prop · GP03181 · 2002-05-07 00:00:00 — I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i artiklarna 8083 i samma förordning samt i artiklarna 254267 och 290 308d i förordningen (EEG) nr 2454/93. Avlämning från fartyg av avfall och lastrester, som avses i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester, skall betraktas som övergång till fri omsättning enligt artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92. skall avstå från att kräva en summarisk deklaration i enlighet med artikel 45 i samma förordning. Denna lag träder i kraft . Inom den europeiska gemenskapen har man uttryckt allvarlig oro för den förorening av medlemsstaternas hav och kuster som orsakas av utsläpp av avfall från fartyg. Som ett led i strävan att minska dessa föroreningar antogs ett direktiv om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester, det s.k. mottagningsdirektivet (2000/59/EG). Förhoppningen är att utsläppen av skadliga ämnen från fartyg skall minska genom att bestämmelser införs som gör att tillgången till och användningen av mottagningsanordningar i hamnar ökar. Därigenom skall skyddet av den miljön förbättras. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa det aktuella direktivet före . Innehållet i direktivet överensstämmer i hög grad med den s.k. Östersjöstrategin, som arbetats fram inom ramen för Helsingforskonventionen. Denna strategi är tillbaka genomförd i det svenska regelverket (se bl.a. prop. 1999/2000:133), vilket innebär att även mottagningsdirektivet till största delen redan har genomförts. De aktuella bestämmelserna återfinns huvudsakligen i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfL), förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfF) samt föreskrifter och allmänna råd om mottagning av avfall från fartyg (SJÖFS 2001:12) och föreskrifter om mottagning av avfall från fritidsbåtar (SJÖFS 2001:13). På ett fåtal punkter krävs dock ytterligare författningsändringar eller -tillägg för att direktivet skall anses genomfört i sin helhet. I de avseenden där lagändringar krävs läggs förslag fram i denna promemoria. Mottagningsdirektivets innehåll i korthet Mottagningsdirektivet skall tillämpas på alla fartyg, oavsett vilket lands flagg fartyget för, som anlöper eller framförs i en medlemsstats hamn. Undantag görs endast för örlogsfartyg och andra fartyg som ägs och drivs av staten och som enbart används i statlig, icke-kommersiell tjänst (art. 3). I samtliga hamnar som normalt anlöps av sådana fartyg som direktivet är tillämpligt på skall det finnas mottagningsanordningar som kan ta emot de typer och mängder av fartygsgenererat avfall och lastrester som fartygen behöver lämna. Mottagningsanordningarna skall vara anpassade till fartygens behov och fartygen skall inte orsakas onödigt dröjsmål (art. 4). För varje hamn skall det utarbetas en lämplig plan för mottagande och hantering av avfall. Dessa planer skall utvärderas och godkännas av medlemsstaterna minst (art. 5). Ett fartyg som är på väg till en hamn i gemenskapen skall vanligtvis före ankomsten informera bl.a. om vilka typer och mängder avfall som kommer att lämnas (art. 6). Detta gäller dock inte fiskefartyg och mindre fritidsbåtar. Innan fartyget sedan lämnar hamnen måste befälhavaren se till att allt fartygsgenererat avfall lämnas till en avfallslämningen får emellertid göras i vissa fall (art. 7 och 9). ytterligare undvika att fartyg släpper ut avfall i havet skall avgiftssystemet vara utformat så att alla fartyg i betydande utsträckning bidrar till kostnaderna för avfallsmottagningen, oavsett om avfall lämnas eller inte (art. 8). Även lastrester skall lämnas i land (art. 10). Att avfallslämningen verkligen fullgörs på föreskrivet sätt skall kontrolleras av medlemsstaterna vid inspektioner (art. 11). Direktivet i sin helhet finns i bilaga 1. 5.1 Skadestånd vid onödig försening Förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar en onödig försening i samband med avlämning eller mottagning av avfall från fartyg skall ersätta den skada som förseningen orsakar. Detta skall även gälla befälhavaren, som ombord på fartyget skall vidta de åtgärder som krävs för att avfallet skall kunna lämnas utan att onödig försening uppstår. Skälen för förslaget: Enligt artikel 12.1 h) i mottagningsdirektivet skall varje person som är inbegripen i leverans av eller mottagande av fartygsgenererat avfall eller lastrester kunna begära skadestånd vid oskäligt dröjsmål. Direktivet innehåller således inte någon begränsning i fråga om den krets av personer som är skadeståndsberättigade, men det kan förutsättas att de som avses i första hand är personer hänförliga till det fartyg som lämnar avfallet respektive till hamnen. Att fartyg skall kunna lämna sitt avfall utan att orsakas onödigt dröjsmål framgår av artikel 4.1. Det innebär att mottagningsanordningar måste finnas i hamnarna och att dessa skall kunna ta emot de typer och mängder avfall som lämnas från fartyg som normalt använder hamnen. Av formuleringen i artikel 12.1 h) följer emellertid att det inte bara är fartygets företrädare som skall kunna begära skadestånd, utan även andra som är involverade i lämning och mottagning av avfall. Ett fartyg kan således orsaka hamnen onödig försening t.ex. om någon brist på fartyget gör att avfallet inte kan lämnas som avsett, eller om avfallslämningen inte har föranmälts på föreskrivet sätt. Möjligen drabbas dock inte hamnen av skada i samma utsträckning som ett fartyg om det drabbas av försening. I 3 kap. 7 § VlfL finns en bestämmelse om att den som svarar för mottagningsanordningar skall se till att dessa är placerade och utformade så att de fartyg som använder anordningarna inte orsakas onödig försening. Det bör även införas en handlingsregel varigenom befälhavaren åläggs att ombord på fartyget se till att avfallet kan lämnas utan att onödig försening uppstår. En sådan bestämmelse föreslås därför införas som ett nytt stycke i 3 kap. 7 § VlfL. Den skada som kan uppstå på grund av en onödig försening torde i de flesta fall vara en ren förmögenhetsskada, dvs. en ekonomisk skada som uppkommer utan samband med person- eller sakskada. finns ett avtalsförhållande mellan fartyget och hamnen är det inte troligt att någon överenskommelse har träffats när det gäller ersättning vid onödig försening i samband med avfallslämningen. Det blir då fråga om ett utomkontraktuellt skadeståndsansvar, varvid (1972:207) blir tillämplig (prop. förmögenhetsskada är enligt skadeståndslagens 2 kap. 4 § ersättningsgill om den vållats genom brott. Ersättning för ren förmögenhetsskada kan emellertid utgå även med stöd av annan lag eller fast utbildad praxis, i situationer då något brott inte har begåtts. I vissa andra lagar, t.ex. inom den immaterialrättsliga lagstiftningen och på personlighetsskyddets område, finns sådana bestämmelser. har utdömt skadeståndsskyldighet i vissa situationer där uttryckliga föreskrifter om detta saknas, t.ex. vid oaktsamma förfoganden över annans egendom samt med anledning av felaktiga värderings-, vederhäftighets- och vittnesintyg m.m. (se bl.a. NJA 1957 s. 44, NJA 1967 s. 321, NJA 1973 s. 170, NJA 1987 s. 692, NJA 1993 s. 13 och NJA 1996 s. 700). I den situation som är aktuell, dvs. att en ekonomisk skada uppstår med anledning av att någon som skall lämna eller ta emot avfall från ett fartyg orsakas en onödig försening, saknas stöd i såväl lag som praxis för att ersättning skall utgå för skadan. En reglering i lag är därför nödvändig för att införliva mottagningsdirektivet i denna del. Att dröjsmålet skall vara onödigt innebär att mindre förseningar som är att betrakta som ursäktliga inte medför någon rätt till skadestånd. En allmän princip i den svenska skadeståndsrätten, såvida det inte är fråga om en verksamhet för vilket det gäller ett strikt ansvar, är också att uppsåt eller oaktsamhet på skadevållarens sida skall ha föranlett skadan för att ersättning skall utgå. Den verksamhet som det nu är fråga om, dvs. avfallshantering i hamnar, är inte av sådant farligt slag att det finns anledning att ålägga skadevållaren ett strikt ansvar. Det bör därför i lagen anges att skyldigheten att ersätta uppkommen skada förutsätter att förseningen i samband med avlämnandet eller mottagandet av avfall har orsakats uppsåtligen eller av oaktsamhet. Den aktuella bestämmelsen om skadestånd bör lämpligen införas i en ny paragraf, 3 kap. 7 a § VlfL. 5.2 Kvarhållande av fartyg som inte lämnat avfall Förslag: Om ett fartyg i en tidigare hamn inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet inte har lämnat sitt avfall på föreskrivet sätt kan fartyget förbjudas att lämna en svensk hamn till dess att en kontroll har gjorts av hur fartyget har efterlevt och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester. Innan fartyget tillåts att avgå skall även eventuella kostnader för tillsynsförrättningen ha betalats, eller säkerhet för dessa ha ställts. Skälen för förslaget: I 7 kap. VlfL finns bestämmelser som gör det möjligt för att förbjuda ett fartyg att avgå från en svensk hamn. Det gäller t.ex. om ett fartyg har väsentliga brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drift (4 §), om det kan befaras att olja kommer att släppas ut från fartyget och skada svenska intressen i avsevärd mån (5 §), eller om fartyget inte har fullgjort föreskriven försäkringsskyldighet (6 §). har fattat beslut om att skall kunna förbjuda ett fartyg att avgå från en svensk hamn om fartyget inte har fullgjort vad som föreskrivs med stöd av 3 kap. 8 § 1 VlfL (se 7 kap. 6 b § i prop. 2000/01:139, bet. 2001/02:MJU4, rskr. 2001/02:81. Lägändringarna väntas komma ut från trycket.). Med stöd av den angivna bestämmelsen i 3 kap. VlfL har regeringen i 3 kap. 12 § förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg meddelat en bestämmelse om obligatorisk avfallslämning. Av mottagningsdirektivet, artikel 11.2 d), framgår att om ett fartyg har lämnat en hamn utan att fullgöra sina skyldigheter i fråga om avfallslämning, skall den behöriga myndigheten i nästa anlöpshamn informeras om detta. Fartyget skall därefter inte tillåtas att lämna nästa anlöpshamn förrän en mer ingående bedömning har gjorts av hur fartyget lever upp till direktivets bestämmelser. Det skall bl.a. kontrolleras att den avfallsanmälan som fartyget har gjort inför anlöpet är korrekt. När denna kontroll, som bör utföras skyndsamt, är klar kan fartyget inte längre hållas kvar med stöd av den nu aktuella bestämmelsen. Om däremot brister har uppdagats inträder de bestämmelser om t.ex. kvarhållande eller straffrättslig påföljd som då blir aktuella beroende på vilken brist det är fråga om (dvs. bestämmelser i 7 eller 10 kap. VlfL). Eftersom den kommande bestämmelsen i 7 kap. 6 b § VlfL enligt prop. 2000/01:139 gäller brister som hänför sig till bestämmelser som meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 1 VlfL, kan den bestämmelsen inte tillämpas i nu aktuellt fall om den tidigare hamnen inte är svensk. Bestämmelser om obligatorisk avfallslämning i övriga EU-länder har ju inte meddelats med stöd av den svenska bestämmelsen. 7 kap. 6 b § bör därför kompletteras för att artikel 11.2 d) i mottagningsdirektivet skall kunna anses genomförd. Av det förslag som regeringen har lämnat till 7 kap. 8 § VlfL (prop. 2000/01:139) följer att ett beslut av aktuellt slag skall kunna förenas med har en ny paragraf införts i VlfL, 7 kap. 7 a §. Av denna följer att ett fartyg som har förbjudits att avgå från en svensk hamn skall tillåtas att avgå när rättelse har skett och kostnader för tillsynsförrättningen har betalats, alternativt att säkerhet ställts för dessa kostnader. hålls kvar av den anledning som har behandlats, dvs. kontroll skall göras av hur fartyget har efterlevt mottagningsdirektivet, har fartyget inte möjlighet att vidta någon rättelse. Däremot bör det även i dessa fall åligga fartyget att betala kostnader för tillsynsförrättningen eller ställa säkerhet för dessa kostnader innan det tillåts att avgå. ändring i detta avseende bör göras i 7 kap. 7 a § VlfL. 5.3 Övergång till fri omsättning Förslag: Avfall och lastrester som avses i och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn skall vid avlämnandet från fartyg övergå till fri omsättning. inte kräva någon summarisk deklaration. Skälen för förslaget: Enligt artikel 12.2 i mottagningsdirektivet skall avlämning av fartygsgenererat avfall och lastrester betraktas som övergång till fri omsättning enligt artikel 79 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (tullkodexen). Vidare skall tullmyndigheten avstå från att kräva en summarisk deklaration i enlighet med artikel 45 i tullkodexen. En övergång till fri omsättning innebär att icke-gemenskapsvaror ges tullstatus som gemenskapsvaror. Av artikel 4.7 i tullkodexen framgår att gemenskapsvaror i huvudsak är varor som framställts inom EG:s tullområde eller varor som importerats från tredje land och övergår till gemenskapsvaror (artikel 4.8). För att varor skall få övergå till fri omsättning krävs normalt att handelspolitiska åtgärder vidtas, att andra formaliteter för import av varor fullgörs och att lagenliga tullar debiteras. Regleringen i artikel 12.2 i mottagningsdirektivet innebär att redan själva avlämnandet av fartygsgenererat avfall och lastrester till en mottagningsanordning i hamn skall betraktas som övergång till fri omsättning. Någon annan tullformalitet än att det ifrågavarande avfallet skall uppvisas för enligt artikel 40 i tullkodexen torde därmed inte krävas. Med uppvisande av varor för tullen avses enligt artikel 4.19 i tullkodexen en anmälan i föreskriven form till tullmyndigheterna om att varor har anlänt till tullkontoret eller till någon annan plats som angetts eller godkänts av tullmyndigheterna. Varor som förs in i EG:s tullområde skall normalt omfattas av en summarisk deklaration. Enligt artikel 45 i tullkodexen får emellertid tullmyndigheterna under vissa förutsättningar avstå från att kräva en summarisk deklaration. Som angetts ovan skall någon summarisk deklaration inte krävas vid avlämning av avfall från fartyg. För att införliva mottagningsdirektivet i denna del bör en ändring göras i tullagen (2000:1281). Följande instanser har inkommit med yttrande över promemorian Genomförande av och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordninga i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester: , Hovrätten för , Kammarrätten i , , , , , Hamnar, , och Sjöfolk. Länsrätten i har meddelat att man inte har några synpunkter att lämna. Inte heller har lämnat några synpunkter. , för mindre passagerarfartyg (SWEREF) och har beretts tillfälle att inkomma med yttrande, men inte hörts av. Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Härigenom föreskrivs11 i fråga om lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg dels att 7 kap. 6 b, 7 och 7 a §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 kap. 7 a och 7 b §§, av följande lydelse. Befälhavaren skall ombord på fartyget vidta de åtgärder som krävs för att avfall skall kunna lämnas utan onödig försening. I den mån sådana åtgärder omfattar fartygets maskineri med tillhörande anordningar åligger denna skyldighet maskinchefen. Den som uppsåtligen eller av i strid med 7 7 a § orsakar en onödig försening mottagning av avfall från fartyg skall ersätta den skada som förseningen orsakar den som tar emot eller lämnar avfallet. Ersättningen får sättas ned efter vad som är skäligt med hänsyn till beskaffenheten av det fel eller den försummelse som orsakat skadan, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. I fråga om redares ansvar för skada som befälhavare eller besättningsmedlem orsakar genom fel eller försummelse i tjänsten och om redares rätt till återkrav finns bestämmelser i 7 kap. 1 § sjölagen och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (332, 28.12.2000, s. 81, Celex 32000L0059). (1994:1009). Om skadan har vållats av en arbetstagare i tjänsten gäller 4 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Har beträffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som föreskrivs med stöd av 3 kap. 8 § 1 om skyldighet att lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning, får eller annan myndighet som regeringen utser förbjuda fartyget att avgå från en svensk hamn. Om den myndighet som rege- ringen har utsett med stöd av 6 kap. 5 a § första stycket har informerats om att ett fartyg har lämnat närmast föregående hamn, om denna finns inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), utan att den skyldighet att lämna avfall som gäller där har fullgjorts, skall myndigheten förbjuda fartyget att avgå från en svensk hamn. Fartyget skall inte tillåtas att lämna hamnen förrän det har kontrollerats om fartyget har efterlevt de bestämmelser som genomför och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester13. Beslut enligt 4, 5, 6 a eller 6 b § om förbud skall innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt 4 eller 5 § skall innehålla uppgift om den tid Beslut enligt 4, 5, 6 b § första stycket skall innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt 4 eller 5 § skall innehålla 12Senaste lydelse 2001:1294. 13EGT L332, 28.12.2000, s. 81, Celex 32000L0059. 14Senaste lydelse enligt prop. 2000/01:139, bet. 2001/02:MJU4, rskr. 2001/02:81. Ett förbud mot ett fartygs avgång som meddelats enligt 4 6 §§ eller 6 b § första stycket skall gälla till dess rättelse har skett. Ett sådant förbud, liksom ett förbud som meddelats enligt 6 b § andra stycket, skall även gälla till dess betalning har erlagts eller säkerhet ställts för de kostnader för tillsynsförrättningen som enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall betalas av redaren eller fartygsägaren. inom vilken åtgärderna skall vara vidtagna. uppgift om den tid inom vilken åtgärderna skall vara vidtagna. 7 a §15 Ett förbud mot ett fartygs avgång som meddelats enligt 4 6 §§ skall gälla till dess rättelse har skett och betalning har erlagts eller säkerhet ställts för de kostnader för tillsynsförrättningen som enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall betalas av redaren eller fartygsägaren. Denna lag träder i kraft . 15 Senaste lydelse 2001:876. Förslag till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Härigenom föreskrivs1 att 1 kap. 2 § och 4 kap. 5 § tullagen (2000:1281) skall ha följande lydelse. Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rättsakterna enligt 1 §. Lagen innehåller även vissa bestämmelser om förfarandet avseende skatt på varor som förs in i landet från sådan del av EG:s tullområde som ligger utanför EG:s skatteområde. Genom dessa bestämmelser genomförs 1.delar av rådets sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, senast ändrat genom rådets direktiv /85/EG, samt 2.delar av rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, senast ändrat genom rådets direktiv /99/EG. I lagen finns även en bestämmelse om avlämning från fartyg av avfall och lastrester. Genom bestämmelsen genomförs artikel 12.2 i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester2. Ytterligare kompletterande bestämmelser till förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93 finns i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (332, 28.12.2000, s. 81, Celex 32000L0059). EGT L332, 28.12.2000, s. 81 (Celex 32000L0059). I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i artiklarna 8083 i samma förordning samt i artiklarna 254267 och 290 308d i förordningen (EEG) nr 2454/93. Avlämning från fartyg av avfall och lastrester som avses i direktivet 2000/59/EG, skall betraktas som övergång till fri omsättning enligt artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92. skall avstå från att kräva en summarisk deklaration. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. regeringsrådet , regerings- rådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, 2.lag om ändring i tullagen (2000:1281). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen om åtgärder mot förorening från fartyg 3 kap.7 b § I den allmänna motiveringen diskuteras lagstiftningsbehovet med utgångspunkt i ett resonemang om skadeståndsansvarets karaktär. Sammanfattningsvis sägs följande. Även om det finns ett avtalsförhållande mellan fartyget och hamnen är det, i vart fall , inte troligt att någon överenskommelse har träffats när det gäller ersättning vid onödig försening i samband med avfallslämningen. Det blir då fråga om ett utomkontraktuellt skadeståndsansvar, varvid skadeståndslagen blir tillämplig. Den skada som kan uppstå på grund av en onödig försening torde i de flesta fall vara en ren förmögenhetsskada. I en sådan situation saknas stöd i såväl lag som praxis för att ersättning skall utgå för skadan. En reglering i lag är därför nödvändig för att genomföra mottagningsdirektivet i denna del. Resonemanget kan ifrågasättas. Ett skadeståndsansvar som grundar sig på ett avtalsförhållande saknar inte inomobligatorisk karaktär bara därför att ansvaret inte är uttryckligen reglerat i avtalet. I brist på sådan avtalsreglering torde en domstol kunna bestämma skadeståndsskyldigheten med tillämpning av allmänna kontraktuella principer och behöver således inte vara hänvisad till skadeståndslagen. Det anförda innebär dock inte att det saknas skäl att reglera skade- ståndsansvaret i lag. Lagrådet har inte någon invändning mot den föreslagna regleringens utformning. Förslaget till lag om ändring i tullagen Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2001/02:181 Mottagning av avfall i hamnar inför, ändrar, upp- Lag (1980:424) om 7 kap. 6 b § Tullagen (2000:1281)