prop · GP03158 · 2002-03-19 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag och bedömning: är central myndighet för befolkningsskyddet och räddningstjänsten i fred och krig (prop. 1984/85:161, bet. FöU:12, rskr. 1984/85:389). skall även planera och genomföra utbildning och övning inom verksamhetsområdet. beslutade vidare om riktlinjer för utbildningen av personal för räddningstjänsten och sotningsväsendet. Riktlinjerna gäller utbildning av bl.a. skorstensfejare, heltidsanställda brandmän, brandförmän och brandmästare samt utbildningen av deltidsanställda brandmän och be- fälsutbildningen för dessa. Utbildningen skulle planeras och utföras av främst vid civilförsvarets utbildnings- och förråds- Prop. 2001/02:158 anläggningar (CUFA), senare skolor, nu lokaliserade i Revinge, , och . Riktlinjerna är mycket detalje- rade och har kommit till uttryck i vissa bestämmelser i räddningstjänstförordningen (1986:1107). Sedan nuvarande utbildningssystem infördes har utvecklingen i sam- hället förändrats. Högre krav ställs på tekniskt kunnande och synen på vad en räddningsman skall prestera har blivit annorlunda. Nuvarande yrkesutbildning är i huvudsak inriktad på arbetet med att förbereda och genomföra räddningsinsatser. Kommunerna har emellertid behov av en bredare kompetens som även kan arbeta med bl.a. olycksförebyggan- de frågor i kommunen. Det har vidare påtalats att kopplingarna mellan utbildning och forskning är alltför svaga. Med ett centralt antagningssy- stem kan myndigheten genom riktade insatser eftersträva att bryta det traditionella mönstret inom en mycket mansdominerad yrkeskår. Det nya systemet skall även eftersträva att utveckla möjligheterna till individuell kompetensutveckling och förbättra möjligheterna till vidareutbildning och fortbildning. Enligt regeringens mening bör det vara en uppgift för regeringen att besluta i frågor om den utbildning som det här är fråga om. Statens rädd- ningsverk bör få i uppdrag att införa det nya utbildningssystemet. Regeringen avser återkomma till i budgetpropositionen i fråga om utbildningens finansiering. I detta sammanhang avser regeringen också behandla frågan om utbildningarna skall vara studie- medelsberättigande. Eventuella merkostnader för utbildningssystemet inklusive studiemedelsberättigande bör finansieras inom ramen för myn- dighetens befintliga resurser inom utgiftsområde 6 Försvar samt bered- skap mot sårbarhet. 29.3Allmänt om vidtagna åtgärder inom verksamhets- området Skydd mot olyckor Rekrytering av deltidsanställda brandmän Regeringen uppdrog åt att redovisa förhållandena för deltidsanställda brandmän vad avser rekrytering, er- sättning, utbildning och arbetsvillkor. redovisade en rapport som framhåller deltidssystemets stora bety- delse för samhällets räddningstjänstberedskap samt angelägenheten att genom fördjupade studier och kompletterande utredningar komma fram till åtgärder som kommer tillrätta med de rekryteringssvårigheter som föreligger. Av närmare 19 000 personer anställda i är deltidsanställda brandmän och befäl. Det har i lägesredovisning framkommit att av kommunerna som har deltidsanställd personal har angett att de har problem att rekrytera deltidsbrandmän. Underlaget som redovisar har inte givit några tydliga förklaringar till rekryteringsproble- men. Regeringen avser att uppdra åt att utveckla det redovisade underlaget för att få en tydligare bild av orsakerna till rekryte- Prop. 2001/02:158 ringssvårigheterna. Utredningen om översyn av räddningstjänstlagen lämnade slutbetänkandet Reformerad räddningstjänstlagstiftning (SOU 2002:10). Betänkandet remissbehandlas fram till . Ut- redningens förslag innebär förändringar av lagen vad gäller disposition, förtydligande av ansvarsförhållanden samt minskad detaljreglering. Den nya lagstiftningen föreslås bygga på nationella mål som ger större ut- rymme för kommunerna att planera efter lokala förutsättningar men ändå behålla en nationell nivå som trygghet för den enskilde. Regeringen avser att återkomma till med förslag om ny räddningstjänstlag. För att bättre kunna analysera vilka åtgärder som bör prioriteras inom räddningstjänstområdet har betydande insatser genomförts inom statistik- och analysområdet. Härigenom har kunskaper om olycksorsaker och olycksförlopp förbättrats. skrivs efter varje rädd- ningsinsats en insatsrapport som utgör underlag för olycksstatistiken. Denna statistik publiceras i en rapport från som även beskriver beredskapssituationen i kommunen. Det är emellertid en- dast olyckor som leder till räddningstjänstinsatser som täcks av denna statistik. Regeringen har uppdragit åt att i samver- kan med berörda myndigheter och organisationer påbörja uppbyggnaden av en nationell resurs i för olycksuppföljning och statistikfö- ring så att en samlad bedömning av olycksutvecklingen och säkerhetsar- betet i kan möjliggöras. 30Vissa ändringar i lagen om transport av far- ligt gods Farligt gods är i transportsammanhang sådant gods som på grund av sina inneboende egenskaper kan vålla skador i sin omgivning. Transporterna av farligt gods har kringgärdats av säkerhetsföreskrifter, och frågor om transport av farligt gods utgör en del av det samlade arbe- tet med att förebygga kemikalieolyckor och att öka trafiksäkerheten. In- riktningen i arbetet är att eliminera den extra säkerhetsrisk som det farli- ga godset utgör för människor, miljö och egendom i samband med trans- port. 30.2Bestämmelser om transport av farligt gods Bestämmelserna om transport av farligt gods är i hög grad internationel- la. Reglerna är i huvudsak inriktade på hur det farliga godset skall klassi- ficeras, dokumenteras, utmärkas, inneslutas och lastas. De övergripande rekommendationerna för transport av farligt gods tas fram av en expert- grupp inom FN:s ekonomiska och sociala råd. Olika organ inom FN samt OTIF (en mellanstatlig organisation för internationell järnvägstrafik) ut- arbetar, med FN-rekommendationerna som grund, regler för varje trans- portslag. Särskilda regler finns för transport av farligt gods på järnväg (RID), på väg (ADR), i luften (ICAO-TI) och till sjöss (IMDG-koden, som i och för sig endast har status av rekommendationer men som till- lämpas av de flesta stora sjöfartsnationerna). Dessutom finns särskilda regler för bulktransport till sjöss. Nedan beskrivs regelverken för land- transporter något närmare. Bestämmelser för internationella järnvägstransporter av farligt gods finns i bilaga 1 till det internationella fördraget om godsbefordran på järnväg, . Denna bilaga benämns RID (Règlement Concernant le Ferroviaire des Marchandises Dangereuses). är i sin tur en bilaga till fördraget om internationell järn- vägstrafik, COTIF. Huvudsyftet bakom revideringen var ett önskemål om harmonisering i förhållande till EG- rätten. Det reviderade förslaget har ännu inte ratificerats av . RID-bilagan utgör i första hand avtalsvillkor, och skall regelverket an- vändas som direkt tredjemansföreskrift krävs att detta föreskrivs i natio- nell rätt. RID utarbetas av OTIF. Internationella vägtransporter regleras genom ADR (Accord Européen Relatif au des Marchandises Dangereuses par Route). ADR är en självständig konvention om gemensam europeisk standard för vägtransport av farligt gods. är 34 länder anslutna till konventionen. Inom FN:s ekonomiska kommission för Eu- ropa, ECE, revideras ADR:s tekniska bilagor fortlöpande. RID- och ADR-överenskommelserna har genom direktiv i huvudsak gjorts tillämpliga på järnvägs- och vägtransporter av farligt gods inom och mellan medlemsstaterna i EU. Beträffande järnvägstransporter gäller rådets direktiv /49/EG av om tillnärmning av med- lemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 235, , s. 25, Celex 396L0049), RID-direktivet. När det gäller vägtransporter finns rådets direktiv /55/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 319, 12.12.1994, s. 7, Celex 394L0055), ADR- direktivet. Dessa två direktiv har varit föremål för an- passning till den tekniska utvecklingen i RID- och ADR- överenskommelserna. Rådet har dessutom bl.a. antagit direktiv /50/EG av om enhetliga förfaranden för kontroller av väg- transporter av farligt gods (EGT L 249, 17.10.1995, s. 35, Celex Prop. 2001/02:158 395L0050) och direktiv /35/EG av om utnämning av och kompetens hos säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar (EGT L 145, s. 10, Celex 396L0035), Säkerhetsrådgivardirektivet. Beträffande säkerhetsrådgivare finns även och rådets direktiv /18/EG av om minimikrav vid examinering av säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar (EGT L 118, , s. 41, Celex 300L0018). FN-rekommendationerna uppdateras kontinuerligt. Utifrån dessa uppda- teringar sker förändringar i RID-överenskommelsen och i ADR-överenskommelsens bilagor. De senaste ändringarna av överens- kommelserna börjar gälla från med viss övergångsperiod. På grund härav har även RID- och ADR-direktiven ändrats; nu senast dels genom kommissionens direktiv /6/EG av om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /49/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 30, , s. 42, Celex 301L0006), dels genom kommissionens direktiv /7/EG av om anpassning för tredje gången till den tekniska utveck- lingen av rådets direktiv /55/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 30, , s. 43, Celex 301L0007). I direktivens bilagor görs sådana hänvisningar till RID- och ADR-överenskommelserna att dessa blir en del av direktiven. Medlemsstaterna har att genomföra direktiven i fråga om sådant farligt gods som består av radioaktiva ämnen (far- ligt gods av klass 7) och i fråga om övrigt farligt gods. Syftet med ovan nämna ändringar har framförallt varit att få till stånd en harmonisering av transportregelverken, både avseende struktur och innehåll. Meningen är att regelverken skall bli lättare att använda. Även materiella ändringar har gjorts, bland annat har vissa definitioner till- kommit eller förändrats. En av de definitioner som tillkommit är defi- nitionen av avsändaren. Enligt de nya bestämmelserna (som ännu inte finns i någon officiell svensk översättning, och som här har hämtats ur ADR-överenskommelsen) menas med avsändare the enterprise which consigns dangerous goods either on its own behalf or for a third party. If the transport operation is carried out under a contract for carriage, con- means the consignor according to the contract for carriage. En annan förändring är att bestämmelser om säkerhetsrådgivare nu även finns i RID- och ADR-överenskommelserna och således även i RID- och ADR-direktiven. Att dylika bestämmelser nu finns i RID- och ADR- överenskommelserna innebär att dessa får tillämpning också utanför EES-området. Lagen (1982:821) om transport av farligt gods och den tillhörande för- ordningen (1982:923) om transport av farligt gods ger de grundläggande bestämmelserna för transport av farligt gods; endast bulktransporter till sjöss har lämnats utanför. De flesta materiella regler finns dock, efter bemyndiganden i lagen och förordningen, i myndighetsföreskrifter. Lagen innehåller bl.a. vissa grundläggande definitioner, bemyndigan- den, allmänna säkerhetsbestämmelser, regler om säkerhetsrådgivare samt bestämmelser om tillsyn och ansvar. Förordningen innehåller bl.a. vissa materiella föreskrifter (däribland särskilda regler för internationella järnvägs- och vägtransporter, för vilka föreskrivs att RID och ADR skall gälla), bemyndiganden och överkla- gandebestämmelser. För nationella järnvägs- och vägtransporter gäller dessutom Statens räddningsverks föreskrifter (RID-S och ADR-S). Ge- nom dessa föreskrifter har EU:s RID- och ADR-direktiv genomförts även för de nationella transporterna, med godkända nationella avvikelser. När det gäller sjötransporter har föreskrivit att bestäm- melserna i IMDG-koden skall gälla för alla fartyg på svenskt farvatten och för svenska fartyg även när de utnyttjas för sjöfart utanför svenskt vatten. Verket har också meddelat föreskrifter om transport av farligt gods i hamnar och om bulktransporter till sjöss. har på liknande sätt satt ICAO-TI i kraft för civila luft- fartyg vid start från, landning på eller överflygning av svenskt territori- um. Regeringens förslag: Definitionen av begreppet avsändare utgår ur lagen och flyttas till förordningen (1982:923) om transport av farligt gods, där den anpassas till gällande EG-direktiv på området. Till följd av avsändarbegreppets förändring justeras lagens bestämmelse om vem som är skyldig att ha säkerhetsrådgivare. Promemorians förslag: Avviker från regeringens förslag på så sätt att avsändarbegreppet definieras i 3 a § lagen om transport av farligt gods. I övrigt överensstämmer promemorians förslag i huvudsak med regering- ens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker promemo- rians förslag eller lämnar det utan erinran. Kemikalieinspektionen anser dock att den föreslagna ordalydelsen av 10 a § är oklar. Kemikontoret och Plast- och kemibranscherna anser att ändringen av lagens 3 a § inte bör genomföras, eftersom det internationella arbete som pågår kan medföra att bestämmelsen måste ändras igen . Man menar att lagen i stället bör hänvisa till de definitioner som finns i regelverken för respektive transportslag. an- ser att promemorians förslag till ny definition av begreppet avsändare inte motsvarar innehållet i direktivets engelska text, alternativt att be- greppet getts en tolkning som inte är acceptabel. att det inte är lämpligt att ha olika avsändarbegrepp för landtransporter och för luft- och sjötransporter. Slutligen ifrågasätter förbundet förslaget till ändring av 10 a §, eftersom denna bestämmelse enligt förbundets me- ning utformats så att den som för egen räkning transporterar farligt gods inte längre skall ha säkerhetsrådgivare. Skälen för regeringens förslag Den som är avsändare av farligt gods är en mycket viktig länk i trans- portkedjan, bl.a. eftersom avsändaren skall lämna uppgifter om det farli- ga godset. I samband med att bestämmelserna 1999 fördes in i lagen om transport av farligt gods, flyttades definitionen av begreppet avsändare över från förordningen om transport av farligt gods till lagen. Skälen för överflyttningen var, såsom de utvecklades i prop. 1998/99:49, bl.a. att lagen i vissa sammanhang kritiserats för att avsändarens ansvar inte betonats tillräckligt och att termen nu skulle an- vändas i lagen i samband med skyldigheten att ha säkerhetsrådgivare. Enligt lagens 3 a § skall med avsändare i lagen förstås den som till nå- gon annan lämnar farligt gods för transport eller som för egen räkning transporterar sådant gods. Med att vara avsändare följer vissa förpliktel- ser. I lagen ställs krav på att avsändaren skall ha säkerhetsrådgivare och enligt förordningen har avsändaren t.ex. att tillhandahålla transporthand- lingar och skriftliga instruktioner om inte annat är särskilt föreskrivet. Ytterligare skyldigheter för avsändaren beskrivs i Statens räddningsverks föreskrifter. Lagens definition av avsändare stämmer , sedan tillkomsten av de nya internationella bestämmelser som tidigare beskrivits, endast delvis överens med den definition som finns i RID- och ADR-direktiven. Enligt direktiven gäller nämligen numera särskilda regler när en transport utförs i enlighet med ett transportavtal: If the transport operation is carried out under a contract for carriage, consignor means the consignor according to the contract for carriage. Den svenska regleringen på området måste därför anpassas till direktiven. Förändringen av avsändarbegreppet med- för vidare att en justering av 10 a § i lagen, som anger vem som är skyl- dig att ha säkerhetsrådgivare, bör ske. I den bestämmelsen bör begreppet avsändare utgå ur lagtexten (se vidare nedan). Lagen kommer därefter inte att innehålla någon bestämmelse som särskilt reglerar avsändarens skyldigheter. Begreppet avsändare bör därför i enlighet med Lagrådets synpunkt definieras i förordningen om transport av farligt gods. Vem skall ha säkerhetsrådgivare? En säkerhetsrådgivare skall under företagsledningens ansvar tillse att åtgärder vidtas så att transporter och därmed sammanhängande lastning och lossning kan ske under bästa möjliga säkerhetsförhållanden. Regler om säkerhetsrådgivare gavs ursprungligen i Säkerhetsrådgivardirektivet (se ovan under 30.2.1), men finns nu även i RID- och ADR-direktiven. Säkerhetsrådgivardirektivet har i genomförts bl.a. genom vissa bestämmelser i lagen om transport av farligt gods. Enligt lagens 10 a § skall den som bedriver verksamhet där det ingår att utföra transporter enligt lagen eller att vara avsändare vid sådana transporter ha säkerhets- Prop. 2001/02:158 rådgivare. Till följd av den förändrade definitionen av avsändarbegreppet bör även en ändring ske av bestämmelsen om vem som skall ha säkerhets- rådgivare. Detta eftersom den nya definitionen av avsändare i fråga om vissa transportslag avser den som är avsändare enligt ett transportavtal. Denna aktör behöver dock inte vara den faktiska avsändaren, och det är inte säkert att han eller hon på något sätt hanterar godset. Kravet på att ha säkerhetsrådgivare bör emellertid även fortsättningsvis gälla den som rent faktiskt lämnar godset för transport eller som för egen eller annans räkning transporterar det. Någon förändring av vem som är skyldig att ha säkerhetsrådgivare skall således inte ske, trots att avsändarbegreppet änd- ras. På grund härav bör begreppet avsändare utgå ur bestämmelsen, som i denna del i stället bör utformas så att den som till någon annan lämnar farligt gods för transport eller som för egen räkning transporterar sådant gods skall ha skyldighet att ha säkerhetsrådgivare. 30.4Kostnadskonsekvenser och ikraftträdande m.m. Förslagen om ändringar i lagen om transport av farligt gods medför inte några kostnadskonsekvenser. De föreslagna ändringarna medför inte konsekvenser av sådan betydel- se att särskild konsekvensanalys av effekterna på små företags villkor krävs. Förändringarna i lagen har sin bakgrund i EG:s direktiv på området. Enligt direktiven skall bestämmelser som rör sådant farligt gods som be- står av radioaktiva ämnen (farligt gods av klass 7) träda i kraft och bestämmelser rörande övriga klasser av farligt gods träda i kraft . De här föreslagna lag- ändringarna föreslås träda i kraft . Paragrafen har ändrats på så sätt att begreppet avsändare har fått utgå. I stället anges att den som till någon annan lämnar farligt gods för trans- port eller som för egen räkning transporterar sådant gods skall ha säker- hetsrådgivare. Ändringen är en konsekvens av den nya definitionen av avsändare vid landtransporter som följer av EG-direktiven på området. Någon ändring i jämförelse med vad som gäller är inte avsedd. Även om avsändarbegreppet ändras skall således någon förändring be- träffande vem som är skyldig att ha säkerhetsrådgivare inte ske. Se vida- re avsnitt 30.3. Lagförslag i promemoria rörande ändring i (1987:10) Förslag till lag om ändring i (1987:10) Härigenom föreskrivs att i 13 kap. 7 §1 (1987:10) or- den skall bytas ut mot (namnet på den nya myndigheten blir klart först ). Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1994:852. Den som bedriver verksamhet där det ingår att utföra transporter enligt denna lag skall ha en eller flera säkerhetsrådgivare. Det- samma gäller den som till någon annan lämnar farligt gods för transport. Lagförslag i promemoria rörande ändring i lagen (1982:821) om transport av farligt gods Förslag till lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av farligt gods Härigenom föreskrivs att 3 a §1 och 10 a § lagen (1982:821) om trans- port av farligt gods skall ha följande lydelse. Med avsändare förstås i denna lag den som till någon annan läm- nar farligt gods för transport eller som för egen räkning transporterar sådant gods. Med avsändare förstås i denna lag den som till någon annan läm- nar farligt gods för transport eller som för egen räkning transporterar sådant gods. Om en transport på väg, i ter- räng eller på järnväg eller annan spåranläggning utförs i enlighet med ett transportavtal skall med avsändare förstås den som angi- vits som avsändare i transportav- talet. 10 a §3 Den som bedriver verksamhet där det ingår att utföra transporter enligt denna lag eller att vara av- sändare vid sådana transporter skall ha en eller flera säkerhets- rådgivare. Denna lag träder i kraft den x x 2002. 1Jfr kommissionens direktiv /6/EG av om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /49/EG om tillnärmning av med- lemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 30, s. 42, Celex 301L0006 och kommissionens direktiv /7/EG av om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /55/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 30, s. 43, Celex 301L0007). 2Senaste lydelse 1999:334. 3Senaste lydelse 1999:334. Förteckning över remissinstanserna (promemoria rö- rande ändringar i lagen (1982:821) om transport av farligt gods) , , , , , , , , , , , Luftfartsin- spektionen, AB , , Sprängämnes- inspektionen, , i , Länsstyrel- sen i , , Kemikalieinspektionen, Statens strål- skyddsinstitut, , Försvarsmaktens underhålls- centrum, Svenska , , , , , , , , , Transportfackens , Plast- och Kemibranscherna, Svenska privat- vagnsföreningen, och Svenska kommunförbun- det. Lagförslag i lagrådsremissen Vissa ändringar i lagen om transport av farligt gods Regeringen har följande förslag till lagtext Förslag till lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av farligt gods Härigenom föreskrivs1 att 3 a § och 10 a § lagen (1982:821) om trans- port av farligt gods skall ha följande lydelse. Med avsändare förstås i denna lag den som till någon annan läm- nar farligt gods för transport eller som för egen räkning transporterar sådant gods. Med avsändare förstås i denna lag den som till någon annan läm- nar farligt gods för transport eller som för egen räkning transporterar sådant gods. Om en transport på väg, i ter- räng eller på järnväg eller annan spåranläggning utförs i enlighet med ett transportavtal skall med avsändare förstås den som är av- sändare enligt transportavtalet. Den som bedriver verksamhet Den som bedriver verksamhet där det ingår att utföra transporter där det ingår att utföra transporter 1Jfr kommissionens direktiv /6/EG av om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /49/EG om tillnärmning av med- lemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på järnväg (EGT L 30, s. 42, Celex 301L0006) och kommissionens direktiv /7/EG av om anpassning för tredje gången till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv /55/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om transport av farligt gods på väg (EGT L 30, s. 43, Celex 301L0007). 2Senaste lydelse 1999:334. 3Senaste lydelse 1999:334. enligt denna lag eller att vara av- sändare vid sådana transporter skall ha en eller flera säkerhets- rådgivare. enligt denna lag skall ha en eller flera säkerhetsrådgivare. Det- samma gäller den som till någon annan lämnar farligt gods för transport eller som för egen räk- ning transporterar sådant gods. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande över lagförslaget i lagråds- remissen Vissa ändringar i lagen om transport av far- ligt gods Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss (Försvarsdepartementet) har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1982:821) om transport av farligt gods. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: