prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 1 a i mönsterdirektivet avses med mönster en produkts eller en produktdels utseende som beror av detaljer som finns på själva produkten eller i produktens ornament och som särskilt kan vara linjer, konturer, färger, form, ytstruktur och/eller material. Enligt mönsterdirektivet saknar det betydelse om det är ett prydnads- eller nyttomönster; båda erbjuds samma möjligheter till skydd. Uppräkningen i artikel 1 a av detaljer som sammantaget kan utgöra en produkts eller produktdels utseende är inte uttömmande. Detta framgår av att uppräkningen inleds med orden som särskilt kan vara. Uppräkningen ger uttryck för att varje detalj som kan förnimmas visuellt har betydelse för bestämmandet av utseendet. Av betydelse är således inte var detalj för sig utan det helhetsintryck dessa skapar hos betraktaren, sedda tillsammans. Som framgår av exemplifieringen kan en detalj även utgöras av produktens form. Det framstår därför som mer lämpligt att tala om produktens detaljer än detaljer på produkten. Någon saklig skillnad är inte avsedd med denna avvikelse från direktivtexten. Med anledning av att det är helheten som är avgörande kan övervägas om man i klargörande syfte bör använda uttrycket helhetsutseende i stället för endast utseende, som är det uttryck som förekommer i mönsterdirektivet. och har förordat ett sådant förtydligande. Som framgått i föregående avsnitt används begreppet utseende i den svenska lagtexten . Med detta begrepp avses helhetsutseende. De övriga nordiska länderna har valt att i sina lagar att behålla uttryck som motsvarar begreppet utseende. Mot bakgrund av att det redan av direktivtexten med tillräcklig tydlighet framgår att det är helhetsutseendet som avses, att begreppet utseende i svensk rätt redan avser helhetsutseendet samt strävan att behålla nordisk rättslikhet anser regeringen att det uttryck som förekommer i direktivet bör användas, nämligen utseende. I artikel 1 a används uttrycket produktdels utseende. Detta kan förstås så att även en inte självständigt omsättningsbar del av en produkt kan skyddas, t.ex. ett bordshörn eller inredningen i en resväska. En alternativ tolkning är att begreppet endast avser självständigt omsättningsbara delar. Utredningen har förklarat sig inte kunna dra någon säker slutsats i frågan om hur direktivbestämmelsen bör tolkas. Enligt utredningen bör det avgörande vid tolkningen vara vilken typ av skydd som det finns behov av på marknaden och den bedömning som kommer att ske hos tillämpande myndigheter och domstolar, i sista hand . Flera remissinstanser däribland , (), Svenska patent- ombudsföreningen (SPOF) och (numera ) har framhållit att begreppet produktdel måste tolkas så att det omfattar även icke-omsättningsbara delar. Som stöd för uppfattningen har hävdats att mönsterdirektivet skiljer på produktdel och beståndsdel. Regeringen delar remissinstansernas bedömning. Som kommer att utvecklas nedan har begreppet beståndsdel enligt direktivet en särskild betydelse, dvs. en utbytbar del i en sammansatt produkt (se Prop. 2001/02:121 artikel 1 a jämförd med artikel 1 c och 3.3 samt vad som sägs om beståndsdel nedan). När bestämmelserna om beståndsdelar introdu- cerades förklarade kommissionen att begreppet beståndsdel medvetet valts för att tydliggöra att en sådan del inte skulle sammanblandas med begreppet produktdel i artikel 1 a (se kommissionens ändrade förslag, KOM (96) 66 slutlig COD 464 s. 4). I samband härmed anfördes som exempel att insidan av en resväska var att bedöma som en produktdel men inte en beståndsdel. Distinktionen som infördes i kommissionens ändrade förslag stod sig under resten av förhandlingarna. Det måste därmed anses framgå av direktivet att produktdel är ett vidare begrepp än beståndsdel. Begreppet produktdel innefattar alltså såväl omsättningsbara delar som icke omsättningsbara delar av en produkt medan begreppet beståndsdel endast avser självständigt omsättnings- bara delar. I mönsterdirektivet används beteckningen mönster för det objekt som skall kunna skyddas. Andra tänkbara begrepp för att ange detta objekt är t.ex. design eller form. I den danska lagen har man valt att genomgående använda begreppet design. Flera remissinstanser har förordat en användning av design och bl.a. hänvisat till den nordiska rättslikheten. har i sitt slutbetänkande Förslag till formskyddslag (SOU 2001:68) föreslagit att begreppet mönster genomgående ersätts med begreppet formgivning. Regeringen anser att frågan om namnet på skyddsobjektet lämpligen bör övervägas slutligt i samband med den allmänna översynen av mönsterskyddslagen. På grund härav bör uttrycket mönster tills vidare behållas. Det kan anmärkas att denna fråga inte har någon avgörande betydelse för förståelsen av lagens innehåll, eftersom det i lagen införs en definition av det uttryck som väljs. Regeringens förslag: Begreppet produkt definieras som ett industriellt eller hantverksmässigt föremål, inbegripet delar som skall monteras till en sammansatt produkt, förpackningar, utstyrsel, grafiska symboler och typsnitt, men inte datorprogram. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. De synpunkter som har lämnats hänför sig till språkliga detaljer och ordval. Skälen för regeringens förslag: I artikel 1 b i mönsterdirektivet definieras begreppet produkt. Med produkt avses enligt direktivet varje hantverksmässigt eller industriellt framställt föremål. I mönster- skyddslagen används som framgått tidigare begreppet vara. De olika uttrycken motsvarar i stort samma krets av föremål. Av uppräkningen i artikel 1 b framgår emellertid att direktivet omfattar en något större krets av industriellt eller hantverksmässigt framställda föremål. Till skillnad från vad som avses med begreppet vara i mönsterskyddslagen behöver nämligen en produkt inte utgöras av ett fysiskt föremål, utan även grafiska symboler och typsnitt kan skyddas. Det skall framhållas att den Prop. 2001/02:121 lista med exempel som mönsterdirektivet innehåller inte är uttömmande. Från det skyddsbara området undantas uttryckligen datorprogram. Artikel 1 b i mönsterdirektivet skiljer sig således innehållsmässigt från För att den svenska lagen skall stämma överens med direktivet bör en definition motsvarande artikel 1 b införas i lagen. I artikeln används uttrycket typografiska typsnitt. Eftersom begreppet typsnitt med tillräcklig tydlighet anger vad som avses finns inte skäl att införa ordet typografiska i den svenska lagstiftningen. Detta innebär inte någon saklig skillnad i förhållande till begreppet i mönsterdirektivet. Regeringens förslag: Begreppet sammansatt produkt definieras som en produkt som genom att den är sammansatt av flera utbytbara beståndsdelar kan tas isär och åter fogas samman. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. De avvikelser som har gjort i förhållande till utredningens förslag hänför sig till vissa detaljer och ordval. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt utredningens förslag eller lämnat det utan erinran. De synpunkter som har lämnats hänför sig till språkliga detaljer och ordval. Skälen för regeringens förslag: Definitionen av begreppet sammansatt produkt i artikel 1 c tillkom i klargörande syfte på rådets initiativ (se gemensam ståndpunkt, EGT C 237, s. 1). Det framgår av artikeln att en sammansatt produkt skall vara sammansatt av flera utbytbara beståndsdelar så att produkten kan tas isär och åter fogas samman. Vad som i direktivet avses med att en sammansatt produkt skall bestå av flera beståndsdelar är inte helt klart. Det kan antingen innebära att en sammansatt produkt skall ha mer än en del, dvs. att ett föremål sammansatt av två beståndsdelar kan vara en sammansatt produkt, eller att den skall bestå av fler än två delar. Ordalydelsen i den svenska texten av mönsterdirektivet tyder närmast på att det är tillräckligt med två delar för att en produkt skall vara en sammansatt produkt. Utredningen har förklarat sig inte kunna dra någon säker slutsats om vad som avses med begreppet och har valt att ersätta begreppet flera med flertal för att peka på möjligheten av att det eventuellt krävs fler än två beståndsdelar för att det skall vara fråga om en sammansatt produkt. har med hänvisning till att varken direktivtexten eller ingressen anger hur många beståndsdelar en sammansatt produkt skall ha påpekat att den svenska lagtexten inte bör utformas med utgångspunkt i antagandet att det skulle krävas fler än två beståndsdelar. Även har ifrågasatt valet av begreppet flertal. Som utredningen har pekat på går det inte att från direktivtexten dra några säkra slutsatser om det är tillräckligt med två delar för att det skall vara fråga om en sammansatt produkt. Olika språkversioner talar för olika tolkningar. Exempelvis används i den engelska språkversionen begreppet multiple och i den tyska begreppet mehren. Dessa talar för att det skulle krävas fler än två delar. Den svenska versionen såväl som den danska texten tyder dock närmast på att det skulle vara tillräckligt med två delar. 2001/02:121 finns sakliga skäl både för och emot att låta en produkt bestående endast av två delar vara en sammansatt produkt. Som utvecklas i avsnitt 8.3.3 tillkommer ett särskilt kriterium för att beståndsdelar i en sammansatt produkt skall kunna skyddas, nämligen att beståndsdelen förblir synlig vid normal användning av hela produkten. Om det skulle vara tillräckligt med två beståndsdelar för att det skall vara fråga om en sammansatt produkt kommer detta synlighetskriterium att tillämpas på ett mycket stort antal produkter. Å andra sidan torde ju i fall då en produkt endast består av två delar delarna i princip alltid vara synliga. Det får överlämnas till rättstillämpningen och ytterst till att avgöra frågan om hur många delar som krävs för att det skall vara fråga om en sammansatt produkt. Mot bakgrund härav anser regeringen att det uttryck som används i direktivet bör behållas. Några grundläggande förutsättningar för mönsterskydd som återfinns i de flesta länders lagstiftning är att mönstret skall vara nytt och i viss mening originellt. Begreppen har dock utformats och tolkats på skilda sätt i olika länder. Rent allmänt kan sägas att ett mönster, för att kunna skyddas, måste innebära något nytt i förhållande till vad som tidigare är känt. I mönsterskyddslagen uttrycks kravet på nyhet i 2 §. I mönster- skyddsdirektivet anges de grundläggande förutsättningarna för skydd att mönstret är nytt och har särprägel i artikel 3. Dessa skyddsförutsättningar får sin närmare bestämning i artiklarna 4 (nyhet), 5 (särprägel) och 6 (offentliggörande). I artikel 7 tillkommer sedan ytterligare några specifika förutsättningar som tar sikte på mönster som uteslutande är betingade av teknisk funktion och mönster till sammanfogande delar. Nedan behandlas inledningsvis nuvarande ordning. I övervägandena behandlas först i avsnitt 8.3.1 direktivets allmänna skyddsförutsättningar, nyhet och särprägel. Vid bestämningarna av dessa krav utgör ett mönsters tillgänglighet för allmänheten en särskild utgångspunkt. I avsnitt 8.3.2 behandlas därför särskilt frågan när ett mönster skall anses allmänt tillgängligt. Därefter behandlas i avsnitt 8.3.3 8.3.5 vissa tillkommande krav på särskilda produkter, nämligen beståndsdelar i en sammansatt produkt (avsnitt 8.3.3), produkter uteslutande betingade av teknisk funktion (avsnitt 8.3.4) och mekaniskt sammanfogande delar (avsnitt 8.3.5). Enligt 2 § mönsterskyddslagen registreras ett mönster endast om det väsentligen skiljer sig från vad som blivit känt före dagen för registreringsansökan. I bestämmelsen ryms både det s.k. nyhetskravet och det s.k. skillnadskravet. Enligt mönsterskyddslagen anses som känt allt som blivit allmänt tillgängligt vare sig det skett genom avbildande, utställande, saluhållande eller på annat sätt. Vidare anses ett mönster som känt om det framgår av en ansökan här i riket om patent eller om varumärkes- eller mönster- registrering, förutsatt att mönstret blir allmänt tillgängligt under handläggningen. Den sistnämnda situationen avser de fall när ett hemlig- hållande av mönstret begärs i enlighet med 19 § mönsterskyddslagen. Mönstret blir inte allmänt tillgängligt förrän hemlighållandet upphör, vilket kan ske antingen på sökandens begäran eller när den maximala tiden för ansökan löpt ut. Nyhetskravet innebär alltså att ett mönster måste vara nytt för att kunna registreras. Nyhetskravet i är objektivt. Detta innebär att det saknar betydelse om en senare mönsterskapare har känt till ett tidigare mönster eller inte. Det räcker alltså inte att mönstret är nytt för mönsterskaparen utan det skall vara nytt i objektiv bemärkelse. Vidare är kravet på nyhet i det närmaste absolut. Detta innebär att allt som blivit känt före dagen för en ansökan om registrering är av betydelse för nyhetsprövningen. Detta gäller oavsett var i världen ett tidigare mönster har blivit känt. Det räcker alltså inte med att mönstret är nytt i utan det måste vara nytt i hela världen. Regeln har tillkommit av principiella skäl och av samhällets intresse av att registrering inte sker av mönster som tidigare gjorts tillgängliga för allmänheten (se SOU 1965:61 s. 112 och prop. 1969:168 s. 67). Att nyhetskravet är i det närmaste absolut framgår även av att de angivna formerna för nyhetshinder i mönsterskyddslagen endast utgör exempel (se 2 § andra stycket mönsterskyddslagen). För att ett mönster skall vara allmänt tillgängligt fordras inte att någon faktiskt har tagit del av det. Det räcker med att en obestämd krets av personer har haft en sådan möjlighet. Mönster kan enligt 3 § mönsterskyddslagen registreras även om det innan registreringsansökan har gjorts allmänt tillgängligt om detta skett till följd av uppenbart missbruk i förhållande till sökanden eller genom att mönstret har visats på en officiell eller officiellt erkänd internationell utställning. Detta gäller under förutsättning att ansökan om registrering lämnas in från respektive händelse. Ett mönster som helt stämmer överens med ett tidigare känt mönster är således inte registrerbart. Det räcker emellertid inte med att mönstret är nytt. Som direkt framgår av ordalydelsen måste mönstret dessutom skilja sig väsentligen från vad som tidigare blivit känt. Detta s.k. skillnadskrav utgör en viktig omständighet när det gäller att bedöma ett mönsters skyddsomfång enligt 5 § andra stycket mönsterskyddslagen. I mönsterskyddslagen anges inte utifrån vems perspektiv bedömningen av om väsentlig skillnad föreligger skall göras. I förarbetena till lagen har man inte heller tagit ställning till denna fråga. Utöver kraven på nyhet och skillnad är enligt mönsterskyddslagen en Prop. 2001/02:121 förutsättning för skydd att mönstret är skapat. ligger ett subjektivt nyhetskrav, dvs. ett krav på att mönstret inte utgör en efterbildning av ett tidigare känt mönster. Det subjektiva nyhetskravet innebär med andra ord att mönstret skall vara ett resultat av mönster- skaparens egen prestation (se prop. 1969:168 s. 63 f. och RÅ 1984 2:65). Regeringens förslag: I mönsterskyddslagen (1970:485) införs en uttrycklig bestämmelse om att mönsterrätt endast kan erhållas om mönstret är nytt och särpräglat. I bestämmelsen anges vidare förutsättningarna för att kraven på nyhet och särprägel skall vara uppfyllda. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att begreppet särprägel i direktivet byts ut mot individuell karaktär. Remissinstanserna har i huvudsak lämnat förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag Som nämnts ovan får kravet på nyhet sin närmare bestämning i artikel 4 i direktivet. Ett mönster skall enligt den bestämmelsen anses som nytt om inget identiskt mönster har gjorts allmänt tillgängligt före den dag då en ansökan om registrering lämnades in eller, om prioritet åberopas, före den dag från vilken prioritet räknas. Vidare framgår av artikel 4 att mönster skall betraktas som identiska om deras utseende endast skiljer sig på oväsentliga punkter. Mönsterdirektivet är uppbyggt systematiskt på ett något annorlunda sätt än den nuvarande svenska lagen genom att nyhetskravet och skillnadskravet uttrycks var för sig. Som angetts ovan är i nyhetskravet inbakat i skillnadskravet. Direktivets krav på nyhet är i likhet med mönsterskyddslagen objektivt och förutsätter en objektiv jämförelse mellan det föreliggande mönstret och tidigare mönster. Mönstret skall med andra ord vara nytt i objektiv bemärkelse. Det saknar alltså betydelse om den senare mönsterskaparen känt till ett tidigare mönster eller inte. Den tidpunkt som har betydelse vid bedömningen av mönstrets nyhet enligt direktivet är när ett tidigare identiskt mönster blev allmänt tillgängligt. När ett mönster skall anses vara allmänt tillgängligt regleras i artikel 6. Enligt denna bestämmelse är det endast tidigare mönster som fackkretsarna inom unionen rimligen kunde ha känt till som skall beaktas vid nyhetsprövningen. Detta innebär en viss begränsning i förhållande till vad som gäller i då alla mönster i världen, oavsett kännedom från berörda kretsar, skall beaktas vid nyhetsprövningen. som avses med begreppet allmänt tillgängligt kommer att utvecklas Prop. 2001/02:121 närmare nedan i avsnitt 8.3.2. En ytterligare skillnad i förhållande till svensk rätt är att direktiv- bestämmelsen om nyhet lämnar vissa anvisningar om vad som skall beaktas vid bedömningen av om ett mönster är nytt. Av bestämmelsen framgår nämligen att mönster som inte är helt identiska ändå skall betraktas som identiska, om skillnaderna mellan mönstren är oväsentliga. Även om vissa skillnader sålunda finns mellan direktivets och den svenska lagens sätt att uttrycka nyhetskravet kommer skillnaderna i praktiken knappast att bli särskilt stora. För att den svenska lagen tydligare skall återspegla innehållet i artikel 4 bör lagen emellertid ändras. Enligt artikel 4 i mönsterdirektivet kan en sökande åberopa s.k. prioritet. Bestämmelserna om prioritet har sitt ursprung i Paris- konventionen. Reglerna innebär att den som ansökt om skydd för ett mönster i ett annat land i vissa fall kan få sin ansökan här i riket betraktad som inlämnad som den utomlands gjorda ansökningen (8 § mönsterskyddslagen och 811 §§ mönsterskydds- förordningen). Prioritet måste uttryckligen begäras i den ansökan som lämnas in i och fristen är , räknat från den första ansökningsdagen. I artikel 4 samt på ett antal andra ställen i mönsterdirektivet anges möjligheten att åberopa prioritet genom uttrycket [o]m prioritet åberopas, före den dag från vilken prioritet räknas. I syfte att förenkla författningstexten har regeringen i enlighet med vad utredningen föreslagit valt att i stället använda uttrycket prioritetsdagen. Detta uttryck har den uppenbara fördelen av att vara kortare och innehåller sådana ordled (prioritet- och dag-) att det knappast kan råda någon tvekan om vad som avses. Begreppet har dessutom infogats i 8 § mönsterskyddslagen för att det skall bli tydligare vad som avses. Uttrycket förekommer vidare i de ansökningsblanketter som tillhanda- hålls av . Användningen av uttrycket prioritetsdagen i lagtexten innebär således ingen saklig skillnad i förhållande till det uttryck som används i direktivet. Nedan kommer vissa andra frågor rörande konventionsprioritet att behandlas (avsnitt 15.3.2). Enligt artikel 5.1 i mönsterdirektivet skall ett mönster anses som sär- präglat om det helhetsintryck, som en kunnig användare får av mönstret, skiljer sig från det helhetsintryck en sådan användare får av ett mönster som gjorts tillgängligt för allmänheten före den dag då en ansökan om registrering lämnades in eller före den dag från vilken prioritet räknas. Artikeln innehåller det s.k. skillnadskravet och behandlar alltså frågan om den utseendemässiga distans som måste föreligga mellan ett tidigare registrerat mönster och ett nytt mönster för att det senare mönstret skall kunna få skydd. I likhet med vad fallet är i mönsterskyddslagen gäller enligt artikel 5.1 mönsterdirektivet, att det är ett mönsters helhetsutseende som är av betydelse vid bedömningen av om kravet på utseendemässig distans är uppfyllt. Till skillnad från mönsterskyddslagen uppställer mönster- direktivet dock inte något krav på väsentlig skillnad, utan det är tillräckligt att mönstret uppvisar skillnad i förhållande till andra mönster. Formuleringen i mönsterskyddslagen stämmer således inte överens med mönsterdirektivet i detta avseende. Sammantaget är innehållet i artikel 5.1 i mönsterdirektivet sådant att 2 § mönsterskydds- lagen bör ändras i enlighet med direktivet. och Bildelsgrossisterna har framfört att det nuvarande skillnadskravet i mönsterskyddslagen bör upprätthållas. har anmärkt att det tycks vara oklart om avsaknaden av rekvisitet väsentlig kommer innebära ett lägre skillnadskrav. Det bör framhållas att det i själva artikeltexten inte ges någon ledning till hur stor den utseendemässiga skillnaden mellan mönster skall vara. Stycke 13 i ingressen till mönsterdirektivet innehåller däremot ett uttalande om hur bestämmelsen skall tolkas. Där framhålls att mönstrets helhetsutseende skall skilja sig tydligt från redan befintliga mönster. Hur skillnadskravet skall tolkas i ljuset av stycke 13 i ingressen blir slutligen en fråga för rättstillämpningen att avgöra. Enligt artikel 5.1 skall bedömningen av om ett mönster uppfyller kravet på särprägel ske av en kunnig användare. Flera remissinstanser har pekat på svårigheter att bedöma vilka kvalifikationer en kunnig användare skall ha. Det ligger i sakens natur att bedömningen av om skillnad föreligger kan variera beroende på ur vems perspektiv bedöm- ningen görs. Exempelvis har i regel en expert inom för honom eller henne relevant tillverkningsområde en förmåga att se sådana skillnader i detaljer som en konsument, även om det är en kunnig konsument, inte ser. Vem som slutligen kommer att betraktas som en kunnig användare får avgöras av rättstillämpningen. Kravet på utseendemässig distans mellan det mönster som registrering söks för och redan befintliga mönster har i artikel 5.1 i mönsterdirektivet uttryckts genom att ett mönster skall ha särprägel. Motsvarande uttryck i den engelska versionen av mönsterdirektivet är individual character och i den tyska versionen används begreppet Eigenart. En av källorna till mönsterdirektivet har varit en rapport utarbetad av (se GRUR Int 1990 s. 559 ff. och on the Legal Protection of Industrial Design III/F/5131/91-EN s. 11). I förslaget från , som ursprungligen utarbetades på tyska, används uttrycket Eigenart. Det svenska ord som närmast svarar mot detta uttryck är särprägel. Utredningen har emellertid valt att föreslå att begreppet individuell karaktär används i stället. Skälet härför är i huvudsak eftersträvandet av nordisk rättslikhet då såväl som har valt att använda detta uttryck. har förklarat sig föredra begreppet särprägel framför individuell karaktär. framhåller att det torde föreligga viss skillnad mellan begreppen individuell karaktär och särprägel och anser det tveksamt om begreppsbytet rättfärdigas genom eftersträvandet av nordisk rättslikhet. Regeringen delar visserligen utredningens bedömning att den nordiska rättslikheten måste anses vara ett tungt vägande skäl för användningen av begreppet individuell karaktär. Vid bedömningen måste dock nu också vägas in den antagna EG-förordningen om I denna används begreppet särprägel som Prop. 2001/02:121 beteckning på samma skillnadskrav som införs i den svenska lagen. Det vore olyckligt och skulle dessutom kunna vara missvisande att på svenska ha två olika beteckningar för ett så fundamentalt begrepp som skillnadskravet. Regeringen anser därför att det uttryck som förekommer i såväl direktivet som förordningen bör användas, nämligen särprägel.