prop · GQ0312 · 2002-10-22 00:00:00 — I intyget skall intygsgivarna också ange de huvudsakliga om- ständigheter som ligger till grund för deras bedömning och vilka handlingar som har varit tillgäng- liga för dem. Om en intygsgivare uppsåtligen eller av oaktsamhet skadar före- ningen eller en kooperativ hyres- gäst vid fullgörandet av sitt uppdrag att utfärda intyg enligt 4 kap. 3 §, skall intygsgivaren ersätta skadan. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om ekonomiska planer som har getts in till för registrering före ikraftträdandet tillämpas 4 kap. 3 § i sin äldre lydelse. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådet Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i bostadsrättslagen (1991:614), 2.lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder, 3.lag om ändring i lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt eller kooperativ hyresrätt, och 4.lag om ändring i lagen (2002:93) om kooperativ hyresrätt. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i bostadsrättslagen 3 kap. 2 § Syftet med de föreslagna ändringarna i paragrafen är att precisera vilka uppgifter som intygsgivarna skall lämna. Enligt förslaget skall av intyget framgå bl.a. "att de i planen lämnade uppgifterna är riktiga och stämmer överens med tillgängliga handlingar" (första stycket 2) och "att gjorda beräkningar är vederhäftiga och kan antas vara hållbara" (första stycket 3). I bedömningen att beräkningarna är hållbara sägs ligga att föreningen framstår som ekonomiskt hållbar och inte är alltför ekonomiskt känslig (remissen s. 45). Den föreslagna lagtexten bygger på uttalanden som gjordes i förarbetena till bostadsrättslag (prop. 1971:12 s. 77). Enligt dessa uttalanden skulle intygsgivarnas granskning avse såväl att de lämnade faktiska uppgifterna var riktiga och stämde överens med tillgängliga handlingar som att gjorda beräkningar var vederhäftiga och kunde väntas hålla streck. Vad gäller terminologin kan nämnas att, enligt vad departements- chefen då anförde, inte skulle granska planens hållbarhet. Orden hållbar och hållbarhet förekommer alltså med varierande syftning på beräkningarna, föreningen och planen. Att beräkningarna är hållbara säger just inte mer än att de är vederhäftiga. Det intressanta är vad beräkningarna visar. Enligt Lagrådets mening kan första stycket 3 formuleras på exempelvis följande sätt: "3. att gjorda beräkningar är vederhäftiga och att den ekonomiska planen framstår som hållbar." 5 kap. 3 § Godtas Lagrådets förslag till omformulering av första stycket 3 i 3 kap. 2 § bör en liknande omformulering göras i andra stycket 2 i den nu aktuella paragrafen. 7 kap. 7 § Den föreslagna lydelsen av paragrafen innehåller en uppräkning av de fall då en bostadsrättshavare skall behöva tillstånd av styrelsen för att genomföra förändringar i lägenheten. Enligt vad som förklaras i remissen är det primära syftet att göra bestämmelsen tydligare och minska utrymmet för tolkningsproblem, men det sägs också att förslaget torde kunna ge utrymme för en något större möjlighet för bostadsrättshavaren att förändra sin lägenhet (remissen s. 62). Den större tydlighet som eftersträvats består framför allt i att de till- ståndspliktiga fallen delats upp i tre punkter varav de två första fått en förhållandevis konkret utformning. Punkt 2 torde dock kunna ge upphov till tolkningsproblem. I vad mån förändringar i en befintlig toalett eller ett befintligt våtutrymme eller kök kräver tillstånd framstår således inte som klart. Lagtexten talar mot detta, men det skäl som anförs för regeln åtföljande ändringar av ledningssystem (remissen s. 61, jfr även s. 113) talar för att även sådana ändringar skulle kunna omfattas av krav på tillstånd enligt den aktuella punkten. Ett alternativ skulle vara att i anslutning till den i 12 § föreslagna regleringen låta punkten avse förändringar som innefattar ändringar av befintliga ledningar för avlopp, värme, gas eller vatten. Lagrådet har härvid antagit att ändringar avseende elektricitetsledningar som tillhör en lägenhet inte skall omfattas av en generell tillståndsplikt. Det i den tredje punkten upptagna kriteriet annars är till påtaglig skada för föreningen är däremot minst lika abstrakt och oklart till sin utformning som kriteriet väsentlig förändring i nu gällande lag. De tolkningsproblem som den nuvarande lagen ansetts ge upphov till kan med den föreslagna utformningen till och med komma att öka. Detta sammanhänger med att punkten synes ta sikte på att klargöra under vilka omständigheter en styrelse kan vägra att lämna tillstånd till en förändring snarare än att ange vilka fall som bör komma under styrelsens prövning. Att styrelsen skulle lämna tillstånd till en förändring som är till påtaglig skada för föreningen kan knappast antas. Punkten skiljer sig på det sättet från punkterna 1 och 2 där det, åtminstone när det gäller punkt 2, kan antas att tillstånd i allmänhet kommer att lämnas. Det kan för övrigt noteras att det inledande ordet annars i punkt 3 är missvisande. Ett sätt att undvika det problem som här berörts är att, i överens- stämmelse med vad bostadsrättsutredningen föreslog i det betänkande som ligger till grund för remissen, begränsa kravet på tillstånd till sådana fall som avses i punkterna 1 och 2. I remissen har emellertid ett sådant alternativ bedömts vara alltför långtgående. Ett annat alternativ, som ligger närmare det nu framlagda förslaget, skulle då kunna vara att med de i punkterna 1 och 2 upptagna preciseringarna i princip bibehålla nuvarande bestämmelse för tillståndspliktens omfattning men med en kompletterande bestämmelse om att tillstånd får vägras endast under sådana omständigheter som anges i punkt 3 av förslaget. För att det av lagtexten skall framgå att även exempelvis kulturhistoriska värden och andra särskilda karaktärsdrag hos en fastighet eller lägenhet skall kunna beredas skydd (jfr remissen s. 61) torde det dock vara lämpligt att vid sidan av skada nämna även olägenhet i lagtexten. Lagrådet har övervägt om begränsningen i detta sammanhang till skada eller olägenhet för föreningen är alltför snäv och om inte också skada eller olägenhet för t.ex. annan bostadsrättshavare borde inbegripas men har inte funnit tillräcklig grund för att föreslå en utvidgning i detta hänseende. En skada eller olägenhet för en annan bostadsrättshavare kan ju också i många fall anses indirekt drabba föreningen. Det föreslagna andra stycket bör vidare, på samma sätt som enligt gällande lag, ges en sådan utformning att det framgår att möjligheten att i stadgarna medge vidare rätt till förändringar tar sikte på möjlig-heten att undanta åtgärder av visst slag. Att fullständigt undanta förändringar från kravet på styrelsens tillstånd torde i praktiken knappast komma i fråga. Med beaktande av vad som anförts skulle paragrafen förslagsvis kunna ges följande lydelse: Bostadsrättshavaren får inte utan styrelsens tillstånd i lägenheten utföra åtgärd som innefattar 1.ingrepp i en bärande konstruktion, 2.ändring av befintliga ledningar för avlopp, värme, gas eller vatten, eller 3.annan väsentlig förändring av lägenheten. I stadgarna får föreskrivas att styrelsens tillstånd inte behövs för att utföra en åtgärd som avses i första stycket. Styrelsen får inte vägra att medge tillstånd till en åtgärd som avses i första stycket om inte åtgärden är till påtaglig skada eller olägenhet för föreningen. 7 kap. 12 § I paragrafens tredje och fjärde stycken behandlas bostadsrättshavarens ansvar för vissa skador. Ansvaret grundas därvid ömsom på vållande (tredje stycket 1), ömsom på vårdslöshet eller försummelse (tredje stycket 2), utan att någon betydelseskillnad synes vara avsedd. I fjärde stycket, där det är fråga om brandskada som bostadsrättshavaren vållat, torde däremot vållat närmast böra förstås som orsakat, eftersom det i resten av meningen tilläggs ett krav på att bostadsrättshavaren skall ha brustit i omsorg och tillsyn. Terminologin är med andra ord oenhetlig, och Lagrådet föreslår följande omformulering av de två styckena: För reparationer på grund av brand- eller vattenledningsskada svarar bostadsrättshavaren endast om skadan uppkommit genom 1.hans eller hennes egen vårdslöshet eller försummelse, eller 2.vårdslöshet eller försummelse av a)någon som hör till hans eller hennes hushåll eller som besöker honom eller henne som gäst, b)någon annan som han eller hon har inrymt i lägenheten, eller c)någon som för hans eller hennes räkning utför arbete i lägenheten. För reparation på grund av brandskada som uppkommit genom vårdslöshet eller försummelse av någon annan än bostadsrättshavaren själv är dock denne ansvarig endast om han eller hon brustit i omsorg och tillsyn. 7 kap. 18 § I paragrafens punkt 5 behandlas rätten till uppsägning i fall av vanvård, störningar i boendet m.m. I punkten hänvisas till de skyldigheter som åligger bostadsrättshavaren och den till vilken lägenheten upplåtits (i det följande för enkelhetens skull kallad hyresgäst, jfr härom prop. 1990/91:92 s. 119). Det kan möjligen anses något oklart hur rättsläget är vid störningar som åstadkoms inte av bostadsrättshavaren eller hyresgästen själv utan av hushållsmedlemmar eller andra personer för vilka bostadsrättshavaren eller hyresgästen kan anses ansvarig (jfr 9 § första stycket sista meningen och 12 § tredje stycket 2). Det är i bostads- rättslagen inte tydligt om sådana personers handlande generellt skall kunna likställas med bostadsrättshavarens eller hyresgästens eget handlande eller om det närmast är fråga om ett ansvar som bygger på bostadsrättshavarens eller hyresgästens plikt att öva tillsyn över dessa personer. Vid tillämpningen av 18 § 5 blir det dock fråga om att göra en bedömning av om bostadsrättshavaren försummat sina allmänna skyldigheter enligt 9 § att se till att det inte uppkommer allvarliga störningar för omgivningen, att sörja för sundhet, ordning och gott skick och att försäkra sig om att dessa åligganden uppfylls även av hushållsmedlemmar m.fl. I punkt 5 anges som skäl för uppsägning att bostadsrättshavare eller hyresgäst åsidosätter något av vad som skall iakttas enligt 9 § vid användning av lägenheten. Lagrådet noterar att 9 § enbart gäller bostadsrättshavarens och inte hyresgästens åligganden och förordar med hänsyn härtill att punkt 5 får följande lydelse: 5. om lägenheten på annat sätt vanvårdas eller om bostadsrättshavaren åsidosätter sina åligganden enligt 9 § vid användning av lägenheten eller om den som lägenheten upplåtits till i andra hand vid användning av denna åsidosätter de åligganden som enligt samma paragraf åligger en bostadsrättshavare, 7 kap. 20 § I första stycket, som inte föreslås ändrat, finns bestämmelser som bl.a. innebär att uppsägning på grund av förhållande som avses i 18 § 5 endast får ske om bostadsrättshavaren låter bli att vidta rättelse efter tillsägelse. Från den regeln görs ett undantag enligt första meningen i det föreslagna nya andra stycket vid fall av särskilt allvarliga störningar i boendet (jfr förslaget till nytt tredje stycke i 9 §). Enligt andra meningen görs ett undantag från undantaget som tar sikte på fall där lägenheten har upplåtits i andra hand. Andra stycket handlar alltså om allvarliga störningar i boendet. Det är därför inte lämpligt att i andra meningen allmänt hänvisa till åsido- sättande av skyldigheter enligt 9 §, eftersom endast första styckets första mening i 9 § gäller störningar i boendet. Det är inte heller korrekt att i anslutning härtill omnämna bristande tillsyn som inte i sig utgör en störning i boendet enligt 9 §. När det gäller undantaget i andra styckets andra mening för fall då lägenheten upplåtits till en hyresgäst som åsidosätter sina åligganden kan man fråga sig vad som skall gälla när det inte är hyresgästen utan t.ex. någon av dennes hushållsmedlemmar som har åstadkommit störningar i boendet. Det får emellertid antas att förslaget att en uppsägning även vid särskilt allvarliga störningar skall föregås av tillsägelse i de fall då lägenheten har upplåtits i andra hand på sätt som anges i 10 eller 11 § har sin grund i att bostadsrättshavaren inte har den direkta kontrollen över lägenheten. Det är då också rimligt att bostadsrättshavaren får tillfälle att se till att rättelse vidtas innan någon uppsägning får ske. Det avgörande bör emellertid under sådana förhållanden knappast vara om hyresgästen eller någon annan åsidosatt vad som skall iakttas enligt 9 §. Om en allvarlig störning inträffar då lägenheten är upplåten i andra hand bör alltså bostadsrättshavaren inte drabbas av en uppsägning utan att han först fått en tillsägelse om rättelse och detta oavsett hur störningen uppkommit. Lagrådet förordar mot bakgrund av det nu anförda och efter en viss justering även av första stycket att paragrafen formuleras enligt följande: "Uppsägning på grund av förhållande som avses i 18 § 2, 3 eller 5-7 får ske om bostadsrättshavaren låter bli att efter tillsägelse vidta rättelse utan dröjsmål. Uppsägning på grund av förhållande som avses i 18 § 2 får dock, om det är fråga om en bostadslägenhet, inte ske om bostadsrättshavaren utan dröjsmål ansöker om tillstånd till upplåtelsen och får ansökan beviljad. Är det fråga om särskilt allvarliga störningar i boendet gäller vad som sägs i 18 § 5 även om någon tillsägelse om rättelse inte har skett. gäller dock inte om störningarna inträffat under tid då lägenheten varit upplåten i andra hand på sätt som anges i 10 eller 11 §. 7 kap. 23 och 24 §§ I 23 § behandlas den situationen att nyttjanderätten är förverkad enligt 18 § 1 a (försenad betalning av årsavgiften) och uppsägning har skett. Bostadsrättshavaren kan då återvinna nyttjanderätten om han betalar avgiften . Enligt det nya tredje stycket i paragrafen kan rätten till återvinning bortfalla om bostadsrättshavaren vid upprepade tillfällen inte betalat årsavgiften i rätt tid. Av 24 § följer att denne i sådana fall skall få bo kvar närmast från uppsägningen. I lagrådsremissen sägs inte vad som avses med att "inte betala års- avgiften i rätt tid". Den språkliga innebörden är emellertid klar. Varje betalning efter förfallodagen är en sådan betalning. Smärre förseningar på (om det är fråga om en bostadslägenhet) kan dock enligt 18 § 1 a inte föranleda förverkande. Någon ny förverkandegrund för upprepade, smärre förseningar har inte föreslagits. Mot denna bakgrund måste bestämmelsen förstås så att den tar sikte på betalningar som är så försenade att de var för sig utgör grund för förverkande enligt 18 § 1 a. Detta bör komma till uttryck i tredje stycket, t.ex. på följande sätt: "Vad som sägs i första stycket gäller inte - - - inte betala årsavgiften inom den tid som anges i 18 § 1 a - - - behålla lägenheten." I fråga om upprepade betalningsförseningar synes den avsedda inne- börden av 23 och 24 §§ vara att den som inte betalar inom åter- vinningsfristen (eller ) skall flytta då fristen gått ut. Sker betalning får bostadsrättshavaren behålla lägenheten. För den som haft upprepade försenade betalningar skall flyttning normalt ske och det hjälper då inte att betalning sker. Lagrådet vill framhålla att en konsekvens av den föreslagna regleringen blir att den som vid endast ett tillfälle gjort sig skyldig till betalnings- försummelse och som inte heller betalar avgiften inom återvinnings- fristen blir skyldig enligt 24 § första stycket att flytta genast efter fristens utgång, medan den som vid upprepade tillfällen försummat sina betalningar enligt 24 § andra stycket kommer att åtnjuta en respit . Den förstnämnde har visserligen till skillnad från den sistnämnde möjlighet att genom betalning under återvinningsfristen behålla sin lägenhet. Men det kan förekomma fall då en bostadsrätts- havare inte har ekonomiska möjligheter att betala årsavgiften ens under denna frist och då han eller hon alltså kommer att kunna tvingas bort från lägenheten väsentligt tidigare än den som försummat sin betalningsskyldighet. Lagrådet ifrågasätter därför om den föreslagna ordningen inte i vissa fall kan leda till oskäliga konsekvenser men anser sig inte ha underlag för att konkret föreslå en annan reglering. Lagrådet utgår alltså i denna del från remissförslaget men förordar att 24 § redigeras om, förslagsvis enligt följande: "Sägs bostadsrättshavaren upp till avflyttning av någon orsak som anges i 18 § 1, 4-6 eller 8, är han eller hon skyldig att flytta genast. Sägs bostadsrättshavaren upp av någon orsak som anges i 18 § 2, 3 eller 7, får han eller hon bo kvar till det månadsskifte som inträffar närmast från uppsägningen, om inte rätten ålägger honom eller henne att flytta tidigare. Detsamma gäller om uppsägningen sker av orsak som anges i 18 § 1 a och bestämmelserna i 23 § tredje stycket är tillämpliga. Vid uppsägning i andra fall av orsak som anges i 18 § 1 a tillämpas övriga bestämmelser i 23 §." 9 kap. 16 och 16 a §§ I 16 § finns bestämmelser om vad som krävs för att beslut i vissa frågor skall vara giltiga. Enligt förslaget skall i första stycket som en ny punkt 1 a läggas till en bestämmelse om beslut som innebär en ökning av samtliga insatser. Om inte samtliga bostadsrättshavare gått med på ett sådant beslut, skall det, för att beslutet skall bli giltigt, krävas viss kvalificerad majoritet och ett godkännande av hyresnämnden. Enligt förslaget till ny 16 a § skall hyresnämnden godkänna ett sådant stämmo- beslut om det inte framstår som otillbörligt mot någon bostadsrätts- havare. För att göra regleringen mera överskådlig föreslår Lagrådet att denna senare bestämmelse tas in direkt i den föreslagna 16 § första stycket 1 a. Det finns visserligen i en särskild paragraf 17 § en liknande bestämmelse avseende de fall som behandlas i 16 § första stycket 2, men denna bestämmelse är väsentligt mera omfattande, och Lagrådet anser inte att den motiverar en särskild paragraf också för vad som sägs i den föreslagna 16 a §. I 16 § föreslås vidare ett nytt tredje stycke enligt vilket beslut som innebär nedsättning av samliga insatser skall anmälas till registrering och inte får verkställas förrän har förflutit efter registreringen. Lagrådet noterar att det är fråga om en ny form av registrering. I motsats till vad som gäller enligt föreningslagen finns inte något krav på att uppgifter om insatserna i en bostadsrättsförening skall ingå i stadgarna. Som framgår av bostadsrättsförordningen skall de däremot anges i den ekonomiska planen. Beslut om ändring av insatserna behöver dock inte bli föremål för registrering utom i fall då en ny ekonomisk plan görs upp. Förslaget är avsett att bereda skydd för bostadsrättsföreningens borgenärer. Värdet för borgenärerna av den föreslagna registreringen kan dock ifrågasättas, bl.a. mot bakgrund av att det inte finns någon registrering av den nivå som en nedsättning utgår från. Ett alternativ skulle möjligen vara att anknyta till skyldigheten att hålla en registrerad ekonomisk plan tillgänglig för var och en som vill ta del av planen (3 kap. 5 §) och utvidga denna skyldighet till att avse också beslut om Lagrådet, som noterar att Patent- och registrerings- verket inte haft något att erinra mot det framlagda förslaget, anser sig emellertid inte ha tillräckligt underlag för att motsätta sig förslaget i sak eller att föreslå någon annan utformning. Lagrådet vill dock ifrågasätta om bestämmelsen fått en lämplig Enligt ingressen till första stycket handlar paragrafen om vad som krävs för att vissa beslut skall vara giltiga. Om detta skall gälla för det föreslagna tredje stycket, synes texten lämpligen böra tas in som en ny punkt 1 b i första stycket. Den föreslagna regleringen torde dock inte avse beslutets giltighet som sådant (jfr vad som gäller om ändring av stadgar i 23-25 §§) men kunna hänföras till den för 15-18 §§ gemensamma rubriken villkor för vissa beslut. mot den bakgrunden förorda att bestämmelsen tas upp som en särskild paragraf under denna rubrik, lämpligen efter nuvarande 17 och 18 §§, eftersom det i bägge dessa paragrafer hänvisas till 16 §. Mot bakgrund av det anförda skulle texten kunna ges exempelvis För att - - - Om beslutet innebär en ökning av samtliga insatser utan att för- hållandet mellan de inbördes insatserna rubbas, skall alla bostadsrätts- havarna ha gått med på beslutet. Om enighet inte uppnås, blir beslutet ändå giltigt om minst två tredjedelar av de röstande har gått med på beslutet och det dessutom har godkänts av hyresnämnden. skall godkänna beslutet om detta inte framstår som otillbörligt mot någon bostadsrättshavare. Om beslutet - - - första stycket 2 eller 4. Ett beslut om nedsättning av samtliga insatser skall genast anmälas för Beslutet får inte verkställas förrän har förflutit efter 10 kap. 1 a § Paragrafen, som innehåller en föreskrift om intygsgivares skadestånds- skyldighet, bör enligt Lagrådets mening omformuleras på följande sätt: Om en intygsgivare uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina åligganden enligt 3 kap. 2 § eller 5 kap. 3 §, skall han eller hon ersätta bostadsrättsföreningen eller en bostadsrättshavare den skada som Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort. 11 kap. 1 § I paragrafen anges att tvister som rör störningar i boendet skall hand- läggas särskilt skyndsamt. Den i förstone något överraskande formu- leringen särskilt skyndsamt har inspirerats av en motsvarande for- mulering i 12 kap. 72 § jordabalken med avseende på liknande hyres- tvister. Den där valda formuleringen har i sin tur sin grund i att det i 26 § lagen om arrendenämnder och hyresnämnder finns en allmän föreskrift om att hyresnämnd (och arrendenämnd) skall handlägga ärenden skyndsamt, varför det ansetts önskvärt att i den nämnda paragrafen i jordabalken markera att en ännu större skyndsamhet skall iakttas. Formuleringen är enligt Lagrådets mening mindre väl vald när det är fråga om mål som skall handläggas vid allmän domstol. Vid sådan domstol handläggs mycket mångskiftande mål, och det finns bestäm- melser om att vissa typer av mål skall handläggas skyndsamt, med förtur eller inom vissa kortare tidsfrister. Som exempel kan nämnas att häktningsförhandling skall hållas utan dröjsmål och senast inom viss kortare tidsfrist (24 kap. 13 § ), att förhandling om reseförbud eller kvarstad skall hållas så snart det kan ske (25 kap. 3 § och 26 kap. 2 § samma balk) och att brottmål mot unga lagöverträdare skall behandlas skyndsamt (29 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Ett krav på att tvister om störningar i boendet skall handläggas särskilt skyndsamt synes mot denna bakgrund missvisande, eftersom avsikten knappast varit att etablera någon prioritetsordning i förhållande till andra brådskande mål. Denna invändning mot den valda formuleringen träffar emellertid i viss utsträckning också 12 kap. 72 § jordabalken, eftersom denna bestämmelse är tillämplig även på sådana hyrestvister som handläggs vid allmän domstol. Med hänsyn härtill begränsar sig Lagrådet till att fästa uppmärksamheten vid de problem som kan uppkomma i förhållande till andra typer av prioriterade mål. I fråga om övergångsbestämmelserna finner Lagrådet skäl att kom- mentera de föreslagna punkterna 3 och 5. I punkt 3 anges att bestämmelsen i 7 kap. 7 § i sin äldre lydelse skall tillämpas i fråga om förändringar av en lägenhet som skett före ikraft- trädandet. I 7 kap. 7 § föreslås i remissen en ändring som avses ge bostadsrättshavaren en något vidgad rätt att förändra lägenheten utan tillstånd av bostadsrättsföreningens styrelse (remissen s. 62). Situationer kan alltså uppkomma i vilka en ändring i lägenheten som gjorts före ikraftträdandet stod i strid med 7 kap. 7 § i då gällande lydelse men är tillåtlig enligt paragrafen i dess nya lydelse. Enligt övergångsbestäm- melsen skulle i ett sådant fall den äldre lydelsen av paragrafen tillämpas.