prop · GP0383 · 2002-01-02 00:00:00 — Rådets direktiv /43/EG om genomförande av likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung, som nämnts i avsnitt 7.2.2, omfattar ett skydd mot diskriminering vad avser bl.a. till- handahållandet av bostäder. I programstadgandet i 1 kap. 2 § andra stycket RF anges att den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd skall vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten och att det särskilt skall åläggas det allmänna att trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt att verka för social omsorg och trygghet och för en god levnadsmiljö. Artikel 34 (3) i EU-stadgan bekräftar att unionen erkänner och respekterar rätten till socialbidrag och till bostadsbidrag. Regeringens bostadspolitik syftar till en bostadsmarknad tillgänglig för alla medborgare såväl ekonomiskt som efter behov och önskemål. Detta innebär att det skall finnas tillräckligt med bra bostäder till en rimlig kostnad i en väl balanserad blandning av upplåtelseformer och på orter där efterfrågan finns. Regeringens uppgift är att se till att lagstiftning och ekonomiska förutsättningar finns för att uppnå detta medan det är kommunerna som har ansvaret för det konkreta genomförandet. Regeringen anser att det är särskilt viktigt att bostadsförsörjningen fungerar och är angelägen om att så långt möjligt bidra till att förutsättningarna för ett ökat bostadsbyggande förbättras, framförallt när det gäller hyresbostäder och i expansiva regioner. trädde lagen (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörjningsansvar i kraft. Genom lagen förtydligas kommunernas skyldighet att planera för sin bostadsförsörjning. Kommunerna skall skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder och främja att ändamålsenliga åtgärder för bostadsförsörjningen förbereds och genomförs. Vidare åläggs kommuner, om det behövs, att anordna bostadsförmedling. Bakgrunden till lagstiftningen är svårigheter att få till stånd den nyproduktion av bostäder i tillväxtsregionerna som behövs. De allmännyttiga bostadsföretagen har alltsedan sin tillkomst varit ett betydelsefullt verktyg för kommunerna när de skall uppfylla sitt ansvar inom bostadsförsörjningen. En parlamentariskt sammansatt kommitté, , har haft till uppgift att se över förutsättningarna för de allmännyttiga bostadsföretagen (dir. 1999:110). Kommittén har i betänkandet och kommunernas boende- planering (SOU 2001:27) lämnat förslag på åtgärder. Betänkandet har remissbehandlats och resulterat i propositionen 2001/02:58 som kommer att behandlas i . I propositionen föreslås att en ny lag om allmännyttiga bostadsföretag införs som innehåller en definition av allmännyttiga bostadsföretag samt förutsättningarna för att förbli ett sådant företag. Bland de åtgärder som förslaget innehåller så utgör införandet av tillståndsplikt vid överlåtelse av vissa allmännyttiga Skr. 2001/02:83 bostadsföretag eller bostäder en åtgärd för att motverka utförsäljning av allmännyttan och därmed motverka en urholkning av bruksvärdes- systemet vid prövning av rimliga hyresnivåer. Vad avser bostadsmarknadsläget för ungdomar uppger i samband med sin årliga bostadsmarknadsenkät till kommunerna att det rådet brist på sådana bostäder som ungdomar efterfrågar. var det av kommunerna som påtalade en sådan brist. Ett tillfälligt investeringsbidrag för anordnande av hyresbostäder i områden med bostadsbrist infördes . Investeringsbidraget avses gälla . Boendekostnaderna, räknat som andel av den disponibla inkomsten, är bland de högsta i . Boendekostnadens andel av den disponibla inkomsten har minskat . Regeringen har som mål att andelen skall minska ytterligare. Det är också angeläget att komma till rätta med de höga produktions- kostnaderna, inte minst för att bidra till rimliga boendekostnader i nya bostäder. Regeringen har inrättat ett byggkostnadsforum med uppgift att bl.a. förmedla kunskaper till byggherrar och främja utvecklingsarbete, innovationer och kostnadseffektiva produktionsprocesser. Det är förknippat med stora svårigheter att få tillförlitliga uppgifter om hemlöshetens omfattning och utveckling , eftersom reguljära statistiska undersökningar inte förmår fånga in dessa grupper. En försiktig tolkning av de kartläggningar av hemlöshetens omfattning som gjorts 1993 och 1999 visar dock att antalet hemlösa inte var fler vid decenniets slut än vid dess början. Andelen kvinnor bland de hemlösa tycks ha ökat något liksom andelen med psykiska problem. Den parlamentariska kommittén för hemlösa (S 1998:09) har haft uppgiften att föreslå och initiera åtgärder som syftar till att skapa en bättre situation för de hemlösa och förhindra att hemlöshet uppstår. lämnade kommittén sitt betänkande Att motverka hemlöshet (SOU 2001:95). I betänkandet föreslås en rad åtgärder i ett brett perspektiv som berör stora delar av samhällets aktörer. Förslagen bereds inom . avsatte regeringen för en period sammanlagt till åtgärder för hemlösa. Regeringen har avsatt ytter- ligare 2004 för fortsatt stöd åt utvecklingen på lokal och regional nivå. Utvecklingsarbetet skall ledas av . Med anledning av den rådande bostadsbristen i tillväxtregionerna samt den mycket låga andelen produktion av hyresbostäder har regeringen infört ett statligt investeringsbidrag för nybyggnad av bostäder som upplåts med hyresrätt i områden med bostadsbrist. För att följa utvecklingen på det bostadssociala området och föreslå åtgärder för att stödja särskilt utsatta grupper på bostadsmarknaden tillsattes en boendesocial beredning med parlamentarisk Skr. sammansättning (dir. 1998:56). Boendesociala beredningen, skulle även föreslå oseriösa bostadsförmedlare borde lösas. Sedan beredningen överlämnat två delbetänkanden, bl.a. om oseriösa bostadsförmedlare (1999:71 och 1999:72), övertogs beredningens uppgifter av en ny parlamentariskt sammansatt kommitté, den s.k. (Fi 1999:05). Segregationens negativa konsekvenser är tydligast i storstäderna. Genom regeringens storstadsproposition Utveckling och rättvisa en politik för storstaden (prop. 1997/98:165) inrättades en nationell storstadspolitik vars ena övergripande mål är att bryta den sociala, etniska och diskriminerande segregationen i storstadsregionerna och att verka för jämlika och jämställda levnadsvillkor för storstädernas invånare. tillsatte regeringen en storstadsdelegation med uppgift att utveckla och samordna den nationella storstadspolitiken. Lokala utvecklingsavtal har tecknats med sju storstadskommuner; , , , , , och . Målet för minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. För att detta skall bli möjligt krävs en rad åtgärder såväl på riksplanet som på regional nivå. Minoritetspolitiken bör fortsatt utvecklas i enlighet med intentio- nerna i den minoritetspolitiska propositionen (prop. 1998/99:143). Regeringen har gett i i uppdrag att utreda konsekvenserna av en eventuell utvidgning av det geografiska området enligt lagen (1999:1175) om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. Ambitionen är att lagen skall tillämpas även i några kommuner inom det sydsamiska området. Regeringen har i Statens kulturråds regleringsbrev avsatt i syfte att främja de nationella minoriteternas språk och kultur. Regeringen avser att låta göra en översyn av minoritets- organisationernas möjligheter till stöd. Frågan om på vilket sätt samarbetet med romskt organisationsliv bäst bör utformas bereds inom . Artikel 27 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter beskriver närmare minoriteters mänskliga rättigheter. Artikeln anger att deras rättigheter särskilt skall skyddas vad gäller rätten att utöva sin kultur, att utöva sin religion samt att använda sitt eget språk. mot avskaffande av alla former av rasdiskriminering uttalade om trettonde och fjortonde rapporter bl.a. oro över romernas situation i landet vad avser deras rätt till deltagande i samhället. Kommittén rekommenderade regeringen att lämna mer information om deras situation vad gäller utbildning, arbete Skr. 2001/02:83 och boende i sin nästa rapport. Särskilt bör kvinnor och barn beaktas. för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter uppmanade regeringen att vidta ytterligare åtgärder vad avser främjandet av undervisning på minoritets- och invandrarspråken. På europeisk nivå finns ramkonvention om skydd för nationella minoriteter (ramkonventionen). har ratificerat denna konvention utan reservationer och den trädde i kraft för del . har och med för ikraftträdande ratificerat den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråksstadgan) utan reservationer. Urbefolk- ningar är i de flesta fall också att betrakta som nationella minoriteter. I 1 kap. 2 § sista stycket RF, anges att etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. Enligt 2 kap. 14 § sista stycket RF tillåts begränsningar av föreningsfriheten såvitt gäller sammanslutningar vilkas verksamhet innebär förföljelse av folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg eller av visst etniskt ursprung och 2 kap. 15 § RF förbjuder diskriminering på grund av ras, hudfärg eller etniskt ursprung. I 2 kap. 20 § RF anges att samernas rätt att bedriva renskötsel regleras i lag (se prop. 1993/94:117, s. 22). etniska och kulturella mångfald har lång historisk tradition. Flera av de grupper som utgjort minoriteter i har aktivt värnat om den egna gruppens kultur och språk så att de än utgör en levande del av det svenska samhället. De har en egen religiös, språklig eller kulturell tillhörighet och en vilja att behålla sin identitet. Minoritetspolitiken är ett nytt politikområde . Det tillkom genom beslut om åtgärder för de nationella minoriteterna och inriktningen av en minoritetspolitik (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69). De nationella minoriteterna är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar och de språk som omfattas av minoritetspolitiken är samiska (alla former), finska, meänkieli, chib (alla former) och jiddisch. Av dessa är samiska, finska och meänkieli s.k. regionala språk enligt bestämmelserna i minoritetsspråkstadgan. I samband med beslutet om en minoritetspolitik ratificerade ramkonventionen och minoritetsspråksstadgan. Bestämmelserna i dessa konventioner har utgjort en grund för den svenska politiken på området. Målet för minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. För att detta skall bli möjligt krävs en rad åtgärder såväl på riksplanet som på regional nivå. Regeringen har i budgetpropositionen gjort bedömningen att minoritetspolitiken bör fortsatt utvecklas i enlighet med intentionerna i den minoritetspolitiska propositionen. Lagar om rätt att använda samiska, finska och meänkieli i kontakter med myndigheter och domstolar Minoritetsspråksstadgans artikel 9 och 10 innehåller bestämmelser om rätten eller möjligheten att använda sig av minoritetsspråk i domstol samt hos förvaltningsmyndigheter. Räckvidden av artiklarna är begränsade till de geografiska områden där antalet bosatta personer som använder minoritetsspråk motiverar bestämmelsernas tillämpning. trädde lagen (1999:1175) om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar samt lagen (1999:1176) om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar i kraft. Rätten att använda språken avser de områden (förvaltningsområden) där språken använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig omfattning. För samiska omfattas , , och kommuner och för finska och meänkieli , , , och kommuner. I dessa kommuner har den enskilde, oavsett om hon eller han behärskar svenska, rätt att tala samiska respektive finska och meänkieli vid muntlig förhandling inför domstol och rätt att ge in skriftliga inlagor på respektive språk. Hos förvaltningsmyndigheter har den enskilde rätt att använda samiska respektive finska och meänkieli vid sina muntliga och skriftliga kontakter i ärenden som rör myndighetsutövning och har anknytning till förvaltningsområdet. Myndigheten är skyldig att ge muntliga svar på samiska respektive finska och meänkieli. Lagstiftningen innebär också att den enskilde i kommuner som ingår i förvalt- ningsområdena har rätt att få förskole- och äldreomsorg helt eller delvis på respektive språk. Lagarna om rätt att använda samiska respektive finska och meänkieli har översatts till de berörda minoritetsspråken. För att kunna följa i vilken utsträckning de nya lagarna om rätt att använda samiska, finska och meänkieli har använts har en arbetsgrupp vid i låtit göra en enkätundersökning hos statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter samt domstolar i förvaltningsområdet för samiska respektive finska och meänkieli. Resultatet från undersökningen, som redovisats i en rapport till regeringen, visar att endast en liten del av myndigheterna har noterat en ökning av efterfrågan på att få använda något av minoritetsspråken. I enkätsvaren från domstolarna framkommer att det inte skett någon ökning av antalet kontakter med part som vill nyttja något av minoritetsspråken. Förskoleverksamhet och äldreomsorg på samiska respektive finska och meänkieli har däremot ökat i några kommuner sedan lagarna trädde i kraft. Med hänsyn tagen till den korta tid som förflutit sedan lagarna trädde i kraft är det dock ännu för tidigt att dra några mer långtgående slutsatser om effekterna av lagstiftningen. Ett fortsatt arbete för utvärdering av insatserna kommer att göras. Arbetet bör särskilt inriktas på de enskildas förutsättningar att utnyttja de rättigheter och möjligheter som finns. Regeringen har gett i i uppdrag att utreda konsekvenserna av en eventuell utvidgning av förvaltnings- området för samiska så att det omfattar även några kommuner inom de södra delarna av det traditionella samiska språkområdet, det sydsamiska området. Minoritetsspråksstadgans artikel 7 och 8 samt ramkonventionens artikel 12, 13 och 14 innehåller bestämmelser som bl.a. innebär att staterna skall tillhandahålla lämpliga former och medel för undervisning i samtliga minoritetsspråk på alla vederbörliga nivåer samt att de skall verka för att respekt, förståelse och tolerans med avseende på minoritetsspråk inkluderas bland målen för olika slag av undervisning och utbildning. Vidare framgår att staterna skall tillhandahålla undervisning i minoritets- språk samt i den historia och kultur som hör till språken i och gymnasiet som en integrerad del av läroplanen. Skolans läroplaner (Lpo 94 och Lpf 94) har ändrats så att det framgår att kunskap skall ges om de nationella minoriteterna och minoritets- Också vid revidering av kursplanerna har de nationella minoriteterna och minoritetsspråken uppmärksammats. Modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning har stor betydelse när det gäller att stödja och stärka minoritetsspråken. som gäller ger goda möjligheter till sådan undervisning men enligt uppföljningar som gjorts finns det brister i en del kommuner. har redovisat ett uppdrag om utvecklingen av modersmålsundervisning och tvåspråkig undervisning när det gäller I sin rapport till regeringen framhåller bl.a. behovet av läromedel och kompetensutveckling för lärare då det gäller Regeringen har gett i i uppdrag att anordna en fortbildningskurs för sverigefinska moders- Vidare har regeringen i budgetpropositionen påpekat att den särskilda lärarutbildningen () kan lämpa sig för utbildning av lärare i bl.a. modersmål. kommer dessutom att inom ramen för disponibla medel stödja kompetensutveckling för personal inom barnomsorg med inriktning på samiska och meänkieli. fick i uppdrag att kartlägga det befintliga läget för modersmålsstödet i förskolan och modersmålsundervisningen i den obligatoriska skolan samt gymnasieskolan. Uppdraget skall resultera i konkreta förslag på olika stimulansåtgärder samt eventuella förord- Uppdraget skall vara slutfört . utfärdades en förordning om judiska studier i Av förordningen framgår bl.a. att undervisning i judiska studier får anordnas som ämne för elever vid Enligt bestämmelser i artikel 7 och 8 i minoritetsspråksstadgan skall staterna tillhandahålla universitetsutbildning eller andra former av högre utbildning på minoritetsspråk. I ramkonventionens artikel 12 anges även att staten bör vidta åtgärder på området utbildning och forskning för att främja kunskap om nationella minoriteters och majoritetens kultur, historia och religion. Som en följd av den forskningspolitiska propositionen har regeringen gett ett nationellt ansvar för att åstadkomma en helhetssyn när det gäller resurserna till s.k. småämnen, t.ex. utbildning har på regeringens uppdrag genomfört en Skr. 2001/02:83 kartläggning av vilket kursutbud som finns inom folkbildningen för de Av till regeringen framgår bl.a. att ytterligare utvärderingsinsatser behöver göras för att följa upp de särskilt riktade studiecirklar och kurser som anordnats för minoritetsgrupperna. Framför allt gäller det om dessa motsvarat deltagarnas förväntningar och vilken betydelse de haft för den enskilde deltagarens utveckling. Regeringen har beslutat om direktiv för en utvärdering av folkbildningen. I utvärderingsarbetet skall bl.a. folkbildningens roll för de nationella minoriteterna analyseras. Uppdraget skall redovisas . Regeringen avser att därefter återkomma till med förslag rörande folkbildningen. I minoritetsspråksstadgans artikel 12 och ramkonventionens artikel 5 och 6 finns bestämmelser om att staterna skall främja förutsättningarna för de nationella minoriteterna att bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentligaste beståndsdelarna i sin identitet, religion, språk, traditioner och kulturarv. Det statliga kulturstödet, som handhas av , har stärkts för att särskilt kunna beakta de nationella minoriteterna vid fördelningen av stöd. Medel har avsatts för att främja utgivning av litteratur på minoritetsspråk samt för att främja utgivning av nationella minoriteters kulturtidskrifter. Medlen avser i första hand produktionsstöd, men får även till viss del användas för olika projekt eller informationsinsatser. Av en rapport från framgår att det finns stora och olika behov inom minoritetsgrupperna när det gäller språkvård och kulturverksamhet. Regeringen har i Statens kulturråds regleringsbrev avsatt i syfte att främja de nationella minoriteternas språk och kultur. Bidraget skall inrymma allmänt kulturstöd bl.a. med inriktning på barn och unga, projektstöd till Tornedalsteatern och finskspråkig samt romsk kulturverksamhet och förstärkt statsbidrag till samisk kultur. Ytterligare insatser på olika områden kommer att behövas för att vidareutveckla kulturpolitiken för minoriteterna. Inom ramen för kulturpolitiken ges också särskilda medel till för att stödja samisk kultur. Anslaget, som uppgår till , fördelas till ideella samiska organisationer på lokal- och riksnivå, utbildning och forskning samt till projekt som berör samisk kultur. Under avsnitt 7.8 finns en utförligare beskrivning av stödet till samisk kultur. I minoritetsspråksstadgans artikel 11 finns bestämmelser om att staterna skall vidta åtgärder eller uppmuntra och/eller underlätta produktionen av radio- och TV-program på minoritetsspråk samt ge finansiellt stöd till massmedier på minoritetsspråk. I ramkonventionens artikel 9 anges bl.a. att staterna skall vidta åtgärder för att underlätta tillträde till massmedier för personer som tillhör nationella minoriteter samt säkerställa att de ges Skr. 2001/02:83 möjlighet att framställa och använda sina egna medier. I propositionen Radio och TV i allmänhetens tjänst 20022005 (prop. 2000/01:94) om de nya sändningstillstånden för public service-företagen, , och har regeringen föreslagit att företagens insatser för de språkliga och etniska minoriteterna skall öka. har samiska, finska och meänkieli intagit en särställning. Enligt regeringens förslag skall även chib ha en särställning. Programföretagen bör också ta hänsyn till det faktum att även jiddisch har status som minoritetsspråk. har antagit förslagen i propositionen (bet. 2000/01:KrU8, rskr. 2000/01:268). De nya sändningstillstånden börjar gälla 2002. Inflytande för de nationella minoriteterna Av minoritetsspråkskonventionens artikel 7 och 12 framgår bl.a. att staten skall uppmuntra deltagande av dem som företräder talare av minoritetsspråk då beslut tas om resurser för och planering av kulturell verksamhet. Detta förstärks i ramkonventionens artikel 15 där det framgår att staterna skall skapa nödvändiga förutsättningar för att personer som tillhör nationella minoriteter effektivt skall kunna delta i det kulturella, sociala och ekonomiska livet samt i offentliga ange- lägenheter, särskilt de som berör dem. Inom ramen för minoritetspolitiken är inflytandet för de nationella minoriteterna av stor betydelse. Olika åtgärder har därför vidtagits för att stödja minoriteternas möjligheter till inflytande. Bland annat hålls samrådsmöten med minoriteternas organisationer. Särskilda medel har också tilldelats organisationer som företräder nationella minoriteter för att öka deras möjligheter till inflytande i frågor som berör dem. En samlad översyn kommer att göras av minoritetsorganisationernas möjligheter till stöd. Eventuella förändringar bör kunna genomföras genom omfördelning av befintliga medel. Särskilt om romernas situation har haft en romsk befolkning . finns uppskattningsvis 40 000 romer i landet. Den romska befolkningen är inte homogen. Den omfattar ättlingar till de romska grupper som kom till men även romer som har invandrat till . Majoriteten av romerna i är utomnordiska, bland dem cirka 4 000 romer som är flyktingar från det . Mot bakgrund av den mångfald som präglar den romska befolkningen i finns det även ett stort antal varieteter av chib. De romer som lever i omfattas alla av statusen att vara en nationell minoritet, oavsett vistelsetiden i landet. Erkännandet av chib som ett nationellt minoritetsspråk omfattar alla varieteter av språket. har en särskild arbetsgrupp för romska frågor varit verksam inom . En övergripande uppgift för den romska arbetsgruppen har varit att lämna förslag till insatser som kan främja romernas situation i det svenska samhället. En viktig slutsats som den romska arbetsgruppen har dragit är att arbetet med att främja Skr. 2001/02:83 romernas situation måste göras tillsammans med romerna själva. Genom minoritetspolitiken, som bl.a. innebär att romerna har erkänts som nationell minoritet och chib som minoritetsspråk, har förutsättningarna för en romsk arbetsgrupp förändrats. Inom ramen för minoritetspolitiken finns som tidigare redovisats särskilda samrådsformer för samarbetet mellan företrädare för regeringen och minoritets- organisationerna. Det finns dock även fortsättningsvis behov av ett samverkansorgan med speciell inriktning på de romska gruppernas situation. Det finns flera skäl till detta. Ett är att romerna som grupp drabbas särskilt hårt av fördomar och diskriminering. Det gäller inte minst kvinnorna. Århundraden av diskriminering har fört med sig att många romer fortfarande lever i en utsatt situation och inte heller är delaktiga i samhället. Andra faktorer är romernas i allmänhet mycket låga nivå på utbildning och höga arbetslöshet. Mot den här bakgrunden finns det skäl att överväga på vilket sätt samarbetet med romskt organisationsliv bäst bör utformas. Frågan bereds inom i samråd med romska organisationer med inriktning på att inrätta ett nytt samverkansorgan . Regeringen har givit DO ett uppdrag att genomföra ett särskilt arbete för att förebygga och motverka diskriminering av romer. Uppdraget ingår som en del i ett långsiktigt och strategiskt arbete och är ett led i regeringens handlingsplan mot rasism m.m. DO skall redovisa uppdraget .