prop · GP03133 · 2002-02-27 00:00:00 — Sådana formuleringar kan ge anledning till skiftande tolkningar, och de uttalanden som görs i författningskommentaren (s. 52) är inte ägnade att undanröja oklarheten. Lagrådet anser sig kunna utgå från att syftet har varit att det subsidiära ansvaret inte skall inträda så länge en reell prövning av anspråk på ersättning pågår eller förbereds hos den utländske försäkringsgivaren och finner att detta bör komma till tydligare uttryck i lagtexten. När det sedan gäller den situation som beskrivs i tredje stycket andra meningen, nämligen att den utländske försäkringsgivaren lämnar ett besked medan ärendet är under prövning hos , finner Lagrådet det som en allmän princip rimligt att skaderegleringen hos föreningen det visar sig att den utländske försäkringsgivaren är beredd till en reell prövning av ersättningsanspråket. Det kan emellertid finnas situationer då avbrytande av skaderegleringen vid skulle vara uppen- bart oskäligt gentemot den skadelidande. Så kan exempelvis vara fallet om skaderegleringen är i det närmaste avslutad och ett beslut av den utländske försäkringsgivaren inte skulle kunna förväntas förrän efter en fortsatt tidsödande procedur. Lagrådet finner därför att det bör närmare övervägas att öppna en möjlighet för att undantagsvis fullfölja skaderegleringen, trots att den utländske försäkringsgivaren givit sig till känna. En sådan ordning kan knappast anses stå i strid med de skyldigheter som åläggs genom direktivet, eftersom artikel 10.4 i direktivet tillåter medlemsstaterna att tillämpa bestämmelser som är mera förmånliga för den skadelidande. Eventuellt kan den dock få betydelse för möjligheter att utöva regress mot motsvarande skadeersättningsorgan i annat land. Utöver vad nu sagts bör vissa redaktionella ändringar göras i den föreslagna paragrafen. Lagrådet föreslår att paragrafen utformas på följande sätt: Om en skadelidande som är bosatt här i landet har anmält ett sådant försäkringsfall som avses i 27 § andra stycket till en försäkringsgivare i ett annat EES-land eller till en skaderegleringsrepresentant som denne har i och om varken den utländske försäkringsgivaren eller dennes representant har tagit ställning till den skadelidandes anspråk eller lämnat ett besked om att anspråket kommer att prövas senare, svarar de försäkringsanstalter som avses i 16 § solidariskt för ersättningen när det har gått sedan anmälan gjordes. Samma ersättningsansvar gäller för dessa försäkringsanstalter om den utländske försäkringsgivaren inte har någon skaderegleringsrepresentant här i landet. Vad som sägs i detta stycke gäller dock inte om den skadelidande har vidtagit rättsliga åtgärder mot den utländske försäkringsgivaren. Om skadan orsakats av ett fordon som är försäkringspliktigt men saknar trafikförsäkring, har de försäkringsanstalter som avses i 16 § samma ersättningsansvar för skadan som enligt första stycket. Om fordonets identitet inte kan fastställas, svarar dessa försäkringsanstalter solidariskt för den ersättning som skulle ha utgått från försäkringen. Vad som sägs i detta stycke gäller även om fordonet inte normalt är hemmahörande i ett EES-land men inte om försäkringsfallet inträffat i ett land utanför EES. Den trafikförsäkringsförening som enligt 33 § företräder försäkrings- anstalterna skall påbörja skaderegleringen senast efter det att ärendet anmäldes till föreningen. Om emellertid, medan ärendet är anhängigt hos föreningen, den utländske försäkringsgivaren eller dennes skaderegleringsrepresentant tar ställning till den skadelidandes anspråk eller lämnar ett besked om att anspråket kommer att prövas senare, skall föreningen avbryta skaderegleringen [, såvida inte detta framstår som uppenbart oskäligt mot den skadelidande]. Vad som sägs om skadereglering i 37 § första stycket och 38 § konsumentförsäkringslagen (1980:38) skall tillämpas också på skadereglering enligt denna paragraf. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om skaderegleringen och föreskrifter om trafik- I paragrafen finns bestämmelser om informationsskyldighet. lagtexten gäller denna skyldighet endast i förhållande till skadelidande, men motiven kan läsas så att denna begränsning inte varit åsyftad. Lagrådet finner det inte heller praktiskt att upprätthålla en sådan begränsning och förordar närmast att uppgiftsskyldigheten får gälla i förhållande till envar. Enligt lagtexten skall information lämnas om vem som är försäk- Som framgår av 27 § skall en sådan representant finnas i varje annat EES-land, varför en viss justering av formuleringen är påkallad. Lagrådet föreslår att paragrafens första mening ges exempelvis På begäran skall den trafikförsäkringsförening som avses i 33 § lämna uppgifter om vem som äger ett fordon som normalt är hemmahörande i , vem som har meddelat trafikförsäkring för fordonet samt vem som är försäkringsgivarens skaderegleringsrepresentant i ett annat EES- Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2001/02:133 Ersättning för trafikskador utomlands inför, ändrar, upp- Lag om ändring i 27 och 28 §§