prop · GP0388 · 2002-02-13 00:00:00 — ang. verkställighet av straff m.m., nordiska verkställighets- Verkställigheten sker enligt svensk lag, dvs. verkställighetslagen (1979:189), med undantag för att förvandling av böter inte får meddelas (2 §). Straffet omvandlas inte till ett svenskt I stället görs en omräkning av utländskt belopp till svenska kronor (6 § i förordningen). Frågor om hinder mot verkställighet på grund av preskription sedan framställningen har bifallits skall prövas enligt doms- landets lag (31 § första stycket). Kostnader för verkställigheten skall i första hand täckas genom den åtgärd som vidtagits och i andra hand av staten (35 §). Den ordning som anvisas i nordiska verkställighetslagen framstår som mest enkel och ändamålsenlig för verkställighet av Internationella brottmålsdomstolens domar om böter. Genom att svensk lag skall tilläm- pas tillhandahålls även nödvändigt tredjemansskydd vid verkställigheten. Det faktum att stadgan inte föreskriver preskription beträffande huvud- brotten innebär inte heller något problem vid verkställigheten. med vad som föreslås i fråga om verkställighet av domstolens fängelse- straff, se avsnitt 6.8.1, bör även frågor om preskription vid verkställighet av böter prövas enligt de bestämmelser som gäller för domstolen. och förfarandereglerna finns det förslag till regler om förvandling av böter som domstolen kan besluta. De innebär dock inte att bötesförvand- ling skall ske i . I stället påverkar domstolens bötesförvandling längden på det fängelsestraff som bötesstraffet, enligt stadgan, måste förenas med när det gäller stadgans huvudbrott. heten skall ske enligt svensk lag kan även indrivningsåtgärder vidtas, vilka även kan omfatta utmätning och försäljning av egendom för täckande av böterna. Detta uppfyller stadgans krav (artikel 109:3). Bestämmelser som motsvarar vad som gäller enligt den nordiska verkställighetslagen bör därför gälla även i förhållande till domstolen. Domstolens begäran om verkställighet får göras på engelska eller svenska (se avsnitt 6.3.3). Det bör avslutningsvis noteras att, i enlighet med förslaget i avsnitt 6.8.1, bestämmelserna i 25 § internationella verkställighetslagen kommer Utöver vad som sagts, bl.a. att verkställigheten skall ske enligt svensk lag, innebär tillämpningen av den paragrafen att ådömda böter får verkställas även om bötesbeloppet överstiger det högsta belopp som kunnat ådömas enligt svensk lag (25 § andra stycket). följer även bl.a. att redan betalade böter skall räknas den dömde till godo i den mån det kan ske (25 § tredje stycket). I enlighet med vad som sagts ovan kan det också bli aktuellt att verkställa Internationella brottmålsdomstolens beslut om förverkande i . Om ett anvisat föremål inte kan förverkas skall i stället dess värde tas i anspråk vid verkställigheten av förverkandebeslutet (artikel 109:2). för dessa fall föreskrivs att tredjemansrättigheter skall iakttas. föreskrifter om försäljning av egendom avser även verkställighet av förverkanden (artikel 109:3). Regler om verkställighet av utländska förverkandebeslut finns fram- förallt i den internationella verkställighetslagen och den nordiska Härtill finns vissa bestämmelser som rör förverkan- den i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Även i fråga om verkställighet av domstolens förverkandebeslut bör nordiska verkställighetslagen tjäna som utgångspunkt. ovan beträffande bötesverkställighet enligt den lagen gäller även i fråga om verkställighet av ett förverkandebeslut. huvudsak har ställt sig bakom promemorians förslag om verkställighet av bötes- och förverkandebeslut, har emellertid föreslagit att Riksåklagaren, och inte som föreslås i promemorian, bör handlägga verkställigheten av sakförverkanden. Verket har påpekat att Riksåkla- garen handlägger motsvarande frågor enligt internationella verkställig- hetslagen, att polis- och åklagarmyndigheter kommer i kontakt med sådana förverkanden i samband med beslag samt att det är mycket ovanligt att verkställighet av sakförverkanden aktualiseras hos krono- Riksåklagaren har däremot förordat den i prome- handlägger verkställighet av utländska sakförverkanden som sker på begäran av en annan nordisk stat (4 a § för- ordningen [1963:194] om samarbete med , , och ang. verkställighet av straff m.m.), medan Riksåklagaren hand- lägger ärenden som faller under internationella verkställighetslagen (8 och 9 §§). Regeringen noterar dock att sakförverkanden som beslutas av kan avvika från vad som gäller vid verkställighet av förverkanden meddelade i en annan stat. Det är t.ex. inte säkert att domstolens förverkandebeslut kommer att föregås av ett beslag och det kan därmed bli fråga om att eftersöka egendom och göra en egendomsutredning i verkställighetsärendet. Det är uppgifter som , med hjälp av kronofogdemyndigheter, har bättre resurser och större erfarenhet att sköta än polis- och åklagarmyndigheter. De eventuella samordningsproblem som skulle kunna uppstå om förver- kandet har föregåtts av ett beslag kan lösas genom föreskrifter i förord- ning. Härtill kommer att tillämpningen av föreskrifterna underlättas av att samma myndighet primärt ansvarar för handläggningen av olika verkställighetsärenden, se vidare nedan. Regeringen anser därför att bör handlägga verkställighet av sakförverkanden på begäran av . Bestämmelserna i stadgan om värdeförverkande för det fall den egen- dom som skall förverkas inte längre finns tillgänglig fordrar särskild reglering (artikel 109:2). Ett värdeförverkande är möjligt också enligt svensk rätt (t.ex. 36 kap. 2 § beträffande utbyte av brott). För att ett värdeförverkande skall kunna verkställas som alternativ till ett sakförverkande krävs dock att detta anges i domstolens förverkande- beslut samt att det belopp som skall förverkas fastställs på något sätt. Av stadgan framgår inte att ett alternativt värdeförverkande skall anges i domstolens beslut (jfr artikel 109:2). Att så skall ske har dock klargjorts i förslaget till bevis- och förfaranderegler. Där framgår även att domstolen skall lämna tillgängliga upplysningar om var egendom som har förklarats förverkad finns. Domstolens avgörande kommer alltså att utgöra den rättsliga grunden för ett värdeförverkande när så är aktuellt. Däremot saknas det en föreskrift om att domstolen också skall ange det belopp som värdeförverkandet avser. Ett sådant värde måste alltså fastställas på nationell nivå innan ett värdeförverkande kan ske. Ett värdeförverkande skall, enligt stadgan, bara ske om ett sakförverkande inte kan verkställas och det är därför först när sakförverkandet har misslyckats som ett värde måste bestämmas. I promemorian föreslogs att förutsättningarna för verkställighet av ett värdeförverkande bör kvalificeras på så sätt att detta inte får ske om åtgärden är uppenbart oskälig. Det föreslås vidare att frågan om verk- ställighet av ett värdeförverkande alltid skall vara föremål för prövning vid som också skall fastställa det värde som skall förverkas. Det anförs att ett värdeförverkande kan anses vara uppenbart oskäligt t.ex. om det föremål som har förklarats förverkat aldrig har funnits i eller om föremålet skulle kunna förverkas i ett annat land på domstolens begäran. I promemorians föreslogs att skulle fullgöra uppgiften med hänvisning till att allmän domstol normalt prövar frågor om värdeförverkande och att den tingsrätten anvisas för verkställighet av utländska avgöranden enligt internationella verkställighetslagen (35 §). Vissa invändningar har riktats mot dessa förslag. gjort den bedömningen att stadgan inte medger något utrymme för en skälighetsprövning på verkställighetsstadiet. har i och för sig godtagit promemorians bedömning i det avseendet men ifrågasatt det särskilda förfarandet med obligatorisk domstolsprövning Kammarrätten har i stället förordat att även denna prövning och uppgiften att fastställa det värde som skall förverkas skall anförtros samt att alla beslut skall överklagas till allmän Enligt regeringens mening bör utgångspunkten vara att domstolen ansvarar för att rätt land eller länder blir anmodade att verkställa dess beslut om förverkande. Även om de situationer som har framförts i promemorian inte helt kan uteslutas framstår de därför som osannolika. Krav på skälighetsprövning och obligatorisk domstolsprövning i det svenska förfarandet är därmed inte motiverade. har godtagit förslaget att skall handlägga verkställighet av värdeförverkanden och verket bör även kunna anförtros uppgiften att, för det fall ett sakförverkande inte kan ske, bestämma det värde som skall Ett sådant beslut bör, liksom verkets övriga beslut, kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Därmed skapas ett enhetligt förfarande med nödvändiga rättssäkerhetsgarantier som nära ansluter till vad som gäller enligt nordiska verkställighetslagen. I lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m., som skall tillämpas även i dessa fall, finns bestämmelser om försäljning av förverkad egendom som torde uppfylla stadgans krav i Regler om beslag och kvarstad för att säkerställa verkställighet av domstolens förverkandebeslut enligt lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål har redovisats i avsnitt 6.3.1. Överlämnande av böter och förverkad egendom eller dess värde till Av stadgan följer att förverkade föremål eller vad sådana inbringar vid en försäljning samt bötesmedel som verkställigheten inbringar skall över- lämnas till (artikel 109:3). beträffande verkställighet av böter eller av förverkanden enligt nordiska verkställighetslagen anges det uttryckligen att så skall ske. dock vara så att de böter som har tagits ut på grund av en begäran om verkställighet skall redovisas till domslandet (se prop. 1962:203 s. 24 och 1972:98 s. 23). Grundregeln för förverkande enligt svensk rätt är att förverkad egendom tillfaller staten om inte annat är föreskrivet (36 kap. 17 § första stycket ). Regler om överlämnande till en annan stat av egendom eller dess värde som förverkats genom ett utländskt avgörande finns i 36 § internationella Där är huvudregeln att egendom eller dess värde som har förverkats med stöd av lagen skall tillfalla svenska staten. begäran av den stat som gjort framställningen om verkställighet får emellertid regeringen besluta att egendomen eller dess värde helt eller delvis skall överlämnas till den staten. Eftersom en tillämpning av dessa Prop. 2001/02:88 bestämmelser endast skulle innebära en fakultativ möjlighet att över- lämna förverkad egendom eller dess värde till domstolen uppfyller de inte stadgans krav på sådant överlämnande. De omfattar dessutom inte böter som verkställts med stöd av ett utländskt avgörande. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål (5 kap. 11 § andra stycket) hänvisar till 36 § internationella verkställighetslagen när det gäller överlämnande av egendom eller dess värde som har förverkats genom ett utländskt avgörande. Där finns dessutom bestämmelser om delning av förverkad egendom med en annan stat (5 kap. 11 § första stycket) men de avser förverkanden som sker genom ett svenskt avgörande och tar därmed inte sikte på den situation som avses. För att tillgodose stadgans krav på överlämnande av böter och förverkad egendom eller dess värde bör det därför införas särskilda bestämmelser i förhållande till som tydligt uppfyller kraven och som därmed avviker från vad som annars gäller enligt 36 § internationella verkställighetslagen. bör besluta om överlämnande i dessa fall. I enlighet med vad som har anförts i avsnitt 6.3.3 och som särskilt framhållits av , bör redovisningen av ärendet, dvs. beslutet att egendomen skall över- lämnas, ske via . Däremot bör överlämnandet av pengar och eventuella föremål ske direkt från till domstolen. Därmed undviks onödiga administrativa rutiner som ett överlämnande via departementet skulle medföra. 6.8.3Verkställighet av avgöranden angående gottgörelse till brottsoffer Regeringens förslag: Internationella brottmålsdomstolens avgöran- den om gottgörelse till brottsoffer gäller här i landet och skall efter ansökan till kunna verkställas här. Hinder mot erkän- nande och verkställighet föreligger dock om det skulle strida mot grunderna för den svenska rättsordningen eller om en dom angående samma sak redan har meddelats i . En pågående rättegång om gottgörelse vid domstolen utgör rättegångshinder i . Även domstolen skall i vissa fall kunna ansöka om verkställighet. Till ansökan skall avgörandet och bevis att det har vunnit laga kraft bifogas och den som har förpliktats att utge gottgörelse skall ges tillfälle att yttra sig innan ansökan bifalls. Verkställigheten skall ske enligt de regler som gäller för verkställighet av en svensk lagakraft- vunnen dom. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslagen eller lämnat dem utan erinran, utom som anser att stadgan inte ger något utrymme för att vägra erkännande eller verkställighet i dessa fall. Skälen för regeringens förslag: Såsom framhållits i genomgången av stadgan se avsnitt 5.6.6 innebär möjligheterna för Internationella brottmålsdomstolen att döma ut olika former av gottgörelse till brottsoffren ett viktigt komplement till dess straffrättsliga mandat (artikel Bestämmelserna innebär att domstolen på yrkande av brottsoffer, men även i undantagsfall på eget initiativ, kan fastställa de skador som ett brott har medfört samt förplikta den som döms för folkmord, brott mot mänskligheten eller krigsförbrytelse att utge skadestånd och andra former av gottgörelse. De anslutna staterna är skyldiga att ge verkan åt ett sådant beslut om gottgörelse i enlighet med vad som gäller för verkställighet av ett förverkandebeslut (artiklarna 75:5 och 109). Bestämmelserna om gottgörelse till brottsoffer i stadgan lämnar många frågor till domstolen att avgöra. Det första fråga som inte är reglerad i detalj gäller de olika former av gottgörelse som kan komma i fråga. Stadgan talar om restitution, ersättning och rehabilitering (artikel 75:1). Den närmare innebörden av detta skall fastställas av domstolen och det har uttalats vid förhandlingarna att ledning skall hämtas i olika interna- Vid sidan av olika former av skadestånd och restitution av egendom är det alltså möjligt att många skiftande åtgärder för rehabilitering kan komma att omfattas. fullgörelsedomar kan bli aktuella. I avgörandet skall det dock, enligt förslaget till bevis- och förfaranderegler, finnas närmare uppgifter om den gottgörelse som har beslutats. När det gäller parterna står det klart att ett avgörande om gottgörelse endast kan riktas mot den som av domstolen har dömts för något av stadgans huvudbrott (artikel 75:2). Vem som kan tilldömas gottgörelse är däremot mera oklart. Det framgår dock att både direkta och indirekta brottsoffer kan få gottgörelse. Bestämmelserna utesluter inte att det kan bli fråga om gottgörelse som riktas till en grupp av brottsoffer kollektiv gottgörelse vilket har understrukits som alternativ vid förhandlingarna om bevis- och förfarandereglerna. Med hänsyn till det mycket stora antal brottsoffer som det kan vara fråga om i dessa fall kan detta framstå som det mest lämpliga alternativet. Härtill kommer att de tillgångar som kan tas i anspråk för gottgörelse med all sannolikhet kommer att vara starkt begränsade i de flesta fall och att någon form av kollektiv gottgörelse därför är mest rättvist. Hur ett sådant kollektiv kommer att identifieras i avgörandet återstår att se. En annan faktor av betydelse för verkställigheten av dessa avgöranden är den förvaltningsfond som skall inrättas (artikel 79). nämligen besluta att gottgörelse skall betalas ur förvaltningsfonden (artikel 75:2). En möjlig lösning kan då vara att de tillgångar som tas i anspråk genom nationella verkställighetsåtgärder skall överlämnas till fonden för att sedan betalas ut till brottsoffer eller användas för något I de föreliggande förslaget till bevis- och förfaranderegler finns det vissa bestämmelser om vad avgörandet skall innehålla för att möjliggöra Förutom uppgifter om den mot vilken avgörandet riktar sig skall även anges de brottsoffer till vilka en individualiserad, ekono- misk gottgörelse skall utgå. Vidare skall det särskilt anges om medel för Prop. 2001/02:88 gottgörelse skall utbetalas till förvaltningsfonden för brottsoffer samt de uppgifter som behövs för att detta skall kunna ske. Härtill föreskrivs att de brottsoffer som har tillerkänts individualiserad gottgörelse skall ges en kopia av domstolens avgörande. Stadgan föreskriver vidare att bestämmelserna om gottgörelse till brottsoffer inte skall tolkas så att det inverkar på deras rättigheter enligt nationell eller internationell rätt (artikel 75:6). Denna bestämmelse tar inte sikte på vilken rättsverkan domstolens avgörande om gottgörelse skall ha i det enskilda fallet. Avsikten är i stället att tillförsäkra att de regler om rätt till gottgörelse som finns i nationell eller internationell rätt inte skall påverkas av de principer som kommer att gälla för domstolen. Den rätt till gottgörelse som finns eller kan komma att utvecklas i nationell eller internationell rätt kan nämligen vara mer vidsträckt än vad som gäller vid domstolen. Svenska regler om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden En svensk tvistemålsdom, t.ex. angående skadestånd, har rättskraft sedan tiden för överklagande har gått ut, dvs. domen har vunnit laga kraft (17 kap. 11 § ). Domen utgör därmed ett processhinder som bl.a. innebär att senare talan om samma sak skall avvisas (res judicata). Ett utländskt eller internationellt avgörande anses däremot inte ha någon automatisk rättskraft i . Det kan dock ha betydelse som bevis- medel och tillmätas stark bevisverkan i en senare svensk rättegång. Ett utländskt avgörande kan dock tillerkännas positiv och negativ rättskraft, vilket kan ske med eller utan något särskilt förfarande. För detta krävs särskilda föreskrifter. Detsamma gäller i fråga om verkställighet i av utländska avgöranden (3 kap. 2 § utsökningsbalken). Utöver bilaterala överenskommelser och internationella åtaganden på specifika områden, t.ex. på familjerättens och transporträttens område, finns gene- rella regler om erkännande och verkställighet av utländska avgöranden på privaträttens område i lagen (1992:794) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Lugano- konventionen och i lagen (1998:358) om domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt Bryssel- konventionen. Lagarna omfattar domar som har meddelats i de stater som har tillträtt konventionerna. Europeiska unionens råd antog förordningen (EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordningen). I-förordningen träder i kraft och ersätter Brysselkonventionen. Den kräver vissa kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Rättsverkan och erkännande av avgörandet i Eftersom ett avgörande enligt svensk rätt kan vara verkställbart (exigibelt) i trots att det inte har någon positiv eller negativ rättskraft vore det i och för sig inte principiellt fel att tillåta verkställighet av Internationella brottmålsdomstolens avgöranden utan att det för den skull tillerkänns rättskraft i . Detta skulle emellertid innebära att domstolens avgörande inte utgör rättegångshinder för en svensk rätte- gång om samma sak. Det kan därmed uppkomma konkurrerande avgö- randen och därmed konkurrerande verkställighet av domar som avser I de nu aktuella fallen kan det bli fråga om att en svensk process eller ett svenskt avgörande konkurrerar med domstolens avgörande, men även om att en annan utländsk dom som kan verkställas i avser samma sak som Internationella brottmålsdomstolens För att hindra att sådana situationer uppstår bör alltså dom- stolens avgörande erkännas och ges rättskraft samt därmed utgöra Förhållandet mellan domstolens avgörande och en svensk rättegång eller I och med att Internationella brottmålsdomstolens avgöranden om gottgörelse till brottsoffer erkänns måste förhållandet mellan dessa och svenska rättegångar och domar angående samma sak regleras. stadgan som avser negativ rättskraft (artikel 20) tar endast sikte på brottmålsavgöranden och är därmed inte tillämpliga här. Det bör dock i sammanhanget hållas i minne att gottgörelsen är knuten till de brott som domstolen har bedömt och det måste därför i allmänhet vara där som det bästa materialet för att bedöma frågor om gottgörelse finns. behörighet att pröva brottmålet vilar härtill på att ingen stat har valt att lagföra brottet på ett tillbörligt sätt. I flertalet lagar om erkännande och verkställighet av utländska privat- rättsliga avgöranden utgör en svensk rättegång eller dom om samma sak hinder mot erkännande och verkställighet. förutsätter detta att den svenska rättegången (eller i vissa fall en rättegång i ett annat land) har Ofta gäller också att en talan som väcks i om en sak som redan är föremål för en rättegång i ett annat land skall avvisas eller vilandeförklaras i avvaktan på ett lagakraftvunnet avgörande i den En förutsättning för detta är dock normalt att den utländska rättegången kan leda till en dom som gäller i . I förhållande till bör den grund- läggande principen att en tidigare meddelad svensk lagakraftvunnen dom i samma sak utgör hinder mot erkännande och verkställighet En regel om detta bör tas in i lagen. I övrigt bör principen vara den att domstolens rättegångar och domar har företräde. svensk rättegång, även om den rättegången inleddes innan Internationella brottmålsdomstolen inledde sitt förfarande, bör därför inte utgöra hinder mot verkställighet av domstolens avgörande. I stadgan regleras inte frågan om lis pendens för frågor om gottgörelse till brottsoffer och inget hindrar därför från att inleda ett sådant förfarande trots att en rättegång om samma sak redan pågår i en Om det i en svensk rättegång om gottgörelse till ett brottsoffer skulle framkomma att har inlett ett för- farande om samma sak, och domstolen inledde sitt förfarande innan den svenska rättegången inleddes, bör talan i den svenska rättegången avvisas eller vilandeförklaras i avvaktan på Internationella brottmålsdomstolens Det bör i lagen tas in en särskild bestämmelse om detta. den svenska rättegången inleddes först bör det däremot finnas en möjlighet att slutföra den svenska rättegången. i frågan får naturligtvis här tillmätas stor betydelse. Om en svensk dom meddelas innan avgjort saken kommer den svenska domen att utgöra hinder för verkställighet i av den domstolens senare meddelade avgörande. nella brottmålsdomstolen avgör sitt mål innan den svenska rättegången har avslutats utgör domstolens avgörande hinder för fortsatt rättegång Det krävs inga särskilda regler om att målet får vilandeförklaras. Verkställighet av domstolens avgöranden om gottgörelse Av redogörelsen ovan framgår att den verkställighet som kan bli aktuell här avviker från vad som förekommer i vanliga fall. komma att avse såväl penningfordringar som olika former av hand- Det behövs därför en särskild ordning för verkställighet som är tillräckligt flexibel för att kunna möta de olika avgöranden som kan komma att meddela och som gör svensk verkställighet möjlig. I förslaget till bevis- och förfaranderegler finns det en föreskrift som understryker att verkställighetsstaten inte skall förändra det sakliga innehållet i avgörandet. Detta är en följd av skyldigheten att ge effekt åt just det avgörande som domstolen har meddelat. I övrigt har staterna stor frihet att anvisa en lämplig ordning i sin nationella rätt (se artikel 109:1). När det gäller eventuella fastställelsedomar torde kravet på att ge verkan åt avgörandet vara uppfyllt genom att det har bevisvärde i en senare svensk process angående en fullgörelsetalan. några särskilda regler. För fullgörelsedomar kan olika vägar för verkställighet väljas. metod vore att, vid sidan av ett generellt erkännande av Internationella brottmålsdomstolens avgöranden om gottgörelse, föreskriva att de skall