prop · GQ0335 · 2002-12-20 00:00:00 — dessutom be- hövs en översyn och utveckling av befintlig statistik och fortsatt forsk- ning kring ohälsans och hälsans orsaker som kan etablera samband och kvantifiera hälsorisker. Regeringens bedömning: för arbetsliv och social- vetenskap (FAS) och () bör ges i uppdrag att i samarbete med berörda aktörer utarbeta en lägesbeskrivning i syfte att kunna stärka forskningen på folkhälsoområdet. av stor vikt att bedriver ett fortsatt utvecklings- arbete kring hälsokonsekvensbedömningar (HKB) genom en kombi- nation av teoribaserad kunskap och praktisk tillämpning. bör få i uppdrag att tillsammans med Statens folk- hälsoinstitut och i samverkan med och Svenska , finansiering, inriktning och avgräns- ning av regionala centra för icke-medikamentella metoder. om behov, finansiering och utveckling av regionala utvecklingscentra för kunskapsbaserade metoder bör utredas i detta sammanhang. förslag: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Kommittén anser att det krävs en lång- siktig satsning på forskning och att forskningen om interventioners nytta, kostnader och konsekvenser bör intensifieras. Vidare bör bättre metoder utvecklas för att bedriva folkhälsoarbete. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna instämmer i Flertalet remissinstanser pekar på vikten av forsk- ning och metodutveckling inom folkhälsoområdet. t.ex. att det finns ett behov av kunskaper och ökad medvetenhet hos beslutsfattare om faktorer som främjar hälsa och om hur olika åtgärder och beslut påverkar denna. för arbetsliv och social- vetenskap (FAS) framhåller att huvuddelen av de resurser som bör satsas på forskningsområdet bör kanaliseras via forskningsråden så att en hög vetenskaplig kvalitet främjas. Rådet är villigt att även framöver ta ansvar för denna forskning. FAS stödjer vidare kommitténs bedömning att interventionsforskning är viktig och att indikatorer bör utvecklas som gör Prop. 2002/03:35 det möjligt att följa folkhälsoutvecklingen. Skälen för regeringens bedömning Regeringen vill särskilt framhålla vikten av forskning om hälsans för- delning i befolkningen, dvs. att finna förklaringar till, kvantifiera och följa utvecklingen av de socioekonomiska skillnaderna i hälsa, att klar- göra hur sambanden mellan bestämningsfaktorer och hälsa ser ut och hur de utvecklas. Det är vidare angeläget att utveckla och utvärdera metoder för ett effektivt, systematiskt och kunskapsbaserat folkhälsoarbete och att beskriva folkhälsoekonomiska konsekvenser. finns även behov av att i högre grad integrera ett genusperspektiv och ett etniskt perspektiv i folkhälsoforskningen. Folkhälsoforskningen bör inriktas mot de områden som har störst inflytande på folkhälsan eller områden som kan bidra till att utveckla folkhälsoarbetet på såväl lokal, regional som nationell nivå. Regeringen anser även att det är av stor vikt att den tvärvetenskapliga folkhälsoforskningen prioriteras. Det är av största vikt att de som arbetar med folkhälsofrågor snabbt kan tillgodogöra sig resultaten från den folkhälsovetenskapliga forsk- ningen. I detta arbete fyller och för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) viktiga roller. Ett samarbete mellan dessa två myndigheter är därför av största betydelse. Regeringens samlade syn på forskningspolitikens inriktning har redovisats i propo- sitionen Forskning och förnyelse (prop. 2000/01:3). Av den framgår att FAS har en strategiskt viktig roll när det gäller att förmedla kunskap om forskning och dess resultat, bl.a. inom folkhälsoområdet. FAS skall även peka på eventuella kunskapsluckor. har förstärkt sin forsknings- avdelning. Institutet har bl.a. inlett ett arbete i syfte att ta fram kunskaps- sammanställningar med hög relevans för det regionala och lokala arbetet, särskilt sammanställningar av metoder för ett effektivt och kunskaps- baserat folkhälsoarbete. avser även att göra kontinuerliga sammanställningar av berörda myndigheters och organisa- tioners kunskapsbehov. Sammanställningarna bör kunna utgöra viktiga underlag för framtida strategier och prioriteringar inom folkhälso- området. För att föra ut kunskaper på ett mer effektivt sätt har en central informationsavdelning inrättats. har även möjlighet att initiera och finansiera uppdragsforskning som vilar på vetenskaplig grund inom relevanta folk- hälsoområden, framför allt för att säkra institutets eget behov av kunskap. Regeringen ser positivt på en sådan utveckling och vill återigen betona vikten av att all verksamhet som bedrivs inom institutet skall vila på vetenskaplig grund eller på annat sätt vara kunskapsbaserad. Institutet bör dessutom vidareutveckla sitt samarbete med olika forsknings- institutioner i landet. En lägesbeskrivning för framtida strategiska beslut om nationell folk- hälsoforskning inom nuvarande finansiella ramar bör utarbetas av FAS och i samråd med andra berörda aktörer. beskrivningen bör innehålla uppgifter om pågående forskning, pågående Prop. 2002/03:35 utvärderingar samt peka på eventuella kunskapsluckor m.m. Beskriv- ningen bör även redovisa hur folkhälsoforskningen utvecklas vid universitet och högskolor, institut, forskningsråd samt landsting och kommuner. Ett utökat samarbete mellan rådet och institutet är önskvärt för att få en samsyn kring inriktningen av den framtida folkhälso- forskningen. och bör även samarbeta för att utöka det svenska deltagandet internationellt, särskilt inom ramen för EU- finansierad folkhälsoforskning. Hälsokonsekvensbedömningar (HKB) Hälsokonsekvensbedömningar (HKB) syftar till att belysa och klargöra konsekvenser för folkhälsan av såväl gällande politik som av förslag till nya beslut. Arbetet med att utveckla och pröva metoder för HKB har bedrivits av bl.a. WHO och EU. har tillsammans med bedrivit ett utvecklingsarbete för HKB på regional och lokal nivå. har haft regeringens uppdrag att pröva och utveckla en principmodell för HKB samt även utfört ett antal HKB på specifika områden, t.ex. bedömningar av vilka negativa effekter som EU:s olika regler på alkoholområdet har för . HKB är ett viktigt verktyg på folkhälsoområdet som bidrar till att synliggöra hälsoaspekter, som kompletterar och höjer kvaliteten på olika beslutsunderlag och som därmed kan leda till att beslut blir bättre under- byggda ur folkhälsosynpunkt. I Statens folkhälsoinstituts nya roll ingår bl.a. att bedriva metodutvecklingsarbete vilket även inkluderar att bidra till utvecklingsarbetet avseende HKB, både nationellt och internationellt. Institutet bör vidare använda HKB som ett led i uppföljningen och utvärderingen av den nationella folkhälsopolitiken. Regeringen anser att ett fortsatt utvecklingsarbete är angeläget och att HKB bör prövas på ett antal väl utvalda beslutsunderlag inom några områden med central betydelse för folkhälsan. För att utveckla metoden krävs både teori- baserad kunskap och praktisk tillämpning. Här bör Statens folkhälso- institut bidra med stöd och kunskap i det fortsatta utvecklingsarbetet. I kommuner och landsting har ett värdefullt arbete påbörjats med att utveckla och använda HKB och också att göra lokala välfärdsbokslut. Dessa två instrument kan kombineras för att visa hur hälsofrågor på ett systematiskt sätt kan integreras i de styr- och uppföljningssystem som redan används. bör i samråd med och följa och bidra till den fort- satta utvecklingen. Regeringen anser att förslag om en satsning på regionala centra för icke-medikamentella (icke-farmakologiska) metoder visar på behov av ett fördjupat utredningsarbete. t.ex. göras av i vilken mån aktörer på den regionala nivån som exempel- vis landstingen, har tillgång till denna kompetens via sam- Prop. 2002/03:35 arbete med universitet och högskolor. Andra viktiga frågor att belysa är behovet av sådana centra, finansiering av dessa samt inriktnings- och avgränsningsfrågor. Regeringen kommer därför att ge i uppdrag att tillsammans med och i samverkan med och göra ett sådant fördjupat utrednings- och kartläggningsarbete. I detta samman- hang bör även frågan om behovet av regionala utvecklingscentra, hur sådana kan utvecklas och finansieras utredas. Sådana centra avses vara kunskaps-, forsknings- och utvecklingscentra för kunskapsbaserade metoder och strategier i regionalt och lokalt folkhälsoarbete. 6.3Utbildning i folkhälsovetenskap och kompetensutveckling Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att i samarbete med berörda myndigheter, och utarbeta en samlad plan för kompetens- utveckling av redan yrkesverksamma inom relevanta yrkesområden. förslag: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna instämmer i kommitténs bedömningar. Skälen för regeringens bedömning En god folkhälsoutbildning är ett viktigt medel för att uppnå det i denna proposition föreslagna övergripande folkhälsomålet. Den nya inrikt- ningen på folkhälsoarbetet innebär även en ambitionshöjning på natio- nell, regional och lokal nivå vilket gör att efterfrågan på utbildning och kompetens kan komma att öka. ökar kraven på att åtgärder inom folkhälsoområdet skall minska ojämlikheten i hälsa och vara kostnadseffektiva. Detta innebär i sin tur att väl utvärderade metoder i det förebyggande arbetet måste tillämpas. Dessa krav kan komma att få konsekvenser för den kompetens inom folkhälsoområdet som bör finnas på både nationell, regional och lokal nivå. De uppgifter och uppdrag som har kräver i många fall kompetens från forskarutbildning eller motsvarande. Sanno- likt behövs förstärkningar av den folkhälsovetenskapliga kompetensen även inom många andra statliga myndigheter med uppgifter inom eller ansvar för verksamheter och områden med betydelse för folkhälsan. Det är av största vikt att samarbetet utvecklas vidare mellan institutet, andra statliga myndigheter, forskningsinstitutioner och aktörer på regional nivå inom forskningsområdet liksom med aktörer som utövar praktiskt folk- hälsoarbete. Sedan 1993 års högskolereform beslutar universitet och högskolor själva om utbudet av utbildningar samt om innehållet i dessa. beslutar om det övergripande innehållet för vissa utbildningar som leder till specifika yrkesexamina genom att fastställa vissa kunskapsmål som studenterna skall ha uppnått för att erhålla examina. examen och sjuksköterskeexamen anges att studenterna för att kunna arbeta förebyggande skall ha förvärvat kännedom om förhållanden i samhället som påverkar kvinnors och mäns hälsa. Det finns en omfattande flora av akademiska folkhälso- utbildningar med sinsemellan mycket olika inriktning och omfattning. Utbildningsutbudets variation speglar de skilda arbetsuppgifter som före- kommer i arbetslivet. De kunskaper och färdigheter som förmedlas i olika folkhälsoutbildningar har i huvudsakligen funnit använd- ning inom följande yrkesområden: praktiskt folkhälsoarbete med hälso- planering och hälsoupplysning på lokal nivå, analys- och forsknings- arbete inom universitet och högskolor, på samhällsmedicinska enheter i landstingen, vid statliga myndigheter och inom läkemedelsindustrin samt ledande och administrativa funktioner inom hälso- och sjukvård och Antalet utbildningar inom det folkhälsovetenskapliga området har ökat Av det dussintal folkhälsoutbildningar som finns i är några grundutbildningar för kandidatexamen och andra leder fram till magisterexamen. Förutom kandidatexamen och magisterexamen leder folkhälsoutbildningar till doktorsexamen. varierar även från kortare eller längre grundutbildningar till påbyggnads- utbildningar för personer som har en viss tidigare yrkesutbildning. sidan av de ovan redovisade folkhälsoutbildningarna bedrivs även viktig utbildnings- och forskningsverksamhet inom området folkhälsovetenskap vid , som gemensamt ägs av de fem Dessutom har nationella samarbetsformer successivt växt fram, t.ex. inom Konsortiet för akademisk folkhälsoutbildning med representanter från 18 högskolor och universitet. arbete sker i inom Health in Region och inom ramen för EU:s folkhälso- Kompetensutveckling av redan yrkesverksamma Kompetensutveckling av redan yrkesverksamma har en avgörande betydelse för att kunna uppnå det föreslagna folkhälsomålet. kort sikt kunna möta de ökade behoven av folkhälsokompetens är det därför nödvändigt att kunna erbjuda vidare- utbildning av redan yrkesverksamma personer inom områden som t.ex. vård och omsorg, socialtjänst, tandvård, elevvård och skolhälsovård, för- säkringskassor, arbetsmiljö samt miljöarbete vid länsstyrelser och kom- bör därför få i uppdrag att utarbeta en samlad plan för kompetensutveckling av redan yrkesverksamma på nationell, regional och lokal nivå inom ett prioriterat antal områden. Detta uppdrag skall utföras i samarbete med berörda 2002/03:35 förväntas ansvara för de anställdas kompetensutveckling. Regeringens bedömning: Samhället har ett ansvar för att tillhanda- hålla viktig och producentobunden hälsoinformation till befolkningen. Ansvaret för hälsoinformation åvilar alla berörda sektorsmyndigheter och bör ges hög prioritet. bör även fortsättningsvis ha möjlighet att lämna obunden, saklig och lätt tillgänglig hälsoinforma- tion till sina kunder. förslag: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Kommittén föreslår dock att AB bör få för att fullgöra sitt uppdrag att lämna obunden och saklig hälsoinformation till befolkningen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna instämmer i kommitténs mål och utmaningar. mitténs förslag att får i uppdrag av staten att lämna pro- ducentobunden, saklig och tillgänglig hälsoinformation till sina kunder då har en lång tradition av hälsoupplysning och förebyg- gande hälso- och sjukvård som bygger på vetenskaplig grund. remissinstanser är tveksamma till att ge en sådan roll då de bedöms sakna behövlig kompetens på detta område. sig positivt till förslaget och är villigt att åta sig uppgiften. landsting anser att begreppet hälsoinformation är otillräckligt och att begreppet hälsokommunikation eller hälsoupplysning i stället bör använ- menar att det är mycket tveksamt om apotekspersonalen har kompetens för att kunna bedriva uppgifter inom området hälsoupplysning, vilket kräver kännedom om målgrupper, kanaler, arenor och hälsobudskap etc. Apotekspersonalen, menar man, saknar även utbildning för att ge individanpassad information vilket skulle medföra att blir en distributionscentral för information framtagen av andra organisationer och myndigheter. Skälen för regeringens bedömning: Hela befolkningen, inklusive människor med funktionsnedsättningar och personer med svaga kun- skaper i svenska språket eller med annan etnisk bakgrund, skall ha möj- lighet att få en korrekt och saklig hälsoinformation. måste därför innehållsmässigt och till sitt utförande vara anpassad till medborgarnas olika behov. Informationen måste också vara tillgänglig Det betyder att den inte får vara svåråtkomlig, kosta pengar eller bara finnas på t.ex. Internet. Hälsoinformation kan ha flera olika syften. Den kan syfta till att för- ändra ohälsosamma beteenden hos befolkningen, väcka opinion runt en fråga eller få människor att undersöka sin hälsa vid vissa symptom, t.ex. vid förändringar i brösten eller vid hudfläckar. från offentliga aktörer i har av tradition haft en hög nivå av sak- lighet som byggt på vetenskaplig grund. Det är av stor vikt att denna Ett problem med hälsoinformation, precis som med annan samhälls- information, är att den främst når de redan gynnade, de som redan väl känner till informationen. För att även andra grupper skall nås måste ansträngningar göras för att producentobunden hälsoinformation verk- ligen når utsatta grupper. I sitt remissvar påtalar samhällsmedicin vid att hälsoinformationen bör utformas på ett sådant sätt att den minskar ojämlikheten i hälsa, dvs. även når grupper med t.ex. låg inkomst och utbildning. För att nå dessa grupper räcker det inte med enbart information utan budskapen måste kommuniceras, dvs. det handlar mer om hälsokommunikation än om hälsoinformation. Regeringen ansluter sig till denna uppfattning. har haft ett visst ansvar för hälso- information riktad till allmänheten. I sin nya roll skall institutet inte direkt rikta sig till allmänheten utan i första hand förmedla underlag och fakta till regeringen, sektorsmyndigheter, landsting och kommuner och andra viktiga aktörer. Detta gäller även i huvudsak för institutets verk- samhet inom målområdena ökad fysisk aktivitet samt minskat bruk av tobak och alkohol, ett samhälle fritt från narkotika och dopning samt minskade skadeverkningar av överdrivet spelande om regering och riks- dag inte ger institutet direkta uppdrag. Berörda sektorsmyndigheter har en viktig roll i att förmedla hälsoinformation till allmänheten i frågor som de handlägger eller ansvarar för. Kommuner och landsting har även de en viktig roll för att förmedla hälsoinformation till sina invånare. förmedlas viktig hälsoinformation genom apoteken. Eftersom apoteken står för ett kontinuerligt möte med en stor del av befolkningen når denna information väldigt många. Regeringen anser att via sina apotek även fortsättningsvis bör ha möjlighet att förmedla hälsoinformation som är språkligt och praktiskt tillgänglig för olika grupper i befolkningen. kan i detta arbete samarbeta med och andra berörda myndigheter. Frivilligorganisationerna har en viktig roll när det gäller hälsoinfor- mation. Dessa organisationer är ofta bättre lämpade att nå riskutsatta grupper med information än offentliga aktörer eftersom de kommer närmare de enskilda individerna och grupperna än t.ex. statliga myndig- heter. ger staten ekonomiskt stöd i form av organisationsstöd som kan användas för olika former av hälsoinformation till organisa- tionernas målgrupper. Staten ger även bidrag till upplysning (CAN) för att förse allmänheten med information om alkohol och droger. För att förbättra kunskapen kring hur samhället på bästa sätt kan sprida viktig och producentobunden hälsoinformation till befolkningen har fått i uppdrag att ta fram ett underlag med för- slag till hur arbetet med hälsoinformation och hälsokommunikation bör bedrivas, dvs. vilka metoder som är effektiva för att nå ut med hälso- information till befolkningen och till grupper av befolkningen. En första delrapport skall lämnas . Den skall inne- hålla en redovisning av principiella utgångspunkter, rollfördelning mellan olika aktörer, prioriterade områden och målgrupper, hur hälso- informationen organiserats i några jämförbara länder och vilka erfaren- heter som gjorts samt vilka möjligheter modern teknik ger för produktion Prop. 2002/03:35 och distribution. Uppdraget skall slutredovisas . 6.5Behovet av stöd till det lokala och regionala folkhälsoarbetet Regeringens bedömning: Statens styrning på folkhälsoområdet bör ske genom mål och genom regelbunden uppföljning och resultat- redovisning. En övergripande folkhälsolag som ålägger kommuner och landsting att upprätta särskilda folkhälsoplaner är inte nödvändig för att uppnå det övergripande folkhälsomålet. Folkhälsoplaner är viktiga verktyg för att få till stånd ett sektorsövergripande och lång- siktigt folkhälsoarbete, men dessa planer bör tas fram på frivillig väg. förslag: Ett av kommitténs huvud- förslag är att kommunernas och landstingens ansvar och uppgifter på folkhälsoområdet skall regleras i en särskild folkhälsolag. Enligt lag- förslaget skall det i varje kommun och i varje landsting finnas en folk- hälsoplan som skall beslutas av kommunfullmäktige respektive . Planen skall utvisa hur undvikbar sjukdom, skada, funktionsnedsättning och dödlighet kan förebyggas och hälsa främjas av kommunens och hela verksamhet. I lagförslaget åläggs dess- utom kommuner och landsting att samverka med myndigheter, organisa- tioner och enskilda för att lösa frågor som har betydelse för folkhälsan. Kommittén föreslår vidare en ändring i 5 § socialtjänstlagen (1980:620). Enligt förslaget får socialnämnden i uppgift att främja förutsättningarna för hälsa. Remissinstanserna: Merparten av remissinstanserna är i huvudsak positiva till målet om ett samordnat folkhälsoarbete men har olika syn på hur vägen till målet skall se ut. När det gäller förslaget till en särskild folkhälsolag är remissinstanserna splittrade. Till de instanser som avvisar förslaget hör bl.a. , , , samt . Dessutom avvisas lagförslaget av vissa landsting och kommuner. Flera av de remissinstanser som är tveksamma till förslaget ifrågasätter behovet av en särskild lagstiftning och menar att samma effekter bör kunna nås genom kompletterande bestämmelser i redan befintlig lagstiftning eller på annat sätt. Från flera håll betonas vikten av att folkhälsoarbetet integreras med de reguljära verksamheter som bedrivs i kommuner, landsting, organisationer och företag. I stället för lagstiftning efterlyses metodstöd, kunskapsunderlag och ekonomiska resurser. Bland de instanser som ställer sig positiva till lagförslag återfinns bl.a. , , , samt flera landsting. Skälen för regeringens bedömning Arbetet med att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen kräver insatser på flera samhällsnivåer och från olika aktörer inom den offentliga, privata och ideella sektorn. Kommuner och landsting intar i detta sammanhang nyckelpositioner med sitt ansvar för strategiskt viktiga verksamheter ur folkhälsosynpunkt. Kommunernas och landstingens befogenheter, organisation och verk- samhetsformer regleras i kommunallagen (1991:900). Om kommunernas och landstingens befogenheter och skyldigheter på vissa områden finns dessutom särskilda föreskrifter. Både landsting och kommuner är enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:736, HSL) skyldiga att bedriva hälso- och sjukvård. Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Hälso- och sjukvårdens roll i folkhälsoarbetet regleras av bestämmelser i . I 2 c § HSL sägs uttryckligen att hälso- och sjuk- vården skall arbeta för att förebygga ohälsa. Där föreskrivs också att den som vänder sig till hälso- och sjukvården, när det är lämpligt, skall ges upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada. Patien- ten skall enligt lagen ges individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd och om de metoder för undersökning, vård och behandling som finns. Om informationen inte kan lämnas till patienten skall den i stället lämnas till patientens närstående. Det finns alltså bestämmelser om hur hälso- och sjuk- vården skall agera i folkhälsoarbetet på individuell nivå. Av 3 § HSL följer en skyldighet för landstingen att erbjuda en god hälso- och sjuk- vård åt dem som är bosatta inom . Vidare föreskrivs att lands- tinget även i övrigt skall verka för en god hälsa hos hela befolkningen. På nivå har miljö- och hälsoskydd, fysisk planering och byggande stor betydelse för människors hälsa och välbefinnande. Dessa frågor regleras i respektive (1987:10). Av stor betydelse för hälsan är också möjligheter till arbete och annan daglig sysselsättning, tillgång till kultur- och fritidsaktiviteter, hälso- och sjukvård, social service och individuellt anpassade stöd- och behand- lingsinsatser. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Det följer av 2 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL). Socialtjänstlagen anger insatser på tre olika nivåer; strukturinriktade insatser som syftar till att påverka samhället i stort, allmänt inriktade insatser som syftar till att förbättra förhållandena för vissa grupper, samt individuellt inriktade insatser som anpassas efter individuella önske- mål och behov. Det finns enligt regeringens bedömning starka skäl som talar både för och emot en särskild folkhälsolag. Regeringen anser dock att de skäl som anförts emot lagförslag väger tyngre än de skäl som talar för. Motiven för regeringens ställningstagande är i huvudsak följande. För det första ställer den lagstiftning som reglerar landstingens och Prop. 2002/03:35 kommunernas uppgifter krav på planering och samverkan mellan olika parter i samhället.