prop · GP0385 · 2002-01-17 00:00:00 — Det sistnämnda begreppet definieras som tjänster som vanligtvis utförs på distans, på elektronisk väg och en tjänst som tillhandahålls genomöverföring av uppgifter på individuell begäran.I kommissionens handbok anges utgivning av elektroniska pengar som ett exempelpå en sådan tjänst som direktivet avser.Genom ändringen i direktivet 98/34/EG införs emellertid i artikel 1 punkten 5ett undantag från tillämpning av detta direktiv. Undantaget gäller föreskrifterom frågor som omfattas av gemenskapsbestämmelser för finansiella tjänster. Ibilaga VI till direktivet 98/34/EG ges en rad exempel på vad som avses med enfinansiell tjänst. Genom de angivna exemplen i bilagan framgår det klart attbanktjänster och kreditinstitutens utgivning av betalningsmedel enligtkreditinstitutsdirektivet skall undantas från anmälningsplikten i direktivet98/34/EG. Undantaget innebär således att elektroniska pengar som ges ut av andra kreditinstitut än pengar utgör en finansiell tjänstsom skall undantas från direktivets tillämpningsområde. I undantagsbestämmelsen anges särskilt att den uppräkning som görs av finansiella tjänster i bilaganinte är uttömmande. Avsikten vid ändringen av direktivet 98/34/EG kan knappastha varit att göra åtskillnad i fråga om anmälningsplikt beroende på om det är en bank eller ett pengar som tillhandahåller sammatjänst. Det finns således inte heller skäl att göra en annan bedömning i frågaom elektroniska pengar som ges ut av pengar.I ett tolkningsutlåtande har kommissionen meddelat att den delar bedömningen att även institutens utgivning av elektroniska pengar enligt den nu föreslagnalagen omfattas av undantagsbestämmelsen och således inte skall omfattas avanmälningsplikt.8.2 Tillämpningsområdet8.2.1 Utgivare av elektroniska pengarRegeringens förslag: Den nya lagens bestämmelser skall tillämpas på de utgivareav elektroniska pengar som inte är en bank eller ett kreditmarknadsföretag.Bestämmelsen om inlösen av elektroniska pengar samt säkerhet och kontroll iutgivarens system skall dock gälla även för banker och kreditmarknadsföretag.Lagen skall inte tillämpas på verksamhet som bedrivs av Riksbanken.Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. I promemorian hardock inte föreslagits några regler om säkerhet och kontroll i utgivarens system.Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna har lämnat förslaget utanerinran. har dock påpekat att vissakreditmarknadsföretag inte torde ha sådan verksamhet att de omfattas av detEG-rättsliga kreditinstitutsbegreppet och att direktivet om elektroniska pengardärför är tillämpligt i dess helhet på denna grupp företag. harframhållit att kreditmarknadsföretag inte bör ges möjlighet att ge utelektroniska pengar om det sker i kombination med mottagande av kortfristiginlåning. och har framfört att alla utgivare avelektroniska pengar, även banker och kreditmarknadsföretag, bör underkastassärskilda regler om säkerhet och kontroll vid utgivning av elektroniska pengar.Skälen för regeringens förslag: Den fråga som under detta avsnitt inledningsvisskall behandlas rör vilka utgivare som bör falla in under lagenstillämpningsområde. Frågan om hur elektroniska pengar skall definieras behandlas i avsnitt 8.2.2.Av direktivet om elektroniska pengar och kreditinstitutsdirektivet framgår attandra kreditinstitut än pengar är undantagna från detförstnämnda direktivets bestämmelser, med undantag för bestämmelsen om inlösen i artikel 3. Anledningen till detta är att dessa kreditinstitut redan omfattas av kreditinstitutsdirektivets regler. Det har ansetts fullt tillräckligt urstabilitets- och konsumentskyddssynpunkt att kreditinstitut vid utgivning avelektroniska pengar omfattas av dessa regler. De traditionella kreditinstitutenkan nämligen ge ut elektroniska pengar inom ramen för den verksamhet somomfattas av kreditinstitutsdirektivets tillämpningsområde. Detta framgår avpunkten 5 i bilaga 1 till kreditinstitutsdirektivet, där det anges att utgivning och administration av betalningsmedel tillhör de tjänster som omfattas avsystemet med ömsesidigt erkännande.Denna strävan mot konkurrensneutralitet mellan pengaroch andra kreditinstitut som ger ut sådana pengar uttrycks i ingressen tilldirektivet om elektroniska pengar (punkten 12). Där motiveras den ytterststrikta begränsningen av annan tillåten verksamhet samt stränga matchnings- ochplaceringsregler tillämpliga på pengar med att meromfattande rörelse- och tillsynsregler gäller för den andra gruppen avkreditinstitut.Som redogjorts för i avsnitt 5 definieras kreditinstitut som inte är institutför elektroniska pengar EG-rättsligt som företag vars verksamhet består i attfrån allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och attbevilja kredit för egen räkning. I svensk lagstiftning däremot har av traditioninriktningen varit att fokusera på å en sidan bankers inlåningsverksamhetreglerad i bankrörelselagen och å andra sidan kreditmarknadsföretagensfinansieringsverksamhet reglerad i lagen om finansieringsverksamhet.Bankrörelse definieras i bankrörelselagen som verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för insättarenmed kort varsel. I lagens rörelseregler anges av naturliga skäl att banker ävenfår ägna sig åt olika former av finansieringsverksamhet. De svenska bankernatorde också i praktiken vara att anse som kreditinstitut i EG:s mening eftersomde ägnar sig åt både inlåning/upplåning och finansieringsverksamhet. Skulle inågot enstaka fall så inte vara fallet kan konstateras att banken omfattas avsamtliga regler i kreditinstitutsdirektivet genomförda i bankrörelselagen - enfullt tillräcklig reglering även om banken väljer att vid sidan av annanverksamhet ge ut elektroniska pengar. Det är därför lämpligt att undanta allasvenska banker från den nu föreslagna lagens tillämpningsområde. Dessa skalldock givetvis omfattas av reglerna om inlösen i direktivet om elektroniskapengar.Finansieringsverksamhet definieras i lagen om finansieringsverksamhet somnäringsverksamhet som har till ändamål att lämna kredit, ställa garanti förkredit, förmedla kredit till konsumenter eller medverka till finansiering genomatt förvärva fordringar eller upplåta lös egendom till nyttjande. I lagensrörelseregler anges att kreditmarknadsföretag får ägna sig åt upplåning frånallmänheten bl.a. genom utgivning av obligationer och andra jämförbarafordringsrätter. Merparten av kreditmarknadsföretagen torde därför vara att anse som kreditinstitut i EG:s mening, eftersom de ägnar sig åt både upplåning frånallmänheten och finansieringsverksamhet. påpekattorde dock vissa kreditmarknadsföretag inte omfattas av det EG-rättsligakreditinstitutsbegreppet beroende på att de inte bedriver någon upplåning frånallmänheten och att direktivet om elektroniska pengar därför i stället tordevara tillämpligt i dess helhet på denna grupp företag. I det sammanhanget är det dock viktigt att notera att systematiken vid genomförandet av reglerna ikreditinstitutsdirektivet i svensk lagstiftning leder till konsekvensen att detdirektivet är tillämpligt i dess helhet även för denna grupp företag. Att ävendessa företag omfattas av lagen om finansieringsverksamhet får av skäl somutvecklats ovan vara fullt tillräckligt även för att tillgodose de bakomliggande skyddsbehoven till direktivet om elektroniska pengar.Det kan konstateras att reglerna i lagen om finansieringsverksamhet i jämförelse med definitionen av bankrörelse i bankrörelselagen lämnar ett visst utrymme för kreditmarknadsföretag att motta kortfristig inlåning om detta inte sker påkonto. Företagen skulle inom denna ram kunna ge ut elektroniska pengar mot vadsom skulle kunna betraktas som kortfristig inlåning. har framhållitatt kreditmarknadsföretag inte bör ges möjlighet att ge ut elektroniska pengarom det sker i kombination med mottagande av sådan inlåning. Mot detta kanåterigen anföras att skälet till att de kreditinstitut som inte är institut förelektroniska pengar skall undantas från direktivet om elektroniska pengar är att dessa kreditinstitut redan omfattas av ett regelverk som väl tillgodoser deskyddsintressen som finns på området. Tanken är att kreditinstitut som redanomgärdas av dessa regler skall kunna ge ut elektroniska pengar inom ramen fördet tillstånd de har för sin verksamhet. Sammanfattningsvis är det därförlämpligt att undanta alla svenska kreditmarknadsföretag från den nu föreslagnalagens tillämpningsområde. Dessa skall dock på samma sätt som banker omfattas av reglerna om inlösen.Med hänsyn till behovet av stabilitet och säkerhet måste systemet förelektroniska pengar hålla en hög säkerhetsnivå. Det är exempelvis viktigt atttransaktioner med elektroniska pengar skall kunna spåras för att begränsa risken för förfalskningar. Som och påtalat bör därföralla utgivare av elektroniska pengar, även banker och kreditmarknadsföretag,underkastas särskilda regler om säkerhet och kontroll vid utgivning avelektroniska pengar (se närmare om dessa frågor under avsnitt 8.4).Genom hänvisning i direktivet om elektroniska pengar (artikel 1.2) tillundantagen i kreditinstitutsdirektivet (artikel 2.3) framgår bl.a. attmedlemsstaternas centralbanker undantas från tillämpningsområdet för direktivet om elektroniska pengar. I den särskilda lagen skall det därför uttryckligenanges att den inte skall tillämpas på verksamhet som bedrivs av Riksbanken.8.2.2 Definition av elektroniska pengarRegeringens förslag: Med elektroniska pengar avses ett penningvärde somrepresenterar en fordran på utgivaren och som, utan att finnas på ettindividualiserat konto, är lagrat på ett elektroniskt medium och godkänns sombetalningsmedel av andra företag än utgivaren.En förutsättning för marknadstillträde för ett pengartill ett annat land inom EES enligt principerna om en enda auktorisation,hemlandstillsyn och ömsesidigt erkännande är att de elektroniska pengarna ges ut mot erhållande av medel som värdemässigt minst motsvarar det utgivna värdet.Promemorians förslag: Avviker från regeringens förslag genom att elektroniskapengar definierats ordagrant som i direktivet.Remissinstanserna: har påpekat att en ökad utgivning av elektroniskapengar kan få betydelse för säkerheten och effektiviteten i betalningsväsendetoch att det därför är viktigt att försöka förhindra ett kringgående av lagen.Riksbanken har därför föreslagit att definitionen av elektroniska pengar vidgastill att avse även sådana instrument som ges ut på kredit eller mot erhållandeav medel som understiger det utgivna penningvärdet eller som medför en fordranpå annan än utgivaren. har fört ett liknande resonemangoch särskilt betonat risken för kringgående av lagen genom att en utgivare avelektroniska pengar inte tar betalt för fulla värdet av utgivna elektroniskapengar, dvs. ger viss bonus. , Svenska Bankföreningenoch har framhållit vikten av att det klargörsvilken typ av civilrättslig fordran som avses i definitionen och vilkacivilrättsliga regler som skall tillämpas. har i sitt yttrandekonstaterat att 9 kap. 13 § regeringsformen inte utgör något hinder motutgivning av elektroniska pengar, såsom de definierats i den föreslagna lagen.Riksbanken har dock framfört önskemål om att frågan belyses närmare ilagstiftningsarbetet.Skälen för regeringens förslag: I ingressen till direktivet om elektroniskapengar anges att syftet med direktivet är att uppnå en grundläggandeharmonisering och ett ömsesidigt erkännande av auktorisation för och tillsyn avutgivare av elektroniska pengar (punkten 4). Regelverket är tänkt att utgöra enteknikneutral rättslig ram som möjliggör ett utnyttjande av elektroniska pengars potentiella fördelar som det inte skall hindra den tekniskautvecklingen på området (punkten 5).Det är mot denna bakgrund som direktivets neutralt utformade definition avelektroniska pengar skall ses. Definitionen lägger fast gränser för vilkenutgivning av elektroniska pengar som skall omfattas av den inre marknad påområdet som skapas genom direktivet. Medlemsstaterna har åtagit sig att inationell lag genomföra vad som avses med elektroniska pengar i direktivetsmening, för att på så sätt ge de utgivare som faller under definitionen enmöjlighet att njuta frukterna av en fungerande inre marknad. För att säkrastabiliteten i systemet åläggs dessa utgivare dock bl.a. strikta begränsningarav annan verksamhet samt stränga matchnings- och placeringsregler.Som påpekat kan en ökad utgivning av elektroniska pengar få betydelse för säkerheten och effektiviteten i betalningsväsendet. Det är därför viktigtatt försöka förhindra ett kringgående av lagen. Ur nationell synvinkel kan detdärför finnas anledning att försöka införa en definition som fångar in deföreteelser som inte direkt faller in under direktivets definition, men som detändå kan finnas skäl att reglera.Samtidigt som regelverket inte bör vara alltför lätt att kringgå för utgivare av elektroniska pengar är det å andra sidan av vikt att det inte hämmarmarknadstillträde eller utveckling av nya system och instrument på marknaden.Det finns därför skäl att vara återhållsam i fråga om reglering påområdet för att inte riskera att lägga hinder i vägen för den utveckling som kan följa med en ökad elektronisk handel i samhället.Riksbanken och har föreslagit att definitionen vidgastill att omfatta även sådana instrument som ges ut mot erhållande av medel somunderstiger det utgivna penningvärdet. har isammanhanget särskilt pekat på hur en utgivare genom ett enkelt bonussystemskulle kunna kringgå lagen. Den reglering av utgivning av elektroniska pengarsom här föreslås innebär icke obetydliga kostnader för de institut som kommeratt omfattas av den. Det kan därför finnas risk för att institut som inte harambition att gränsöverskrida ger ut elektroniska pengar med ett bonussystem föratt systemet skall falla utanför lagens tillämpningsområde. Ett sådantförfarande skulle kunna leda till avsevärda konkurrensfördelar på marknaden. Det bör även noteras att den verksamhet som instituten skulle bedriva utgör sammaeller högre stabilitetsrisk och risk ur konsumentsynpunkt, beroende påbonussystemets utformning, som andra motsvarande . En sådan utgivning skulle kunna ske utan att institutet skulle behövaomfattas av någon näringsrättslig reglering eller stå under Finansinspektionenstillsyn. Det finns därför skäl att låta den nu föreslagna definitionen omfattautgivning av elektroniska pengar som sker till ett annat värde än det nominellavärdet. En liknande situation kan, som påpekats av , uppkomma om en utgivareav elektroniska pengar konstruerar utgivningen på ett sådant sätt att den medför en fordran på annan än utgivaren. Det finns därför anledning att utforma lagens bestämmelser om inlösen som en ovillkorlig rätt för innehavaren att fåutestående elektroniska pengar inlösta av utgivaren. På så sätt kvarstårfodringsförhållandet mellan innehavaren och utgivaren till dess att deelektroniska pengarna är förbrukade, vilket torde omöjliggöra ett kringgående av lagen på denna grund.Utgivning av elektroniska pengar till ett annat värde än det nominella värdetutgör en utvidgning av direktivets definition och kan därför endast bli gällande nationellt. Svenska utgivare ges alltså i dessa fall inte någon möjlighet attmed stöd av det svenska tillståndet etablera sig i eller gränsöverskrida tillett annat land inom EES.Riksbanken har väckt frågan om att utvidga definitionen även till att omfattautgivning av elektroniska pengar mot kredit. Det kan dock konstateras att ettföretag som ger ut elektroniska pengar mot kredit faller in under lagen omfinansieringsverksamhet och omfattas därför i stället av ett tillståndskrav idenna lag. Detta får, som utvecklats i avsnitt 8.2.1, anses fullt tillräckligtför att tillgodose behovet av stabilitet och konsumentskydd. Något skäl attutsträcka definitionen av elektroniska pengar till att omfatta sådana fall finns således inte.I ingressen till direktivet påpekas att det är elektroniska pengars karaktär aversättning för sedlar och mynt som ger elektroniska pengar dess särskildakaraktär. I jämförelse med andra betalningsmedel är det frikopplingen från ettkontotillgodohavande som främst kan anses ge elektroniska pengar den särprägelsom kan motivera en särskild reglering av lagstiftaren. Det finns även idirektivet stöd för ett sådant synsätt. I ingressen (punkten 8) påpekas att omde medel som erhålls från allmänheten i utbyte mot elektroniska pengar ledertill ett tillgodohavande på ett konto skall detta betraktas som insättningareller andra återbetalbara medel enligt kreditinstitutsdirektivet. De medel somerhålls vid inlösen skall däremot inte betraktas på ett sådant sätt (punkten 9;jfr kreditinstitutsdirektivets definition av kreditinstitut och den svenskabankrörelsedefinitionen). Av ingresstexten kan således utläsas att tanken är att den elektroniska ersättningen för pengar inte skall kopplas till ettkontotillgodohavande. Det finns därför skäl att för klarhetens skull ge direktuttryck för detta i definitionen av elektroniska pengar [se även Utredningen omelektroniska pengar, delbetänkandet E-pengar - näringsrättsliga frågor (SOU1998:14)].Med ledning av vad som sagts bör elektroniska pengar ges följandedefinition i den nya lagen: ett penningvärde som representerar en fordran påutgivaren och som, utan att finnas på ett individualiserat konto, är lagrat påett elektroniskt medium och godkänns som betalningsmedel av andra företag änutgivaren.Elektroniska pengar enligt den nu föreslagna definitionen aktualiserar flera avde juridiska frågeställningar som Utredningen om elektroniska pengar harbehandlat i sina två betänkanden (SOU 1998:14 och 122). Flera remissinstanserhar också framhållit vikten av att det klargörs vilken typ av civilrättsligfordran som avses i definitionen och vilka civilrättsliga regler som skalltillämpas. De civilrättsliga frågorna som aktualiserats av utredningen ibetänkandena är emellertid föremål för beredning i (seavsnitt 7). Utan att föregripa ställningstaganden till dessa frågor finnsanledning att kort beröra de rättsliga utgångspunkterna i direktivets definition av elektroniska pengar.I definitionen har inte uttryckligen angetts vem som är innehavare av denfordran som finns på det utgivande institutet. Innebörden av detta får ansesvara att den som har tillgång till det lagrade penningvärdet har rätt att göraden gällande mot utgivaren, dvs. innehavaren av det lagrade penningvärdet.Rätten till inlösen är också kopplad till innehavet av ett lagrat penningvärde.Med denna utgångspunkt i direktivet kan man alltså betrakta penningvärdet somnågot som civilrättsligt liknar skuldebrevslagens löpande fordringar, där detlagrade penningvärdet i egenskap av värdeenhet överlämnas vid betalning. Detfinns dock även väsentliga olikheter. Det lagrade penningvärdet har t.ex. delvis en annan funktion än löpande skuldebrev. Tanken är att de elektroniska pengarna i princip uteslutande skall användas som ett betalningsmedel i likhet medsedlar och mynt; i definitionen anges således att elektroniska pengar skallgälla som ett betalningsmedel och godtas av andra än utgivaren. Det finns ocksåfysiska skillnader som gör att det knappast skulle kunna påstås att deelektroniskt lagrade värdeenheterna skulle kunna utgöra ett skuldebrev i lagensmening.Sammanfattningsvis kan konstateras att som det lagrade penningvärdet i form av digitala värdeenheter kan ses som en särskild typ av lös egendom somliknar löpande skuldebrev uppvisar detta även väsentliga likheter med kontanteroch lösöre. De rättsprinciper som gäller för andra traditionella bärare avrättigheter, som löpande skuldebrev, sedlar och mynt eller en lös sak bordedärför kunna tillämpas även för elektroniska pengar. Eftersom det lagradepenningvärdet lämnas över vid en betalning kan däremot inte reglerna om enklaskuldebrev tillämpas på elektroniska pengar.Riksbankens sedelutgivningsmonopolRiksbanken har enligt 9 kap. 13 § regeringsformen ensamrätt att ge ut sedlar och mynt. Detta har ursprungligen ansetts utgöra en förutsättning för en effektivpenningpolitik. Ett annat motiv till bestämmelsen är intresset av attupprätthålla stabiliteten i betalningsväsendet.Av redogörelsen ovan framgår att elektroniska pengar så som de definieras i denföreslagna lagen har vissa likheter med sedlar och mynt. Både elektroniskapengar och sedlar och mynt är ett betalningsmedel som representerar ettsjälvständigt värde. Det är i princip möjligt att använda dessa till betalningtill alla som godtar dem. En fråga som aktualiseras i detta sammanhang är därför om utgivning av elektroniska pengar kan anses stå i strid med Riksbankensensamrätt att ge ut sedlar och mynt.För att besvara frågan finns det anledning att kort också belysa vissabetydelsefulla skillnader mellan elektroniska pengar och sedlar och mynt. Ensådan skillnad är att endast sedlar och mynt är legala betalningsmedel enligt 5§ andra och tredje stycket lagen (1988:1385) om Riksbank. Detta innebär att var och en är skyldig att ta emot sedlar och mynt som betalning. Sedlarnasrättsliga natur har på så sätt övergått från att vara ett fordringsbevis tillatt bli ett betalningmedel som representerar ett självständigt värde. Sedlar och mynt är alltså det enda betalningsmedel som någon enligt lag är skyldig attacceptera. En annan sak är att vem som helst kan avtala om att acceptera någotsom betalningsmedel. Elektroniska pengar faller inom denna kategori; det ärsåledes endast den som genom avtal godtar dessa som betalningsmedel som ärskyldig att ta emot dem.En annan betydelsefull skillnad mellan elektroniska pengar och traditionellabetalningsinstrument som sedlar och mynt är att de sistnämnda utgörs av unikafysiska föremål, i många fall numrerade, originalexemplar med unika kännetecken. Dessa äkthetstecken utgörs av underskrifter, stämplar, papper av särskildkvalitet, särskilt tryck med mönster som är svåra att reproducera, etc.Elektroniska pengar utgör, såsom de definierats i den föreslagna lagen, sominstrument endast ett originalinnehåll som representeras av digitala data. Dessa digitala symboler representerar direkt betalkraft.De elektroniska pengarna representerar enligt lagens definition en fordran påutgivaren. Som konstaterats ovan utgör inte sedlar något fordringsbevis. Ensedel kan inte heller kan vara föremål för preskription eftersom den inte medför någon fordran (se prop. 1985/86:123 s.16 och prop.1979/80:119 s. 88). Det har i detta sammanhang också påpekats att sedlar och mynt inte rättsligt kanjämställas med lös egendom.Sammanfattningsvis kan konstateras att det finns likheter med sedlar och myntoch elektroniska pengar men också avgörande rättsliga skillnader. Elektroniskapengar har ovan beskrivits som en särskild typ av lös egendom som i fleraavseenden liknar löpande fordringar. Sedlar och mynt har inte en sådan rättsligkaraktär. Med hänsyn till dessa skillnader kan den rätt som har attensam ge ut sedlar och mynt inte anses utgöra ett hinder för att institut förelektroniska pengar skall få ge ut elektroniska pengar enligt lagförslaget.8.2.3 Undantag för vissa utgivareRegeringens förslag: får medge att ett svenskt aktiebolageller en svensk ekonomisk förening som avser att ge ut elektroniska pengarundantas från lagens bestämmelser om det penningvärde som lagrats på varjeutgivet medium inte överstiger och om1. den planerade verksamheten endast har sådan omfattning att utestående skulder hänförliga till utgivna elektroniska pengar normalt inte överstiger 5 miljonereuro och aldrig överstiger , eller2. de elektroniska pengar som skall ges ut endast används som betalningsmedelmellan utgivaren och en i lagen fastställd företagsgrupp bestående av tillutgivaren närstående företag, eller3.