prop · GQ0327 · 2002-12-20 00:00:00 — I de fall grannarna åberopar allmänna intressen till stöd för sin talan skall ärendet enligt nuvarande regler prövas av regeringen. I de inte ovanliga fall där grannarna till grund för sin talan åberopar både olägenheter för egen del och allmänna intressen uppkommer ett s.k. blandat mål där kammarrätten med eget utlåtande överlämnar ärendet till regeringen för avgörande. När det gäller de allmänna intressen som regeringen skall pröva i dessa ärenden innebär praxis, med utgångspunkt i vad som uttalades i PBL- propositionen (prop. 1985/86:1, s. 365), att prövningen till väsentlig del begränsas till att avse frågan om det överklagade beslutet ligger inom det handlingsutrymme som lagstiftaren gett kommunen, varvid kommunens bedömningar normalt inte ändras. Några egentliga lämplighetsbedöm- ningar kan därför normalt inte sägas ske vid regeringens prövning av dessa ärenden. Lagrådet har i detta sammanhang erinrat om rättsfallet RÅ 1994 ref. 39. Där ansåg Regeringsrätten att den statliga kontroll som besvärs- prövningen innefattar i många fall bör stanna vid en prövning av om ett överklagat beslut ligger inom ramen för det handlingsutrymme som de materiella reglerna ger kommunen. Enligt Lagrådets bedömning torde det sakna betydelse om beslutet, som i rättsfallet, avser en detaljplan eller, som i detta lagstiftningsärende, ett bygglov. Vid sidan av nu nämnda ärenden om bygglov och förhandsbesked förekommer hos regeringen också överklaganden som gäller bl.a. ären- den om rivningslov och marklov samt anstånd med avgörande om lov. Ärenden om rivningslov och marklov prövas mot bestämmelserna i 8 kap. 16 § respektive 8 kap. 18 § PBL. Liksom när det gäller bygglov är prövningen uppdelad mellan regeringen och allmän förvaltningsdomstol. Ärenden om anstånd prövas mot bestämmelsen i 8 kap. 23 § PBL. Undantagsvis kan också överklaganden av annat slag som rör PBL komma under regeringens prövning. Sammantaget kan, av de närmare 200 ärenden som är aktuella för övervägande, endast mellan 5 och 10 ärenden beräknas avse annat än bygglov eller förhandsbesked. Prövningen har visat sig vara av rättslig karaktär. Den prövning som regeringen gör i ärendena har i praktiken sällan den politiska karaktär som tidigare ansetts motivera en ordning där överklag- andena prövas av regeringen. Förvaltningsdomstolarnas kompetens bör därför vidgas på sätt som föreslås. Några remissinstanser har ansett att frågan bör ingå i den bredare översynen av PBL. En utgångspunkt för denna proposition är att de ärenden som omfattas av förslaget inte bör avvakta den vidare översyn som skall göras av kommittén, i enlighet med vad som anförts i inledningen till avsnitt 6. Försvarsmakten har påpekat att frågor som rör totalförsvaret även fortsättningsvis bör prövas av regeringen som sista instans. Det har hänt att och Försvarsmakten vid prövning enligt 12 kap. PBL haft olika uppfattningar t.ex. om ett områdes betydelse för totalförsvaret. Det har även förekommit brister i handläggning i sådana ärenden. Försvarsmaktens enda möjlighet att få saken prövad i högre instans har ofta varit att överklaga det kommunala beslutet om bygglov eller förhandsbesked enligt 13 kap. PBL. Med nuvarande instansordning prövas sådana ärenden i sista hand av regeringen. Den ordningen bör gälla även i fortsättningen. Om ärendet rör en fråga av särskild betydelse för försvaret finns skäl för att regeringen skall behålla prövningen. I lagrådsremissen hade reglerna utformats på ett sådant sätt att om ett beslut rör Försvarsmakten, , eller skulle beslutet överklagas hos regeringen. Detta skulle dock, som Lag- rådet påpekat, också innebära bl.a. att ärenden som prövas av för- valtningsdomstol i fortsättningen skulle prövas av regeringen. Så har inte varit avsikten. Lagrådet har föreslagit att bestämmelsen i stället utformas så att när målet rör en fråga av särskild betydelse för det militära försva- ret, skall domstolen överlämna målet till regeringen för prövning. Med denna utformning tillgodoses intresset av att sådana frågor av allmän betydelse för försvaret som prövats av regeringen också i fortsätt- ningen skall prövas i denna ordning. Tekniskt bör alltså systemet konstrueras så att överklagande alltid sker hos allmän förvaltningsdom- stol. Sedan skall domstolen, när det gäller frågor av särskild betydelse för försvaret, överlämna målet till regeringen för avgörande. På så sätt till- godoses också önskemålet att en klagande alltid skall veta vilken klago- instans han eller hon skall vända sig till. Med den av Lagrådet föreslagna ordalydelsen kan dock oklarheter uppstå i fråga om vad som innefattas i det militära försvaret. I paragrafen bör därför tydligt anges att det skall handla om frågor av särskild betydelse för Försvarsmakten, Fortifika- tionsverket, eller . Det nuvarande prövningssystemet för överklaganden enligt PBL innebär att vissa byggärenden prövas av både allmän förvaltningsdomstol och regeringen. Det nuvarande systemet innebär att en bedömning måste göras av vilka frågor som ett överklagande avser. Överklagandets innehåll avgör vart ärendet skall överlämnas. När det gäller bygglov eller förhandsbesked inom område som inte omfattas av detaljplan, skall allmän förvaltnings- domstol pröva ärendet om överklagandet avser en fråga om komplette- ringsåtgärder enligt 8 kap. 13 § PBL. Samma gäller om överklagandet avser fråga om uppfyllandet av de krav på byggnader som ställs i 3 kap. PBL eller fråga om en åtgärd strider mot områdesbestämmelser. Om överklagandet avser de övriga förutsättningar för bygglov som anges i 8 kap. 12 § PBL, skall överklagandet prövas av regeringen. Det handlar då om förutsättningen att en åtgärd skall vara förenlig med de allmänna intressen som avses i 2 kap. PBL eller förutsättningen att åtgärden inte måste föregås av detaljplaneläggning. När ett överklagande kommer in är det i första hand som prövar till vilken instans ärendet skall överlämnas. Så snart överklagan- det avser någon fråga som skall prövas av allmän förvaltningsdomstol skall ärendet överlämnas till länsrätt. När länsrätten får in överklagandet skall den pröva om överklagandet avser endast frågor som skall prövas av domstol eller om ärendet är ett s.k. blandat mål, dvs. innefattar frågor som regeringen skall pröva. Inte sällan har och domstolarna i ett och samma ärende gjort olika bedömningar i frågan om ärendet är ett blandat mål. Om det är ett blandat mål skall länsrätten utan egen pröv- ning överlämna målet till kammarrätten. Om den instans till vilket ett ärende överlämnats gör en annan bedömning än den överlämnande Prop. 2002/03:27 instansen kan ytterligare överlämnanden mellan olika instanser följa. Länsrätten kan anse att ett överklagande bara avser sådana frågor som regeringen skall pröva. Regeringen kan på motsvarande sätt anse att ett överklagande endast rör frågor som en domstol skall pröva. Kammar- rätten kan komma till en annan slutsats än länsrätten i bedömningen av om ett överklagande innehåller frågor som regeringen skall pröva. Det nuvarande systemet innehåller alltså många led, vilket kan komplicera och fördröja handläggningen. Också i andra avseenden kompliceras handläggningen av mål som skall behandlas enligt reglerna för de blandade målen. Oklarheter har rått om hur och av vem olika frågor skall prövas, t.ex. frågor om besluts överklagbarhet, om besvärsrätt eller om inhibition. Sådana exempel finns refererade i , bl.a. RÅ 1992 ref. 88, RÅ 1993 not. 382, RÅ 1999 ref. 73. Ett ärende med oklarheter om vad som prövas av vilken instans är refererat i RÅ 1999 not. Ärendet avsåg en fråga om tillbyggnad i ett område med fritidshus. I ärendet skulle bedömas om till- byggnaden kunde anses vara en kompletteringsåtgärd enligt 8 kap. 13 § PBL. avslog ansökan om bygglov och avslog sökandens överklagande. Sedan beslut överklagats överlämnade ärendet till regeringen. Regeringen överläm- nade därefter ärendet till kammarrätten med åberopande av att frågan huruvida de sökta åtgärderna utgjorde kompletteringsåtgärder skulle prövas av kammarrätten. Kammarrätten återlämnade senare ärendet till regeringen och uttalade att hinder för bygglov enligt 3 kap. PBL inte förelåg. Regeringen avslog därefter överklagandet med åberopande av att tillbyggnaden fick anses stå i strid med bestämmelserna i 2 kap. PBL, varvid till saken hör att dessa bestämmelser endast tillämpas om åtgärd- erna inte är att anse som kompletteringsåtgärder. Sökanden begärde där- efter rättsprövning. I rättsprövningsärendet aktualiserades bl.a. frågan om tillbyggnaden var en kompletteringsåtgärd och om denna fråga prövats av regeringen. Sedan regeringen yttrat sig i ärendet beslutade Regerings- rätten att regeringens beslut skulle stå fast. Ärendet visar bl.a. att den nuvarande ordningen också kan få den konsekvensen att frågor som under den normala överklagandeprövningen prövas av kammarrätten sedan kan komma att bli föremål för slutlig prövning i Regeringsrätten i form av rättsprövning. Det nuvarande systemet med blandade mål har sådana nackdelar att det bör avvecklas. Det finns några motiv för en regeringsprövning av dessa ärenden. Genom en prövning enbart i domstol vinns flera fördelar. Prövningen förenklas och handläggningstiderna kan förkortas. Genom att domstolsprövningen koncentreras till första instans, dvs. länsrätterna, medan kammarrätterna och Regeringsrätten avlastas, kan det komma att innebära kostnadsbesparingar. Inte heller när det gäller de övriga ärendena om bygglov m.m. finns tillräckliga skäl för en fortsatt regeringsprövning. I praktiken har pröv- ningen till stor del visats utgöra en prövning av rättsfrågor. hör därför hemma i domstol. En förändring av instansordningen för byggärendena bör därför innebära att sådana överklaganden i fortsätt- Prop. 2002/03:27 ningen prövas av domstol. Undantag bör dock göras för ärenden som rör den statliga kontrollprövningen enligt 12 kap. PBL. Sådana ärenden som rör frågor av särskild betydelse för Försvarsmakten, , eller bör inte heller omfattas av den nya huvudregeln om prövning i förvaltningsdomstol. Domstolen bör i dessa fall överlämna målet till regeringen för prövning. En sådan ordning överensstämmer i princip med den i . Överklagandebestämmelsen i 13 kap. 4 § PBL innehåller en upp- räkning av de beslut som får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, varefter anges att övriga beslut överklagas hos regeringen. En ny reglering bör i stället utformas enligt den huvudprincip som gäller inom förvaltningsprocessen och som innebär att beslut av förvalt- ningsmyndigheter får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om något annat inte är föreskrivet. Således bör i fortsättningen de ärenden som får överklagas hos regeringen räknas upp. Det gäller beslut av läns- styrelse att med stöd av 12 kap. PBL upphäva ett kommunalt beslut. Det gäller också överklaganden av länsstyrelsebeslut i frågor om antagande, ändring eller upphävande av detaljplan, områdesbestämmelser eller fas- tighetsplan. För tydlighetens skull bör anges att överklaganden av övriga beslut av enligt PBL får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol. Som tidigare berörts skall ärendet överlämnas av dom- stolen till regeringen om det rör frågor av särskild betydelse för För- svarsmakten, , eller För- svarets radioanstalt. Behovet av samordning mellan prövningen enligt 12 och 13 kap. PBL Om en länsstyrelse beslutar om statlig kontrollprövning enligt 12 kap. PBL av ett kommunalt beslut, som kommunens beslut över- klagas med stöd av 13 kap., kan vissa samordningsfrågor uppkomma. Eftersom och regeringen har svarat såväl för den statliga kontrollprövningen enligt 12 kap. PBL som för prövningen av över- klaganden har någon särskild samordning inte ansetts nödvändig. I PBL-propositionen (1985/86:1, s. 368) förutsattes att i berörda fall skulle göra en samlad bedömning och avgöra hela ärendet i samma beslut. I praktiken har det förekommit att länsstyrelser avvaktat med prövningen av överklaganden av kommunens beslut till dess ärendet om den statliga kontrollprövningen är avslutat. Med den avgränsade reform av instansordningen som föreslås finns det endast skäl att för en speciell situation ytterligare överväga samord- ningsbehovet. Risk för att en fortsatt överprövning kan komma att ske i olika instanser kommer att finnas endast när inom ramen för den statliga kontrollen ingriper med stöd av 12 kap. PBL och upp- häver ett kommunalt beslut om lov eller förhandsbesked och måste pröva ett överklagande av samma kommunala beslut. Risken är dock mycket liten, närmast teoretisk. De kommunala beslut som överprövar inom ramen för den statliga kontrollen enligt 12 kap. PBL är mycket begränsade till antalet och avser till över- Prop. 2002/03:27 vägande del planbeslut. Att det finns överklaganden är också Ett sätt att i de fall, som ändå kan uppkomma, undvika risken för en samtidig prövning av samma ärende i olika instanser, är att läns- styrelsen avvaktar med prövningen av överklagandena till dess den stat- liga kontrollprövningen enligt 12 kap. PBL är slutligt avgjord. Detta är ett förfarande som ibland redan har tillämpats. Om prövningen avser helt olika frågor behöver dock inte en samtida prövning på olika håll innebära några nackdelar. Sannolikt uppkommer samordningsproblem endast i de fall då överklagandena avser frågor av samma slag som i kontrollpröv- ningen enligt 12 kap. PBL. Den i förarbetena till PBL angivna principen, att enskilda sakägare och andra intressenter normalt inte skall kunna åberopa motstående allmänna intressen för att få ett kommunalt beslut omprövat (prop. 1985/86:1, s. 365), torde innebära att prövningen enligt 12 kap. PBL blir avgörande. Kan det då anses finnas någon risk för sådana samordningsproblem att situationen behöver regleras? Redan det förhållandet att det förekommer två parallella former för överprövning av beslut enligt PBL innebär att det är oundvikligt att frågan om samordning kan uppkomma. Som nämnts kommer problem dock att uppstå endast i mycket få fall. Situationen i dessa fall kan variera mycket. Det är därför knappast möjligt att konstruera några regler för samordning som passar för alla tänkbara situationer. Att prövningen i domstol av enskilda överklaganden avvaktar kan i många fall vara den lämpligaste lösningen. I andra fall kan det av t.ex. processekonomiska skäl vara mera fördelaktigt att domstolen prövar enskilda överklaganden utan att avvakta den statliga kontrollen enligt 12 kap. PBL. Det finns alltså övervägande fördelar med att också i fortsättningen lämna frågan om formerna för samordning oreglerad. Det gör det möjligt för att välja mellan att avgöra samtliga frågor i ett samman- hang eller att avvakta med överklagandeprövningen. Det är också möjligt för domstolen att välja att avgöra målet eller att avvakta med sin pröv- ning. Handläggningen kan alltså anpassas till förutsättningarna i det en- skilda fallet. Regeringens förslag: Lagändringen träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller fortfarande för överklagande av beslut som har meddelat före . Arbetsgruppens förslag: Lagändringen träder i kraft . Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan om tidpunkten för ikraftträdande. Länsrätten i har dock understrukit vikten av att systemet med blandade mål avvecklas . Skälen för regeringens förslag: Lagändringen bör träda i kraft så snart det är möjligt. Arbetsgruppen föreslog också ändringar i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Det föreslogs att bestämmelserna om överläm- nande av s.k. blandade mål skulle upphävas eftersom bestämmelserna bedömdes bli obsoleta. Under ärendets handläggning har kommit fram att det fortfarande kan finnas blandade mål inom andra rättsområden. Bestämmelserna om överlämnande bör därför inte upphävas . Förslaget innebär att regeringen och avlastas vissa typer av ärenden. Förenklingen av överklagandebestämmelsen och den ökade tydligheten i instansordningen bedöms leda till processekonomiska och tidsmässiga fördelar jämfört med dagens situation. Från remissinstanserna har anförts att det saknas en analys av effekt- erna av att prövningen kommer att spridas på en mängd domstolar samt att förslaget medför en risk att man går miste om den kontinuitet i lämp- lighetsbedömningarna som regeringens nuvarande prövning ger. Enligt bl.a. kan belastningen på domstolarna bli större än vad arbetsgruppen har redovisat. i har påpekat att förvaltningsdomstolarna kan behöva skaffa kunskap om de allmänna intressena bl.a. genom remisser. Det kan leda till en förlängd besvärspro- cess och merarbete för såväl kommunerna som länsstyrelserna. har befarat att måltypen kommer att bli sällan förekommande vid dom- stolarna. Detta kan få betydelse för den kompetens som behövs för en effektiv och korrekt prövning. Förslaget innebär att regeringen och avlastas vissa ärendetyper där antalet ärenden under uppmätt period uppgick till 160 av totalt 360 ärenden . Den ökning av antalet inkomna ärenden till som skett under 20002002 har utgjorts av s.k. blan- dade mål. Dessa hanteras delvis av allmän förvaltningsdom- stol. För domstolarna kommer förändringen därför att medföra en ökning av antalet mål. Genom den föreslagna reformen kommer dock det dub- belarbete och de handläggningsproblem som systemet med de blandade målen innebär att bortfalla. Handläggningstiderna i blandade mål är ofta långa. Därtill kommer en osäkerhet i att olika instanser gör olika bedöm- ningar av frågan om ärendet faktiskt är ett blandat mål. Fördelarna med förslaget för de enskilda, t.ex. småföretagare och privatpersoner, är att en svårbegriplig prövningskedja avskaffas och att handläggningstiden för prövningen av överklagandena kortas. Vidare kommer sakprövningen av de mål som prövas i domstol att koncentreras till första instans, dvs. Sammantaget bedöms förslaget inte leda till några kostnadsökningar för det allmänna. Som närmare redovisats i avsnitt 6.1, innebär ändringen att vissa ärendegrupper som prövas av regeringen i stället skall prövas av de Gränsdragningen mellan de ärenden som regeringen fortfarande skall pröva och de ärenden som prövas av domstol blir därigenom tydligare och de s.k. blandade målen försvinner. Paragrafen utformas i enlighet med den huvudprincip som sedan den gäller inom förvaltningsprocessen, nämligen att beslut av förvaltningsmyndighet får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om inte annat är särskilt föreskrivet. lydelse anges vilka beslut som får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol och att övriga beslut som kan överklagas får överklagas hos I den föreslagna nya lydelsen är förhållandet det omvända. Bestämmelsen innebär inte någon ändring i sak. regeringen pröva alla beslut som avser tillämpningen av 12 kap. PBL och som kan överklagas. När det gäller frågan om vilka beslut som kan överklagas innebär den föreslagna lydelsen ett förtydligande i det avseendet att det framgår att det endast är när , med stöd av 12 kap. 3 § PBL helt eller delvis upphäver det kommunala beslutet som ett överklagande kan ske. Det är då kommunen eller den enskilde, vars rättigheter kan beröras av upphävandet, som kan få en överprövning till stånd. I de fall däremot där efter att först enligt 12 kap. 2 § PBL ha beslutat att pröv- ning skall ske och sedan vid prövningen enligt 12 kap. 1 § PBL beslutat att godta det kommunala beslutet, skall något överklagande av det sist- nämnda länsstyrelsebeslutet inte kunna ske. Detta framgår inte klart av bestämmelsens hittillsvarande utformning, men ligger i linje med dess syfte att göra en tydlig åtskillnad mellan den statliga kontrollen enligt 12 kap. PBL och de möjligheter den enskilde enligt 13 kap. PBL har att överklaga kommunala beslut. I praxis har sådana överklaganden av en länsstyrelses beslut att inte vidta någon åtgärd med stöd av 12 kap. PBL Bestämmelsen anger i vilka övriga fall ett länsstyrelsebeslut skall kunna överklagas hos regeringen. Skälen till den berörda avgränsningen har behandlats i avsnitt 6.1. Bestämmelsen återspeglar den gällande huvud- principen att förvaltningsmyndighets beslut överklagas till allmän för- valtningsdomstol om inte något annat särskilt anges. rör frågor av särskild betydelse för Försvarsmakten, , eller skall dock prövas av Prop. 2002/03:27 regeringen. Domstolen skall i dessa fall överlämna målet till regeringen Med frågor av särskild betydelse för Försvarsmakten, , eller avses sådana allmänna lämplighetsfrågor som prövats av reger- ingen och som rör lokalisering antingen av anläggningar för försvarets ändamål eller av byggnader eller verksamheter som kan påverka utnytt- jandet av försvarets anläggningar. Se i övrigt allmänmotiveringen i av- snitt 6.1. Förslag till ändring i (1987:10) Härigenom föreskrivs att 13 kap. 4 § (1987:10) skall ha följande lydelse. beslut enligt 12 kap. 2 § huruvida prövning skall ske eller ej och förordnande enligt 12 kap. 4 § första stycket samt beslut enligt 12 kap. 4 § andra stycket att lov eller förhandsbe- sked inte skall få gälla får inte överklagas. Andra beslut av enligt denna lag än de som anges i första stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om be- slutet avser 1.bygglov eller förhandsbesked inom område med detaljplan, 2.bygglov eller förhandsbesked inom område som inte omfattas av detaljplan och överklagandet av- ser frågan om åtgärderna utgör 8 kap. 13 §, uppfyller 3 kap. eller strider mot 3.rivningslov eller marklov och överklagandet avser frågan om åt- gärderna strider mot en detaljplan eller områdesbestämmelser, 4.förordnanden enligt 6 kap. 19 § att avstå eller upplåta mark eller enligt 6 kap. 22 § om skyldig- het att bekosta anläggande av gator och vägar samt anordningar för vattenförsörjning och avlopp, 5.fråga enligt 9 kap., beslut enligt 12 kap. 3 § att helt eller i en viss del upphäva ett beslut om detaljplan, områdesbestämmelser, lov eller förhandsbesked får överklagas hos regeringen. Andra beslut av läns- styrelsen enligt 12 kap. får inte överklagas. beslut i ett över- klagat ärende om antagande, ändring eller upphävande av en detaljplan, områdesbestämmelser eller en fastighetsplan får över- klagas hos regeringen. Andra beslut av enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 6.påföljder och ingripanden enligt 10 kap., 7.debitering av avgifter som anges i 11 kap. 5 §, hos regeringen i övriga fall. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för överklagande av beslut som har meddelat före . Förslag till ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Härigenom föreskrivs att 9 och 14 a §§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar skall upphöra att gälla vid utgången av . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för överklagande av beslut som har meddelat före . , Kammarrätten i , Kammarrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Länsrätten i , Läns- rätten i , , Försvarsmakten, Krisberedskaps- myndigheten, , i , i , i , i , , Naturvårds- verket, , , i och Härigenom föreskrivs att 13 kap. 4 § (1987:10)3 skall ha följande lydelse. beslut enligt 12 kap. 2 § huruvida prövning skall ske eller ej och förordnande enligt 12 kap. 4 § första stycket samt beslut enligt 12 kap. 4 § andra stycket att lov eller förhandsbe- sked inte skall gälla får inte överklagas. Andra beslut av enligt denna lag än de som anges i första stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol om be- slutet avser 1.bygglov eller förhandsbesked inom område med detaljplan, 2.bygglov eller förhandsbesked inom område som inte omfattas av detaljplan och överklagandet av- ser frågan om åtgärderna utgör 8 kap. 13 §, uppfyller 3 kap. eller strider mot 3.rivningslov eller marklov och överklagandet avser frågan om åt- gärderna strider mot en detaljplan eller områdesbestämmelser, 4.förordnanden enligt 6 kap. 19 § att avstå eller upplåta mark