prop · GQ0335 · 2002-12-20 00:00:00 — Regeringen har givit i uppdrag att utreda förutsättningarna för ett nationellt informationssystem för att följa personskadeutvecklingen. I uppdraget ingår att lämna förslag på hur befintliga avidentifierade data om skador kan utnyttjas och utvecklas för att på bästa sätt tillgodose informationsbehovet inom olika sektorer. Vidare ingår att se över och föreslå hur befintliga registrerings- och rapporteringssystem kan samordnas samt belysa finansieringsbehov. Uppdraget skall genomföras i samarbete med bl.a. . Uppdraget skall redovisas till regeringen . EU:s nya allmänna produktsäkerhetsdirektiv (2001/95/EG) gör det nödvändigt med en översyn av den svenska lagstiftningen på produkt- säkerhetsområdet och arbetet med genomförandet av det nya direktivet påbörjades . I enlighet med den konsumentpolitiska hand- lingsplanen bedömer regeringen att det är önskvärt att omfattningen av de marknadskontroller som sker på konsumentområdet ökar i omfattning. Regeringen avser att tillsätta en utredning som skall få i upp- drag att komma med förslag på hur marknadskontrollen på bl.a. kon- sumentområdet kan förstärkas. När det gäller standardiseringsarbetet är det regeringens uppfattning att konsumentintressena i större utsträckning bör beaktas i det europeiska standardiseringsarbetet. Regeringen har därför till- delat konsumentorganisationerna konsumentråd och konsumenter i samverkan ytterligare medel för att göra det möjligt för dessa organisationer att mer aktivt kunna deltaga i det europeiska stan- dardiseringsarbetet. har vidare inom ramen för det tagit initiativ till ett nordiskt samarbete för att stärka kon- sumenternas inflytande i det internationella standardiseringsarbetet. Uppföljningen av produktpolitiken, transportpolitiken och konsument- politiken bör naturligtvis även ingå i den samlade uppföljningen av det övergripande folkhälsomålet. 5.6Målområde 6: En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård Regeringens förslag: Hälso- och sjukvården har stor betydelse för den långsiktiga hälsoutvecklingen genom sin specifika kompetens, sin auktoritet, breda kunskap och stora kontaktyta gentemot befolkningen. En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård skall därför utgöra ett målområde. Ett hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande perspektiv skall genomsyra hela hälso- och sjukvården och vara en självklar del i all vård och behandling. I det hälsofrämjande arbetet har primärvården en viktig roll. förslag: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna instämmer i kommitténs uppfattning att hälso- och sjukvården bör bli mer hälso- inriktad. har samma syn på hälso- och sjukvårdens roll som kommittén och anser att en bättre integrering av förebyggande och hälsofrämjande arbete med behandling och rehabilitering kan åstad- kommas. uppger även att man funnit brister i det nuvarande prioriteringsarbetet och har konstaterat att hälso- och sjuk- vården inte tillämpar prioriteringskriterierna på ett tillräckligt systema- tiskt, öppet och tydligt sätt (1999:16). Det föreligger med nuvarande praxis en stor risk för att det förebyggande arbetet begränsas till läkemedelsförskrivning. Skälen för regeringens förslag Hälso- och sjukvårdens ansvar regleras i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Utöver det generella ansvaret för en god hälsa i befolkningen och att arbeta för att förebygga ohälsa, har hälso- och sjukvården även ett ansvar att, när det är lämpligt, ge upplysning om metoder för att före- bygga sjukdom och skada. Bestämmelserna gäller oavsett om hälso- och sjukvården bedrivs på sjukhus, i öppenvård eller i det särskilda boendet i kommunen. Hälso- och sjukvården har en nyckelroll i folkhälsoarbetet genom sin specifika kompetens, auktoritet, breda kunskap och stora kontaktyta gentemot befolkningen. En hälsoorientering av hälso- och sjukvården innebär en förskjutning i synen på vilka kunskaper och vilka arbetssätt som är mest effektiva för att förebygga och främja hälsa på lång sikt. Hälso- och sjukvården bör i större utsträckning använda sin auktoritet, kunskap och kontaktyta för att främja hälsa i mötet med patienter och anhöriga och mer systematiskt integrera relevanta hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande aspekter i det löpande arbetet så att de blir natur- liga delar i hela vårdkedjan. Det faktum att hälsans bestämningsfaktorer i stor utsträckning återfinns inom andra samhällssektorer minskar inte betydelsen av hälso- och sjukvårdens insatser i det samlade folkhälso- arbetet. En hälsofrämjande och förebyggande inriktning inom hälso- och sjukvården höjer vårdens kvalitet och utgör i ansträng- Prop. ningarna att effektivisera vården. Hälso- och sjukvårdens råd i livsstils- frågor är långsiktigt kostnadseffektiva. Ett förebyggande arbete kan både på kort och på lång sikt minska vårdbehovet. exempelvis genom sin stora kontaktyta med såväl unga som äldre en viktig uppgift i folkhälsoarbetet. Mycket talar för att det finns vissa brister inom hälso- och sjuk- vården när det gäller att uppfylla ansvaret att förebygga ohälsa, t.ex. inom områden som att sluta röka, dricka mindre alkohol, äta bättre, ägna mer tid åt fysisk aktivitet, ge akt på behov av vila och sömn m.m., vanor som i hög grad bidrar till ojämlikheten i hälsa mellan olika grupper i används läkemedel till stor del i preventivt syfte. att undvika att det förebyggande arbetet begränsas till läkemedels- förskrivning är det angeläget att andra metoder tillämpas och utvecklas. Beslutade mål inom målområdet Målet för hälso- och sjukvården är enligt hälso- och sjukvårdslagen en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. målet skall hälso- och sjukvården bl.a. arbeta med att förebygga ohälsa. Hälso- och sjukvårdspolitikens mål är att vårdens kvalitet och till- gänglighet skall förbättras. I Nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården 1999/2000:149) nyckelroll i folkhälsoarbetet. En hälsofrämjande och förebyggande in- ningarna att effektivisera vården. Den viktigaste uppgiften i detta av- seende är att i patient- och anhörigkontakter systematiskt integrera rele- vanta förebyggande och hälsofrämjande aspekter. Hälso- och sjukvården har även, t.ex. via mödra-, barn- och skolhälsovården, goda möjligheter att nå grupper som är särskilt utsatta för hälsorisker. Här bör även nämnas bildandet av 2001/02:38) som skall utgöra ett nationellt stöd för att genom kunskapsutveckling och kunskapsspridning utveckla primärvården. folkhälsoaspekterna skall beaktas i institutets verksamhet. Hälso- och sjukvårdens ansvar i folkhälsoarbetet Det är regeringens bedömning att hälso- och sjukvårdens ansvar för en god hälsa innebär ett ansvar såväl på individ- och gruppnivå som på I patientarbetet skall hälso- och sjukvården bidra till mindre sjukdom, mindre handikapp och mindre smärta men också till ett ökat fysiskt, psykiskt och socialt välbefinnande. Särskilt gäller detta insatserna för den kroniskt sjuke, där den huvudsakliga insatsen är att underlätta för patienten att leva med sin sjukdom och att förhindra ytterligare ohälsa. Hälso- och sjukvården bör även initiera och stödja hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande insatser på individ- och gruppnivå och utveckla metoder så att preventiva insatser naturligt integreras i vårdkedjan. Där- utöver bör stöd ges till individer eller grupper med ökad sårbarhet för sjukdom och hälsa, dvs. de som lever med riskfaktorer för sjukdom eller med bristande psykosociala resurser. Det är i de vardagliga mötena som hälso- och sjukvården genom sin breda kontaktyta har sin största potential ur folkhälsosynpunkt. I finns en lång tradition av förebyggande arbete inom mödra- och barnhälsovård, ungdomsmottagningar, skol- och företagshälsovård. De preventiva insatserna har kommit att bli en viktig del av välfärds- statens arbete för att skydda sårbara grupper, främst under uppväxten och i arbetslivet. Vissa hälsoundersökningar, som riktas till väl definierade målgrupper, har även visat sig vara framgångsrika. Med anledning av de goda erfarenheterna är det därför angeläget att dessa verksamheter särskilt bevakas så att utvecklingen av deras innehåll och omfattning följs upp. En stor del av läkemedelsbehandlingen är preventiv. Som exempel kan nämnas hypertoni, höga blodfetter och övervikt. utgjorde landstingens kostnader för preventiv behandling med läkemedel en fjärdedel av de totala läkemedelskostnaderna. Det är av stor vikt att även andra effektiva preventiva åtgärder erbjuds inom hälso- och sjukvården. Samarbete mellan landsting och kommuner och med andra aktörer, t ex frivilligorganisationer, är av stor vikt för ett framgångsrikt folkhälso- arbete. I Hälso- och sjukvårdsrapport konstaterar att de nya arbetsformer som har sin grund i hälso- och sjukvårdspolitiska reformer och andra strukturella omvandlingar har för- ändrat olika verksamheters möjligheter att arbeta förebyggande. Förut- sättningarna att kunna samarbeta, såväl inom den egna organisationen som externt, har ändrats. Sett ur ett folkhälsoperspektiv är det viktigt att man i uppföljningar på nationell nivå även fokuserar på sådana effekter av strukturella förändringar. På befolkningsnivå har hälso- och sjukvården ett ansvar för att stödja en jämlik hälsoutveckling. Hälso- och sjukvården får ofta en unik inblick i människors livsvillkor och dessas konsekvenser, t.ex. via akutmottag- ningarna och den öppna vården. Det är en angelägen uppgift för hälso- och sjukvården att rätt identifiera grundorsaken till symtom samt att utveckla kontaktvägarna med andra aktörer. Hälso- och sjukvården kan hjälpa till att identifiera effekterna av ojämlikheter och kommunicera dessa till omvärlden. Ett fungerande samarbete mellan sjukvårdens olika delar och kommunernas övriga ansvarsområden liksom med frivillig- organisationerna är här av största vikt. Slutligen har hälso- och sjukvården ett ansvar för att utforma strategier för hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbete, strategier som kan bidra till en generellt sett mer effektiv hälso- och sjukvård. Som ett stöd för utformningen av strategier för hälsofrämjande arbete kan gemen- samma nationella kriterier eller program för verksamheten fungera. Ett sätt att arbeta mer hälsoorienterat och med ett helhetsperspektiv på hälsa är att utforma s.k. hälsobokslut som syftar till att följa upp hur resurser och insatser inom hälso- och sjukvården bidrar till hälso- utvecklingen. Ytterligare ett sätt är att skapa en hälsobudget som utgår från människors hälsa. Hälsobudgeten kan ge en samlad utgångspunkt Prop. 2002/03:35 för /regionens uppdrag genom att betrakta hälsa och sjukdom i ett sammanhang och att i ökad utsträckning fokusera på hälsa och hälsorelaterad livskvalitet snarare än sjukdom och nedsatt organfunktion som mål för verksamheten. Dessutom kan hälso- och sjukvården som arbetsgivare främja en positiv hälsoutveckling hos den egna personalen. Folkhälsoenheter och samhällsmedicinska verksamheter inom lands- tingen har en viktig strategisk position både internt inom hälso- och sjuk- vården och externt i relation till kommuner, organisationer och andra regionala aktörer. De har en viktig roll i det förebyggande arbetet genom att fortlöpande systematisera och föra ut kunskaper om hälsoläget och om vad som orsakar sjukdomar, skador och dödlighet. De står även för löpande registrering och epidemiologisk bevakning m.m. Dessa funktio- ner kan aktivt stödja hälso- och sjukvården i det förebyggande arbetet och hjälpa till att utforma olika insatser och metoder för att stimulera till hälsofrämjande levnadsvanor bland patienter och den befolkning som hälso- och sjukvården har ett ansvar för enligt hälso- och sjukvårdslagen. De kan även fungera som en viktig kunskapsförmedlande länk mellan och den lokala och regionala nivån i folkhälso- arbetet. har mot bakgrund av sitt sektorsansvar för hälso- och sjukvården även uppgiften att stödja utvecklingen av det hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande perspektivet, dels genom att bidra till kunskapsutveckling, dels genom normering, uppföljning och tillsyn. För att hälso- och sjukvården skall kunna utveckla ett mer hälso- främjande och sjukdomsförebyggande arbete krävs att vårdpersonalen får information och utbildning om relevanta förebyggande insatser. På vissa håll i landet tillhandahåller samhällsmedicinska funktioner och folk- hälsoenheter sådan utbildning och kompetensutveckling av personal inom hälso- och sjukvården. Regeringen anser att detta arbete är viktigt och bör uppmärksammas mer av sjukvårdshuvudmännen och spridas till de delar av landet där det inte förekommer. Inom vissa landsting bedriver även de samhällsmedicinska funktionerna viktig utbildnings- verksamhet som riktar sig till personal inom mödra-, barn-, skolhälso- och elevvård samt barnomsorgen och ungdomsmottagningarna. Det är av stor vikt att hälso- och sjukvården utvecklar multiprofessio- nella team som kan ta hand om framtidens vårdbehov. Därför bör för- mågan att ge vård av hög kvalitet och kompetensen att arbeta före- byggande och hälsofrämjande ingå i utbildningen av all hälso- och sjuk- vårdspersonal. Utbildningen för yrkesverksamma inom hälso- och sjuk- vården bör bygga på WHO:s Hälsa 21-strategis hälsofrämjande principer. En mer hälsoinriktad hälso- och sjukvård ställer krav på en bredare vidareutbildning för hälsoorientering av den svenska hälso- och sjuk- vårdens personal, vilket ger förutsättningar för ett nytt förhållningssätt i praktiken. Målområde 7: Gott skydd mot smittspridning Regeringens förslag: Samhällets skydd mot smittsamma sjukdomar måste bibehålla en hög nivå för att inte de framsteg som gjorts i fråga om att minska förekomsten av smittsamma sjukdomar skall gå för- Insatser för att förebygga smittspridning är en del av folk- hälsoarbetet och därmed viktiga för att det skall gå att nå det över- Gott skydd mot smittspridning skall därför utgöra ett särskilt målområde. förslag: Kommittén behandlade frågor som rör smittskydd som en fråga under målet om en mer hälso- främjande hälso- och sjukvård och i målet om en trygg och säker Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har givit ett allmänt instämmande i kommitténs behandling av smittskyddsfrågorna. Skälen för regeringens förslag Spektrat av smittsamma sjukdomar är mycket vitt och omfattar såväl mycket allvarliga sjukdomar med hög dödlighet som mera ordinära sjuk- I ett internationellt perspektiv är situationen i gynnsam när det gäller arbete mot spridning av smittsamma sjukdomar. inhemska spridningen av mera allvarliga smittsamma sjukdomar är För ett flertal smittsamma sjukdomar, däribland de sexuellt överförbara sjukdomarna, har antalet nysmittade personer under den senaste minskat markant eller legat på en Dock har märkts en viss ökning av främst klamydia kan konstateras att smittsamma sjukdomar fort- farande tillhör de vanligast förekommande sjukdomarna och utgör ett väsentligt problem både för samhället och för den enskilde individen. Vidare är risken för spridning av smittsamma sjukdomar från andra länder större än tidigare på grund av det utökade utbytet med omvärlden. Det är också nödvändigt att ha en beredskap mot förändringar i karak- tären eller spridningen av smittsamma sjukdomar som gör att dessa på nytt kan bli ett allvarligt hot mot befolkningen i , exempelvis på grund av att smittämnen blir resistenta mot läkemedel. De effektivaste åtgärderna mot smittspridning är vanligen preventiva insatser såsom vaccination, information om smittvägar och om vilka skyddsåtgärder den enskilde kan vidta samt medicinsk behandling för redan smittade personer. Smittskyddsläkarna har en central roll i det före- byggande arbetet och utför till stora delar det övergripande förebyggande Tillgången till vaccin har haft stor betydelse för att förhindra utbredningen av smittsamma sjukdomar i världen. organisationer och brukarorganisationer är också viktiga i framför allt det Människors allt mer omfattande resande, den ökade internationella rörligheten och handeln med livsmedel medför att smittsamma sjuk- domar som blossar upp i en del av världen har mycket större sprid- Ett fördjupat internationellt samarbete inom Prop. 2002/03:35 smittskyddsområdet är av stor vikt för att dessa utmaningar skall kunna Regeringen avser att verka för att smittskyddsfrågor skall ges hög prioritet såväl i det samarbete som sker i EU och i närområdet som i det samarbete som bl.a. i WHO:s och FN:s regi sker på global basis. Tyngdpunkten i smittskyddsarbetet ligger på det frivilliga förebyggande arbetet och möjligheterna till tvångsåtgärder mot den enskilde spelar i praktiken inte någon framträdande roll. Syftet med smittskyddslagstift- ningen är dock att skydda befolkningen mot smittsamma sjukdomar, inte att ge den enskilde vård. Smittskyddslagstiftningen ger dock ett skydd även åt den som är smittad. I de fall då ingrepp i den enskildes frihet eller integritet anses befogade måste ingreppet anses vara nödvändigt och proportionerligt med hänsyn till andra människors liv och rättigheter. har enligt smittskyddslagen (1988:1472) ansvaret för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom . Undantag gäller för åtgärder som riktar sig mot objekt och djur för vilka kommunerna och vissa nationella myndigheter har ansvaret. Smittskyddsläkaren har det övergripande ansvaret för smittskyddet inom det område där han verkar och skall planera, organisera och leda smittskyddet och verka för effek- tivitet, samordning och likformighet. De konkreta smittskyddsåtgärderna vidtas av behandlande läkare och övrig hälso- och sjukvårdspersonal. I nuvarande smittskyddslag saknas mål för samhällets insatser mot smittspridning. En översyn av skyddet mot smittspridning har genom- förts av (dir. 1996:68). I kommitténs slut- betänkande Smittskydd, samhälle och individ (SOU 1999:51) lämnas förslag till en ny smittskyddslag. I syfte att ytterligare förbättra smitt- skyddet i landet avser regeringen att utarbeta en proposition med förslag till ny smittskyddslag. Regeringen kommer i detta sammanhang att ta ställning till vilket mål som bör gälla för samhällets smittskydd samt hur ansvaret för den nationella uppföljningen av insatser för att förhindra smittspridning bör utformas. Vaccinationsverksamheten är ett exempel på preventiva åtgärder som haft stor betydelse för att begränsa spridningen av smittsamma sjuk- domar. Tillgången till vaccin har haft stor betydelse för att förhindra utbredningen av smittsamma sjukdomar i världen. De allmänna vaccina- tionsprogrammen i har bl.a. medfört drastiska minskningar av förekomsten av allvarliga sjukdomar som t.ex. difteri och polio. Vidare har spridningen av de tidigare allmänt förekommande barnsjukdomarna mässling, påssjuka och röda hund starkt begränsats. Hiv/aids och sexuellt överförbara sjukdomar Förebyggande insatser mot sexuellt överförbara sjukdomar har en lång De primärpreventiva åtgärderna består främst av information och de sekundärpreventiva bl.a. av kontaktspårning och behandling av smittade. När förekomsten av hivinfektion blev känd i landet vidtogs snabbt en rad åtgärder för att begränsa smittspridningen. En särskild delegation, Aids-delegationen, inrättades med uppgift att bedöma behovet av och initiera information till olika grupper, att följa och initiera angelägen forskning samt att bedöma och påtala behov av Aids-delegationen avslutade sitt arbete och arbetsuppgifterna överfördes till det nybildade . Information, rådgivning och provtagning för sexuellt överförbara sjuk- domar sker på många öppenvårdsmottagningar. utom särskilda enheter för behandling av sexuellt överförbara sjukdomar. Ett av syftena med rådgivningen vid behandlingsbara sexuellt över- förbara sjukdomar är att patienterna skall förstå hur de skall skydda sig i framtiden så att de inte återinsjuknar. Förebyggande åtgärder när det gäller hivinfektion sker även på infektionsklinikerna, där en stor del av Vid vissa infektionskliniker finns mottagningar med särskild inriktning på hiv/aids. Det finns även andra särskilda mot- tagningar som arbetar med prevention av hiv och andra sexuellt över- I kommuner ges information om sexuellt överförbara sjukdomar vid bl.a. sex- och samlevnadsundervisningen i skolorna och Informationsinsatser för att hindra sprid- ningen av sexuellt överförbara sjukdomar görs bl.a. av Statens folkhälso- institut (FHI), landsting och kommuner samt av olika organisationer. Kunskaperna om hivinfektion har på grund av bl.a. intensiv forskning regelmässigt en behandling där olika hivläkemedel kombineras. Antalet anmälda fall av hivinfektion har hållit sig på en relativt nivå , knappt 250 fall . rapporterades enligt preliminära siffror 277 nya fall av hiv, vilket är en ökning i förhållande till . Det finns dock ingen entydig förklaring som ligger bakom ökningen. Tvärtom kan man se en ökning när det gäller alla smittvägar och i de flesta regioner i landet. Inga tecken syns heller till en spridning mot Förekomsten av klamydia, som är den vanligaste före- kommande sexuellt överförbara sjukdomen, har ökat . Särskilt allvarlig är uppgången i de yngsta åldersgrupperna. gonorré och syfilis har visat tendens att öka men siffrorna är låga. vanliga sexuellt överförbara sjukdomar i befolkningen är genital herpes Man beräknar att ungefär en tredjedel i den yngre ålders- gruppen är bärare av kondylom. Vissa sexuellt överförbara sjukdomar kan om de inte behandlas leda till allvarliga komplikationer som infer- tilitet, utomkvedshavandeskap och livmodershalscancer. hölls en särskild session om hiv/aids i FN:s general- Vid denna session ställde sig ledare från alla världens länder bakom en deklaration om behovet av omedelbara åtgärder för att bekämpa den globala spridningen av hiv/aids. Deklarationen i FN hand- lar inte enbart om utvecklingsländerna utan även i finns det skäl att se till att det finns en fungerande nationell politik. Det finns också Prop. 2002/03:35 anledning att arbeta för att minska tabun och öka kunskapen om hiv/aids för en förändring av synen på sjukdomen så att den blir mer realistisk och tolerant, varvid utrymme skapas för öppenhet kring sjukdomen. Detta tillsammans med det faktum att en allt större grupp av människor lever med hiv/aids i , de oroande tecken som finns i fråga om sprid- ningen av hiv/aids och sexuellt överförbara sjukdomar och de problem som uppmärksammats i fråga om biverkningar och resistensutveckling till följd av läkemedelsbehandling medför att redskapen för att bekämpa hiv/aids bör ses över. Regeringen har därför beslutat att tillsätta en sär- skild utredare med uppdrag att lämna förslag till en nationell handlings- plan mot hiv/aids. Resistens mot antibiotika och andra läkemedel Bakterier som har utvecklat resistens mot antibiotika har blivit ett mycket stort problem runt om i världen. Även om tecken pekar på en oroande utveckling också i uppfattas den inhemska situationen som bättre än i många länder. Några totalresistenta bakterier har inte upptäckts i , varför någon typ av antibiotikabehandling finns för praktiskt taget alla bakterier som orsakar infektioner. förslag till nationell handlingsplan mot antibiotikaresistens som är under beredning i är ett viktigt led i det fortsatta arbetet. Regeringen avser att med utgångspunkt i förslaget till nationell handlingsplan återkomma med förslag till att motverka uppkomsten och spridningen av antibiotikaresistens. För att skärpa övervakningen av förekomsten av antibiotikaresistenta bakterier och av användandet av antibiotika har det skapats särskilda organ inom de medicinska professionerna för bevakning och utvecklande av åtgärdsprogram, bl.a. Referensgruppen för antibiotikafrågor (RAF) och och minskad antibiotikaresistens (STRAMA). I samarbete med dessa organisationer har numera en relativt god kännedom om läget när det gäller antibiotikaresistens vid luft- och urinvägsinfektioner som behandlas inom öppenvården samt om antibiotikaförbrukningen i landet. Beslutade mål inom målområdet Målområdet smittskydd berörs av mål och insatser inom en mängd andra politikområden.