prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — Av paragrafen, som genomför artiklarna 3.2, 4 och 5 i mönsterdirektivet, följer att ett mönster skall vara nytt och särpräglat för att kunna få skydd. Dessa krav utgör de allmänna skyddsförutsättningarna och behandlas i avsnitt 8.3.1. I andra stycket regleras när ett mönster skall anses som nytt. Kravet på nyhet innebär att ett mönster inte kan registreras om ett tidigare identiskt mönster blivit allmänt tillgängligt före ansöknings- eller prioritetsdagen. Även inte allmänt tillgängliga mönster kan emellertid i vissa fall utgöra hinder mot en mönsterrätt, se 4 § andra stycket. Vad som närmare avses med uttrycket allmänt tillgängligt framgår av 3 och 3 a §§. Med det i paragrafen använda uttrycket prioritetsdagen åsyftas den dag från vilken prioritet räknas i enlighet med bestämmelserna i 8 8 d §§. Av tredje stycket framgår vad som avses med särprägel. Värderingen av om mönstret är särpräglat skall ske med utgångspunkt från det helhetsintryck en kunnig användare får av mönstret i förhållande till tidigare mönster. Den relevanta tidpunkten för denna bedömning är an- sökningsdagen eller, om prioritet åberopas, prioritetsdagen. Jämförelsen skall göras med vart och ett av de mönster som blivit allmänt tillgängliga . Kravet på särprägel torde i stort motsvara det krav på väsentlig skillnad som gäller . Vid värderingen av om mönstret är särpräglat skall beaktas det variationsutrymme som funnits för formgivaren vid framtagandet av mönstret. Detta utrymme kan ha varit begränsat t.ex. på grund av mönstertätheten i en viss bransch men också på grund av att produkten i sig inte tillåter så många variationer. För att bättre beskriva vad som åsyftas har vissa förändringar gjorts i lagtexten jämfört med direktiv- texten. Någon saklig skillnad är dock inte avsedd. Ett mönster till en beståndsdel i en sammansatt produkt, anses vara nytt och särpräglat endast om 1.beståndsdelen eller del därav, när den har fogats in i den samman- satta produkten, förblir synlig vid normal användning av den produkten, och 2.mönstret till det som syns i sig uppfyller kraven på nyhet och särprägel i 2 §. Med normal användning avses slutanvändarens användning med undantag för underhåll, service och reparationsarbeten. Paragrafen är ny och innehåller viss särreglering av skyddsförutsätt- ningarna för mönster som registreras för beståndsdelar i en sammansatt produkt. Bestämmelserna i paragrafen avser att genomföra artiklarna 3.3 och 3.4 i mönsterdirektivet och behandlas i avsnitt 8.3.3. En beståndsdel eller en del därav kan bli föremål för skydd endast om den förblir synlig vid normal användning av den sammansatta produkten och mönstret till det som syns i sig uppfyller kraven på nyhet och särprägel. Bestämmelsen tar sikte på såväl hela beståndsdelar som mönster som avser en del av en beståndsdel. Kravet på synlighet bör inte ställas alltför högt, eftersom det då skulle leda till att en orimligt stor andel mönster inte skulle kunna skyddas. Det kan inte krävas att beståndsdelen alltid skall vara synlig vid normalt bruk. Exempelvis måste delar på undersidan av en produkt eller som av någon annan anledning inte alltid syns kunna skyddas om de i övrigt uppfyller kraven för skydd. Det bör påpekas att det i artikel 3.4 förekommer ett översättningsfel genom att uttrycket inte felaktigt förekommer i sista stycket. En rättelseprocedur har inletts för att rätta till detta fel i direktivtexten. Ett mönster skall anses ha blivit allmänt tillgängligt om det har offentliggjorts i samband med ett registreringsförfarande eller på annat sätt. Detsamma gäller om mönstret har förevisats, använts i yrkesmässig verksamhet eller annars har blivit känt. Trots det som sägs i första stycket anses ett mönster inte ha blivit allmänt tillgängligt 1. om fackkretsarna inom den aktuella sektorn inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i sin normala näringsverksamhet inte rimligen kunde ha fått kunskap om de åtgärder som nämns i första stycket före dagen för registreringsansökan eller, om prioritet åberopas enligt 88 d §§, före prioritetsdagen, eller 2. om mönstret har blivit känt endast till följd av att det har visats för någon annan efter ett uttalat eller underförstått förbehåll om att mönstret skall hållas hemligt. Paragrafen handlar, liksom 3 a §, om när ett mönster skall anses som allmänt tillgängligt och behandlas i avsnitt 8.3.2. Paragrafen genomför artikel 6.1 i mönsterdirektivet. Första stycket i paragrafen motsvarar 2 § andra stycket första meningen mönsterskyddslagen (1970:485) i dess nuvarande lydelse. I 3 § används uttrycket ett registreringsförfarande medan det i direktivet talas om att mönstret blivit offentliggjort i samband med registrering. Enligt de bestämmelser som gäller för allmänna handlingars offentlighet blir en ansökan om mönsterregistrering offentlig vid det tillfälle den inkommer till . De handlingar i en ansökan som utvisar mönstret kan dock med stöd av 19 § mönster- skyddslagen hållas hemliga av . En förutsättning för detta är att sökanden i ansökningen begär att dessa handlingarna skall hållas hemliga. Mot denna bakgrund är det missvisande att använda uttrycket registrering. Av andra stycket följer att ett mönster, trots att förutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda, i vissa fall inte skall anses ha blivit allmänt tillgängligt. Skälen för valet av uttrycket fackkretsar redovisas i avsnitt 8.3.2. Regeringen har vidare valt att använda begreppet åtgärder i stället för omständigheter. Någon saklig skillnad är inte avsedd med detta. Eftersom direktivet skall genomföras även av de stater som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet är det fackkretsarna i detta område som är relevanta. Begreppet gemenskapen i direktivet har därför bytts ut mot Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Vidare följer av andra stycket att mönstret inte skall anses ha blivit allmänt tillgängligt om det har visats för annan efter ett tyst eller uttalat förbehåll om att mönstret skall hållas hemligt. Det kan exempelvis tänkas att formgivaren förevisar mönstret för enskilda personer. Något krav på att en överenskommelse om hemlighållande skall föreligga mellan formgivaren och den han visar mönstret för finns inte utan det räcker, som framgår av ordalydelsen, med en ensidig förklaring från form- givaren. Ett mönster anses inte heller ha blivit allmänt tillgängligt om det har blivit känt av före den dag som anges i 2 § andra stycket, förutsatt att mönstret har offentliggjorts eller annars gjorts känt 2.av någon annan till följd av uppgifter som formgivaren tillhandahållit eller åtgärder som formgivaren vidtagit, eller 3.till följd av missbruk i förhållande till formgivaren. Vad som sägs om formgivaren i denna paragraf gäller även den som formgivarens rätt har övergått till. I paragrafen, som är ny och genomför artiklarna 6.2 och 6.3 i mönster- direktivet, regleras ytterligare ett undantag från huvudregeln när ett mönster skall anses ha blivit allmänt tillgängligt. I enlighet med direktivet införs nämligen en ettårig s.k. nyhetsfrist. Bestämmelsen ger bl.a. sökanden möjlighet att testa det kommersiella värdet av ett visst mönster innan ansökan om registrering sker, utan att nyheten därmed går förlorad. Nyhetsfristen innebär även att annan än formgivaren kan göra ett mönster allmänt tillgängligt utan att det påverkar nyheten, om det sker till följd av uppgifter som tillhandahållits eller åtgärder som vidtagits av formgivaren. Lämnar formgivaren uppgifter om mönstret till ett nyhetsmedium, som sedan publicerar mönstret, behöver detta alltså inte innebära att nyhetskravet inte är uppfyllt. Det bör i sammanhanget anmärkas att bestämmelsen endast avser en begränsning av nyhetskravet. Den medför följaktligen inte någon prioritetsrätt eller förlängning av den prioritetsrätt som kan erhållas med stöd av lagen. Hinder mot mönsterrätt föreligger 1.om mönstret strider mot goda seder eller allmän ordning, 2.om i mönstret utan tillstånd intagits statsvapen, statsflagga eller annat statsemblem, statlig kontroll- eller garantibeteckning, annan beteckning som hänsyftar på svenska staten och därigenom ger mönstret en officiell karaktär, svenskt kommunalt vapen eller sådan internationell beteckning som åtnjuter skydd enligt lagen (1970:498) om skydd för vapen och vissa andra officiella beteckningar eller något som lätt kan förväxlas med vapen, flagga, emblem eller beteckning som nämnts, 3.om mönstret strider mot ett annat mönster som visserligen inte var allmänt tillgängligt före den dag som anges i 2 § andra stycket men som framgår av en ansökan om registrering i eller vid den inre marknaden (varumärken och formgivning) för vilken gäller en tidigare ansöknings- eller prioritetsdag, förutsatt att detta mönster sedermera har gjorts allmänt tillgängligt, 4.om mönstret utan tillstånd innehåller a)någon annans i skyddade firma eller varukännetecken eller något som kan uppfattas som ett kännetecken som i näringsverksamhet har inarbetats i för annan, b)någon annans porträtt eller något som kan uppfattas som annans släktnamn, konstnärsnamn eller likartat namn, om inte porträttet eller namnet uppenbart syftar på någon avliden person, c)något som kan uppfattas som titel på annans i skyddade litterära eller konstnärliga verk i fall då titeln är egenartad eller något som kränker annans upphovsrätt till sådant verk eller annans rätt till fotografisk bild som åtnjuter skydd i . Paragrafen motsvarar i stora delar den nuvarande lydelsen av paragrafen. De ändringar och tillägg som har gjorts är en följd av artiklarna 8, 11.1.d och 11.2.1 i mönsterdirektivet. I enlighet med Lagrådets yttrande betecknas nu samtliga hinder i 4 § som hinder mot mönsterrätt. I 14 § respektive 20 och 31 §§ anges vilka av hindren som skall beaktas redan vid registreringen respektive vilka som kommer att utgöra grunder för hävande vid ett invändningsförfarande eller en senare talan om hävning i Punkterna 1 och 2 motsvarar i princip punkterna 1 och 2 a enligt nuvarande lydelse av paragrafen. I första punkten har dock ordet utnyttjande tagits bort. Skälen för denna ändring redovisas i avsnitt 9.3.1. Ändringen är en följd av artikel 8 i mönsterdirektivet. De hinder mot mönsterrätten som behandlas i punkterna 1 och 2 kommer även i fortsättningen att omfattas av registreringsmyndighetens official- granskning (se vidare 14 §). Tredje punkten i paragrafen motsvarar delvis nuvarande 2 § andra stycket första meningen mönsterskyddslagen (1970:485) och genomför artikel 11.1 d i mönsterdirektivet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.3.3. Av bestämmelsen följer att äldre inte allmänt tillgängliga ansökningar om mönsterregistrering eller registreringar beviljade efter sådana ansökningar kan utgöra hinder mot mönsterrätten trots att kravet på nyhet i 2 § var uppfyllt. Som Lagrådet har påpekat tar formuleringen alltså sikte både på det fallet att det hemliga mönstret görs tillgängligt på ansökningsstadiet och på fallet att det görs tillgängligt först efter registrering; även i den senare situationen måste själva mönstret ha framgått redan av ansökan. Det skall emellertid anmärkas att denna situation endast kan inträffa om den tidigare ansökan har gjorts vid gemenskapsmyndigheten i ; i blir ett mönster alltid offentligt i samband med registreringen. Den del av bestämmelsen i nuvarande 2 § andra stycket första meningen som avser inte allmänt tillgängliga ansökningar om patent eller varumärkesregistrering har tagits bort. De närmare skälen för denna ändring lämnas i avsnitt 9.3.3. Punkterna 4 a-c motsvarar delvis punkterna 2 b-d enligt den nuvarande lydelsen av paragrafen. I syfte att uppnå överensstämmelse med artikel 11. 2.a i direktivet har dock vissa ändringar gjorts. Det skall således inte längre vara ett hinder mot en mönsterrätt att mönstret utan tillstånd innehåller något som kan uppfattas som en beteckning på stiftelse, ideell förening eller liknande sammanslutning. De närmare skälen för ändringarna redovisas under avsnitt 9.3.4. Det registreringshinder som stadgas i 4 § 2 e har vidare utgått som en följd av artikel 11 i direktivet. De hinder mot mönsterrätten som behandlas i punkterna 34 i denna paragraf kommer inte att omfattas av registreringsmyndighetens officialprövning (se 14 § och avsnitt 14). De nämnda hindren utgör således ytterligare grunder för upphävande av en registrering, utöver de som redan har behandlats i 13 a §§. I 31 § anges samtliga grunder för upphävande. Mönsterrätt får inte omfatta sådana detaljer i en produkts utseende 1.som uteslutande är bestämda av produktens tekniska funktion, eller 2.som måste återskapas exakt till formen och dimensionerna för att den produkt som mönstret avser skall gå att mekaniskt ansluta till eller placera i, kring eller mot en annan produkt så att båda produkterna fyller sin funktion. Trots det som sägs i första stycket 2 kan mönsterrätt omfatta mönster som tillåter att sinsemellan utbytbara produkter fogas samman ett upprepat antal gånger eller förbinds med varandra inom ett system uppbyggt av moduler. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 8.3.3 respektive 8.3.4. Den genomför artikel 7 i mönsterdirektivet. I första stycket 1 behandlas detaljer i en produkts utseende som ute- slutande är bestämda av produktens tekniska funktion. Av bestämmelsen följer att man inte kan få mönsterskydd för detaljer som på grund av produktens tekniska funktion inte går att variera. Om detaljen i fråga saknar betydelse för mönstrets helhetsutseende omfattas således detaljen som sådan inte av mönsterrätten. Är detaljen avgörande för helhets- utseendet leder detta däremot till att mönstret inte kan skyddas genom mönsterrätt. Detsamma gäller enligt första stycket 2 sådana detaljer som utgör mekaniska sammankopplingar. Andra stycket innehåller ett undantag från begränsningen i möjlig- heterna att erhålla mönsterrätt för mekaniska sammankopplingar. Mönsterrätt kan nämligen, enligt bestämmelsen, omfatta mönster som tillåter att sinsemellan utbytbara produkter sammanfogas ett upprepat antal gånger med varandra eller förbinds med varandra inom ett modul- system. Sådana mönster är alltså skyddsbara i sin helhet även om den detalj som måste återskapas exakt har betydelse för helhetsutseendet. Någon definition av begreppet modul finns inte i direktivet. Exempel på sådant som kan omfattas av undantaget kan vara LEGO- klotsar eller stolar som ansluts till varandra i rader. Mönsterrätt innebär, med de undantag som anges i 7-7 b §§, att ingen får utnyttja mönstret utan samtycke av den som är innehavare av mönsterrätten (mönsterhavaren). Förbudet mot utnyttjande omfattar särskilt att tillverka, bjuda ut, marknadsföra, införa till eller utföra från eller använda en produkt som mönstret ingår i eller används på eller att lagerhålla en sådan produkt för ändamål som sagts. Mönsterrätten omfattar varje annat mönster som inte gör ett annat helhetsintryck på en kunnig användare än det registrerade mönstret (skyddsomfång). Vid prövning av mönsterrättens skyddsomfång skall hänsyn tas till det variationsutrymme som funnits för formgivaren vid framtagandet av mönstret. Paragrafen avser att genomföra artiklarna 9 och 12.1 i mönsterdirektivet. I första stycket har gjorts den ändringen att mönsterrätten uttrycks genom en generell formulering. Således följer av första stycket att mönsterrätten omfattar all användning av mönstret. Som framgår av paragrafen anges emellertid vissa undantag från mönsterrätten i 77 b §§. Mönsterrätten kommer därmed att i princip motsvara de former av utnyttjande som förbehålls mönsterhavaren. De exempel på utnyttjanden som anges i paragrafen är inte uttömmande. Det bör framhållas att mönsterhavaren genom de före- slagna ändringarna inte ges en ovillkorlig rätt att utnyttja sitt mönster. Möjligheterna att använda mönstret kan exempelvis vara begränsad av annan lagstiftning, t.ex. de bestämmelser som finns om tekniska egenskaper på byggnadsverk och om arbetarskydd enligt arbetsmiljö- lagstiftningen. I andra stycket regleras mönsterrättens skyddsomfång. Den ändring som har gjorts i andra stycket medför att mönsterrätten är begränsad till de produkter mönstret är registrerat för och därmed likartade produkter. Bestämmelsen korresponderar med 2 § tredje stycket. Tredje stycket enligt den nuvarande lydelsen av paragrafen har förts över till en ny paragraf, 7 b §. Från mönsterrätten undantas utnyttjanden 1.som företas för privat bruk och utan vinstsyfte, 2.som företas i experimentsyfte, eller 3.som innebär återgivning i syfte att citera eller undervisa, förutsatt att sådana utnyttjanden är förenliga med god affärssed och inte oskäligt inkräktar på ett normalt utnyttjande av mönstret samt sker på villkor att källan anges. Paragrafen, som genomför artikel 13.1 i mönsterdirektivet, är ny och innehåller undantag från mönsterrätten. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.3.2. I första punkten görs undantag för utnyttjanden som företas för privat bruk och utan vinstsyfte. Det bör anmärkas att handlingen måste vara företagen både för privat bruk och utan vinstsyfte för att bestämmelsen skall bli tillämplig. Den praktiska effekten av undantaget blir i huvudsak densamma som den nuvarande begränsningen av mönsterrätten till ett yrkesmässigt utnyttjande av ett mönster. Av andra punkten framgår att handlingar som avser själva mönstret och som företas i experimentsyfte inte omfattas av mönsterrätten. En likartad bestämmelse finns i 3 § tredje stycket 3 patentlagen. I tredje punkten har begreppet återgivning valts i stället för det i direktivet använda begreppet efterbildning. Skälen för detta redovisas i avsnitt 10.3.2. Vidare har begreppet oskäligt inkräktar valts i stället för omotiverat skadar. Detta är nämligen det begrepp brukar användas på svenska för det engelska begreppet unduly prejudice. Någon saklig skillnad är inte avsedd i förhållande till direktivtexten. Från mönsterrätten undantas vidare utrustningen på fartyg och luftfartyg hemmahörande i främmande stat när ett sådant fartyg tillfälligt kommer in till . Detsamma gäller införsel till av reservdelar och tillbehör för reparation av sådana fartyg samt arbete med reparation av sådana fartyg. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 7 § och den förordning som utfärdats med stöd av bestämmelsen. Paragrafen har dock ändrats för att bättre motsvara artikel 13.2 i mönsterdirektivet. Ändringarna innebär att bestämmelsen nu avser även fartyg och att kravet på ömsesidighet har utgått. Skälen för ändringarna utvecklas i avsnitt 10.3.2. Mönsterrätten omfattar inte utnyttjandet av en produkt, om den har bringats i omsättning inom det Europeiska ekonomiska samarbetsom- rådet av mönsterhavaren eller med dennes samtycke. Paragrafen motsvarar nuvarande 5 § tredje stycket. Begreppet vara har Prop. 2001/02:121 dock bytts ut mot produkt. Paragrafen motsvarar artikel 15 i mönster- Har ett mönster angetts i en ansökan om mönsterregistrering eller om skydd för en nyttighetsmodell i en främmande stat, som är ansluten till om skydd för den industriella äganderätten (), och söks registrering av mönstret i från ansökan i den främmande staten, skall ansökan i vid tillämpningen av 2 § anses gjord med ansökan i den främmande staten (prioritetsdagen). Detsamma skall gälla om mönstret har angetts i en sådan ansökan som har gjorts i en stat som är ansluten till eller ett område som är anslutet till avtalet om upprättandet av (). Samma prioritet får åtnjutas också från en ansökan om registrering som avser någon annan stat eller något annat område, om motsvarande prioritet från en svensk ansökan medges där den tidigare ansökan har gjorts och om där gällande lagstiftning i huvudsak stämmer överens med . En sökande som vill åtnjuta prioritet skall begära detta i ansökan om registrering. Sökanden skall därvid lämna uppgifter om var och när den åberopade ansökan gjordes. Sökanden skall också, så snart det kan ske, uppge numret på den tidigare ansökan. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att räkna prioritet från en tidigare ansökan om mönsterregistrering eller nyttighetsmodell. Ändringen innebär, förutom att bestämmelsen i 8 § mönsterskydds- förordningen förs över till själva lagen, att prioritet skall medges också från en ansökan i en stat som är medlem i WTO. De fall där kan få anledning till att ta ställning till om en annan stat är att jämställa med en konventionsstat torde bli ytterst få. Detta mot bakgrund av det stora antalet stater som är anslutna till Pariskonven- tionen eller medlemmar i . I övrigt har endast språkliga ändringar gjorts. kan förelägga sökanden att inom viss frist styrka begärd prioritet genom att ge in följande handlingar. 1.Ett bevis om sökandens namn och om ingivningsdagen utfärdat av den myndighet som har mottagit ansökan. 2.En av samma myndighet bestyrkt kopia av ansökan och därvid fogad bild som visar mönstret. Den förelagda fristen får inte löpa ut tidigare än från ingivandet av ansökan här i riket. Prioritet kan grundas endast på den första ansökan som mönstret har angetts i. Om den som har gjort den första ansökan eller hans rättsinnehavare senare till samma myndighet har gett in en ansökan som avser samma mönster, får den senare ansökan åberopas som prioritetsgrundande. Detta gäller dock bara om den tidigare ansökan när den senare ansökan ges in 1.har återkallats, avskrivits eller avslagits utan att ha blivit allmänt tillgänglig och 2.inte kvarlämnar någon rätt som grundas på den eller har utgjort grund för någon rätt till prioritet. Om någon har fått prioritet på grund av en senare ansökan enligt andra stycket, får den tidigare ansökan inte längre åberopas som grund för prioritet. Vid ansökan om samregistrering enligt 11 § kan prioritet erhållas för ett eller flera av mönstren. Prioritet kan vid sådan ansökan åberopas från flera tidigare ansökningar. Detta gäller även om de tidigare ansökningarna har getts in i olika länder. Paragraferna som är nya i mönsterskyddslagen (1970:485) innehåller föreskrifter om de närmare villkoren för att en sökande skall få rätt till prioritet. Bestämmelserna finns i 9 11 §§ mönsterskyddsför- ordningen (1970:486) och förs nu över till mönsterskyddslagen. De närmare skälen för detta finns beskrivna i avsnitt 15.3.2. Endast redaktionella ändringar har gjorts. Om föreskrifterna i 88 c §§ inte iakttas, gäller inte rätten till prioritet. Paragrafen är ny. Den motsvarar delvis 8 § andra stycket och 9 § andra stycket i mönsterskyddsförordningen (1970:486). Den som vill ansöka om registrering av ett mönster skall göra detta skriftligen hos registreringsmyndigheten. Ansökan skall innehålla uppgifter om vem som har skapat mönstret och om den produkt eller de produkter som mönstret är avsett att användas på eller ingå i samt bildmaterial som visar mönstret. Söks registrering av annan än formgivaren, skall sökanden styrka sin rätt till mönstret. Om sökanden innan mönstret kungörs enligt 18 § inger även en modell, skall modellen anses visa mönstret. I övrigt skall ansökan uppfylla de föreskrifter som meddelas med stöd av 49 §. Sökanden skall också betala i 48 § föreskrivna ansöknings- och tilläggsavgifter. Paragrafen, som reglerar vad en ansökan om registrering av mönster i formellt hänseende skall innehålla, har ändrats genom att kravet på nyhetsförsäkran har tagits bort. Vidare har vissa andra mindre ändringar gjorts. I andra stycket har begreppet vara bytts ut mot produkt. Som Lagrådet har pekat på har angivandet av produkter inte längre någon betydelse för mönsterrättens skyddsomfång (se 5 §). Skälet för ett sådant krav på angivande av produkter är att myndigheten skall få ledning vid bedömningen av om förutsättningar för samregistrering enligt 11 § föreligger. För att intrycket inte skall bli att anknytningen till vissa produkter fortfarande bestämmer skyddsomfånget anges nu i enlighet med Lagrådets påpekande att sökanden skall ange den produkt eller de produkter som mönstret är avsett att användas på eller ingå i. Detta motsvarar den ordalydelse som används i EG-förordningen om gemenskapsformgivning.