prop · GP03100d13 · 2002-04-15 00:00:00 — Barn till arbetslösa och föräldralediga, som tenderar att ha lägre inkomster, hade 1999 inte samma rätt till barnomsorgsplats som övriga barn. Familjer där man av olika skäl väljer att arbeta mindre för att själva ta hand om barnen hamnar också i en lägre inkomstgrupp. Föräldrarnas sysselsättning förklarar således på olika sätt en del av skillnaden. I familjer där föräldrarna arbetar heltid var nyttjandet av barnomsorgen relativt likartad i familjer med olika ekonomisk standard. Andelen barn med barnomsorg inom inkomstgrupperna var lika stor i den högsta och i den lägsta inkomstgruppen och högst i den näst lägsta inkomstgruppen.16 En del av skillnaderna i nyttjandet beror på att föräldrar med låg inkomst avstår från att nyttja en subventionerad plats eller nyttjar den i lägre grad därför att de anser att avgiften är för hög. 17 av alla föräldrar med låga inkomster som har barn i åldern uppgav att de avstått från barnomsorg på grund av höga avgifter. För ekonomiskt välbeställda var denna andel under en procent. 2001/02:100 BILAGA 3 Diagram 3.1 Andel barn i barnsomsorg i olika inkomstgrupper 1999 Inkomstgrupper (kvintiler) Källa: HEK, SCB, beräkningar Föräldrarnas utbildning har också betydelse för nyttjandet av barnomsorgen. Ju längre utbildning föräldrarna har, desto vanligare är det att barnen har plats i barnomsorgen (diagram 3.2). av alla barn i åldern till föräldrar med högre utbildning har en barnomsorgsplats jämfört av barnen till föräldrar med lägst utbildning. Skillnaden förklaras inte enbart av att högutbildade i högre grad arbetar heltid. Även om man enbart jämför hushåll där föräldrarna arbetar heltid nyttjar högutbildade barnomsorgen i högre grad. Diagram 3.2 Andel barn i barnsomsorg efter föräldrars utbildningsnivå Källa: HEK, SCB, beräkningar Barn i hushåll där någon vuxen är född i annat land än är i lägre grad inskrivna i barnomsorgen, av 2-5-åringar mot av barnen i hushåll där alla vuxna är födda i . 1999/2000:1, bilaga 4. 17Hushållens ekonomi (HEK) 1999. 2001/02:100 BILAGA 3 Hur mycket tid barnen tillbringar inom barnomsorgen varierar också. Barn till föräldrar med längre utbildning har i genomsnitt längre närvarotider.18 Subventionerna till barnomsorgen beräknas uppgått till 1999. I beräkningen av storleken på hushållets subvention tas hänsyn till hur många månader och hur många timmar barnet haft barnomsorg, vad en heltidsplats i kommunen kostar och vilken avgift föräldrarna betalar. Avgifternas andel av bruttokostnaden ökade , från till . Avgifternas andel är högre i fritidshemmen än i förskolorna.19 Hur avgifterna bestämts har varierat mellan olika kommuner, men trenden var att barnens närvarotid och föräldrarnas inkomst fick ökad betydelse. I och med införande av maxtaxa i barnomsorgen 2002 påverkar närvarotider och föräldrarnas inkomst i lägre grad avgifternas storlek. Hushåll med högre inkomster erhåller större subventioner för barn i förskoleåldern. För barn i skolåldern är subventionerna mer lika fördelade. Avgifterna bidrar till att jämna ut skillnaderna i subventionernas storlek. Räknat i andel av den disponibla inkomsten är subventionerna högre för hushåll med lägre ekonomisk standard. För den femtedel med lägst standard är barnomsorgssubventionerna mer än dubbelt så stora som för med den femtedel som har högst ekonomisk standard. Indelningen efter föräldrarnas utbildning visar att familjer där hushållsföreståndaren har längre utbildning får absolut sett högre subventioner än de med kortare utbildning (underbilagetabell 3.3). Subventionens andel av disponibel inkomst är dock betydligt högre bland låginkomsttagare än bland välbeställda. 18Skolverket (2001) Beskrivande data om barnomsorg och skola 2000. Diagram 3.3 Barnomsorgssubvention per 25 åringar i Andel av disp. Inkomstgrupper (kvintiler) Källa: HEK, SCB, beräkningar Diagram 3.4 Barnomsorgssubvention per 612 åringar i inkomstgrupper 1999 Andel av disponibel inkomst Inkomstgrupper (kvintiler) Källa: HEK, SCB, beräkningar 3.2Hur fördelas utbildningssubventionerna? är ett av de länder som satsar mest på utbildning om man ser till utgifternas andel av BNP. Förutom ambitionen att vara en ledande kunskapsnation finns en strävan att medborgarna skall kunna delta i utbildning oberoende av social bakgrund. Det är särskilt viktigt då utbildningen har ett nära samband med människors möjlighet att få ett arbete, en god inkomst och att aktivt delta i samhällslivet. Den grundläggande utbildningens mål är att alla barn och ungdomar oberoende av kön, geografisk hemort samt sociala och ekonomiska förhållanden skall ha tillgång till en likvärdig ubildning. Alla barn och unga skall ges förutsättningar att nå målen i skollag, läroplaner och kursplaner. Högre utbildning av god kvalitet skall erbjudas i hela landet. För att ge vuxna ytterligare chanser och för att överbrygga utbildningsklyftor har stora satsningar även gjorts på en utbyggd vuxenutbildning. Ambitionerna är högt ställda vad gäller såväl möjligheten att deltaga som utbildningens resultat. Fördelningsaspekterna är således centrala för samhällets engagemang i utbildningssystemet. Ett övergripande syfte är en jämn fördelning av kunskaper och kompetens, vilket är grundläggande för en jämnare fördelning av livsinkomsterna. Värdet på varje individs utbildningssubvention bestäms utifrån personens faktiska deltagande (med hänsyn till omfattningen) i utbildning (se underbilaga 3). För barn och ungdomar som bor hemma finns uppgifter om social bakgrund. Subventionen till en grupp beräknas genom att dividera den totala subvention gruppen mottar med antalet barn i gruppen, oavsett om de deltar i utbildningen eller inte. 3.2.2Små skillnader i grundskola och gymnasieskola Subventionerna för är i stort sett lika stora för alla barn oavsett föräldrarnas utbildning (se underbilagetabell 3.4). Detta är också förväntat eftersom grundskoleutbildning är obligatorisk och inriktningen i stort sett densamma för alla. Fördelningen av subventionerna för gymnasieskolan (1619-åringar) visar en något annorlunda bild. Det finns en tendens att barn till föräldrar med kortare utbildning får högre subventioner än barn vars föräldrar har längre utbildning. För hemmaboende barn finns samma mönster när man jämför barn från hushåll med olika socioekonomisk bakgrund. Det beror främst på att barn till arbetare oftare väljer dyrare program som industriprogrammet, medan barn till tjänstemän oftare väljer studieförberedande program som genomsnittligt sett är relativt billiga. Denna skillnad tar mer än väl ut effekten av att avhopp i gymnasiet är vanligare bland barn till arbetare än i andra grupper, vilket får till följd att nyttjandet blir lägre. Skillnaderna är dock små. 2001/02:100 BILAGA 3 Diagram 3.5 Subvention till gymnasieutbildning för 16-19-åringar 1999 Andel av disponibel inkomst Inkomstgrupper (kvintiler) Källa: HEK, SCB, beräkningar Totalt deltar drygt en tredjedel av ungdomarna i åldern i högskoleutbildning, Komvux eller arbetsmarknadsutbildning. Vanligast är att studera vid högskola () medan arbetsmarknadsutbildning var relativt ovanligt (). Tabell 3.1 Nyttjande och genomsnittlig utbildningssubvention till högskoleutbildning, vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning för personer 1999 Källa: HEK, SCB, beräkningar En jämförelse av nyttjandet av högskola, Komvux och arbetsmarknadsutbildning mellan ungdomar i olika inkomstgrupper visar att nyttjandet är störst bland de med lägst inkomst. Detta speglar främst det faktum att studerande tenderar att ha lägre inkomster än jämnåriga som inte studerar. Att många ungdomar i åldern 19 har flyttat hemifrån, medan andra fortfarande bor hemma och delar föräldrarnas ekonomi bidrar också till att det är svårt att uttala sig om subventionernas fördelning. 2001/02:100 BILAGA 3 Diagram 3.6 Andel 1929-åringar som deltar i utbildning på högskola, i vuxenutbildning eller arbetsmarknadsutbildning Inkomstgrupper (kvintiler) Källa: HEK, SCB, beräkningar Diagram 3.7 Totala utbildningssubventioner efter föräldrarnas utbildningsnivå Källa: HINK SCB, beräkningar I ett fördelningsperspektiv är det önskvärt att kunna koppla ihop ungdomar som bildat egna hushåll med föräldrarna och deras ekonomi och socioekonomiska bakgrund. Det är inte möjligt datamaterial, men undersökning fanns möjligheten. Undersökningen 1997 visade att subventionerna till högskoleutbildning var mycket snedfördelade. Ungdomar i åldern med högutbildade föräldrar fick i genomsnitt ca i subventioner för högskolestudier mot endast för ungdomar vars föräldrar har lägre utbildning. Subventionerna till arbetsmarknadsutbildning hade en motsatt fördelningsprofil. Barn till föräldrar med låg inkomst eller kort utbildning fick en något större del av subventionerna till arbetsmarknadsutbildning. Fördelningen av vuxenutbildning uppvisade inget klart samband med föräldrarnas bakgrund. Sammantaget innebär det att barn till föräldrar med längre utbildning totalt sett fick högre subventioner för utbildning än barn vars föräldrar har kortare utbildning (diagram 3.7). Skillnaden mellan barn till föräldrar med högst grundskoleutbildning och de, vars föräldrar har en minst treårig högskoleutbildning, var . Detta motsvarar mer i genomsnittlig subvention till de mer välutbildades barn. Skillnaden beror på de högre subventionerna för högskolestudier bland ungdomar vars föräldrar har längre högskoleutbildning. Även om utbildningssubventionerna i kronor är relativt lika för olika grupper, sker en omfattande omfördelning genom att subventionerna är relativt större för hushåll med lägre ekonomisk standard. Subventionerna för de hemmaboende barnen i åldern var av den justerade disponibla inkomsten för den femtedel av hushållen som har lägst ekonomisk standard och för föräldrar med högst standard. På kort sikt innebär det således att utbildningssubventionerna omfördelar resurser från välbeställda till svagare grupper. I ett längre perspektiv är detta inte lika självklart. Tar man hänsyn till att barn till högutbildade, högre tjänstemän och föräldrar med en god ekonomi genom högre utbildning får en framtida högre lön och mindre risk för arbetslöshet är det inte lika självklart att subventionerna är så omfördelande som beräkningarna för ett enskilt år visar. Det skall dock tilläggas att personer med högre utbildning betalar mer i skatt, normalt betydligt mer än det direkta värdet av utbildningssubventionen. 3.2.5Trots höjd utbildningsnivå social snedrekrytering består Utbildningssystemet har byggts ut successivt vilket har medfört en höjd utbildningsnivå. Andelen lågutbildade (högst grundskolestudier) minskar fortlöpande. har de lågutbildade minskat från till . Men är det betydligt vanligare att barn till föräldrar med högre utbildning studerar vidare, än barn till föräldrar med lägre utbildning. Även i valet mellan olika studievägar inom högskolan sker en social snedrekrytering. På de längre och prestigefyllda utbildningarna med höga betygskrav är andelen studenter från högre socialgrupper större. minskade den sociala snedrekryteringen, för att därefter vara relativt stabil. har i princip alla ungdomar påbörjat en gymnasieutbildning, men även här märks den sociala snedrekryteringen genom att ungdomar från de högre socialgrupperna i större utsträckning väljer de mer studieförberedande programmen.20 3.2.6Liknande mönster i många länder Social snedrekrytering till högre utbildning är ett internationellt fenomen och avviker inte väsentligen från andra utvecklade länder vad gäller den sociala snedrekryteringen. I exempelvis , som har en betydligt större utbildningssektor, är andelen med universitetsexamen större än i oavsett social bakgrund. Således går fler barn från arbetarhem vidare till högre studier. Den sociala snedfördelningen i är däremot ungefär densamma som i . I exempelvis , och är snedförningen något större.21 3.2.7Jämnare fördelning av utbildning och kunskaper 2001/02:100 BILAGA 3 Subventionerna syftar också till att uppnå en jämn fördelning av kunskaper. Den högst uppnådda utbildningsnivån används ofta som en indikator på kompetensen (humankapitalet). Detta är emellertid ett grovt mått som inte tar hänsyn till exempelvis skillnader i utbildningens kvalitet, individens förmåga att ta till sig utbildningen samt det faktum att man kan lära på andra sätt än genom formell utbildning. Därför försöker man undersöka fördelningen av kunskaper eller kompetensen, exempelvis de vuxnas förmåga att förstå och använda tryckt och skriven information, s.k. läsförmåga. Jämförelser med andra länder tyder på att kompetens är jämnt fördelad i . 1999/2000:1 redovisades en undersökning av som pekade på att har den största andelen som presterade på den högsta nivån och den minsta andelen som presterade på den lägsta nivån när det gällde läsförmåga. i presterade på den lägsta nivån, medan motsvarande siffra för är 24 procent.22 Omfattande vuxenutbildning och vidareutbildning i arbetet, en mer utbredd läskultur etc. bidrar till en jämn fördelning av läsförmåga i . En annan OECD-undersökning av femtonåringars läsförmåga 2000 visade dels att svenska femtonåringar är goda läsare, dels att de ligger väl samlade dvs. att det är jämförelsevis liten skillnad mellan deras läsprestationer. Skillnaden i läsprestation relativt socioekonomisk bakgrund var något mindre i än i i genomsnitt.23 Fokuseringen på bestående snedrekrytering undanskymmer ofta det faktum att utbildning och kunskaper blivit allt jämnare fördelade i . Genom stora insatser har den allmänna utbildningsnivån ökat. Det har medfört att utbildningen har blivit betydligt jämnare fördelad i landet. Att spridningen kunnat minska så snabbt beror till viss del på att äldre, lågutbildade lämnat arbetskraften och yngre med längre utbildning kommit in istället. 3.3Hälsa, vård och inkomstfördelning24 Hälso- och sjukvården är en central del av välfärdsstaten och utgör en viktig aspekt av livet och välfärden för människor. En god hälsa är fundamental för människors livsvillkor. Vid studier av hur människor värdesätter olika saker har uppgivit att hälsa är mycket viktigt.25 En god hälsa är värdefull i sig, men (1995) Literacy, Economy and Society. (2001)2000 Svenska femtonåringars läsförmåga och kunnande i matematik och naturvetenskap i ett internationellt perspektiv. 20 , A. och , P-A. (1996) Framgång och misslyckanden i Stora delar av bakgrunden i detta avsnitt bygger på de olika Rapport nr 1996:17. delrapporterna till Välfärdsbokslut över , SOU 2001:79 m.fl. 21 , R. och , J (1993) Ursprung och utbildning. 2001/02:100 BILAGA 3 utgör även en grundläggande förutsättning för individers möjligheter till arbete och egen försörjning. I följande avsnitt studeras hur de offentliga utgifterna för öppenvård, slutenvård, läkemedel och tandvård fördelas mellan olika grupper i samhället. Brukaravgifterna, dvs. den avgift patienten själv betalar ingår inte i beloppet. 3.3.1Vad är hälsa? Trots att omfattande resurser satsas på hälso- och sjukvårdsområdet och trots att individer upplever hälsa som en av de viktigaste välfärdsaspekterna, är det svårt att klart definiera vad som avses med hälsa. Merparten av de mått som utvecklats för att mäta hälsa utgår från metoder som fångar upp nedsatt arbetsförmåga eller ohälsa, dvs. i praktiken definieras hälsa i negativa termer såsom avsaknad av ohälsa. Hälsans utveckling och fördelning har länge mätts i termer av dödlighet i olika grupper och förekomsten av olika sjukdomar. Även medellivslängden brukar användas som en indikator på hälsoläget. Tabell 3.2 visar att den åldersstandardiserade26 dödligheten liksom spädbarnsdödligheten har minskat för både kvinnor och män . Kvinnors dödlighet är väsentligt lägre än mäns och dessa skillnader har bestått . Samma mönster mellan könen gäller även spädbarnsdödligheten. Tabell 3.2 Åldersstandardiserad dödlighet 1Antal dödsfall per 100 000. 2Antal dödsfall per 1000 levande födda. Källa: , Hälso- och sjukvårdsstatistisk årsbok 2000. ett internationellt perspektiv intar , tillsammans med ett antal andra industriländer, en ledande position avseende hälsoläget mätt i termer av dödlighet och förväntad livslängd. Även om hälsoläget mätt i termer av dödlighet eller medellivslängd uppvisar en positiv trend, finns andra indikatorer som tyder på ett försämrat hälsoläge. Ett exempel är de ökade kostnaderna inom sjukförsäkringen och utvecklingen av antalet långtidssjukskrivna. Antalet personer som varit sjukskrivna eller längre har ökat . Med anledning av bl.a. detta pågår ett arbete i syfte att ta fram ett brett åtgärdsprogram för ökad hälsa i arbetslivet, det så kallade 11-punktsprogram- met. 3.3.2Skillnader i hälsa och dödlighet Även om många indikatorer tyder på långsiktiga förbättringar i folkets hälsa, består skillnaderna mellan olika samhällsgrupper. De relativa skillnaderna har ökat , trots att de flesta i absoluta termer har minskat sin dödlighet. Tjänstemän på hög- och mellannivå har lägre dödsrisk än ej facklärda arbetare.27 Personer med högre utbildning har lägre dödsrisker än personer med låg utbildning.28 Samma mönster kan spåras i undersökningar av s.k. självupplevd hälsa. Tjänstemän har bättre hälsa än arbetare, välutbildade har bättre hälsa än lågutbildade och välbeställda har bättre hälsa än de med svag ekonomi.29 förklaras skillnader i ohälsa av skilda åldersstrukturer i de grupper som jämförs. Skillnaderna kvarstår emellertid även sedan hänsyn tagits till olikheter i åldersstrukturen. Internationella jämförelser pekar visserligen på att arbetare i har lägre dödlighet än motsvarande kategori i andra länder. Däremot är inte skillnaden i relativ dödsrisk mellan tjänstemän och arbetare lägre i än i andra länder. Dessa förbättringar återspeglas även i en ökad medellivslängd. ökade medellivslängden från till för kvinnor och från till för män. Vågerö (1991), , (1997). (1992). 26 Observerad skillnad i dödsrisk när ålderseffekter har eliminerats. (1997). 2001/02:100 BILAGA 3 3.3.3Vårdkonsumtion fördelad efter ålder och tandvård uppvisar dock ett något annorlunda Enligt hälso- och sjukvårdslagen skall vården utgå från behov och ske på lika villkor för hela befolkningen. Detta innebär att personer med lika behov skall få lika vård och de som har ett större behov skall få mer vård. Behovet av vård varierar dock under livets olika skeden. Exempelvis är behovet av vård större på ålderns höst än , men behovet av vård låter sig inte mätas med självklarhet. Självupplevd ohälsa kan till viss del spegla det faktiska vårdbehovet men stämmer inte alltid överens med vårdbehovet ur ett rent medicinskt perspektiv.30 Huruvida den faktiska vårdkonsumtionen verkligen speglar behovet av hälso- och sjukvård i samhället är därför svårt att med säkerhet uttala sig om. Skillnaderna i dödlighet och hälsa mellan olika sociala grupper gör dock att man kan förvänta sig skilda konsumtionsmönster mellan olika grupper i samhället. Å ena sidan kan det vara så att arbetare och låginkomsttagare konsumerar betydligt mer hälso- och sjukvård än tjänstemän och välbeställda därför att behoven är större. Å andra sidan kan olikheterna i hälsa vara ett resultat av olika benägenhet att söka hälsovård. Det är svårt att på ett heltäckande sätt utvärdera detta och få undersökningar finns av hur den individuella konsumtionen fördelas med avseende på faktorer som social bakgrund, utbildning och inkomst. Tidigare undersökningar31 har dock visat att arbetare konsumerar mer vård än tjänstemän även när hänsyn till åldersskillnader tas. I tabell 3.3 redovisas de offentliga subventionerna av hälso- och sjukvård fördelade efter ålder. Här framgår att vårdkonsumtionen ökar med åldern. Fram till ca stiger vårdkonsumtionen i kontinuerlig takt. Därefter sker en kraftig ökning och personer konsumerar i genomsnitt dubbelt så mycket vård som personer i ålderskategorin . Den kraftiga ökningen kan nästan uteslutande hänföras till en ökad konsumtion av slutenvård medan konsumtionen av läkemedel och öppenvård endast ökar måttligt. Mest tandvård konsumeras i åldrarna . Därefter avtar tandvårdskonsumtionen med stigande ålder. Tabell 3.3 Genomsnittliga subventioner för hälso- och sjukvård fördelade efter ålder 1999 Källa: HEK, SCB, beräkningar Behovet av vård kan också förväntas variera mellan könen. Kvinnor i fertil ålder har av naturliga skäl större vårdbehov än män i motsvarande åldrar. Det finns emellertid också andra skillnader mellan kvinnor och mäns sjuklighet. Kvinnor upplever oftare ohälsa av långvarig sjukdom än män.32 Män upplever inte lika ofta funktionsnedsättningar och betraktar oftare sitt hälsotillstånd som gott. Trots detta har män en högre dödlighet än kvinnor oavsett ålder. Av diagram 3.8 framgår de genomsnittliga subventionerna för hälso- och sjukvård fördelade på kvinnor respektive män. Under barn- och ungdomsåren konsumerar flickor och pojkar totalt sett ungefär lika mycket vård även om konsumtionens sammansättning varierar. Pojkar konsumerar mer läkemedel än flickor medan flickor konsumerar mer öppenvård än pojkar. Från den yngre medelåldern konsumerar dock kvinnor mer vård än män. Skillnaderna beror på en högre kvinnlig konsumtion av såväl läkemedel, öppenvård och slutenvård medan konsumtionen av tandvård inte skiljer sig nämnvärt mellan könen. I åldersgrupperna jämnas vårdkonsumtionen ut för att därefter öka Självupplevd ohälsa är dock en god indikator på vårdbehovet. 1999/2000:1 bilaga 4. Vård på lika villkor? SCB, välfärdsbulletinen. 2001/02:100 BILAGA 3 mer för kvinnor än för män med stigande ålder. Diagram 3.8 Totala hälso- och sjukvårdssubventioner fördelade efter ålder och kön 1999 10-19 20-29 30-39 40-49 50-59 60-69 70-79 80-89 Källa: HEK, SCB, beräkningar Både ålder och kön har således ett starkt samband med konsumtionen av hälso- och sjukvårdstjänster. I analysen av hur konsumtionen av dessa tjänster fördelas mellan olika inkomstgrupper i samhället blir det därför viktigt att ta hänsyn till att den demografiska strukturen kan skilja mellan grupper med höga respektive låga inkomster. Betydelsen av en sådan korrigering illustreras i diagram 3.9 där både den justerade och ojusterade vårdkonsumtionen presenteras.33 Den ojusterade visar den faktiska konsumtionen av vård i respektive inkomstgrupp. Här framgår ett tydligt samband mellan inkomst och vårdkonsumtion. Låginkomsttagare i kvintil 1 konsumerar i genomsnitt mer vård än höginkomsttagare i kvintil 5. Skillnaden mellan medel- (kvintil 3) och höginkomsttagares vårdkonsumtion (kvintil 4 och 5) är däremot små. Sambandet mellan inkomst och vårdkonsumtion planar således ut ju högre upp på inkomstskalan vi kommer. Den högre vårdkonsumtionen i de lägre inkomstgrupperna kan primärt hänföras till en större konsumtion av slutenvård. För övriga vårdformer är sambandet emellertid inte lika 33 Justeringen har gjorts med hjälp av regressionsanalys, där ålder och kön hållits konstanta. Inom öppenvård, läkemedelskonsumtion och tandvård är skillnaderna generellt sett små mellan inkomstgrupperna. Diagram 3.9 Genomsnittliga hälso- och sjukvårdssubventioner fördelade på inkomstgrupper 1999 Inkomstgrupper (kvintiler) Källa: HEK, SCB, beräkningar I diagram 3.9 framgår också hur konsumtionen av hälso- och sjukvård fördelar sig mellan inkomstgrupperna, givet att grupperna innehåller samma ålders- och könssammansättning. Diagrammet visar att en sådan justering ger ett än tydligare samband mellan inkomst och vårdkonsumtion, där även skillnader mellan medel- och höginkomsttagares konsumtion framträder. Förklaringen till skillnaderna mellan inkomstgrupperna är dock fortfarande att en större konsumtion av slutenvård sker bland låginkomsttagare.34 I kölvattnet av de starka flyktingströmmarna har frågan om hur personer med utländsk bakgrund integrerats i det svenska samhället aktualiserats. I välfärdsbokslutet35 konstateras att andelen personer bland de utrikes födda som upplever ängslan, oro eller ångest har ökat kraftigt under 1990- talet. Man konstaterar också att utrikes födda generellt sett har knappare ekonomiska resurser än befolkningen i övrigt.