prop · GP03171 · 2002-03-21 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2001/02:171 världsarvskonvention och de svenska Regeringen överlämnar denna skrivelse till . konvention om skydd för världens kultur- och naturarv antogs 1972. ratificerade konventionen 1985. I denna skrivelse ges en beskrivning av konventionen och dess tillämpning inom och i . Vidare redovisas de objekt som finns uppförda på den s.k. . Regeringen gör avslutningsvis en bedömning av konventionens framtida tillämpning i . Regeringen anser att nuvarande regelverk och organisation för skydd och stöd till de svenska världsarven är tillfredsställande samt att bör vara restriktivt med att nominera nya världsarv. Världsarvskonventionen en översikt.............................................. Världsarvskonventionens tillämpning inom ........................ Organisation, ansökningsprocedur etc. .............................. Kriterier för urval ............................................................... Världsarv i fara................................................................... Aktuella frågor angående konventionen och dess tillämpning inom Den globala strategien........................................................ Periodiskt återkommande rapport ...................................... Hur uppfyller åtagandena enligt konventionen ................... Aktuella lagar och förordningar ......................................... Nominering av världsarv ................................................................ De svenska världsarven .................................................................. Ägande, vård, utveckling och uppföljning av världsarven fördelning av uppgifter och ansvar ................................................. Nätverket svenska världsarvsgruppen.............................. 10 Nordiska organ för världsarv .......................................................... 10.2Nordiska Världsarvskontoret (Nordic World Heritage 11 Den framtida utvecklingen.............................................................. Syftet med denna skrivelse är att beskriva Unescokonventionen om skydd för världens kultur- och naturarv i det följande kallad världs- arvskonventionen och dess tillämpning inom , vad det innebär att vara ansluten till konventionen samt att översiktligt beskriva ansvars- fördelningen för de svenska världsarven mellan olika nationella aktörer. har ett stort antal svenska objekt förts upp på . De är nu tolv och har rönt stor allmän uppmärksamhet. finns också ett intresse för att fler svenska objekt förs upp på listan. Avslutningsvis lämnar regeringen synpunkter på konventionens fortsatta tillämpning i . 2 Världsarvskonventionen en översikt För att skydda jordens mest värdefulla kultur- och naturmiljöer mot för- störelse och förfall antogs världsarvskonventionen vid FN-organets Konventionen har undertecknats av 167 stater, vilka alla därmed har förbundit sig att uppfylla dess krav och förpliktel- ratificerade konventionen 1985. totalt 38 artiklar. I konventionens inledande artiklar definieras begreppen kultur- och naturarv (artikel 1-3). Genom att underteckna konventionen förbinder sig varje land inte bara att vårda världsarvsområden på eget territorium utan också att vårda och skydda sitt övriga nationella arv. Konventionen kräver att anslutna nationer har en lämplig organisation och adekvat lagstiftning för att kunna skydda och vårda sina världsarvsområden. Härtill kommer krav på att också respektera natur- och kulturobjekt i andra länder (artikel 4-7). Enligt konventionen ska det finnas en mellanstatlig kommitté inom (artikel 8-10). upprätta en lista över den del av kultur- och naturarvet som den anser ha särskilt stort universellt värde enligt av kommittén fastställda kriterier, den s.k. (artikel 11). Konventionen definierar de natur- och kulturobjekt som kan övervägas för inskrivning på och redovisar anslutna länders skyldigheter att identifiera potentiella objekt och deras ansvar att skydda och vårda dem. I konventionen beskrivs närmare uppgifter och Konventionen beskriver vidare hur medlemmar väljs och mandattidens längd samt preciserar de professionella rådgivande organ till vilka kommittén kan vända sig för rådgivning i samband med urvalet av objekt för (artikel 8-14). Konventionen innebär att de undertecknande länderna har förpliktelser som sträcker sig över respektive lands gränser. De förbinder sig att stödja andra länder i deras ansträngningar att bevara vårt gemensamma arv av betydelse för hela mänskligheten och att bidra ekonomiskt till bevarandet av världsarvsobjekt i nationer som saknar egna medel. världsarvsfonden som alla till konventionen anslutna länder solidariskt betalar till samt genom frivilliga bilaterala projekt, ofta i samarbete med Fonden administreras av Världsarvs- kommittén på sätt som närmare anges i konventionen och de operatio- Skr. 2001/02:171 nella riktlinjerna (se avsnitt 4). Konventionen anger vidare hur världs- arvsfonden skall användas och administreras och vid vilka tillfällen internationellt finansiellt stöd kan ges (artikel 15-18). En stat som är ansluten till konventionen kan ansöka om internationellt bistånd för kultur- och naturvärden inom dess territorium som utgör en del av det kultur- eller naturarv som är av särskilt stort universellt värde. I konventionens artiklar 19-26 regleras villkoren för internationellt bistånd. Genom utbildnings- och informationsprogram skall konventions- staterna öka allmänhetens uppskattning och respekt för kultur- och natur- arvet. Vidare skall staterna hålla allmänheten underrättad om de faror som hotar detta arv och om den verksamhet som bedrivs enligt konven- tionen. Vidare ges i detta hänseende särskilda föreskrifter för konven- tionsstater som tar emot internationellt bistånd (artikel 27-28). Konventionsstaterna är skyldiga att lämna återkommande rapporter om hur de tillämpar konventionen (artikel 29). De länder som undertecknat konventionen skall göra återkommande redovisningar till om hur dessa skyldigheter fullgörs. Artiklarna 30-37 innehåller bestämmelser av formell art. 3Världsarvskonventionens relation till m.m. Världsarvskonventionen är en av totalt fyra konventioner till skydd för kulturarvet som har tagits fram av . De övriga är: N konvention om skydd för kulturegendom i händelse av väpnad konflikt, i dagligt tal kallad , N konvention om åtgärder för att förbjuda och hindra olovlig import, export och överförande av äganderätt av kulturegendom, N konvention om skydd för kulturarvet under vatten. Förutom världsarvskonventionen har ratificerat även Haag- konventionen. ger ett allmänt skydd för alla de kulturobjekt som motsvarar konventionens kriterier. Detta skydd anger som huvudprincip att stater inte får använda sig av sådana kulturföremål eller deras omgiv- ningar, ej heller anfalla sådana föremål. Det är i första hand den stat där kulturföremålen är belägna som avgör vilka föremål som skall omfattas av skyddet. Konventionen ger också möjlighet att söka ett mer långtgående s.k. särskilt skydd för vissa föremål av särskilt stort värde. Dessa skall föras in i ett särskilt register. Vid en konferens i antogs ett proto- koll till konventionen som bl.a. medför nya möjligheter till ett starkare skydd. Detta protokoll har dock ännu inte trätt i kraft. Bestämmelserna i är fokuserade på kulturegendom och kan inte utan vidare tillämpas på kulturlandskap och hela städer eller på naturområden. Det finns alltså inte någon direkt koppling mellan Skr. 2001/02:171 och världsarvskonventionen, eftersom de båda konventionerna inte omfattar exakt samma objekt. Trots detta kan objekt som står uppsatta på ofta förtjäna både ett allmänt och ett särskilt skydd enligt . 4.1 Organisation, ansökningsprocedur etc. Det övergripande ansvaret för konventionen har Generalförsamlingen (General ) som består av alla stater som undertecknat konven- Generalförsamlingen träffas en gång . Ansvaret för den löpande hanteringen av världsarven åligger Världs- Denna kommitté, som är vald av Generalförsamlingen, består av delegationer från 21 länder. Kommittén möts en gång och går igenom nomineringarna på basis av oberoende värderingar av föreslagna kultur- och naturobjekt som görs av två rådgivande organisa- tioner, () och International Union for Nature Conservation (IUCN). nisationer svarar också för presentationen av nomineringarna inför beslutet i kommittén. har ärendena beretts av kommitténs arbetsutskott, den s.k. Byrån, bestående av en tredjedel av kommitténs När positivt beslut fattats av skrivs objektet in på . tar beslut om nya världsarv en gång . tas besluten vid i Kommittén skall också övervaka till- ståndet för de objekt som förs upp på . I av fastställda operationella riktlinjer för konventionen (Operational Guidelines) ges närmare information om villkoren för nominering till , bedömningskriterier för uppförande på listan av kultur- och naturobjekt, villkor för eventuellt borttagande av objekt från listan, riktlinjer för utvärdering och examination av nomine- ringarna, ansökningstider och former för övervakning och uppföljning. De operationella riktlinjerna är vid sidan av konventionstexten det vikti- gaste dokumentet för världsarvsarbetet. revideras fortlöpande av kommittén för att anpassas till utvecklingen av Den nu gällande versionen reviderades 1999. Ett tredje rådgivande organ, tion of Cultural Property (ICCROM), tillhandahåller expertråd vid restaurering av byggnader och monument och organiserar utbildning företrädesvis i utvecklingsländerna. På finns ett särskilt sekretariat, World Heritage Centre, som verkställer beslut. En nominering till kan bara ske av stater som är anslutna till konventionen. De anslutna staterna nominerar själva objekt inom det egna territoriet (se vidare avsnitt 7). gör normalt inga rekommendationer för inskrivning på . 2001/02:171 Undantag görs i enstaka fall i krigförande områden och då inget land har full kontroll över det territorium där ett potentiellt världsarv ligger. En ansökan skall innehålla en plan som i detalj beskriver hur objektet förvaltas och hur det är skyddat (förvaltningsplan). Kraven på nomine- ringshandlingarna är stora. Det finns anvisningar för detta, dels i de operationella riktlinjerna och dels i särskilda anvisningar till en mall för nomineringarna. För att kunna skrivas in på måste ett objekt uppfylla ett eller flera kriterier. finns sex kriterier för kulturarv och fyra kriterier för naturarv. Dessa kriterier redovisas i de operationella riktlinjerna. Skyddet, förvaltningen och ett områdes integritet eller autenticitet är också viktiga faktorer. Begreppet integritet används i stället för autenti- citet enbart när det gäller naturobjekt. Integriteten kopplas till att ett naturområde skall vara tillräckligt stort för att växt- och djurliv skall vara opåverkat av människors intrång och användning av området. I de operationella riktlinjerna finns slutligen anvisningar med anpas- sade kriterieformuleringar för t.ex. städer och kulturlandskap. För när- varande pågår ett arbete med revidering av de operationella riktlinjerna och en harmonisering av de sex kriterierna för kulturobjekt och de fyra kriterierna för naturobjekt till ett gemensamt set av kriterier för båda kategorierna. förväntas ta slutligt beslut i denna fråga . Oavsett detta arbete gäller för att föras upp på världs- arvslistan att aktuellt område skall ha globala värden, dvs. bära unik vittnesbörd om människan eller jordens historia. Vården av världsarvsområdena är en ständigt pågående process. Ett objekt på skall vårdas och förvaltas och brukas på ett sådant sätt att de kvaliteter som en gång gjorde objektet till ett värdigt världsarv finns kvar. Allmänheten, icke-statliga organisationer eller andra grupper kan anmäla eventuella hot mot ett världsarvsobjekt till . Om anmälan är berättigad och problemen är allvarliga kan objektet efter undersökning av eller dess rådgivande organ, placeras på en sär- skild lista över Världsarv i fara (World Heritage in Danger List). Listans huvuduppgift är att uppmärksamma världssamfundet på naturliga eller av människan skapade situationer som hotar de värden som en gång motive- rade en inskrivning på . Det är vanligen en mycket effek- tiv påtryckning på ett land som inte skött sina åligganden. De vanligaste skälen till att ett område placeras på listan över Världsarv i fara är krig, miljöhot, exploateringstryck och naturkatastrofer. Hotade objekt på listan är normalt berättigade till särskilt stöd och räddningsaktioner. I brådskande fall, t.ex. vid krigsutbrott kan Skr. 2001/02:171 skriva in objekt på utan formell anhållan från en stat. Inför genomförandet av större projekt inom ett världsarvsområde och där man kan misstänka att projektet kan minska världsarvets värde, kan landets regering begära samråd med och expertstöd från . 5Aktuella frågor angående konventionen och dess tillämpning inom De stora pågående diskussionerna rörande världsarvskonventionen har framför allt berört N behovet av en global strategi för att motverka obalansen på världs- arvslistan, N metoder för att följa upp de befintliga världsarven genom periodiskt återkommande rapporter och N solidaritet mellan rika och fattiga länder, och behovet av stöd utöver det som ges av världsarvsfonden. Världsarvlistan blir längre . Efter Världsarvskommitténs möte i finns 721 världsarv. 554 av dessa är kulturarv, 144 är naturarv och 23 är kombinerade natur- och kulturarv. Obalansen på listan är påtaglig. Två tredjedelar av alla världsarv är belägna i och ca tre fjärdedelar av alla objekt är kulturobjekt. har diskuterat hur denna obalans skall kunna påverkas i en för andra världsdelar än gynn- sam utveckling. I denna globala strategi har framför allt och varit i centrum, där man genom av bekostade projekt har sökt påverka länderna att identifiera världsarv inom sina egna nationers gränser. Detta arbete har medfört att inte minst det afrikanska kulturarvet har blivit synligt och ett antal objekt i har tagits upp på världs- arvslistan. Vid Generalförsamlingens möte överenskom länder att de i fortsättningen endast skulle få nominera ett objekt per land och år. Detta objekt skulle tillhöra en kategori som är underrepresenterad på såsom 1900-talets byggnadsverk och industriminnen. länder uppmuntrades till att med olika medel, genom stöd till världsarvsfonden eller genom bilateralt samarbete, stödja utvecklingsländerna i deras strävanden att utveckla världsarv. 5.2 Periodiskt återkommande rapport beslöt att alla existerande världs- arvsobjekt skulle gås igenom för att man skulle se om de värden som objektet hade vid tiden för inskrivning alltjämt existerar samt om berört land har tillräckliga resurser och en trovärdig förvaltning av objektet i Skr. 2001/02:171 fråga. Rapporteringen är tvingande. Rapporteringen skall ske till , första gången /2006 för och . Rapporten skall avse objekt inskrivna på . Rapporteringen sker enligt en särskild mall med anvisningar. Första delen av rapporten består av den berörda statens generella rapport över tillämpningen av relevanta artiklar i världsarvskonventionen. Hit räknas förteckning och inventering över värdefulla natur- och kulturobjekt, lag- stiftning till skydd för sådana objekt samt tillståndet vad gäller konserve- ring och vård av sådant arv. I denna del ingår vidare internationellt sam- arbete och ekonomiska resurser till förfogande för natur- och kulturarvet och slutligen utbildning, information och hur man arbetar med att göra en bred allmänhet medveten om natur- och kulturvärden. Andra delen behandlar tillståndet för de objekt som finns på världs- arvslistan och som skrevs in . Det huvudsakliga syftet är att få en bedömning av om värdena finns kvar. begärs upp- daterade förvaltningsplaner in, uppgifter om faktorer som påverkar världsarvet och vilka system för uppföljning som existerar. och tar för svenskt vid- kommande initiativ till och bekostar denna uppföljning. För att garantera rapporteringens opartiskhet involveras utländska specialister i arbetet, främst från grannländerna och ICOMOS. 6Hur uppfyller åtagandena enligt konventionen Som ovan nämnts skall de länder som undertecknat konventionen svara för att kultur- och naturarv vårdas. Vid sidan av den mest uppmärksam- made skyldigheten att peka ut sådana kultur- och naturobjekt inom gränser som kan bli världsarv, har genom anslutningen till konventionen åtagit sig följande uppgifter: N skall ha en organisation som kan handha frågor om vård och bevarande av kultur- och naturarv, N skall kunna skydda världsarven med den nationella lagstift- ningen, N skall informera om världsarv, N skall genom skolorna undervisa om världsarv, N skall rapportera om tillståndet i världsarvsområdena med början 2005/2006. I det följande ges en översiktlig beskrivning över de styrmedel som förfogar över för att uppfylla dessa förpliktelser. Aktuella lagar och förordningar Enligt konventionen skall ett lands nationella lagstiftning vara sådan att världsarvets skydd kan garanteras. anses generellt ha ett regel- verk som uppfyller kraven i konventionen. Följande författningar ger möjlighet för svenska myndigheter att säker- ställa skyddet. N Lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. N Förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. N Förordningen (1993:379) om bidrag till kulturmiljövård N (1987:10) N Plan och byggförordningen (1987:383) N Förordningen(1998:1229) om statliga byggnadsminnen N (1998:808) och därtill tillämpliga förordningar, främst förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vatten- områden m.m., förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m., nationalparksförordning (1987:938) och förord- ningen (1998:900) om tillsyn enligt . Vidare har de av beslutade målen för en nationell kultur- politik relevans för de världsarv som är kulturarv (prop. 1996/97:3). Även andra författningar och bidragssystem kan användas för att för- stärka skyddet för världsarvet, särskilt i skyddsområdet kring detta. Det kan vara hänsynsregler och stödsystem inom skogs- och jordbrukslag- stiftningen, andra sektorers bidragssystem m.m. Skyddsområdet skall normalt vara så rikt tilltaget att exploateringar utanför detta område inte skall påverka världsarvets kärna i någon nämnvärd omfattning. (1999:03) har regeringens uppdrag att utvärdera tillämpningen av . Kommittén skall ägna särskilt intresse åt bl.a. frågan om hur 3 och 4 kap. skall integreras med hän- synsreglerna och andra regler om markanvändning i balken, vilket bl.a. berör världsarvsfrågor. har en väl utbyggd statlig organisation för att handha frågor om vård och bevarande av natur- och kulturarv. I första hand kan nämnas de statliga myndigheterna och samt generellt uppdrag från regeringen att hantera och förbereda frågor som följer av att ratificerade världsarvskonventionen 1985. antikvarieämbetet är den myndighet som har det övergripande ansvaret för konventionen och dess tillämpning. hetsansvar för den del av världsarven som är naturarv. ansvar för kulturmiljö och natur omfattar även världsarvsområden med Det är viktigt att de myndigheter som har att besluta enligt de olika bestämmelser som skyddar ett världsarv ser till att dessa följs och att skyddet kompletteras vid behov. Ett exempel kan vara att riksintresse- beskrivningarna enligt harmonieras i överensstämmelse med världsarvets intentioner där detta är aktuellt. och har att ta initiativ till och Skr. 2001/02:171 bekosta den periodiska uppföljning och de rapporter som ska sändas till (se avsnitt 5.2). Första rapporteringen för länder sker 2005/2006. Nämnda myndigheter informerar inom ramen för sina ansvarsområden om de svenska världsarven. Svenska är regeringens rådgivande organ i Unescofrågor i allmänhet. Rådet är en särskild myndighet inom . Svenska är kontaktlänk mellan och medlems- landet. Rådet skall enligt sin instruktion bl.a. informera om i . Rådet har tagit initiativ till och driver svenskt deltagande i Unesco- projektet peoples participation in World Heritage Promotion & Preservation. är Svenska ansvar främst anknutet till konventionens utbildningsprogram. Rådet har byggt upp ett nätverk av skolor runt de svenska världsarven och i anslutning till detta ordnat fort- bildning för lärare, konferenser etc. Rådet har översatt och reviderat en lärarhandledning och annat informationsmaterial och rådet tillhanda- håller också världsarvskonventionen i svensk översättning. En särskild utredare har tillkallats för att lägga förslag om Svenska verksamhet, arbetsformer och organisatoriska hemvist (dir. 2001:115). Utredaren skall redovisa sitt uppdrag . 7 Nominering av världsarv I har och , beroende av objekttyp, regeringens uppdrag att ge förslag till platser som kan bli världsarv, förbereda nomineringar och i övrigt förbereda ärenden som rör konventionen. ansvarar dock som regel för arbetets genomförande under ledning av dessa myndigheter. respektive arbete omfattar upprättande av tentativa listor på objekt och områden som kan komma i fråga för världsarvsnominering. De nomineringar som fört fram har föregåtts av nordiskt samråd och samarbete vad gäller urvalet. Detta har skett i två omgångar. Den ena ägde rum mellan de nordiska riksantikvarie- ämbetena för att ta fram objekt på kultursidan. En andra planerings- omgång genomfördes i Nordiska regi och avsåg kultur- landskap och naturområden i (Nordiska , Nord 1996:30). Själva nomineringen tas vanligen fram av en arbetsgrupp, sammansatt av personer som är specialister och har adekvata kunskaper om det objekt som skall nomineras. Detta arbete leds vanligen från berörd länsstyrelse i samverkan med och/eller . Beslut om nominering fattas av regeringen. Nomineringarna lämnas in till . En nominering som inlämnas ett år kan tidigast bli antagen i juni året därpå. Det slutliga beslutet tas av Skr. 2001/02:171 . Det allmänna intresset för världsarvsnomineringar är mycket stort. Vid sidan av det mera planmässiga genomförandet av nomineringar till som utförts, väcks frågor om världsarv av privatpersoner, kommuner och sammanslutningar. Från kommunernas sida torde potentialen för regional utveckling väga tungt tillsammans med aktuella kultur- eller naturvärden. Intresset från dags- och vecko- press är också mycket stort med åtskilliga hundra artiklar om aktuella världsarv och inte minst i samband med förberedelser för eventuell nominering. 8 De svenska världsarven har tolv objekt uppförda på . Nedan följer en kort beskrivning av dem. motivering: slottsområde slott, teater, och är det bäst bevarade exemplet på ett kungligt slott uppfört i och som är repre- sentativt för all europeisk kunglig arkitektur från , uppförd med som förebild och inspirationskälla. motivering: Birka- och är en exceptionellt välbevarad vittnesbörd om de omfattande handelsför- bindelser som vikingarna etablerade och som vittnar om en anmärkningsvärd ekonomisk och politisk expansion. är ett unikt, komplett och oförstört exempel på en vikingatida handelsstad från tiden . motivering: är ett enastående exempel på ett industrikomplex från 1600-1800-talet med viktiga tekniska lämningar liksom intakta administrativa byggnader och bostads- hus. motivering: , skapad av och , är ett enastående exempel på hur arkitektur och ett formgivet landskap från vårt århundrade sammansmälts till en kyrkogård. Denna skapelse har haft Skr. 2001/02:171 stort inflytande på utformningen av begravningsplatser i hela världen. motivering: Tanums hällristningsområde är ett enastående exempel på bronsålderskonst av hög kvalitet. Motivens variationsrikedom är en unik vittnesbörd om livet under europeisk brons- ålder. Samspelet mellan den kontinuerliga bosättningen och mark- användningen, såsom den avspeglas i , gravfälten och landskapet gör Tanumsområdet till ett enastående exempel på kontinuer- lig mänsklig bosättning under . motivering: är ett synnerligen framstående exempel på en nordeuropeisk muromgärdad hansestad som på ett unikt sätt bevarat sin stadsbild och sin synnerligen värdefulla bebyggelse, som till sin form och funktion klart uttrycker denna betydande mänskliga bosättning.