normal användning av bilen för en konsument. Eftersom motorn i sådant fall är synlig skulle bilmotorn därmed kunna skyddas. har, som nämnts ovan, bestämmelsen tillkommit för att utesluta s.k. under-the- delar från skydd. Användningen av detta begrepp, som i och för sig inte förekommer i själva direktivtexten utan endast i kommissionens förklarande text, talar för att samtliga beståndsdelar som finns under motorhuven i en bil, däribland motorn, skulle undantas från skydd. , numera Föreningen , menar å andra sidan att rekvisitet bör tolkas så att endast sådant som är synligt endast för andra än konsumenten brister i kravet på synlighet. Detta skulle innebära att exempelvis en bilmotor eller en dammsugarpåse skulle kunna skyddas eftersom dessa är synliga för konsumenten vid påfyllning av olja respektive byte av påse medan sådana delar som aldrig är synliga för konsumenten skulle uteslutas från skydd. Bildels- grossisterna har anmärkt att det finns konstruktioner såsom motorcyklar och jordbruksredskap där ett betydligt större antal delar är synliga vid normalt bruk jämfört med en standardutrustad bil. Som remissinstanserna pekat på kan rekvisitet således bli föremål för olika tolkningar. Vad som slutligen kommer att avses med kravet på synlighet vid normal användning får överlämnas åt rättstillämpningen att avgöra. I direktivtexten anges som ytterligare krav, utöver synlighetsrekvisitet, att sådana synliga detaljer i beståndsdelens mönster i sig skall uppfylla kraven på nyhet och särprägel. Eftersom det är helhetsutseendet, som i och för sig beror på detaljerna, och inte detaljerna var för sig som skyddas anser regeringen att det är missvisande att i dessa sammanhang tala om detaljerna i mönstret sedda för sig. Regeringen föreslår därför att punkten 2 i paragrafen inleds med mönstret till det som syns i sig. Någon saklig skillnad är inte avsedd med denna ändring. 8.3.4Mönster uteslutande bestämda av teknisk funktion Regeringens förslag: I mönsterskyddslagen (1970:485) införs en bestämmelse om att mönsterrätt inte får omfatta detaljer i en produkts utseende som uteslutande är bestämda av produktens tekniska funktion. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 7.1 i direktivet skall skydd inte ges för sådana detaljer i en produkts utseende som uteslutande är betingade av produktens tekniska funktion. Avsikten med bestäm- melsen är inte att göra någon åtskillnad mellan prydnads- och nytto- Som framgått ovan kan båda typerna av mönster skyddas enligt Utgångspunkten är i stället att mönsterskydd som beviljas för Prop. 2001/02:121 detaljer som har utformats på visst sätt uteslutande för att den tekniska funktionen kräver denna utformning hämmar teknisk innovation (jämför stycke 14 i ingressen till direktivet, som dock innehåller en fel- översättning i den svenska versionen eftersom man felaktigt talar om detaljer med uteslutande teknisk funktion i stället för detaljer ute- slutande betingade av teknisk funktion). Som nämnts ovan är det inte ovanligt att en produkt formges utifrån en viss funktionalitet. Detta hindrar inte att produkten mönsterskyddas. En bestämmelse som den nu behandlade kan endast bli aktuell i de sällsynta fall där det inte finns några variationsmöjligheter för formgivaren. I mönsterskyddslagen finns inte någon bestämmelse som motsvarar artikel 7.1 i mönsterdirektivet. Den utveckling som skett i praxis rörande nyttomönster, har emellertid lett till att svensk rätt i vissa avseenden redan motsvarar mönsterdirektivets krav (se bl.a. RÅ 1984 2:65 där Regeringsrätten anfört att mönsterskydd inte kan erhållas för en utformning som är okvalificerad och helt betingad av sitt användnings- område). För tydlighets skull bör ändå en regel motsvarande artikel 7.1 införas i mönsterskyddslagen. Den bör lämpligen placeras efter bestäm- melsen om vissa särskilda hinder mot mönsterrätten i 4 §. Några mindre språkliga ändringar har gjorts i förhållande till direktivets ordalydelse och utredningens förslag. Någon ändring i sak är inte avsedd med ändringarna. 8.3.5Mönsterrätt till mekaniskt sammanfogande delar Regeringens förslag: I mönsterskyddslagen (1970:485) införs en bestämmelse om att mönsterrätt inte får omfatta sådana detaljer i ett mönster som måste återskapas exakt till formen och dimensionerna för att den produkt som mönstret avser skall gå att mekaniskt ansluta till eller placera i, kring eller mot en annan produkt för att båda produkt- erna skall fylla sin funktion. Detta skall dock inte gälla för ett mönster som tillåter att sinsemellan utbytbara produkter sammanfogas ett stort antal gånger eller förbinds med varandra inom ett modulsystem. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan De remissinstanser som har yttrat sig särskilt har hänfört sig till kommentarer av vissa ordval. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 7.2 skall mönsterrätt inte kunna erhållas för sådana detaljer i en produkts utseende som måste återges exakt till formen och dimensionerna för att den produkt mönstret ingår i eller används på skall gå att mekaniskt ansluta till eller placera i, kring eller mot en annan produkt så att båda fyller sin funktion. Artikeln innehåller den s.k. must-fit bestämmelsen. Vad som avses är att skydd inte skall ges för ett mönster som avser en mekanisk sammankoppling. Liksom artikel 7.1 tillkom bestämmelsen i huvudsak av konkurrens- mässiga hänsyn. Avsikten är att förhindra monopol inom marknaden för reservdelar och tillbehör som uppkommer genom att mönsterrätt ges för Bestämmelsen tar sikte på detaljer som måste ha en viss teknisk utformning för att en produkt skall kunna anbringas på Prop. 2001/02:121 eller mot en annan produkt. Det kan t.ex. röra sig om kanter, profiler eller skruvhål på skärmar och kofångare, som måste vara utformade på ett speciellt sätt för att en del skall gå att ansluta till karossen. Har denna yta sådan betydelse för produkten att produktens eller produktdelens helhetsutseende utan ytan inte uppfyller skyddsförutsättningarna kan mönsterskydd inte erhållas för produkten eller produktdelen överhuvud- taget. Av artikel 7.3 framgår att undantaget från skyddsbarhet inte gäller för mönster som tillåter att sinsemellan utbytbara produkter sammanfogas ett stort antal gånger eller förbinds med varandra inom ett modulsystem. Vad som avses med ett modulsystem anges inte i direktivet. Exempel som har nämnts under förhandlingarna om direktivet där undantaget kan tänkas få betydelse är LEGO-klotsar, om anslutningsytorna har betydelse för helhetsintrycket, och en viss typ av stolar med anslutningsytor som gör att stolarna kan anslutas till varandra i rader. Av stycke 16 i ingressen anges att mekaniskt sammanfogande delar på en produkt i modulutförande kan vara en viktig del av modulproduktens nyskapande karaktär och en betydelsefull tillgång när produkterna marknadsförs. Dessa bör därför vara berättigade till skydd. Mönsterskyddslagen innehåller inga bestämmelser av det slag som finns i artiklarna 7.2 och 7.3 i direktivet. Med anledning härav bör regler motsvarande nu nämnda bestämmelser i direktivet införas i lagen. Bestämmelserna kan lämpligen placeras i samma paragraf som de som gäller detaljer i en produkts utseende som uteslutande är bestämda av teknisk funktion, dvs. närmast efter 4 § i mönsterskyddslagen. I direktivbestämmelsen används begreppet återges. Utredningen har föreslagit att uttrycket återskapa används i stället med hänvisning till att det framstår som mera adekvat i sammanhanget. I den engelska versionen av direktivtexten används begreppet reproduced. anser att begreppet återskapas inte tillräckligt väl motsvarar det engelska begreppet och har föreslagit att begreppet reproduceras används. Regeringen delar utredningens uppfattning att begreppet återskapas förefaller vara det bästa uttrycket i sammanhanget. Någon saklig skillnad i förhållande till direktivtexten är dock inte avsedd. 9 Särskilda hinder mot mönsterrätt Som framgått tidigare gäller enligt direktivet som allmänna förutsättningar för skydd att mönstret skall vara nytt och särpräglat. Vidare ställs särskilda krav som hänför sig till skyddsobjektet, t.ex. när det gäller beståndsdelar i en sammansatt produkt och mönster som är uteslutande bestämda av teknisk funktion. Såväl inom svensk rätt som enligt mönsterdirektivet finns emellertid ytterligare några materiella hinder mot mönsterrätt. Dessa hinder kan delas upp i absoluta, dvs. ovillkorliga hinder mot mönsterrätten och relativa, dvs. beroende av om Prop. 2001/02:121 vederbörligt tillstånd givits i visst fall. Hindren mot mönsterrätten kan uttryckas olika beroende av om dessa prövas vid registrering eller inte. För det fall hindren kontrolleras av registreringsmyndigheten (se vidare om detta i avsnitt 14) utgör de både hinder mot registrering och, om registrering ändå felaktigt skett, grunder för hävande. I fall då registreringsmyndigheten inte gör en självständig kontroll av hindren i samband med registreringsförfarandet utgör de endast grunder för hävande av en registrering vid invändningsförfarande hos registreringsmyndigheten eller vid en senare domstolsprövning. De särskilda hindren mot mönsterrätt skall behandlas i detta avsnitt. Behandlingen tar sin utgångspunkt i artiklarna 8, 11.1.c, 11.1.d och 11.2 i direktivet. Eftersom direktivet inte harmoniserar registreringsförfarandet och därmed inte heller frågan om vilka hinder mot mönsterrätten som registreringsmyndigheten skall granska, nämns i direktivet både fall då hinder mot mönsterrätten innebär hinder mot registrering och fall då de innebär hinder mot en registrerings bestånd. I mönsterskyddslagen framgår de särskilda hindren huvudsakligen av 4 §. Där betecknas de som hinder mot registrering men innebär givetvis också hinder mot en registrerings bestånd (se 31 § mönsterskyddslagen). Nedan behandlas först nuvarande ordning. I övervägandena behandlas mönster som strider mot goda seder eller allmän ordning (9.3.1), frågan om bättre rätt till mönster (9.3.2), verkan av tidigare ansökningar och registreringar (9.3.3), användning av vissa kännetecken i mönster (9.3.4), användning av sådant som skyddas av upphovsrätt (9.3.5) och användning av statsvapen och liknande symboler (9.3.6). Av 1 § andra stycket mönsterskyddslagen följer att endast den som skapat mönstret, dvs. formgivaren, eller den till vilken formgivarens rätt har övergått, genom registrering kan få ensamrätt att utnyttja mönstret. För det fall annan än formgivaren eller den till vilken formgivarens rätt övergått ansöker om registrering, brister det således i en av de förutsättningar för skydd som lagen ställer upp. Mönstret kan då vägras registrering eller, för det fall registrering beviljats, registreringen hävas. Det finns även en möjlighet för den rätte innehavaren att få en ansökan eller registrering överförd på sig (bättre rätt till mönstret, 17 § första stycket och 32 §). Därigenom kan alltså mönsterrätten upprätthållas och investeringar tillgodogöras för den rätte innehavaren. Som framgått ovan framgår de särskilda hindren mot mönsterrätten huvudsakligen av 4 §, i den s.k. hinderkatalogen. Eftersom i tillämpas ett system där registreringsmyndigheten granskar alla eventuella hinder mot mönsterrätten uttrycks hindren mot mönsterrätten som hinder mot registrering. De särskilda hindren utgör dock grunder för hävande, dvs. hinder mot en registrerings bestånd enligt 31 § mönsterskyddslagen. Enligt 4 § 1 mönsterskyddslagen får ett mönster inte registreras om mönstret eller dess utnyttjande strider mot goda seder eller allmän Detta är ett absolut hinder mot mönsterrätten.