prop · GQ0325 · 2002-12-20 00:00:00 — Tillgänglighet och användbarhet bör beaktas vid all statlig upphandling. Alla åtgärder som finansieras med statligt stöd bör rymma ett handi- kapperspektiv. Staten upphandlar varor, tjänster och annat till ett mycket stort värde. Staten har också som normgivare, byggherre, inköpare, förvaltare och hyresgäst ett ansvar att ställa särskilt höga krav på tillgänglighet och att alla så långt det är möjligt skall kunna använda samma varor och tjänster. Tillgänglighet och användbarhet bör med andra ord vara en ledstjärna vid all statlig upphandling. Här har konceptet Design för alla en stor bety- delse. Som ett ytterligare led i strävan att göra samhället tillgängligt för alla bör handikapperspektivet och då särskilt tillgänglighetsaspekter beaktas vid åtgärder som finansieras med statliga medel. Inom ramen för tillgänglighetscentret har i uppgift att informera staten och det övriga offentliga att krav kan ställas vid offentlig upphandling. kan även ange vilka krav som bör ställas. Regeringen har i budgetpropositionen för föreslagit att ansvaret för den statliga inköpssamordningen övergår till Statskontoret. Regeringen avser att ge Statskontoret i uppdrag att se över om tillgänglighet beaktas i de statliga ramavtalen. Olika statliga stödåtgärder uppgår till betydande belopp och utgör ett viktigt ekonomiskt styrmedel för att uppnå olika politiska mål. Regeringen avser att se över om handikapperspektivet beaktas i villkoren för olika statliga stöd, särskilt när det gäller tillgänglighet, och vid behov skärpa kraven. Åtgärd och bakgrund i handlingsplanen Konceptet Design för alla bör genomsyra statens arbete inom arki- tektur, formgivning och design. Konceptet Design för alla innebär att produkter, bruksföremål, bygg- nader, IT-produkter, inomhus- och utomhusmiljöer samt tjänster bör vara tillgängliga och användbara för alla människor så långt detta över huvud taget är möjligt. Det leder till minskat behov av särlösningar samt att till- gänglighets- och användbarhetsaspekter skulle kunna finnas med redan i Behovet av anpassning i efterhand kan dessutom Skr. 2002/03:25 minska med ökad allmän tillgänglighet redan från början. För att komma närmare målet bör yrkesgrupper, som i sitt arbete kan påverka utformningen av miljöer och produkter, redan i skolan få utbild- ning i termer av tillgänglighet och användbarhet med beaktande av de estetiska värdena. Inslag av konceptet Design för alla bör med andra ord öka i utbildningen. Kartläggning av tillgänglighet, användbarhet och brukbarhet i utbild- ning har haft regeringens uppdrag att kartlägga med vilket innehåll, i vilken omfattning och på vilket sätt kunskap om tillgänglighet, användbarhet och brukbarhet förmedlas i arkitekt- och designutbild- ningar i högskolan (dnr U2000/2714/UH). Uppdraget redovisades och visar att det i samtliga berörda utbildningar finns inslag som belyser tillgänglighet, användbarhet och brukbarhet även om intrycket är att områdena är mer tillgodosedda i designutbildningar än i arkitektutbildningar. Det är vanligast att kunskap om tillgänglighet, användbarhet och brukbarhet integreras i bredare kur- ser för att på ett mer självklart sätt ingå i ett sammanhang. Det förekom- mer även att det finns särskilda kurser eller andra utbildningsmoment som belyser dessa perspektiv. har i sina rapporter från utredningar och utvärderingar av arkitektutbildningarna (1998:8 R) respektive designutbildningarna (2000:11 R) understrukit att det är angeläget att forskning och forskarutbildning utvecklas inom områdena eftersom forskning som har betydelse för tillgänglighet, användbarhet och brukbarhet är liten. Aktiviteter i samband med Under genomförde till- sammans med en tävling för arkitekturstuderande för att öka tillgängligheten till kulturmiljöer. Det vinnande förslaget visade hur skeppssättningen kan göras tillgänglig. Upprinnel- sen till tävlingen var ett regeringsuppdrag till myndigheterna att genom- föra verksamheter . Initiativ togs också till samverkan mellan universitet och högskolor, med utbildningar inom arkitekt-, inrednings- och landskapsarkitekts- yrkena, handikapporganisationerna och kring frågor om hur tillgängligheten i olika miljöer kan stärkas inom de olika utbildningarna. En konferens med titeln funktion konsten att skapa en tillgänglig miljö genomfördes av skilt utbildningsstöd (Sisus) i . Konferensen behandlade frågan om fysisk tillgänglighet vid universitet och högskolor. Konferensdeltagarna inspirerades bland annat av goda exempel. Akademiska hus genomförde en inventering av tillgängligheten till samtliga universitet och högskolor inom ramen för Fel och brister kartlades. Inventeringen resulterade i en handlingsplan för att öka tillgängligheten. Planen har fastställts och insatser genomförs successivt enligt planens intentioner Regeringen uppdrog till en särskild utredare att se över vissa frågor som rör förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyg- gelse (Dir. 2002:96). I uppdraget ingår även att analysera hur kravet på tillgänglighet, enligt målen för den nationella handlingsplanen för handi- kappolitiken, på lämpligt sätt kan förenas med behovet av skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Åtgärd och bakgrund i handlingsplanen Översyn av områden där det inte finns regler om tillgänglighet. Det finns ett flertal lagar och regler som berör kvinnor och män med funktionshinder men relativt få av dessa kräver generell tillgänglighet. På många områden saknas helt riktlinjer och lagstiftning om tillgänglighet och användbarhet. Till exempel saknas det regler för tillgänglighet till bankomater och biljettautomater, regler för tillgänglighet till media och kultur, tillgänglighet till offentliga tjänster och service etcetera. Det behövs mer kunskap om på vilka områden det saknas lagstiftning eller annan reglering för tillgänglighet och i vilken utsträckning nuva- rande regelverk hindrar eller utestänger kvinnor och män med funktions- hinder från att ta del av samhällets service, varor och tjänster. I samband med att handlingsplanen för handikappolitiken beslutades uttalade vidare att översynen av lagstiftningen om olaga diskriminering även skulle belysa frågan om tillgänglighet för personer med funktionshinder i vid bemärkelse (bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240), se avsnitt 7.1. Genomförda åtgärder och fortsatta insatser pågår ett utvecklingsarbete och flera utredningar som har betydelse för det fortsatta arbetet med att ringa in områden där det saknas regler för tillgänglighet: Olika sektorsmyndigheter har rapporterat bland annat hur de definie- rat sin roll, arbetets omfattning, eventuella hinder och på vilket sätt de handikappolitiska målen skall integreras i verksamheten. Vidare har sektorsmyndigheterna lämnat förslag på konkreta och uppföljnings- bara etappmål för sina sektorer, se avsnitt 5.1.3 har i uppdrag att ta fram underlag om krav på tillgänglighet för personer med funktionshinder. Syftet är att dessa rekommendationer skall utgöra ett stöd för de statliga myndigheterna att uppfylla sitt ansvar när det gäller att göra lokaler, verksamhet och Skr. 2002/03:25 information tillgängliga. Det underlag som tagits fram kommer att remissbehandlas, se avsnitt 5.1.2 har i uppdrag att bland annat överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. Kommittén skall överväga om det behöver införas skydd mot missgynnande av personer med funktionshinder på grund av bristande tillgänglighet inom andra samhällsområden än arbetsliv och högskolor, se avsnitt 7.1. av plan- och bygglagstiftningen skall utreda bland annat frågor om kvalitet och hållbarhet i byggande och förvalt- ning, kopplingen mellan och lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. och sanktioner. Kommittén skall också överväga och redovisa hur målen för den nationella han- dikappolitiken beaktas i plan- och byggprocessen, se avsnitt 6.5. Regeringens avsikt är att successivt öka kunskaperna om områden där det saknas regler för tillgänglighet. Det utredningsarbete som genomförts och de utredningar som pågår kommer att ligga till grund för fortsatta initiativ från regeringens sida. 5.2Myndigheters insatser behöver samordnas Sammanfattning och slutsats: Individuella planer ger såväl den enskilde som olika huvudmän en bättre överblick över de insatser som kan vara aktuella. Insatser kan därigenom samordnas på ett mer effektivt sätt. I syfte att öka användningen av och samverkan kring individuella planer har informerat om resultatet av genomförda upp- följningar och analyser vid seminarier och konferenser. har också tagit fram en informationsbroschyr och ett meddelandeblad samt i olika sammanhang informerat om hur kommuner och landsting bör arbeta vidare med individuella planer. Regeringen anser att viktiga inslag i arbetet med att öka användningen av individuella planer är fortsatt information om planernas betydelse och förankring av arbetsprocesser på alla nivåer inom myndigheter och orga- nisationer. Det är även viktigt att personer med funktionshinder nås av information om möjligheten att begära en individuell plan. Regeringen kommer att följa fortsatta arbete och resultatet av detta samt vid behov ge och länsstyrelserna ytterligare uppdrag inom området. Åtgärd och bakgrund i handlingsplanen Fler individuella planer och bättre samverkan kring dessa. Kvinnor och män med funktionshinder har enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763, HSL) rätt till individuella planer där beslutade och planerade insatser liksom andra åtgärder redovisas. rör rehabilitering, habilitering och hjälpmedel. Dessa planer liksom andra Skr. 2002/03:25 åtgärdsprogram som till exempel upprättas av skolan utgör en viktig grund för ökat inflytande och ökad delaktighet. Alla berörda får en bättre överblick över de insatser som kan vara aktuella och insatserna kan samordnas på ett mer effektivt sätt där samspelet mellan de olika insat- serna när det är som bäst kan fungera maximalt. Planerna främjar därigenom också samverkan både inom kommuner och mellan olika huvudmän. har haft i uppdrag att förmå huvudmännen att i ökad utsträckning upprätta individuella planer och samverka kring dessa (regleringsbrev för ). Resultatet och vunna erfarenheter från detta arbete har sammanställts i tre rapporter (Individuell plan på den enskildes villkor en probleminventering om individuell plan enligt LSS; Individuell plan på den enskildes villkor Del 2 planer enligt LSS och HSL i praktiken; Individuell plan på den enskildes villkor, slutrapport). Kunskapen skall utgöra ett praktiskt stöd och en vägledning i arbetet med individuella planer. Rapporterna tar bland annat upp varför individuella planer inte fått genomslag och vad som kan göras för att arbetsmetoden individuell planering skall användas i ökad omfattning både inom ramen för LSS och HSL. I den tredje rap- porten, slutrapporten, beskrivs vad som utmärker väl fungerande indivi- duella planer. I slutrapporten görs också en analys av vad som krävs för att indivi- duella planer skall användas i ökad utsträckning. Förankringsprocesser och ett nytt förhållningssätt i arbetet framhålls som viktigt. Arbetssättet är ytterst en fråga om bemötande och samarbete eftersom väl fungerande planer skall upprättas på den enskilde personens villkor i samverkan mellan myndigheter och andra berörda. Rapporterna har spritts till bland annat landsting, länsstyrelser och organisationer och har anordnat ett antal informationstill- fällen, främst i form av seminarier och konferenser i syfte att informera om och förankra arbetsprocesser kring individuella planer, både enligt LSS och HSL. En informationsbroschyr om individuell plan enligt LSS har tagits fram. Den finns även på lättläst svenska. Informationsmateria- let finns tillgängligt på och kan hämtas från . För att öka användningen av individuella planer krävs ytterligare för- ankring av metoderna om och fördelarna med att arbeta med individuella planer. För att förankringsarbetet skall vara framgångsrikt fordras, som påpekar, att aktiviteter riktas till berörda på olika nivåer till dem som får insatser och deras företrädare liksom till handläggare, chefer och politiker. arbetar vidare för att kommuner och landsting skall öka användningen av individuella planer. I ett utkommet Meddelan- deblad (Meddelandeblad 13/02, Individuell plan enligt LSS vad säger lag och förarbeten?) uppdateras vad som gäller enligt lagen om stöd och Skr. 2002/03:25 service till vissa funktionshindrade samt hur kommun och landsting bör arbeta enligt lagens förarbeten (prop. 1992/93:159). Regeringen delar uppfattning att förankringsarbetet är en central del i arbetet för att öka användningen av individuella planer. Regeringen kommer att följa utvecklingen och vid behov ge Socialstyrel- sen och länsstyrelserna ytterligare uppdrag inom området. Sammanfattning och slutsats: Statsbidraget till handikapporganisatio- nerna har höjts med sammanlagt till sammanlagt . Dessutom har fördelats som en engångssatsning för att underlätta övergången till ett nytt bidragssystem med ändrade regler. Effekterna av de nya reglerna har följts upp. Uppföljningen visar att en övervägande del av organisationerna anser att det nya systemet är bättre än det gamla. Regeringen anser också att det nya systemet i allt väsentligt fått önskvärda konsekvenser. Det behövs dock ytterligare åtgärder innan det nya systemet fungerar fullt ut. Regeringen kommer därför att föreslå vissa stötdämpande åtgärder för att begränsa effekterna av att statsbidraget minskat för vissa handikapporganisationer. Åtgärd, tillkännagivande och bakgrund i handlingsplanen Förändra systemet för statsbidraget till handikapporganisationerna och höja anslaget. Tillkännagivande: Följa upp och utvärdera effekterna av de nya reg- lerna. Organisationerna gör stora samhällsinsatser och arbetar för att förverk- liga de handikappolitiska målen. Deras arbete är även viktigt ur ett demokratiskt perspektiv. Organisationerna följer och rapporterar om livsvillkoren för kvinnor och män med funktionshinder, pekar på behov och brister, föreslår lösningar och medverkar i debatten och i det kon- kreta arbetet för att bygga ett samhälle för alla. Staten stöder handikapp- rörelsen i dess arbete och beviljar statsbidrag. Det ekonomiska stödet till organisationerna uppgick till som antalet organisationer ökade kraftigt. En justering av bidragsnivån liksom nya regler för hur statsbidraget skulle fördelas aviserades i den nationella handlingsplanen. har tillkännagivit att effekterna av de nya reglerna måste följas upp och utvärderas. I uppföljningen bör man särskilt kartlägga och analysera hur övergången påverkar de mindre organisationerna som inte fullt ut uppfyller de formella kriterierna för att få statsbidrag enligt det nya bidragssystemet, till exempel kravet på riksomfattande verksamhet. Nya regler för statsbidraget gäller en ny förordning (2000:7) om statsbidrag till handikapporganisationer. I den anges förutom bedömningskriterier även de olika bidragsformerna som kan utgå. Bidragsformerna utgörs av grundbidrag, medlemsbidrag, föreningsbidrag, merkostnadsbidrag och medel för samarbete. Därutöver kan , som fördelar bidra- gen, även bevilja ett etableringsbidrag . Det finns också över- gångsregler som sträcker sig fram då det nya systemet skall gälla fullt ut. Principer och riktlinjer för statsbidraget har fastställt med stöd av förordningen efter diskussioner med representanter för handikapporganisationerna. Höjt statsbidrag till organisationerna Statsbidraget till handikapporganisationerna har efter beslut i höjts med sammanlagt till sammanlagt . Därutöver har för- delats som en engångssatsning för att underlätta övergången till ett nytt bidragssystem. Ett antal organisationer, som fick minskade bidrag, behövde anpassa sin verksamhet till ändrade ekonomiska förutsättningar. Utvärdering av de nya reglerna , som skall utvärdera effekterna av de nya ersättningsreg- lerna, har redovisat läget (skrivelse om effekter av ett nytt bidragssystem för handikapporganisationer, dnr 01-1642/01 samt studien och analys av det nya syste- met för statsbidrag till handikapporganisationer). Tyngdpunkten i redo- visningen av resultaten ligger på handikapporganisationernas åsikter om systemet. har genom simulering även gjort en beräkning av hur statsbidragen kommer att vara fördelade . Simuleringen visar att det nya systemet väntas få stora konsekvenser . Några organisationer får kraftigt sänkta bidrag medan andra får höjningar. Det är främst de mellanstora organisationerna som gynnas. Organisationens ålder har stor betydelse. Det är framför allt äldre organi- sationer som får minskade bidrag och yngre som får ökade. Det har att göra med att det gamla bidragssystemet gynnade de organisationer som kommit tidigt in i systemet. Beloppen som tagits fram genom simulering kan komma att ändras om principerna för fördelningen av de olika bidragsformerna revideras liksom om antalet organisationer ökar. Intervjuer och enkäter visar ändå att en övervägande del av handikapp- organisationerna anser att det nya systemet är bättre och mer rättvist än det gamla. Det särskilda etableringsbidraget anses ha en viktig såväl ekonomisk som symbolisk betydelse för nya mindre organisationer och i förläng- ningen för förnyelsen inom handikapprörelsen. Fortsatta insatser Skr. Avsikten med de nya reglerna för statsbidrag till handikapporganisatio- nerna var att skapa ett mer rättvist system och underlätta en förnyelse inom handikapprörelsen. Regeringen anser att det nya systemet i allt väsentligt fått önskvärda konsekvenser. Ett förslag på ny beräkningsmodell för merkostnadsbidraget skall tas fram. Handikapporganisationernas medlemsrapportering har vidare granskats. Arbetet, som genomförts av en särskild utredare på uppdrag av , redovisades . Därutöver kommer hela systemet för statsbidraget att följas upp på nytt . För att begränsa de negativa effekterna av minskningen av statsbidra- get till vissa handikapporganisationer kommer stötdämpande åtgärder att vidtas. Regeringen avser därför att återkomma i tilläggsbudgeten i samband med den ekonomiska vårpropositionen för . Sammanfattning: Frågan om sekretess i verksamhet hos Handikapp- ombudsmannen utreds av (dir.2002:11). Kommittén skall redovisa sitt uppdrag . Åtgärd och bakgrund i handlingsplanen Frågan om sekretess i verksamhet hos utreds Vilket sekretesskydd som skall gälla för uppgifter om enskildas per- sonliga förhållanden i ärenden som handläggs av Handikappombuds- mannen övervägdes i samband med att förslaget till handlingsplan förbe- reddes. I ärenden hos myndigheten kan finnas uppgifter som lämnats från andra myndigheter där sekretesskyddet är starkare än vad det blir hos . Sekretessbehovet hos myndigheter kan variera och skall när det bedöms vägas mot intresset av att uppgifter är offentliga. Bedömningen i handlingsplanen blev att frågan om sekretess hos Handikappombuds- mannen behövde utredas ytterligare. , som bland annat skall överväga behovet av en sammanhållen diskrimineringslagstiftning, har också fått i uppdrag att se över hur sekretesskyddet bör vara utformat hos bland annat Handi- kappombudsmannen (dir. 2002:11, beteckning N 2002:06). Kommitténs hela uppdrag skall redovisas men kommittén kan välja att redovisa uppdrag i delbetänkanden. Samhället behöver göras tillgängligare. Det gäller såväl byggnader som lokaler, såväl transportsystem som information, såväl kultur som olika media. Byggnader och lokaler dit allmänheten har tillträde brister ofta i tillgänglighet för personer med funktionshinder, vilket leder till att en del människor utestängs från självklara vardagliga aktiviteter. Detsamma gäller uterummet där trottoarkanter, trappor och andra nivåskillnader i värsta fall kan hindra fortsatt framkomlighet. Transportsystemen kan hindra kvinnor och män med funktionshinder att resa på ett fritt sätt och otillgänglig information leder till att såväl viktig som annan information inte når ut till alla. En viktig princip när samhället görs tillgängligare är kostnads- och finansieringsprincipen. Kostnader för tillgänglighetsanpassning skall som regel ligga inom ramen för den ordinarie verksamheten. Särlösningar skall undvikas så långt det är möjligt. Utvecklingen mot ökad tillgänglighet behöver påskyndas. Därför finns i den nationella handlingsplanen vissa tidsgränser. 6.1Bättre tillgänglighet för ökad demokrati Sammanfattning och slutsats: Vallokaler har blivit tillgängligare genom en ny regel som skärper kommunernas ansvar att använda vallo- kaler som kan användas av alla. En uppföljning av bestämmelsen visar att kommunerna endast i ett fåtal fall inte har lyckats hitta vallokaler som är tillgängliga. Tillgängligheten till kommunala lokaler för politisk verksamhet skall också förbättras. Det betonar regeringen i propositionen Demokrati för det nya seklet. Möjligheten att kunna medverka i politiska sammanträden på lika villkor är betydelsefull, inte minst ur demokratisk synvinkel. Regeringen anser att det reformarbete som inletts är viktigt för att underlätta för personer med funktionshinder att kunna rösta och att kunna fullgöra uppdrag som förtroendevalda. En arbetsgrupp inom skall dessutom främja utvecklingen av den politiska processen med stöd av informationsteknikens hjälp. Sannolikt underlättar det ytterligare deltagandet för personer med funktionshinder. Regeringen kommer att följa hur arbetet för att göra det politiska arbetet mer tillgängligt fortskrider och återkomma med ytterligare lagförslag om detta visar sig nödvändigt. Åtgärd och bakgrund i handlingsplanen Vallokaler görs tillgängliga för personer med funktionshinder och per- soner med funktionshinder ges möjlighet att delta i utformandet av den kommunala demokratin. Demokrati bygger på att alla medborgare deltar i utformningen av sam- hället. Alla människor är lika värda och varje människas aktivitet ses som en resurs för samhället och dess utveckling. En viktig uppgift för regeringen är därför att skapa goda och mer jämlika möjligheter för med- Skr. 2002/03:25 borgarna att delta i och påverka den politiska processen såväl som sam- hällslivet i stort. I detta ingår bland annat att undanröja eventuella prak- tiska hinder för deltagande. Rätten att rösta är en fundamental medborgerlig rättighet. Det är därför viktigt att varje medborgare ges goda möjligheter att utöva denna rättig- het, bland annat genom att göra röstningsförfarandet så enkelt och lättill- gängligt som möjligt. Röstning i den egna vallokalen i valdistriktet på valdagen är enligt vallagens bestämmelser om röstning det primära alternativet för varje väljare. Men vallokaler har i stor utsträckning förlagts till skolbyggnader och dessa byggnader är inte alltid anpassade till väljarnas behov av till- gänglighet. En person som inte kan rösta i den egna vallokalen har då hänvisats till att utöva sin rösträtt genom poströstning eller röstning genom bud. Detta kan upplevas som diskriminerande. Kommuner bedriver ett i många fall ambitiöst arbete i syfte att öka tillgängligheten för personer med funktionshinder. Det finns dock fortfarande brister som behöver åtgärdas för att förbättra tillgäng- ligheten bland annat när det gäller de demokratiska institutionerna, till exempel kommunfullmäktige. Att vara förtroendevald med funktionshinder kan också innebära att man ställs inför problem att kunna utföra sitt uppdrag. Förståelsen för de behov av hjälpmedel som kvinnor och män med funktionshinder har för att kunna medverka är till exempel dålig på många håll. Det är inte rim- ligt att en förtroendevald med funktionshinder inför varje sammanträde skall behöva ägna tid åt att själv kontrollera att det finns hjälpmedel som gör det möjligt att delta i sammanträdet eller se till att handlingar skickas i anpassad form.