prop · GP03178 · 2002-04-26 00:00:00 — 1.Väpnade grupper som inte tillhör en stats väpnade styrkor bör inte under några omständigheter rekrytera eller använda personer under 18års ålder i fientligheter. 2.Konventionsstaterna skall vidta alla genomförbara åtgärder för att förhindra sådan rekrytering och användning, inbegripet antagande av de rättsliga bestämmelser som är nödvändiga för att förbjuda och krimina- lisera sådan verksamhet. 3.Tillämpningen av denna artikel enligt detta protokoll skall inte på- verka någon parts rättsliga status i en väpnad konflikt. Enligt artikel 4 förbjuds väpnade grupper att rekrytera barn, inkluderande både tvångsrekrytering och frivillig rekrytering, samt att använda barn i stridigheter, oavsett om det sker indirekt eller direkt. Artikeln ålägger vidare stater att vidta åtgärder för att förhindra denna typ av beteende. Artikeln ger ett utökat skydd för barn i väpnad konflikt och är tillämplig även i icke-internationella väpnade konflikter. Artikeln behandlar pro- blemet med att användandet av barnsoldater ofta har förekommit i väp- nade grupper i icke-internationella väpnade konflikter och artikeln är en viktig markering till väpnade grupper att denna typ av beteende ej tolere- ras och är förbjudet. Artikeln får ses som ett framsteg för skyddet av barn inom folkrätten samt för att ge stater ansvar att vidta åtgärder mot denna typ av beteende. Artikel 4 består av tre delar. I det första stycket formuleras en generell förpliktelse för väpnade grupper att inte rekrytera eller använda barn i sin väpnade kamp. Artikeln är formulerad på ett sätt som indikerar en erga omnes ambi- tion. Detta innebär att eftersom väpnade grupper inte kan vara parter i protokollet, så kan de rättsligt sett inte heller åläggas en förpliktelse att Detta beror på att folkrätten skiljer mellan statliga och icke- Prop. 2001/02:178 statliga aktörer. Det rättsliga ansvaret för att väpnade grupper inte rekryterar barn åvilar formellt sett staten. I ett läge där den väpnade gruppen sätter sig upp mot staten blir i realiteten en sådan förpliktelse svår för staten att upprätthålla. I vissa lägen blir den helt ogenomförbar. Staten åläggs därför att agera enligt artikel 4:2 genom att vidta alla genom- förbara åtgärder (all feasible measures) för att förhindra rekrytering och användning av barn . Förpliktelsen inkluderar även en för- pliktelse att vidta rättsliga åtgärder för att förbjuda och kriminalisera sådant agerande. Ordalydelsen är inte så kristallklar som man skulle kunnat önska. Att staten skall vidtaga några slags åtgärder torde det inte råda någon tvekan om. Inte heller råder någon tvekan om att det finns en folkrättslig för- pliktelse att tolka ett avtal bona fide dvs. en stat kan helt enkelt inte både äta kakan och ha den kvar. Ser man till konventionens preambulära para- grafer är syftet tydligt: det är barnets skyddsintresse som står i centrum. Den starka svenska humanitärrättsliga traditionen, liksom den svenska rollen vid protokollets tillkomst kräver ett rättspolitiskt ställningstagande som innebär att vi tolkar protokollet på ett så starkt sätt som möjligt, dvs. ett sätt som ger maximalt skydd för barnen. I punkten 3 stadgas att parternas rättsliga status i en väpnad konflikt inte skall påverkas av förpliktelserna i denna artikel. 4.4.2 Gällande svenska straffbestämmelser Rekrytering och användande i fientligheter inom konventionsstaten Några sådana icke-statliga väpnade grupper som avses i protokollet torde inte finnas i . Varje bildande eller upprätthållande av en sådan grupp är i sig kriminaliserat. För att förebygga bildandet av sammanslutningar som kan komma att utöva icke önskvärd makt i samhället har således genom bestämmelsen om olovlig kårverksamhet i 18 kap. 4 § straffbelagts bl.a. bildande av och deltagande i sammanslutning som lätt kan utvecklas till ett sådant maktmedel som militär trupp eller polisstyrka och som inte med vederbörligt tillstånd förstärker försvaret eller ordningsmakten. en sådan sammanslutning torde avses bl.a. icke-statliga väpnade grupper. Det förutsätts att sammanslutningen saknar vederbörligt tillstånd att för- stärka det svenska försvaret eller den svenska ordningsmakten. faller sådant som sjövärnskåren, scoutrörelsen och bevakningsföretag, men också de svenska frivilligkårerna under (Jareborg, Brotten, tredje häftet, 2 uppl., 1986, s. 179). För olovlig kårverksamhet döms således den som bildar eller deltar i sammanslutning, som måste anses vara avsedd att utgöra eller med hän- syn till sin beskaffenhet och det ändamål för vilket den är bildad lätt kan utvecklas till ett sådant maktmedel som militär trupp eller polisstyrka och som icke med vederbörligt tillstånd förstärker försvaret eller ordnings- makten, eller ock för sådan sammanslutning tager befattning med vapen, ammunition eller annan dylik utrustning, upplåter lokal eller mark för dess verksamhet eller understödjer den med penningar eller på annat sätt. Även andra bestämmelser i 18 kap. kan bli tillämpliga. Enligt 1 § skall den som, med uppsåt att statsskicket skall med vapen- makt eller eljest med våldsamma medel omstörtas eller att åtgärd eller beslut av statschefen, regeringen, eller högsta domarmakten skall sålunda framtvingas eller hindras, företar handling som innebär fara för uppsåtets förverkligande, dömas för uppror. Enligt 7 § är även försök, förberedelse eller stämpling till uppror liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott straffbart enligt bestämmelserna i 23 kap. . Den som, med uppsåt att brott skall förövas mot allmän säkerhet eller medborgares frihet, samlar eller anför väpnat manskap eller håller det samlat eller förser manskap med vapen, ammunition eller annan dylik utrustning eller övar det vapens bruk döms, enligt 3 §, för väpnat hot mot laglig ordning. Flertalet brottsbeskrivningar i 18 kap. torde vara extrater- ritoriellt tillämpliga, dvs. de är tillämpliga även på utomlands förövade gärningar. Bestämmelsen i 4 § om olovlig kårverksamhet torde dock vara territoriellt begränsad, vilket innebär att den olovliga kårverksamheten måste bedrivas på svenskt territorium (, Straffrätt och territorium, 1976, s. 256 f.). Det föreligger dock alltid en nationell begränsning i fråga om angreppsobjekten vid brott enligt 18 kap. det är endast svenska intressen som skyddas genom dessa bestämmelser. Dessa brott utgör alltid brott mot (a. a. s. 256). Rekrytering inom konventionsstaten för fientligheter utom konventionsstaten Det finns inte någon specifik straffbestämmelse som reglerar utländska icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn i för fientlig- heter utom riket. I stället kan, beroende på omständigheterna i det en- skilda fallet, ett flertal straffbestämmelser bli tillämpliga. I 4 kap. finns ett flertal bestämmelser om brott mot frihet och frid, vilka kan bli tillämpliga på icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn och användande av barn i fientligheter. För människorov döms, enligt 4 kap. 1 § , den som be- mäktigar sig och för bort eller spärrar in ett barn eller någon annan med uppsåt att skada honom eller henne till liv eller hälsa eller att tvinga honom eller henne till tjänst eller att öva utpressning. Att t.ex. på gatan ta upp ett litet barn i sin bil för att föra bort barnet är ett exempel på ett be- mäktigande. Det saknar betydelse om barnet förstår vad som händer eller följer med frivilligt. Den som i annat fall än i 1 § för bort eller spärrar in någon eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten, döms, enligt 4 kap. 2 § , för olaga frihetsberövande. Enligt 4 kap. 10 § är även försök, förberedelse och stämpling till män- niskorov och olaga frihetsberövande liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott straffbart enligt bestämmelserna i 23 kap. . Människorov och olaga frihetsberövande förutsätter någon form av fri- hetsberövande. För att människorov skall aktualiseras erfordras också att syftet är att tvinga någon till tjänst. En situation där barn frivilligt rekry- teras till frivillig tjänst omfattas därför inte av dessa straffstadganden. Om rekryteringen sker med tvång eller vilseledande kan dock bestäm- melsen om försättande i nödläge aktualiseras. För försättande i nödläge döms, enligt 4 kap. 3 § , den som genom olaga tvång eller vilseledande antingen föranleder att någon kommer i krigs- eller arbetstjänst eller annat sådant tvångstillstånd eller förmår någon att bege sig till eller stanna kvar på utrikes ort, där han eller hon kan befaras bli utsatt för förföljelse eller utnyttjad för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt råka i nödläge. Enligt 4 kap. 10 § är även försök, förberedelse och stämpling till försättande i nödläge liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott straffbart enligt bestämmelserna i 23 kap. . Brottet är subsidiärt i förhållande till 4 kap. 12 §§. Metoden för orsakandet måste vara olaga tvång eller vilseledande. Brottet kan därför sägas utgöra en motsvarighet till ut- pressning och bedrägeri bland förmögenhetsbrotten. I stället för förmö- genhetsöverföring krävs att offret kommit i en svår situation av icke- ekonomisk art. Med tvångstillstånd i bestämmelsens första led avses inskränkningar av annans handlingsfrihet av skilda slag och olika grader. Det erfordras att offret kan fritt bestämma över sina göranden och låtanden. Inskränkningen i handlingsfrihet måste vara betydande. Förebild för det kriminaliserade förfarandet utgör de överträdelser av internationella överenskommelser som förekom under , då i ockupe- rade områden befolkningen av ockupationsmakten tvingades till krigs- eller arbetstjänst (NJA II 1962, s. 118). Bestämmelsens andra led är framför allt tillämpligt på s.k. vit slavhandel, handel med kvinnor och barn. Dit kan dock även hänföras vissa fall av värvning till utländsk krigstjänst eller dylikt (NJA II 1962, s. 119). För att straffbestämmelsen om försättande i nödläge skall bli tillämplig erfordras emellertid alltid tvång eller vilseledande. En situation där barn frivilligt rekryteras till icke-statliga väpnade gruppers fientligheter är således inte straffbar enligt förevarande bestämmelse. Frivillig rekrytering av barn torde i vissa fall vara straffbart enligt 7 kap. 4 § , enligt vilken bestämmelse den som obehö- rigen skiljer ett barn från någon som har vårdnaden om bar- net döms för egenmäktighet med barn. Enligt 7 kap. 5 § är försök till egenmäktighet med barn som är grovt straffbart enligt vad som stadgas i 23 kap. . Även bestämmelsen om olovlig värvning i 19 kap. 12 § torde kunna bli tillämplig vid icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn till fientligheter utom riket. Enligt denna bestämmelse döms den som utan regeringens tillstånd här i riket värvar folk till främmande krigstjänst eller därmed jämförlig tjänst eller förmår folk att olovligen bege sig ur riket för att ta sig sådan tjänst, för olovlig värvning. Bestäm- melsen har sin grund i ett folkrättsligt åtagande och en önskan att und- vika utrikespolitiska förvecklingar. Exempel i doktrinen på vilken typ av rekrytering som med nuvarande lagtext skulle vara förbjuden är den rekrytering som skedde till de svenska frivilligstyrkorna i 1940 (Jareborg, s. 184). Bestämmelsen torde således inte i första hand syfta till att skydda den enskilde från att komma i krigstjänst. Rekvisitet folk torde innebära att en viss, större, mängd människor måste rekryteras. Värvning av en enstaka individ, ett enstaka barn, är således inte straffbart enligt denna bestämmelse. Slutligen bör bestämmelsen om folkrättsbrott i 22 kap. 6 § Prop. 2001/02:178 nämnas. För folkrättsbrott döms den som gör sig skyldig till svår över- trädelse av något sådant avtal med främmande makt eller någon sådan allmänt erkänd grundsats, som rör den internationella humanitära rätten i väpnade konflikter. I bestämmelsen ges vissa exempel på sådana svåra överträdelser, såsom att använda stridsmedel som är förbjudna enligt folkrätten. Det får anses vara en öppen fråga huruvida rekrytering av barn till väpnade konflikter skulle kunna anses vara en sådan svår över- trädelse av folkrätten som aves i bestämmelsen. Bestämmelsen är föremål för översyn. Regeringen beslutade att ge en utredare i uppdrag att se över bl.a. den svenska straffrätts- liga lagstiftningen när det gäller sådana s.k. internationella brott som enligt folkrätten skall föranleda individuellt straffrättsligt ansvar (Ju2000:07, Dir. 2000:76). Utredaren skall lämna de förslag till lagänd- ringar som översynen kan ge anledning till. Uppdraget skall redovisas . Utredningen har antagit namnet Internatio- nella straffrättsutredningen. Det finns inte någon enskild straffbestämmelse som tar sikte på icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn eller användande av barn i fientligheter. Som framgår av redogörelsen ovan är emellertid såväl rekrytering av barn som användande av barn i fientligheter i stor utsträckning kriminaliserat i svensk lagstiftning. Eftersom redan icke- väpnade gruppers existens och verksamhet inom riket som sådan är straffbelagd genom de ovan redovisade bestämmelserna torde inte krävas någon särskild kriminalisering av rekrytering av barn till sådana grupper för att uppfylla protokollet. Icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn i och användande av barn i fientligheter i får så- ledes anses straffbelagt enligt svensk rätt genom i första hand bestäm- melserna i 18 kap. . I detta hänseende torde inte erfordras några lagstiftningsåtgärder. Även icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn i för användande i fientligheter utom riket är i stor utsträckning kriminaliserat i svensk rätt. Främst när det gäller icke-statliga väpnade gruppers rekry- tering av enstaka barn i åldern som sker utan frihetsberövande eller användande av olaga tvång eller vilseledande finns ett område som inte torde vara täckt av någon existerande straffbestämmelse. I dessa fall är således varken bestämmelserna i 4 kap. (människorov, olaga frihetsberövande eller försättande i nödläge), bestämmelsen om egenmäktighet med barn i 7 kap. 4 § eller bestämmelsen om olovlig värvning i 19 kap. 12 § tillämpliga. Svensk rätt torde således inte till fullo uppfylla kravet enligt art. 4. För att helt uppfylla protokollets krav på kriminalisering torde därför vissa lagstiftningsåtgärder vara nödvändiga. Regeringens strävan och målsättning är att skyddet för barn mot rekrytering till fientligheter och användande i fientligheter skall vara så gott och heltäckande som möjligt. Frågan om utökad kriminalisering till skydd för barn mot att rekryteras och användas i fientligheter måste dock föregås av noggranna överväganden. Det kan bli aktuellt att införa ett Prop. 2001/02:178 nytt brott som tar sikte på icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn och användande av barn i fientligheter. Det kan emellertid också bli aktuellt att endast ändra existerande lagstiftning för att åstadkomma ett förbättrat skydd för barn. Ytterligare analys av lagstiftningsbehovet är nödvändig innan förslag till lagstiftning föreläggs . För närva- rande finns inte något sådant underlag som erfordras för att föreslå ade- kvat straffrättslig lagstiftning för att förhindra icke-statliga väpnade gruppers rekrytering av barn och användande av barn i fientligheter. Det är därför för tidigt att i detalj kunna ange utformningen av den kriminali- sering som erfordras för att uppfylla protokollet. Regeringen har dock för avsikt att återkomma med förslag på lagstiftning i ett senare samman- hang. En stat som ratificerar en konvention är skyldig att följa och tillämpa dess bestämmelser. Från ett folkrättsligt perspektiv behöver dock inte all lagstiftning (eller motsvarande) vara på plats vid ratifikationen. Den kan tillkomma i ett något senare skede, jfr artikel 8 om rapporteringsskyldig- heten. Artikeln stadgar att staterna efter protokollets ikraft- trädande för den staten skall tillställa barnrättskommittén en rapport med utförlig information om de åtgärder den vidtagit för att genomföra be- stämmelserna i protokollet, inbegripet de åtgärder som vidtagits för att genomföra förpliktelserna enligt artikel 4. uppfyller till stor del redan förpliktelserna enligt artikel 4 och enbart en begränsad del behöver ses över. Detta förhållande utgör ej något hinder för ratifikation enligt folkrätten. 4.5Förhållandet till andra regler på området Ingenting i detta protokoll skall tolkas så att det undanröjer bestämmel- ser i en konventionsstats lag eller i internationella instrument och inter- nationell humanitär rätt som går längre när det gäller att förverkliga barnets rättigheter. Artikeln innebär att om en stat har strängare förpliktelser enligt andra regelverk så har dessa företräde. Detta stadgande är till för att inte riskera en standardsänkning när det gäller skyddet för barn. Varje konventionsstat skall vidta alla rättsliga, administrativa och andra åtgärder som krävs för att säkerställa att bestämmelserna i detta protokoll genomförs och tillämpas effektivt inom dess jurisdiktion. Konventionsstaterna åtar sig att genom lämpliga åtgärder göra proto- kollets principer och bestämmelser allmänt kända bland såväl vuxna som Konventionsstaterna skall vidta alla genomförbara åtgärder för att Prop. 2001/02:178 säkerställa att personer inom deras rättskipningsområde som rekryteras eller används i fientligheter i strid med detta protokoll hemförlovas eller på annat sätt frigörs från tjänst. Konventionsstaterna skall om nödvändigt ge dessa personer allt tillbörligt bistånd för deras fysiska och psykiska rehabilitering och återanpassning i samhället. Varje konventionsstat är skyldig att se till att protokollets bestämmelser återspeglas på ett klart och tydligt sätt i nationella lagar och praxis, att rättigheterna kan åberopas i domstol och att bestämmelserna tillämpas av myndigheterna. Protokollet överlämnar till konventionsstaterna att vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder när det gäller att tillförsäkra barnet sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för att motsvar bestäm- melserna i detta protokoll. Konventionsstaten är vidare skyldig att säkerställa effektiva styrmedel, opinionsbildning och upplysning samt andra aktiva åtgärder för att åstad- komma förändring av omständigheter som riskerar att barn rekryteras eller används i fientligheter. Konventionsstaten är ytterst ansvarig för att bestämmelserna i detta protokoll genomförs. Vidare behandlar artikeln konventionsstaternas skyldighet att vidta åt- gärder för att säkerställa att personer inom konventionsstaternas rättskip- ningsområde som rekryteras eller används i fientligheter i strid med detta protokoll hemförlovas eller på annat sätt frigörs från tjänsten. Konven- tionsstaterna skall om nödvändigt ge dessa personer allt tillbörligt bistånd för deras fysiska och psykiska rehabilitering och återanpassning till sam- hället. Denna rättighet gäller även asylsökande barn som varit inblandade i väpnade konflikter i ett annat land. har en viktig roll i genomförandet av FN:s barnkon- vention i samhället. Detta arbete omfattar i hög grad spridning av infor- mation om barnets rättigheter till såväl barn och unga som beslutsfattare. kommer även i detta sammanhang att ha en viktig roll i spridning av bestämmelserna enligt detta protokoll. göras genom det uppdrag som har att utveckla och ta fram informationsmaterial för barn och unga som beskriver deras rät- Enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall hälso- och sjukvår- den bedrivas så att den uppfyller kraven på en god vård. bl.a. att den skall vara av god kvalitet. Varje landsting skall erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom . samma gäller dem som stadigvarande vistas inom . övrigt skall verka för en god hälsa hos hela befolkningen. någon som vistas inom utan att vara bosatt där behöver ome- delbar hälso- och sjukvård, skall erbjuda sådan vård. Uppgiften om att ett utländskt barn har varit inblandat i väpnade kon- flikter är en uppgift som kan framkomma under utredningen av ett asyl- är den myndighet som utreder och handlägger asylärenden enligt utlänningslagen (1989:529). är också ansvarig myndighet för mottagandevillkoren, närmare bestämt frå- gor om var barnet skall bo etc. enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. När det särskilt gäller bistånd för barnets fysiska och psykiska rehabi- litering och återanpassning till samhället kan följande sägas. Landstingen tog, i enlighet med beslut, över ansvaret för de asylsökandes sjukvård. Enligt en överenskommelse mellan staten och sjukvårdshuvudmännen skall landstingen ge asyl- sökande barn samma tillgång till hälso- och sjukvård, inklusive barn- psykiatrisk vård, som barn som är bosatta i . Samma tillgång till vård har barn som vistas i som har varit asylsökande, men som har fått avslag på sin asylansökan genom ett lagakraftvunnet beslut. Det följer av en överenskommelse mellan den svenska staten och som gäller från . I den omfatt- ning ger vård i enlighet med vad som sagts lämnas statlig ersättning till landstingen enligt förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande. På regeringens uppdrag överlämnade en rapport till regeringen angående förutsättningar för riktlinjer för hur asylsökande barn skall få tillgång till hälsosamtal och hur dessa barns hälsotillstånd skall kartläggas. Rapporten bereds inom . Asylsökande barns och barn som har beviljats tidsbegränsat uppehålls- tillstånd med stöd av 2 kap. 4 a § utlänningslagen har tillgång till utbildning inom det offentliga skolväsendet, förskole- verksamhet och skolbarnsomsorg på i huvudsak samma villkor som gäller för barn som är bossatta i . Detsamma gäller barn som av andra skäl ansökt om uppehållstillstånd i och getts rätt att vistas här medan deras ansökan prövas. Barnen bör tas emot i det offentliga skolväsendet så snart det är lämpligt med hänsyn till barnets personliga förhållanden. Mottagandet bör dock ske senast efter barnets ankomst till . Genom skolgången ges barnen struktur i tillvaron, får tillgång till elevvård och de barn som är i behov av särskilda insatser kan fångas upp och vid behov remitteras vidare till barn- och ungdoms- psykiatrin. Om föräldrarna förvärvsarbetar eller studerar eller om barnet har ett eget behov skall barn i åldern erbjudas förskoleverksamhet (dvs. förskola eller familjedaghem) och barn i åldern erbjuds skolbarnsomsorg (dvs. fritidshem eller familjedaghem). Asylsökande barn skall precis som i bosatta barn, efter en individuell pröv- ning, kunna få förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg utifrån sitt eget behov, dvs. oberoende av föräldrarnas sysselsättning (prop. 2000/01:115). Inom ramen för mottagandesystem anordnas också föräldrabaserad barnverksamhet. Regeringen beslutade att ställa ca ur Allmänna arvsfonden till Röda Korsets förfogande för ett projekt med syfte att sprida erfarenheter och metoder som utvecklats vid Röda Korsets center i vidare till Röda Korsets övriga center i Medlen avsåg av en pla- Prop. 2001/02:178 nerad treårsperiod. I Röda Korsets center i har man arbetat med traumatiserade barn och ungdomar och det är detta centers erfarenheter som ligger till grund för projektet och ungdomar påver- kade av krig och konflikt. Genom medverkan av terapeut och sjukgym- nast kommer en växelverkan i behandlingen mellan psykiska besvär och kroppsliga besvär till stånd. Målsättningen är att medverka till att ung- domarna får ett rikare liv. och andra svenska myndigheter har goda möjligheter att upptäcka och ge stöd samt vård till och struktur i tillvaros för asyl- sökande barn som varit inblandade i väpnade konflikter. Metodutveck- lingen sker kontinuerligt inom området. Alla barn som är bosatta i har samma rätt till hälso- och sjukvård. Asylsökande barn har samma rätt till hälso- och sjukvård (inklusive barnpsykiatrisk vård) samt skolgång, förskoleverksamhet och skolbarnomsorg.