prop · GP03149 · 2002-03-14 00:00:00 — Konventionsstaterna skall särskilt tillse att juridiska personer som ärskyldiga enligt punkt 1 i denna artikel underkastas effektiva, proportionellaoch avskräckande straffrättsliga, civilrättsliga eller förvaltningsrättsligapåföljder. Påföljderna kan innefatta ekonomiska sanktioner.Artikel 6Varje konventionsstat skall vidta de åtgärder, inbegripet i förekommande fallnationell lagstiftning, som fordras för att säkerställa att brottsligahandlingar inom denna konventions tillämpningsområde inte under någraomständigheter rättfärdigas av överväganden av politisk, filosofisk, ideologisk, rasmässig, etnisk, religiös eller annan liknande karaktär.Artikel 71. Varje konventionsstat skall vidta de åtgärder som fordras för att den skallkunna utöva domsrätt beträffande de brott som anges i artikel 2a) om brottet har begåtts inom den statens territorium,b) om brottet har begåtts ombord på ett fartyg som förde den statens flagg eller ombord på ett luftfartyg som var registrerat enligt dess lagstiftning närbrottet begicks, ellerc) om brottet har begåtts av en medborgare i den staten.2. En konventionsstat får även fastställa att den har domsrätt beträffande varje sådant brotta) om brottet var riktat mot eller resulterade i förövande av ett brott somavses i artikel 2.1 a eller 2.1 b inom denna stats territorium eller mot enmedborgare i den staten,b) om brottet var riktat mot eller resulterade i förövande av ett brott somavses i artikel 2.1 a eller 2.1 b mot en statlig eller annan offentliganläggning tillhörande den staten utomlands, inbegripet den statens diplomatiska eller konsulära lokaler,c) om brottet var riktat mot eller resulterade i ett brott som avses i artikel2.1 a eller 2.1 b som begåtts i ett försök att tvinga den staten att vidta eller avstå från att vidta en handling,d) om brottet har begåtts av en statslös person med hemvist inom den statensterritorium,e) om brottet har begåtts ombord på ett luftfartyg som den statens regering harunder sin förvaltning.3. Varje konventionsstat skall vid ratifikation, godtagande eller godkännande av eller anslutning till denna konvention meddela Förenta nationernasgeneralsekreterare om den domsrätt den har fastställt i enlighet med punkt 2. Så snart en förändring görs, skall den berörda konventionsstaten meddelageneralsekreteraren.4. Varje konventionsstat skall även vidta de åtgärder som fordras för att denskall kunna utöva domsrätt beträffande de brott som anges i artikel 2 i de falldå den misstänkte befinner sig inom statens territorium och staten inte utlämnar vederbörande till någon av de konventionsstater som har fastställt att de hardomsrätt i enlighet med punkt 1 eller 2.5. Om mer än en konventionsstat åberopar domsrätt över de brott som avses iartikel 2, skall de berörda konventionsstaterna bemöda sig om att samordna sinaåtgärder på lämpligt sätt, särskilt avseende formaliteterna för åtal ochformerna för ömsesidig rättslig hjälp.6. Utan att det skall inverka på allmänna folkrättsliga principer skall dennakonvention inte utesluta att en konventionsstat utövar domsrätt i brottmål ienlighet med sin nationella lagstiftning.Artikel 81. Varje konventionsstat skall vidta de åtgärder som erfordras i enlighet medsina nationella rättsliga grundsatser för att identifiera, spåra, spärra ellerbeslagta tillgångar som har använts eller anslagits för att begå brott som avses i artikel 2 liksom av sådana brott för att möjliggöra ett eventuelltförverkande.2. Varje konventionsstat skall vidta de åtgärder som erfordras i enlighet medsina nationella rättsliga grundsatser för att förklara tillgångar förverkade som har använts eller anslagits för att begå de brott som avses i artikel 2 ochvinning av sådana brott.3. Varje berörd konventionsstat kan överväga att träffa avtal med andrakonventionsstater om att på regelmässig basis eller enligt grunder somfastställs i varje enskilt fall dela tillgångar erhållna genom förverkande somavses i denna artikel.4. Varje konventionsstat skall överväga att införa mekanismer varigenomtillgångar erhållna genom förverkande enligt denna artikel används för attgottgöra de brottsoffer som avses i artikel 2.1 a eller 2.1 b eller derasanhöriga.5. Bestämmelserna i denna artikel skall tillämpas utan att det skall inverka påde rättigheter som tillkommer tredje man som handlar i god tro.Artikel 91. När en konventionsstat har mottagit information om att en person som harbegått eller misstänks för att ha begått ett brott som anges i artikel 2 kanbefinna sig inom dess territorium, skall den staten vidta de åtgärder som kanfordras enligt dess nationella lagstiftning för att utreda de omständigheter som informationen avser.2. Efter att ha övertygat sig om att omständigheterna motiverar det, skall denkonventionsstat inom vars territorium den som har begått brottet eller misstänks för detta befinner sig, vidta de enligt den nationella lagstiftningen lämpligaåtgärderna för att säkerställa den personens närvaro för åtal eller utlämning.3. Den som är föremål för de åtgärder som avses i punkt 2 skall ha rätt atta) ofördröjligen sätta sig i förbindelse med närmaste behöriga företrädare förden stat i vilken personen är medborgare eller för den stat som annars ärbehörig att tillvarata personens rättigheter eller, om personen är statslös, för den stat inom vars territorium personen har sitt hemvist,b) ta emot besök av en företrädare för den staten,c) bli informerad om sina rättigheter enligt a och b.4. De rättigheter som avses i punkt 3 skall utövas i enlighet med lagar ochandra författningar i den stat inom vars territorium den som har begått brotteteller misstänks för detta befinner sig, under förutsättning att dessa lagar ochandra författningar gör det möjligt att fullt ut uppnå de syften som avses medde enligt punkt 3 tillerkända rättigheterna.5. Bestämmelserna i punkterna 3 och 4 skall inte inverka på rätten för enkonventionsstat med anspråk på domsrätt enligt artikel 7.1 c eller 7.2 d attanmoda att sätta sig i förbindelse med ochbesöka den misstänkte.6. Om en konventionsstat har tagit någon i förvar i enlighet med denna artikelskall den , direkt eller via generalsekreterare,underrätta de konventionsstater som har fastställt att de har domsrätt ienlighet med artikel 7.1 och 7.2 och, om den förstnämnda staten finner detlämpligt, alla andra berörda konventionsstater om att personen har tagits iförvar och om de omständigheter som motiverar att så har skett. Den stat somverkställer en utredning som avses i punkt 1 skall genast underrätta de nämndakonventionsstaterna om utredningsresultatet och ange huruvida den avser attutöva domsrätt.Artikel 101. I de fall där artikel 7 är tillämplig skall den konventionsstat inom varsterritorium den misstänkte befinner sig, om den inte utlämnar vederbörande,undantagslöst och oberoende av om brottet har begåtts inom dess territorium vara skyldig att utan onödigt dröjsmål genom förfaranden i enlighet med den statenslagstiftning överlämna ärendet till sina behöriga myndigheter för beslut iåtalsfrågan. Dessa myndigheter skall fatta beslut enligt samma regler som gäller i fråga om varje annat brott av allvarlig karaktär enligt lagstiftningen i denstaten.2. Om en konventionsstat enligt sin nationella lagstiftning har rätt att utlämna eller på annat sätt överföra en av sina medborgare endast på villkor attvederbörande återlämnas till den staten för att avtjäna det straff som ådömtstill följd av den rättegång eller det förfarande för vilket utlämnandet elleröverförandet begärdes, och denna stat och den stat som begär utlämning äröverens om detta alternativ och de andra villkor som de anser lämpliga, skall en sådan villkorlig utlämning eller ett sådant överförande vara tillräckligt föratt upphäva den skyldighet som anges i punkt 1.Artikel 111. De brott som anges i artikel 2 skall anses tillhöra de utlämningsbara brotten i varje utlämningsavtal som redan föreligger mellan några avkonventionsstaterna före denna konventions ikraftträdande. Konventionsstaternaåtar sig att ta med sådana brott som utlämningsbara brott i varjeutlämningsavtal som senare kommer att ingås mellan dem.2. Om en konventionsstat som för utlämning ställer som villkor att ettutlämningsavtal skall föreligga, mottar en framställning om utlämning från enannan konventionsstat med vilken den inte har ingått sådant avtal, får denanmodade staten, efter fritt val, betrakta denna konvention som laglig grund för utlämning för de brott som anges i artikel 2. För utlämning skall gälla deövriga villkor som föreskrivs i den anmodade statens lagstiftning.3. Konventionsstater som för utlämning inte ställer som villkor attutlämningsavtal skall föreligga, skall sinsemellan betrakta de brott som anges i artikel 2 som utlämningsbara brott i enlighet med de villkor som uppställs iden anmodade statens lagstiftning.4. Om så är nödvändigt skall för utlämning mellan konventionsstater de brott som anges i artikel 2 behandlas som om de begåtts inte endast på gärningsorten utan även inom territoriet för de stater som har fastställt att de har domsrätt ienlighet med artikel 7.1 och 7.2.5. Bestämmelserna i alla fördrag och avtal om utlämning mellan konventionsstater med avseende på brott som anges i artikel 2 skall anses vara ändrade mellankonventionsstaterna i den utsträckning som de är oförenliga med dennakonvention.Artikel 121. Konventionsstaterna skall lämna varandra största möjliga bistånd i sambandmed straffrättsliga utredningar, straffrättsliga förfaranden ellerutlämningsförfaranden som inletts med anledning av brott som anges i artikel 2,inberäknat bistånd med tillhandahållande av bevismaterial som de förfogar överoch som är nödvändigt för förfarandet.2. Konventionsstaterna får inte avslå en begäran om ömsesidig rättslig hjälp med hänvisning till banksekretess.3. Den begärande parten skall inte överföra eller använda information ellerbevisning som lämnats av den anmodade staten för undersökningar, lagföring eller förfaranden andra än sådana som anges i framställningen utan den anmodadepartens förhandsmedgivande.4. Varje konventionsstat får överväga att inrätta mekanismer för hur den medandra konventionsstater skall meddela sådan information eller bevisning sombehövs för att fastställa straffrättsligt, civilrättsligt ellerförvaltningsrättsligt ansvar enligt artikel 5.5. Konventionsstaterna skall fullgöra sina skyldigheter i enligt punkterna 1 och 2 i överensstämmelse med de fördrag eller andra uppgörelser om internationellrättslig hjälp eller om informationsutbyte som kan finnas mellan dem. Saknassådana fördrag eller uppgörelser, skall konventionsstaterna bistå varandra ienlighet med sin nationella lagstiftning.Artikel 13Inget av de brott som anges i artikel 2 skall med avseende på utlämning ellerinternationell rättslig hjälp betraktas som ett fiskalt brott. Följaktligen fåren konventionsstat inte avslå en framställning om utlämning eller om ömsesidigrättslig hjälp endast av det skälet att framställningen avser ett fiskalt brott.Artikel 14Inget av de brott som anges i artikel 2 skall med avseende på utlämning ellerinternationell rättslig hjälp betraktas som ett politiskt brott, som ett brottförknippat med ett politiskt brott eller som ett brott som inspirerats avpolitiska motiv. Följaktligen får en framställning om utlämning ellerinternationell rättslig hjälp som grundar sig på ett sådant brott inte avslåsendast av det skälet att framställningen avser ett politiskt brott, ett brottförknippat med ett politiskt brott eller ett brott inspirerat av politiskamotiv.Artikel 15Ingen bestämmelse i denna konvention skall tolkas så att utlämningsskyldigheteller skyldighet att lämna internationell rättslig hjälp uppkommer om denanmodade staten har grundad anledning att anta att en framställning om utlämning för brott som anges i artikel 2 eller om internationell rättslig hjälp avseende sådana brott har gjorts i syfte att åtala eller straffa en person i anledningav dennas ras, trosbekännelse, nationalitet, etniska ursprung eller politiskauppfattning eller att bifall till framställningen skulle vara till men för denpersonens ställning av något av dessa skäl.Artikel 161. En person som undergår verkställighet av en påföljd eller på annat sätt är ifängsligt förvar inom en konventionsstats territorium och vars närvaro i enannan konventionsstat begärs för identifiering, vittnesmål eller annan medverkan för att få fram bevisning för utredning av eller åtal för brott enligt artikel2 får överföras under förutsättning atta) personen frivilligt och välinformerad ger sitt samtycke, ochb) att båda staters behöriga myndigheter ger sitt tillstånd, med förbehåll försådana villkor som dessa stater kan anse vara tillämpliga.2. Vid tillämpningen av denna artikel gäller följande:a) Den stat till vilken personen överförs skall ha behörighet och skyldighet att hålla den överförda personen i fängsligt förvar, såvida inte den stat frånvilken personen överfördes begär eller tillåter något annat.b) Den stat till vilken personen överförs skall ofördröjligen fullgöra sinskyldighet att återlämna personen till fängsligt förvar i den stat från vilkenpersonen överfördes i enlighet med vad de båda staternas behöriga myndigheter iförväg eller på annat sätt kommit överens om.c) Den stat till vilken personen överförs får inte kräva att den stat varifrånpersonen överfördes inleder ett utlämningsförfarande för att personen skallåterlämnas.d) Den överförda personen skall i fråga om verkställigheten av den påföljd somverkställs i den stat varifrån överförandet skedde tillgodoräknas den tid somtillbringas i fängsligt förvar i den stat till vilken personen överfördes.3. Utan samtycke av den konventionsstat från vilken en person skall överföras ienlighet med denna artikel får inte den personen, oavsett hans eller hennesnationalitet, inom territoriet för den stat till vilken överförandet sker åtalas eller häktas eller bli föremål för någon annan frihetsberövande åtgärd medavseende på gärningar som begåtts eller domar som meddelats före personensavresa från territoriet för den stat från vilken han eller hon överfördes.Artikel 17Den som tas i fängsligt förvar eller gentemot vilken andra åtgärder vidtas eller förfaranden genomförs med stöd av denna konvention skall garanteras en rättvisbehandling som innefattar åtnjutande av alla rättigheter och garantier ienlighet med lagstiftningen i den stat inom vars territorium personen befinnersig och i enlighet med tillämpliga folkrättsliga bestämmelser, däriblandprinciperna om de mänskliga rättigheterna.Artikel 181. Konventionsstaterna skall samarbeta för att förebygga sådana brott som angesi artikel 2 genom att vidta alla åtgärder som är möjliga inberäknat anpassningav sin nationella lagstiftning om det behövs, för att förebygga och motverkaförberedelser inom sina respektive territorier till förövandet av dessa brottinom eller utom sina territorier, däriblanda) åtgärder för att inom sina territorier förhindra sådan illegal verksamhet avpersoner och organisationer som uppsåtligen uppmuntrar, anstiftar, organiserareller deltar i förövandet av sådana brott som anges i artikel 2,b) åtgärder som kräver att finansiella institutioner och andra yrkeskategoriersom deltar i finansiella transaktioner använder de mest effektiva medel som står till buds för identifiering av deras återkommande och tillfälliga kunder liksom av kunder i vars intresse konton öppnas och att de särskilt uppmärksammarovanliga eller misstänkta transaktioner och rapporterar om transaktioner sommisstänks härröra från brottslig verksamhet. I detta syfte skallkonventionsstaterna överväga atti) anta bestämmelser som förbjuder öppnande av konton för innehavare ellerförmånstagare som är oidentifierade eller inte kan identifieras, och vidtaåtgärder för att trygga att sådana institutioner verifierar vilka som är deverkliga ägarna av sådana transaktioner,ii) vad gäller identifiering av juridiska personer, kräva att de finansiellainstitutionerna, när så är nödvändigt, vidtar åtgärder för att verifiera kundens rättsliga existens och struktur genom att från offentliga källor, från kundeneller från bådadera införskaffa bevis om bolagsbildning, innefattande uppgifterom kundens namn, bolagsform, adress, ledningspersonal samt bestämmelser ombehörighet att träffa för enheten bindande avtal,iii) anta bestämmelser som ålägger de finansiella institutionerna attofördröjligen till de behöriga myndigheterna inrapportera alla komplexa,ovanligt stora transaktioner och ovanliga transaktionsmönster som saknar synligt ekonomiskt eller uppenbart lagligt syfte, utan fruktan för att åta sigstraffrättsligt eller civilrättsligt ansvar för överträdelse av någoninskränkning beträffande röjande av information om de rapporterar sinamisstankar i god tro,iv) kräva att finansiella institutioner under behåller allanödvändiga uppgifter om transaktioner, såväl inom landet som internationellt.2. Konventionsstaterna skall vidare samarbeta för att förebygga brott som angesi artikel 2 genom att övervägaa) åtgärder för övervakning, innefattande exempelvis krav på licensiering föralla agenter som ägnar sig åt penningöverföring,b) praktiska åtgärder för att upptäcka eller övervaka fysisk gränsöverskridandeöverföring av kontanter och överlåtbara instrument, under förutsättning attstrikta garantier finns för att trygga en riktig användning av uppgifter ochutan att på något sätt hindra kapitalets fria rörlighet.3. Konventionsstaterna skall vidare samarbeta för att förebygga brott som angesi artikel 2 genom att utbyta exakt och verifierad information i enlighet med sin nationella lagstiftning och genom att samordna administrativa åtgärder ochandra åtgärder som vidtas i förekommande fall för att förebygga att brott somanges i artikel 2 begås, särskilt genom atta) upprätta och bibehålla kommunikationskanaler mellan sina behöriga organ ochmyndigheter för att underlätta ett säkert och snabbt informationsutbyte om allaaspekter av de brott som anges i artikel 2,b) samarbeta med att utföra undersökningar om brott som anges i artikel 2rörandei) identitet, uppehållsort och verksamhet för personer som är skäligenmisstänkta för delaktighet i sådan brottslighet, ochii) rörelser av tillgångar hänförliga till förövandet av sådana brott.4. Parterna får utbyta information genom ().Artikel 19Den konventionsstat där en misstänkt åtalas skall i enlighet med sin nationellalagstiftning eller sina tillämpliga förfaranden meddela slutresultatet avförfarandet till generalsekreterare, som skallvidarebefordra informationen till de övriga konventionsstaterna.Artikel 20Konventionsstaterna skall fullgöra sina förpliktelser enligt denna konvention på ett sätt som är förenligt med principerna om staters suveräna likställdhet ochterritoriella integritet samt med principen om nonintervention.Artikel 21Ingen bestämmelse i denna konvention skall inverka på andra rättigheter,skyldigheter och ansvar för stater och enskilda enligt folkrätten, särskiltändamålen och grundsatserna i stadga, internationellhumanitär rätt och andra relevanta konventioner.Artikel 22Ingen bestämmelse i denna konvention skall tillåta en konventionsstat att inomen annan konventionsstats territorium utöva domsrätt eller fullgöra uppgiftersom är uteslutande förbehållna myndigheterna i den andra konventionsstatenenligt dess nationella lagstiftning.Artikel 231. Bilagan får ändras genom att relevanta fördrag tilläggs soma) är öppna för alla stater,b) har trätt i kraft ochc) har ratificerats, godtagits, godkänts eller tillträtts av minst 22 av destater som är parter i denna konvention.2. När denna konvention har trätt i kraft, får varje konventionsstat föreslå ensådan ändring. Ändringsförslag skall meddelas depositarien skriftligen.Depositarien skall meddela alla konventionsstater förslag som uppfyller kraven i punkt 1 i denna artikel och begära deras yttrande om huruvida en föreslagenändring skall antas.3. Den föreslagna ändringen skall anses vara antagen, såvida inte en tredjedelav konventionsstaterna reser skriftliga invändningar dagar efterdelgivningen av ändringsförslaget.4. En antagen ändring i bilagan skall träda i kraft efter deponeringenav det tjugoandra ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrumentet avändringen i fråga för alla de konventionsstater som har deponerat ett sådantinstrument. För varje konventionsstat som ratificerar, godtar eller godkännerändringen efter deponeringen av det tjugoandra instrumentet skall ändringenträda i kraft den trettionde dagen efter en sådan konventionsstats deponering av sitt ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrument.Artikel 241. Varje tvist mellan två eller flera konventionsstater angående tolkningeneller tillämpningen av denna konvention som inte kan lösas genom förhandlingarinom skälig tid, skall på begäran av någon av dem hänskjutas tillskiljeförfarande. Om parterna efter det att begäran omskiljeförfarande framställts inte kan enas om utformningen av detta, kan enderaparten hänskjuta tvisten till genom ansökan i enlighet med domstolens stadga.2. Varje stat får vid undertecknande, ratifikation, godtagande eller godkännande av denna konvention eller vid anslutning till den förklara att den inte ansersig vara bunden av punkt 1. De övriga konventionsstaterna blir inte bundna avpunkt 1 gentemot en konventionsstat som har gjort ett sådant förbehåll.3. En stat som har gjort ett förbehåll enligt punkt 2 får när som helst återtaförbehållet genom en underrättelse till generalsekreterare.Artikel 251. Denna konvention skall stå öppen för undertecknande av alla stater från ochmed till och med i Förenta nationernashögkvarter i . Denna konvention skall ratificeras, godtas eller godkännas. Ratifikations-,godtagande- eller godkännandeinstrumenten skall deponeras hos Förentanationernas generalsekreterare.3. Denna konvention skall stå öppen för anslutning av alla stater.Anslutningsinstrumenten skall deponeras hos Förenta nationernasgeneralsekreterare.Artikel 261. Denna konvention träder i kraft den trettionde dagen efter den dag då dettjugoandra ratifikations-, godtagande-, godkännande- elleranslutningsinstrumentet deponerades hos generalsekreterare.2. För varje stat som ratificerar, godtar, godkänner eller ansluter sig tillkonventionen efter det att det tjugoandra ratifikations-, godtagande-,godkännande- eller anslutningsinstrumentet har deponerats träder konventionen ikraft den trettionde dagen efter den dag då staten i fråga deponerade sittratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument.Artikel 271. En konventionsstat får säga upp denna konvention genom skriftligunderrättelse till generalsekreterare.2. Uppsägningen träder i kraft efter den dag då Förenta nationernasgeneralsekreterare mottog underrättelsen.Artikel 28Originalet till denna konvention, vars arabiska, engelska, franska, kinesiska,ryska och spanska texter är lika giltiga, skall deponeras hos Förentanationernas generalsekreterare, som skall överlämna bestyrkta kopior till allastater.Till bevis härpå har undertecknade, därtill vederbörligen bemyndigade av sinaregeringar, undertecknat denna konvention, som öppnades för undertecknande i den 10 januari 2000.Bilaga1. Konventionen för bekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg, Haagden 16 december 1970.2. Konventionen för bekämpande av brott mot den civila luftfartens säkerhet,den 23 september 1971.3. Konventionen om förebyggande och bestraffning av brott mot diplomater ochandra internationellt skyddade personer, antagen av den 14 december 1973.4. Internationell konvention mot tagande av gisslan, antagen av den 17 december 1979.5. Konventionen om fysiskt skydd av nukleärt kärnämne, antagen i den 3 mars 1980.6. Protokoll för bekämpande av våldsbrott på flygplatser som används för civilluftfart i internationell trafik, tillägg till konventionen för bekämpande avbrott mot den civila luftfartens säkerhet, den 24 februari 1988.7. Konventionen för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet, den 10 mars 1988.8.