prop · GP03185 · 2002-05-28 00:00:00 — Rätten att delta i gymnasieundervisning gäller bara för de ungdomar som påbörjar sina gymnasiala studier i . Det är dock inget som hindrar att en kommun erbjuder även ungdomar som fyllt sådan utbildning. Asylsökande ungdomar m.fl. som fyllt erbjuds sysselsättning inom ramen för organiserade verksam- het (jfr. 4 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl.). Ersättning till kommuner för kostnader avseende utbildning för asylsökande m.fl. barn betalas enligt bestämmelser i förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m. Utbildningen kan även tillhandahållas av en fristående skola och skolan har då rätt till ersättning motsvarande vad som betalas ut för en elev i det offentliga utbildningssystemet. Barns rätt till förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg Varje kommun svarar för att barn som är bosatta i och som stadigvarande vistas i kommunen erbjuds förskoleverksamhet och skol- barnsomsorg (2 a kap. 1 § skollagen). Förskoleverksamhet och skol- barnsomsorg skall ges i den omfattning det behövs med hänsyn till för- äldrarnas förvärvsarbete eller studier eller barnets eget behov (2 a kap. 6 § skollagen). Detta ges också på visst sätt vid förälders arbetslöshet eller föräldraledighet (2 a kap. 6 a och 6 b §). Av förordningen om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarns- omsorg för asylsökande barn m.fl. följer att den grupp barn som omfattas av förordningen, bl.a. barn som beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § utlänningslagen, skall erbjudas förskoleverksamhet Prop. 2001/02:185 och skolbarnsomsorg på samma villkor som gäller för barn som är Vuxnas möjlighet till utbildning Enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. har Migra- tionsverket huvudansvaret för mottagandet av utlänningar som söker uppehållstillstånd här som skyddsbehövande enligt 3 kap. utlännings- lagen och för utlänningar som har tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen. skall bl.a. se till att dessa utlänningar ges sysselsättning i lämplig omfattning genom att de får delta i s.k. organiserad verksamhet (se avsnitt 11.2). Denna innebär bl.a. deltagande i svenskundervisning, i skötseln av förläggningen eller i annan verksamhet som gör vistelsen meningsfull. För den enskilde utlän- ningen kan den tid det tar att få sin sak slutligt prövad upplevas som oerhört påfrestande. Avsikten med den verksamhet som anordnas av är främst att motverka uppkomsten av passivitet och tristess men även att ta till vara och utveckla den enskilde individens kompetens. Vuxna personers möjlighet att delta i utbildning som tillhandahålls inom det allmänna utbildningsväsendet regleras i flera olika författningar. De stora delområdena inom utbildning för vuxna är högskoleutbildning och vuxenutbildning. Utbildning vid universitet och högskolor regleras främst i högskolelagen (1992:1434) och högskoleförordningen (1993:100). I 4 kap. 1 § högskolelagen anges att den som uppfyller behörighetskraven för högskolestudier skall tas emot för studier. I 7 kap. högskole- förordningen finns bestämmelser om tillträde till grundläggande hög- skoleutbildning. För behörighet krävs s.k. grundläggande och särskild behörighet. Alla som vistas lagligen i och som uppfyller behörig- hetskraven för utbildningen har möjlighet att få tillträde till den högre utbildningen. I skollagen (1985:1100) finns, förutom bestämmelser om utbildning för barn och ungdomar, även bestämmelser om vuxenutbildning. I lagen regleras vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux), och svenskundervisning för invandrare (sfi). Precis som utbildningen för barn och ungdomar är rätten till denna utbildning bl.a. kopplad till om personen kan anses som bosatt i . 12.4Bedömning om barns rätt till utbildning och barnomsorg och vuxnas rätt till utbildning -Barn som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd bör få tillgång till utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg på samma villkor som gäller för asylsökande barn, dvs. på samma sätt som gäller för barn som beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt utlänningslagen. -De aktiviteter som erbjuds de asylsökande inom ramen för Migrations- verkets organiserade verksamhet bör också erbjudas dem som beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Innehållet i dessa aktiviteter är tillräckliga för att EG-direktivets bestämmelser skall vara uppfyllda. bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: , och kom- muner, och för Fred och Frihet tillstyrker förslaget att barn och ungdomar som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd skall omfattas av samma regler som asylsökande. kommun framhåller vikten av att ungdomar bör kunna påbörja gymnasiala studier efter . delar bedömning att barn som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd skall omfattas av förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. och påtalar att kommunerna inte kompenserats för de ökade kostnader som tillkommit genom det nya regelverket om asylsökande barns skolgång. Om barn i massflyktssituationer skall omfattas av reglerna kring asylsökande barns skolgång måste kommunerna kompenseras fullt ut menar dessa remissinstanser. och kommun tillstyrker att vuxna ges möjlighet att utveckla sin kompetens genom utbildning. () delar utredningens bedömning att organiserade verksamhet är tillräcklig för att uppfylla EG-direktivets krav. Skälen för regeringens bedömning Barns tillgång till utbildning Som en allmän utgångspunkt bör gälla att alla barn, oavsett varför de vistas i , har samma grundläggande behov av omsorg och utbildning. Barnets möjlighet att själva påverka sin livssituation är, särskilt vid en flykt från hemlandet, ytterst begränsad. En rimlig utgångspunkt bör vara att barn som omfattas av EG-direktivets bestäm- melser ges samma förmåner som andra barn som befinner sig här i landet under liknande förutsättningar. För att någon form av särbehandling mellan olika kategorier av barn skall komma i fråga måste det föreligga sakligt grundade skäl för det. Det förefaller inte finnas några övertygande skäl som skulle kunna motivera att ett barn som omfattas av EG-direktivets bestämmelser om tillfälligt skydd ges sämre möjligheter till utbildning än vad som gäller för asyl- sökande barn, andra barn som söker om uppehållstillstånd och barn som enligt nuvarande regler har tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen. Det är dock viktigt att framhålla att det liksom för barn bosatta i i vissa fall kan finnas skyldighet att erbjuda kompletterande inslag i utbildningen i form av särskilt stöd. EG-direktivet anger att den berörda gruppen barn skall ges tillträde till utbildningsväsendet på samma villkor som medborgarna i den egna medlemsstaten. Vad som menas med samma villkor anges inte i EG- direktivet. Enligt regeringens mening skall de barn som beviljats uppe- hållstillstånd med tillfälligt skydd beredas plats i utbildning på samma sätt som gäller för asylsökande barn och för barn som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen. Det är regeringens bedömning att detta uppfyller kraven i EG-direktivet. Som angetts i propositionen om asylsökande barns skolgång m.m. (prop. 2000/01:115) måste uppläggningen av skolverksamheten utformas utifrån en bedömning av varje enskilt barns behov och förutsättningar. Inom vissa befolkningsgrupper finns det en stor andel som varken kan läsa eller skriva, medan det i andra grupper finns en stor andel högutbildade. Detta ställer stora krav på de skolor som skall tillhandahålla undervisningen. Utgångspunkten för ett barn som omfattas av EG-direktivets tillfälliga skydd är något annorlunda än för andra barn genom att barnet och dess familj förutsätts återvända till sitt hemland så snart detta är möjligt. Den ordning som beskrivs ovan gäller för barn som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § utlänningslagen. Bestämmelsen i 2 kap. 4 a § utlänningslagen upphävs i enlighet med vad som sägs i avsnitt 5.3 och en ny bestämmelse om uppehållstillstånd med tillfälligt skydd förs in i utlänningslagen. Denna lagändring ändrar dock inte förutsättningarna för att ge barn tillgång till utbildning och regeringens bedömning är att ordningen som gällde barn som beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 2 kap. 4 a § utlänningslagen bör tillämpas på samma sätt gällande de barn som beviljas uppehållstillstånd med tillfälligt skydd i enlighet med EG-direktivet. De författnings- ändringar som behövs i detta avseende kan göras i förordning. De barn som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd skall på samma sätt som asylsökande barn beredas plats inom ramen för förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Det finns inga skäl som talar för att de barn som har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd skall behandlas på annat sätt än barn som är asyl- sökande, barn som ansöker om uppehållstillstånd på annan grund eller som enligt nuvarande regler skulle få tidsbegränsat uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen. När det gäller förskole- verksamhet och skolbarnsomsorg finns det inte heller några andra tungt vägande skäl som motiverar en särbehandling. Flera av de barn som berörs kommer troligen att vistas på samma boendeenhet och i övrigt ha i stort sett likvärdiga villkor. Det skulle framstå som orättvist och god- tyckligt om vissa barn erbjöds rätt att delta i särskilt anordnad barn- verksamhet, medan andra inte fick det. Även om det inte uppställs något Prop. 2001/02:185 krav om det i EG-direktivet bör därför bestämmelserna om förskole- verksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. som infördes omfatta även de barn som har tillfälligt skydd grundat på EG-direktivet. Även dessa författningsändringar kan göras i förordning. Vuxnas möjlighet till utbildning De utlänningar som har tillräckliga kvalifikationer har rätt att ansöka om en utbildningsplats på högskola eller universitet. För att antas till sådan utbildning krävs inte att utlänningen anses som bosatt här. De personer som uppehåller sig här med stöd av tillfälligt skydd grundat på EG- direktivet omfattas således av dessa regler. De personer som berörs av EG-direktivets regler förmodas stanna i landet . Under den tiden bör de, om inga väl grundade skäl talar häremot, behandlas på ett sätt som är likvärdigt med vad som gäller för andra utlänningar som vistas här under jämförbara förhållanden. Sålunda bör skyldighet att tillhandahålla olika former av sysselsättning och utbildning även omfatta personer som ges tillfälligt skydd i . När det gäller denna grupp av utlänningar bör dock, mot bakgrund av innehållet i artikel 12 i EG- direktivet, överväga en annan inriktning på studierna än förkovran i det svenska språket. Exempel härpå kan vara studier i hemspråket eller annat språk, t.ex. engelska, eller utbildning med inriktning på praktisk verk- samhet som utlänningen kan antas få nytta av . Härutöver finns det ingen anledning att införa särskilda regler om vuxenutbildning inom det offentliga utbildningsväsendet för dem som har uppehålls- tillstånd med tillfälligt skydd. I artikel 25 i EG-direktivet anges bl.a. att medlemsstaterna i en anda av gemenskapssolidaritet skall ta emot personer som kan komma i fråga för tillfälligt skydd. Medlemsstaterna skall i sifferuppgifter eller i allmänna termer ange sin mottagningskapacitet för sådana personer. Uppgifterna skall anges i rådets beslut enligt artikel 5 om att det föreligger en massiv tillströmning av fördrivna personer. Efter det att beslutet har antagits kan medlemsstaterna ange att de har ytterligare mottagningskapacitet, genom att underrätta rådet och kommissionen om detta. Om antalet personer som kan komma i fråga för tillfälligt skydd efter en plötslig och massiv tillströmning skulle överskrida den angivna mottagandekapaciteten, skall rådet undersöka situationen och vidta lämpliga åtgärder. Även om det inte uttryckligen framgår av EG-direktivet finns det anledning att anta, att uppgifter om antalet personer som kan mottagas i respektive medlemsstat lämnas i samband med att frågan om beslut angående förekomsten av en massflyktssituation aktualiseras i kom- missionen. 13.2Gällande svensk rätt vad gäller mottagande av utlän- ningar Om det behövs med hänsyn till uppkomna begränsningar i möjligheter att ta emot utlänningar får regeringen enligt 3 kap. 8 § andra stycket utlänningslagen meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd inte får beviljas skyddsbehövande enligt 3 kap. 3 § första stycket 2 utlänningslagen, således bland annat personer som på grund av en väpnad konflikt inte kan återvända till sitt hemland. Bestämmelsen blir dock inte tillämplig på utlänningar som är berättigade till skydd enligt EG- direktivet. 13.3 Erfarenheter från mottagandet i samband med krisen i Kosovo I regeringsbeslut angavs att skulle evakuera 5 000 personer som flytt från Kosovo till . Regeringen beslutade att anslå för överföringskostnader. Från dessa medel skulle uttagning och överföring av berörda personer finansieras. Regeringen beslutade om förordningen (1999:209) om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlänningsärenden. I ett nytt regeringsbeslut ändrades det antal som fick evakueras till 4 000 personer. I samband med beslutet, minskades de tilldelade medlen för överföringskostnader till . beslutade emellertid regeringen att anslå för kostnaderna för mottagande av dessa evakuerade personer till . Antalet personer från Kosovo som evakuerades till uppgick till 3 697 av de 87 156 som totalt evakuerades till 29 länder. Utöver de som evakuerades fanns cirka 3 500 personer från provinsen som kommit till före evakueringen. De personer som överfördes från Kosovo gavs tidsbegränsade tillstånd i enlighet med den ovan nämnda förordningen om tidsbegränsade uppehållstillstånd i vissa utlännings- ärenden. De kriterier som ställdes upp för att en person skulle bli föremål för överföring till var frivillighet, utsatthet, sammanhållen familj, sammanhållen geografisk bakgrund och släkt i . Även de personer som tagit sig till på egen hand beviljades i huvudsak tidsbegränsade uppehållstillstånd enligt förordningen. Endast de personer som antingen evakuerats eller sökt uppehållstillstånd efter inresan hit, och som inte fått sin ansökan slutligt prövad när förordningen trädde i kraft, omfattades av ifrågavarande förordning om tidsbegränsade uppe- hållstillstånd i vissa utlänningsärenden. De som redan fått avslag på sin ansökan omfattades inte av förordningen och föll därför utanför Invand- rarverkets mottagandessystem. Av verksamhetsplanen för framgick att det inom Invandrar- verket som helhet skulle finnas en beredskap för en omedelbar ökning av antalet platser med motsvarande 50 procents ökning av beräknat antal asylsökande, dvs. med 500 platser. Det skulle även finnas en plan, som kunde verkställas inom , för ett tillskott med 500 platser samt för administration för mottagande av ytterligare 500 personer i eget boende, . hade ytterligare en plan för sin beredskap. Den kunde verkställas inom en månad och enligt denna fanns kapacitet för ett tillskott med 1 000 platser samt administration av ytterligare 1 000 skyddssökande i eget boende , av . får inga ytterligare anslag för sin beredskap. 13.4Förslag och bedömning för ett mottagande Regeringens förslag: En kommun skall inledningsvis svara för att den enskilde får det stöd som bedöms skäligt till dess att tar över ansvaret. skall i en sådan situation ersätta en kommun som lämnat bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl.. Därutöver skall en kommun få ersättning från staten för andra kostnader som kommunen haft och som normalt skall stå för. Regeringens bedömning: bör i en massflyktssitua- tion, i samråd med berörda myndigheter och andra relevanta instanser, ta fram ett underlag till regeringen med förslag på vad som bedöms kunna vara ett rimligt mottagande samt erforderligt underlag för kostnadsberäkningar. ansåg att skulle ha ansvar för att i samband med en massflyktssituation ta fram ett underlag till regeringen som syftar till att en bedömning av möjligt mottagande kan göras. Utredningen lade dock inte fram något konkret förslag till lag- ändring om kommunernas initiala ansvar. Remissinstanserna: Statskontoret understryker vikten av att snabbt skall kunna redovisa realistiska uppgifter för sin mottagande- kapacitet. Såväl Statskontoret som Länsstyrelserna i , Län och , , , och kommuner, , , Lands- tinget , och har tillstyrkt att är den myndighet som är bäst skaffad att ta fram underlag för beslut om mottagandekapaciteten. i län har dock efterfrågat att kommunernas status i ett sådant fall utreds närmre. Flera remissinstanser, främst Statskontoret, Svenska kom- munförbundet, , , och kom- muner, och har dock fram- hållit vikten av samordning med berörda myndigheter och andra relevanta instanser. Flertalet remissinstanser har, under grund- förutsättningen att är huvudansvarig myndighet, accep- terat att det kan uppstå ett behov av att kommunerna mottar de fördrivna personerna i ett inledande skede. Landsting och kommuner har dock förutsatt att de ökade kostnader detta inledningsvisa mottagande medför täcks av statsbidrag. , och kommuner har anfört att ansvar måste förtydligas vad gäller de asylsökandes egna boenden. Ett sådant ansvar skulle innebära en skyldighet att följa upp boendet för de grupper som omfattas av lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Länsstyrelserna i och län har efterfrågat en utredning av kommunernas status vad gäller den enskilda kommunens ansvar för en enskild utlänning, inte minst ur ett ekonomiskt och materiellt perspektiv. Skälen för regeringens förslag: är huvudman för mottagandet av utlänningar i en massflyktssituation och bör även fortsätt- ningsvis vara det. Verket har en organisation med god kapacitet och flexibilitet för mottagande av asylsökande och övriga skyddsbehövande. Utgångspunkten för verkets mottagandeförmåga är den nivå som anges i statsbudgeten som fastställs av . förmåga att klara det första mottagandet i en massflyktssituation kan dock under vissa omständigheter vara otillräcklig. Det kan exempelvis vara fråga om ett mycket stort antal utlänningar som kommer till eller anländer till orter där resurser är begränsade. Det kan även vara fråga om bristande transportresurser till varvid de fördrivna personerna får stanna kvar i den kommun som de först anlände till. I situationer där förmåga bedöms vara otillräcklig bör kommunen därför inledningsvis svara för att den enskilde utlänningen erhåller det stöd som bedöms skäligt i avvaktan på att tar över ansvaret för mottagandet. En bestämmelse med detta innehåll skall därför föras in i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. skall ersätta en kommun som i en sådan situation lämnat bistånd åt en enskild enligt den lagen. Därutöver skall en kommun kunna erhålla statlig ersättning för andra kostnader som kommunen åsamkats och som normalt åvilar . Ett sådant förslag presenterades i prop. 1999/2000:42 (s. 26-27) och var den enda remissinstans som då yttrade sig. Förbundet ställde sig positivt till regeringens förslag som i stort sett överensstämmer med vad som föreslås. Hälso- och sjukvården för asylsökande m.fl. regleras i en särskild över- enskommelse mellan staten och . Denna överens- kommelse går utöver landstingens skyldigheter enligt hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763). Denna överenskommelse innebär att landstingen skall ge asylsökande den vårdnivå som ovan beskrivits i avsnitt 10.3.1. Landstingen ersätts av staten, huvudsakligen i form av en scha- blonersättning, för den vård som ges. Denna ersättning skall i princip täcka all den vård som den enskilde normalt kan behöva. För vård som överstiger för en vårdkontakt, lämnar staten särskild ersättning. har påpekat att möjligheten till kompensation för eventuella stora merkostnader bör anges. Regeringen bedömer att den statliga ersättningen till landstingen för hälso- och sjukvård till asylsökande m.fl. torde täcka de kostnader som normalt även kan uppkomma i en massflyktssituation. Vidare gör regeringen den bedöm- ningen att överenskommelsen mellan staten och om hälso- och sjukvård till asylsökande m.fl. ger utrymme för viss förändring i de fall då inträffade omständigheter bedöms påverka parternas för- utsättningar att uppfylla överenskommelsen. Skälen för regeringens bedömning: Det finns inte någon reglering av mottagandekapaciteten som uttryckligen anger hur många skydds- behövande totalt sett har möjlighet att ta emot. Som framgått ovan ingår möjligheterna att utvidga antalet platser för asylsökande i verksamhetsplan. het av att anpassa verksamheten i samband med att ett ökat antal skydds- sökande kommer till . Exempelvis kom ca 84 000 personer från . Även kom ett stort antal sökande till . I samband med Kosovokrisen bestämde regeringen, efter att ha konsulterat , att skulle kunna ta emot 5 000 personer från Kosovo. Evakueringen från Make- donien utgjorde en planerad och begränsad operation. Det är utomordentligt svårt att förutse vilka mottagandebehov som kan uppkomma i samband med eventuella framtida situationer av massflykt. Det går knappast heller att i absoluta tal ange vilka resurser som fram- deles kan finnas i fråga om möjligheten till mot- tagande av tillfälligt skyddsbehövande. T.ex. kan det aktuella utnyttjan- det av tillgänglig kapacitet hos för mottagande variera avsevärt och vara svårt att förutsäga. Sammanfattningsvis görs den bedömningen, att det endast i en aktuell situation är möjligt att ange några närmare uppgifter om mottagande- kapaciteten och att detta även då endast i viss utsträckning kan ske på annat sätt än i allmänna termer. EG-direktivet ger också medlemsstaterna denna möjlighet. Regeringen bedömer att har bäst för- utsättningar att i samband med en sådan situation ta fram ett aktuellt underlag med förslag på vad som bedöms kunna vara ett möjligt mot- tagande jämte erforderligt underlag för kostnadsberäkningar. Detta bör ske i samråd med berörda myndigheter och andra instanser. Framtagandet av ett underlag för bedömningen av hur stor mottagandekapacitet i den enskilda situationen är förutsätter att Migra- tionsverket tar fram en modell för uppgiftslämnandet och har en bered- skap för att snabbt ta fram underlaget. Regeringen förutsätter att Migra- tionsverket möjligt tar sig an detta arbete. De erfarenheter som gjordes i samband med Kosovokrisen torde här kunna tjäna som utgångspunkt. Sekretessfrågor, behandlingen av person- uppgifter, påföljder och överklagande 14.1.1Bevis om uppehållstillstånd och viseringar En person som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd skall förses med någon form av bevis som utvisar att utlänningen har beviljats ett sådant uppehållstillstånd (artikel 8 punkt 1). Medlemsstaterna skall vid behov förse de personer som kan få uppehållstillstånd med tillfälligt skydd med nödvändiga viseringar, däribland transitvisa, för att möjlig- göra en inresa på gemenskapens territorium. Sådana viseringar bör vara kostnadsfria eller åtminstone så billiga som möjligt (artikel 8 punkt 3). De situationer som punkt 3 tar sikte på torde främst vara i de fall då personerna evakueras till gemenskapens territorium. Enligt artikel 9 i EG-direktivet skall medlemsstaterna ge personer som har tillfälligt skydd en handling på ett språk som de kan förstå. Denna handling skall tydligt ange de bestämmelser om tillfälligt skydd som är relevanta för dem. Med anledning av vad som anges i artikel 26 punkten 1 att medlemsstaterna skall samarbeta i syfte att överföra personer som åtnjuter tillfälligt skydd från en medlemsstat till en annan under förutsättning att de berörda personerna samtycker föreskrivs det i punkten 2 i samma artikel, att en medlemsstat skall informera de övriga medlemssstaterna om ansökningar om överföring och underrätta kommissionen och UNHCR om detta.