prop · GP03143 · 2002-03-21 00:00:00 — I så fall ligger värdet av flerpunktsinmatningen hos regi- onnätsägaren och bör inte leda till någon högre taxa än om hans nät hade klarat inmatning i en punkt. En lösning på problemet är att varje ansluten kund anses få köpa hela nättjänsten i den av eventuellt flera punkter som är mest gynnsam för honom och att sedan förhandlingar får föras om en måttlig tariffjustering uppåt eller nedåt för att leveransen får ske i flera punkter och om leveransen sker till samma underliggande nät. Elbruk anser att med en strikt kostnadsriktig tariff skulle denna typ av problem sannolikt inte uppstå. Skälen för regeringens bedömning: Hur många uttagspunkter från regionnätet som fanns i lokalnätet hade mindre betydelse före elmark- nadsreformen. Tariffen utgick ofta från en huvudleveranspunkt med del- leveranspunkter. En elavgift togs ut vid huvudleveranspunkten. För över- föringen från huvudleveranspunkten till delleveranspunkterna debitera- des en transiteringsavgift. gäller regionnätföretagens nättariffer normalt för varje uttags- punkt utan hänsyn till antalet uttagspunkter en kund har till samma elektriska anläggning. I viss mån kan dock antalet uttagspunkter beaktas. Det förekommer t.ex. att effektavgifter beräknas för den högsta samman- lagrade effekten för alla punkter och inte för den högsta effekten i varje punkt. När den tariff en kund betalar till större delen beror på uttagen effekt och energi blir kundens uttagsavgifter också till stor del oberoende av antalet uttagspunkter. Om nättariffen innefattar ett större fast element, som tas ut oberoende av kundens belastning, blir kundens nätkostnader däremot betydligt större när samma effekt tas ut genom flera uttags- punkter i stället för genom en eller två matningspunkter. Så blir fallet för kunder som är anslutna till (Region- nät) som traditionellt tillämpar tariffer med en större fast avgift. Detta problem tycks därför framför allt gälla regionnätskunder. Denna tariffutformning kan medföra att kunder med flera uttags- punkter, oftast lokalnätsföretag, försöker minska sina kostnader genom att reducera antalet punkter. Ett lokalnätsföretag som vill reducera antalet uttagspunkter genom att bygga ut det egna ledningsnätet och på så sätt ersätta en eller flera punkter kan göra detta i vart fall så länge utbygg- naden sker inom ramen för meddelad högsta spänning i koncessions- beslutet. Dessa utbyggnader, s.k. tariffinvesteringar, är inte motiverade av över- föringsbehov utan enbart av att erhålla lägre nätavgift och kan därför oftast inte anses vara samhällsekonomisk önskvärda. Eftersom det inte finns någon särskild reglering av flerpunktsleve- ranser i dagens lagstiftning får de problem som kan uppstå behandlas inom ramen för den allmänna skälighetsbestämmelsen och saklighets- bedömningen av tariffen. Enligt vad regeringen erfarit är det endast Vat- tenfall Regionnäts kunder som i större utsträckning berörs. Det är vidare Prop. 2001/02:143 vanligen när regionnät möter lokalnät som påtagliga problem kan uppstå. Regionnät har i en skrivelse av till (dnr 67) meddelat att man avser att sänka de fasta avgifterna i vissa av sina regionnätstariffer. Detta skall enligt skrivelsen ske genom en intäktsneutral omfördelning från fasta avgifter till effekt- och energiavgifter. Bolaget skall även analysera om det bör införas ytterligare möjligheter för kunderna att välja mellan olika nättariffer. Enligt regeringens uppfattning skulle en sådan tariffjustering hos Vat- tenfall Regionnät, under förutsättning att den växling från fast till rörlig avgift som antyds blir tillräckligt långtgående, lösa problemen med fler- punktsleveranser. Enligt vad regeringen erfarit har en omläggning av regionnäts tariffer redan påbörjats. Enligt regeringens mening är det en fördel om de aktuella problemen kan lösas utan kompletterande lagstiftning. Regeringen noterar därför att Regionnät har påbörjat och avser att ändra sina regionnäts- tariffer så att de här anförda problemen minskas väsentligt. Mot denna bakgrund avstår regeringen från att föreslå en lagändring i denna del. Regeringens bedömning: Förbindelserna för överföring av el till och har inte funktionen av utlands- förbindelser, i den mening som avses i 2 kap. 10 § ellagen (1997:857), och bör därmed inte behandlas som sådana när det gäller ekonomiska villkor och rätten att använda dessa förbindelser. bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstansernas yttranden: Ingen av remissinstanserna har kom- menterat förslaget. Utöver remissinstanserna har Energistyrelsen i Dan- mark inkommit med ett yttrande där de framför att de anser att för- bindelserna till och är utlandsförbindelser och därför bör värderas utifrån en samlad marknadsbetraktelse i . har också inkommit med en skrivelse. Landskaps- styrelsen framför att de inte delar slutsats utan att förbindelsen till bör betraktas som en utlandsförbindelse och hanteras på samma sätt som andra utlandsförbindelser mellan och . Vid ett möte på framförde att de hade förståelse för att förbin- delsen till inte fullt ut kan betecknas som en utlands- förbindelse. De framförde dock att de anser att den avgift som betalar till regionnät är oskäligt hög. Skälen för regeringens bedömning: Det svenska elnätet brukar delas in i tre nivåer: stamnätet, regionnät respektive lokalnät. Stamnätet omfat- tar och ledningar och huvuddelen av förbindelserna med grannländerna. I alla nordiska länder finns stamnätföretag som ansvarar för stamnätet och utlandsförbindelser. Stora kraftverk och regionnät är anslutna till stamnätet. Regionnät är normalt spänningsnivåerna 70--och i vissa fall . Dessa nät transporterar el från stam- nätet till lokalnätet och ibland till elanvändare med hög förbrukning. De lokala näten är de nät som mindre kunder, dvs. hushåll, små industrier, jordbruk etc., är anslutna till. Förutsättningarna för elförsörjningen på och är i flera avseenden annorlunda än för de flesta elnätsområden som är anknutna till det svenska elnätet. Både och ansluts till det svenska regionnätet och båda dessa öar har endast eller i huvudsak tillförsel av el från det svenska elsystemet. Kostnaderna för att tillhandahålla en hög leveranssäkerhet blir stora, eftersom det förutom överföringskapacitet från krävs produktionskapacitet som reserv vid ett eventuellt kabelfel. Det är samma förutsättningar som inom gäller elför- sörjningen på . och nätområden regleras genom annan lagstiftning än den svenska ellagen. Enligt den danska ellagstiftningen förvaltar det systemansvariga företaget (för Östdanmark, Eltra för Västdanmark) samtliga förbindelser till andra länder. Kraftnät är systemansvarigt företag enligt ellagen för landskapet samt äger och driver överföringskabeln mellan och . Båda de berörda systemansvariga företagen, respektive Kraftnät , har till , och tidigare till Näringsdepar- tementet, framfört att kostnaderna för anslutning av Bornholms- och Ålandskablarna till det svenska elnätet bör tas ut enligt de villkor som gäller för utlandsförbindelserna på de högsta spänningsnivåerna. I prak- tiken skulle detta innebära att kostnaderna för anslutningarna till de svenska regionnäten samt överföringen av el från anslutningspunkterna till stamnätet skulle betalas av och därmed av de svenska konsumenterna. betraktar utlandsförbindelserna med res- pektive som mindre betydelsefulla för den samlade överförings- kapaciteten till utlandet. Ledningarnas funktion är huvudsakligen att försörja och med el. De fyller enligt inte den funktion av gränsöverskridande handelsvägar som motiverar att kostnaderna för vissa utlandsförbindelser kan redovisas tillsammans med kostnaderna för stamnätet och därigenom bekostas av samtliga svenska elkunder. De två utlandsförbindelserna och kostnaderna för dem skall därmed hanteras av ägarna själva. Detsamma gäller också för flera andra svenska utlandsförbindelser, t.ex. Baltic Cable, och SwePol Link. Om förbindelserna till och inte hade betraktats som mindre betydelsefulla för den samlade överföringskapaciteten till utlan- det hade den nya kabeln till inte erhållit koncession i med Kraftnät som ensam ägare. I så fall hade enligt 2 kap. 10 § ellagen krävts att koncessionen beviljats ett företag där har ett bestämmandeinflytande. Vid beslutet om denna koncession gjorde rege- ringen bedömningen att förbindelsen var mindre betydelsefull för den samlade överföringskapaciteten till utlandet (dnr N1999/4805). Motsva- rande fråga har inte aktualiserats beträffande där koncession för kabeln beviljades innan den aktuella bestämmelsen infördes i ellagen. Regeringen anser vidare att det bör framhållas att anslutningen till det svenska elnätet fyller väsentliga systemfunktioner för de två nätområ- Både och utnyttjar Svenska kraftnäts tjänster för Prop. 2001/02:143 balanshållningen på kort sikt och därmed också det svenska stamnätet. Det är riktigt, vilket påpekats från och Kraftnät , att de systemansvariga företagen har ett ansvar för elbalansen på och som går utöver flertalet lokalnätinnehavares. Detta ansvar avser främst att hålla och hantera reservkapacitet. Under normal drift utnyttjas dock det svenska systemet för balanshållningen och anslut- ningarna till det svenska stamnätet via regionnäten kan därför inte anses vara oviktiga. Regeringen bedömer mot bakgrund av detta att förbindelserna till och inte uppfyller de krav som ställs för att förbin- delserna skall utgöra utlandsförbindelser i den mening som avses i 2 kap. 10 § ellagen. Överföringsförbindelserna kan därför inte heller behandlas som sådana när det gäller prövning av om betald anslutningsavgift för elnätet i skall ge rätt att använda även dessa förbindelser. De flesta utlandsförbindelserna är anslutna till det svenska stamnätet och inte till regionnätet. Det faktum att det i dessa båda fall rör sig om anslutningar av elektriska anläggningar till regionledningar, dvs. samma slag av anslutningar som t.ex. av svenska lokalnät till regionnät, innebär att och utöver kostnaderna för anslutning till det svenska stamnätet också betalar för respektive regionnät. Detta är i linje med bestämmelserna i ellagen. Om de avgifter som och betalar för anslutningen till regionnäten är för höga är dock inte en fråga som regeringen skall avgöra utan är en uppgift för den tillsyn över nätavgifterna som nätmyndigheten utövar. Regeringens förslag: Om en elleverantör saknar balansansvarig skall anvisa honom en balansansvarig. Organisationernas förslag: Överensstämmer med regeringens för- Remissinstanserna: Kammarrätten i , Länsrätten i Söder- manlands län, , , , Gles- bygdsverket, , , Lands- organisationen i , (SBC), Villa- ägarnas , och Hyresgäs- ternas tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. har inga avgörande invändningar mot förslaget. Föreningen anser att en elleverantör måste ges möjlighet att välja eventuell ny balansansvarig innan en Svenska kraftnäts upphandling av anvisad balansansvarig bör ske enligt lagen om offentlig upphandling. Skälen för regeringens förslag: En elleverantör får bara leverera el till elanvändare om någon har åtagit sig balansansvaret för dennes leve- Med balansansvar menas det ekonomiska ansvaret för att det nationella elsystemet tillförs lika mycket el som elleverantörens kunder tar ut från systemet. Elleverantören kan antingen själv åta sig balans- ansvaret eller ingå avtal med någon annan som åtar sig detta ansvar. Oavsett vem som åtar sig balansansvaret sker det genom att veder- börande ingår ett avtal med den systemansvariga myndigheten, som är . Det ekonomiska åtagandet riktar sig alltså mot . I avtalet mellan och den balansansvarige regleras ett antal frågor som innebär vissa skyldigheter för den balansansvarige. Om den balansansvarige inte fullgör sina skyldigheter enligt avtalet eller råkar på obestånd har rätt att säga upp avtalet. En elleverantör kan stå utan någon balansansvarig i två olika situa- tioner. Den ena är att säger upp avtalet med den balans- ansvarige, vilket medför att denne över huvud taget inte får agera som balansansvarig på elmarknaden. Den situationen kan uppstå både då elleverantören själv har åtagit sig balansansvaret och då elleverantören har ingått avtal med någon annan att åta sig balansansvaret. Den andra situationen är då en elleverantör har ingått avtal med någon annan att denne skall åta sig balansansvaret och detta avtal av någon anledning upphör att gälla. Den senare situationen torde inte vara alltför ovanlig i och med att en elleverantör, som har ingått avtal med en annan balansansvarig, natur- ligtvis har rätt att byta balansansvarig eller själv överta balansansvaret för sina leveranser. I de flesta fall torde uppsägningar av sådana avtal ske med viss uppsägningstid, varvid elleverantören får antas ha möjlighet att träffa avtal med en ny balansansvarig. Det kan dock inte uteslutas att ett sådant avtal upphör att gälla utan att elleverantören haft möjlighet att skaffa en ny balansansvarig. Den förstnämnda situationen, dvs. att säger upp avta- let med en balansansvarig, är däremot mindre vanlig men sådana uppsäg- ningar har dock skett i några fall, varvid uppsägningarna har skett med omedelbar verkan. De elleverantörer, som hade avtal om balansansvar med de berörda balansansvariga, har då inte haft möjlighet att hinna träffa avtal om balansansvar med någon ny balansansvarig utan de har då stått utan någon, som har åtagit sig balansansvaret för deras leveranser. I den situationen har elleverantörerna enligt ellagens bestämmelser inte haft rätt att fortsätta leveranserna av el till sina kunder. De problem som uppstår i dessa situationer bör nu få en långsiktig lösning. En lämplig lösning är, som de tre organisationerna har föreslagit, att ges rätt och skyldighet att, i en situation då en elleve- rantör av någon anledning står utan någon som åtagit sig balansansvaret för dennes leveranser, anvisa elleverantören en ny balans- ansvarig. Den föreslagna lösningen blir tillämplig i alla de fallen då en elleve- rantör kan stå utan en balansansvarig. Om med omedelbar verkan säger upp avtalet med en balansansvarig måste anvisa en ny balans- ansvarig som åtar sig balansansvaret för leveranserna från alla de elleve- rantörer för vilka den tidigare balansansvarige hade detta ansvar. Om ett avtal mellan en elleverantör och en balansansvarig upphör med omedelbar verkan räcker det med att anvisar en ny balansansvarig för den berörde elleverantören. Om elleverantören själv har åtagit sig balansansvaret och Svenska Prop. 2001/02:143 kraftnät med omedelbar verkan säger upp avtalet om balansansvar med elleverantören och denne har vilja och förmåga att fortsätta sina elleve- ranser skall anvisa elleverantören en balansansvarig. Det mest troliga i denna situation är dock att avtalet om balansansvar sägs upp på grund av att elleverantören har råkat i ekonomiska svårig- heter. När detta är fallet torde elleverantören också upphöra med sin leveransverksamhet. I den situationen skall anvisa en balansansvarig som åtar sig balansansvaret för leveranserna till den tidi- gare elleverantörens kunder. Dessa kunder står nu utan elleverantör, varför de berörda nätkoncessionshavarna måste anvisa kunderna en ny elleverantör. Elanvändarens skyldighet att betala för den el han förbrukar han saknar en elleverantör Regeringens förslag: För förbrukningen av den el som en elanvän- dare tar ut utan att ha en elleverantör skall elanvändaren betala till den anvisade elleverantören enligt de villkor som denne tillämpar. Organisationernas förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege- Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. avstyrker förslaget av följande skäl. För att ett effek- tivt konkurrenstryck skall uppnås på elmarknaden måste ställningen stär- kas för de fristående elleverantörerna, dvs. företag utan anknytning till nät- och produktionsbolag. Detta motverkas av förslaget. verket föreslår i stället att elanvändarna av nätkoncessionshavarna blir upplysta om att de måste träffa avtal med en elleverantör . Underrättelsen skall innehålla neutral och icke-diskriminerande infor- mation om alternativa elleverantörer. föreslår att nätkoncessionshavaren blir skyldig att informera om fem elleverantörer som alternativ till den anvisade elleverantören. daren skall ha på sig att välja elleverantör. cessionshavarna skall vara skyldiga att upphandla anvisningsleverantörer enligt lagen om offentlig upphandling. Även avstyrker förslaget och föreslår att nätkoncessionshavarna åläggs att informera elanvändarna om möjlig- heten att välja elleverantör. Elanvändaren bör få på sig att välja Om han inte hör av sig får han anses ha godkänt den anvi- Den som blir elleverantör skall anses som elleve- rantör från första elleverans. Skälen för regeringens förslag: I 8 kap. 8 § ellagen (1997:857) regle- ras den situationen att en elanvändare saknar elleverantör. tionen föreligger skall berörd nätkoncessionshavare, enligt första stycket, anvisa elanvändaren en elleverantör. Enligt andra stycket skall den anvi- sade elleverantören underrätta elanvändaren om de villkor för leveransen som han avser att tillämpa och om den dag då han avser att I propositionen (prop. 1998/99:137) Införande av schablonberäkning på elmarknaden, m.m., som låg till grund för nämnda Prop. 2001/02:143 reglering, anförde regeringen i författningskommentaren till bestämmel- sen i andra stycket följande. I andra stycket anges att den anvisade elleverantören måste meddela elan- vändaren de villkor för leveransen han avser att tillämpa och dagen för påbörjande av leveransen. Den omständigheten att nätkoncessionshavaren anvisar en elleverantör med- för inte att det uppstår ett avtalsförhållande mellan den anvisade elleverantören och elanvändaren. Om denne inte vill godta de erbjudna villkoren har han möjlighet att, innan han börjar ta ut el i uttagspunkten, antingen komma överens om ändrade villkor med den anvisade elleverantören eller teckna leveransavtal med en annan elleverantör. Om han däremot inte agerar utan börjar ta ut el i sin uttagspunkt från den dag som leveransen avses påbörjas får han anses ha godtagit de erbjudna villkoren. Sedan han börjat ta ut el i uttagspunkten kan elanvändaren på sedvanligt sätt säga upp leverans- avtalet. Vad gäller elanvändarens förbrukning från det han börjar ta ut el i uttagspunkten tills han blir bunden av de erbjudna villkoren från den anvisade elleverantören eller från en annan elleverantör som elanvän- daren själv har träffat avtal med, lämnades den frågan oreglerad i ellagen. Under den tiden tar alltså elanvändaren ut el från elsystemet utan att ha en elleverantör som debiterar honom för förbrukningen. situationen gjorde regeringen följande bedömning i propositionen. Om han [elanvändaren] saknar elleverantör har han nämligen alltjämt möjlighet att ta ut el i sin uttagspunkt men hans förbrukning kommer då teoretiskt att ekonomiskt belasta såsom systemansvarig myndighet. I praktiken kommer dock denna ekonomiska differens mellan inmatning och uttag på det aktuella lokalnätet inte att märkas utan differensen kommer att ingå i den differens som alltid finns på ett elnät i form av nätförluster. Därmed kommer hans förbrukning i praktiken att ingå i kost- nadsunderlaget för nättariffen varför det blir övriga kunder på nätet som bekostar hans Det får anses lämpligt att nätkoncessionshavaren i den beskrivna situa- tionen debiterar den felande elanvändaren så att dennes förbrukning inte drabbar övriga elanvändare som är anslutna till nätet. I skrivelsen från , och framförs kritik mot att nätkoncessionshavaren i beskrivna situationer skall debitera den felande elanvändaren för hans förbrukning. Därför föreslår organisationerna att en ny regel införs i ellagen av innebörd att den el som en elanvändare tar ut i sin uttagspunkt utan att ha en elleverantör skall anses ha levererats av den elleverantör som sedermera anvisas den felande elanvändaren. Regeringen delar uppfattningen att en situation där nätkoncessions- havaren i vissa fall tvingas debitera elanvändaren för dennes elförbruk- ning inte är tillfredsställande. Detta är nämligen någonting som ligger utanför en nätkoncessionshavares normala verksamhetsområde. Från vissa remissinstanser har kritik framförts mot organisationernas Dessa remissinstanser föreslår i stället att den felande elanvän- daren får möjlighet att, från det han blev anvisad en elleve- rantör, ingå avtal med en annan elleverantör. Först om han inte utnyttjar denna möjlighet blir han bunden till den anvisade elleverantören. elleverantör som slutligen blir elanvändarens leverantör skall anses ha levererat all el från det elanvändaren började ta ut el utan att ha ett leveransavtal med en elleverantör. Regeringen delar uppfattningen hos dessa remissinstanser att deras för- slag skulle öka valfriheten för elanvändarna och bidra till en ökad kon- kurrens på elmarknaden. Det finns dock vissa omständigheter som talar emot denna lösning. Den vanligaste orsaken till att en elanvändare saknar en elleverantör är att han flyttar till en ny bostad. Då en elanvändare flyttar upphör elleve- rantörens leveransskyldighet och elanvändaren blir därmed skyldig att träffa avtal med en ny elleverantör om leveranser till den nya bostaden eller träffa avtal med den dittillsvarande elleverantören om fortsatta leve- ranser till den nya bostaden. De flesta byten av elleverantör sker till följd av att elanvändaren flyttar. Sådana leverantörsbyten är alltså betydligt vanligare än aktiva byten utan samband med flyttning. Det är ganska vanligt att elanvändare glömmer bort att ingå avtal med en ny elleverantör i samband med flyttningen eller att de inte hinner ordna med frågan . En elanvändare som flyttar in i en ny bostad utan att ha träffat avtal med en elleverantör börjar med all säkerhet att ta ut el redan i och med inflyttningen. blir då elanvändaren anvisad en elleve- rantör. Enligt remissinstansernas förslag får han då ytterligare tid på sig för att kunna ingå leveransavtal med en annan elleverantör. Om han gör det uppstår följande situation. som frågan om slutgiltig elleverantör hållits svävande har den anvisade elleverantören varit tvungen att köpa eller producera el för att upprätthålla balansen mellan el som tillförs det nationella elsystemet och den el som den felande elan- vändaren tar ut från det nationella elsystemet. När den felande elanvän- daren ingår ett leveransavtal med en annan elleverantör gäller detta avtal även retroaktivt. Därigenom kan den anvisade elleverantören inte få be- talt av den felande elanvändaren för den el han köpt in eller producerat . Han blir visserligen krediterad för detta av men denna kreditering utgör inte full kompensation varför han drabbas av en ekonomisk förlust. Detta gäller även den andre elleve- rantören. Han har ju inte köpt in eller producerat el för att upprätthålla balansen mellan el som tillförs det nationella elsystemet och den el som den felande elanvändaren tar ut från det nationella elsystemet. Därför kommer den andre elleverantören att av debiteras för denna differens. Visserligen kommer den felande elanvändaren att betala för denna elförbrukning men denna betalning kommer inte att uppväga den andre elleverantörens betalning till . Om man applicerar denna situation på en enda elanvändare är det belysta problemet antagligen försumbart. Som nämnts pågår det dock kontinuerligt ett avsevärt antal leverantörsbyten till följd av flytt- ningar, varför de elmängder det i praktiken handlar om är betydande. Nätkoncessionshavarna har vissa skyldigheter rörande mätning och beräkning av mängden överförd el och dess fördelning över tiden samt rapportering av resultaten av dessa mätningar och beräkningar. I sam- band med att en elanvändare flyttar skall dennes mätarställning läsas av och resultatet rapporteras till den nye elleverantören . Om det råder oklarhet om vem som slutgiltigt blir den nye elleverantören kan detta leda till att rapporteringen går till fel elleverantör och måste göras om.