prop · GP03126 · 2002-03-18 00:00:00 — I det sammanhanget är det dock mycket viktigt att medlaren inte förespeglar gärningsmannen förhoppningar om åtalsunderlåtelse eller strafflindring om denne ställer upp i medlingsmötet. Det får ankomma på medlingsverksamheten att i varje enskilt fall avgöra vilka förberedelser som är nödvändiga och i vilken omfattning förberedande samtal respektive möten erfordras. Enligt Brottsförebyggande rådets (BRÅ) utvärdering av försöksverk- samheten (se avsnitt 4.5) var föräldrarna till gärningsmän närvarande vid av medlingsmötena. Enligt BRÅ bör vårdnadshavare som regel närvara vid medlingsmötet. Regeringen, som anser att det är viktigt att föräldrarna engageras för att komma till rätta med den unges brottslighet, delar denna bedömning. Förutom det stöd vårdnadshavaren utgör kan dennes medverkan ibland krävas för att avtal om viss typ av gottgörelse i vissa fall skall kunna träffas (se vidare i nästa avsnitt). Det är dock ofta lika viktigt att ett underårigt brottsoffers vårdnadshavare medverkar. Vårdnadshavare till både gärningsman och brottsoffer skall därför beredas tillfälle att närvara vid medlingsmötet, om det inte finns särskilda skäl mot det. Vad som kan utgöra särskilda Prop. 2001/02:126 skäl redovisas närmare i författningskommentaren. Det kan i vart fall konstateras att vårdnadshavarna bör ha en passiv roll vid medlingen. Såsom flera remissinstanser påpekat bör brottsoffret få medföra annan anhörig än vårdnadshavare eller stödperson till medlingsmötet. Likaså bör gärningsmannen vid behov få medföra annan än vårdnadshavare, såsom en förälder som inte är vårdnadshavare eller annan anhörig. Även unga gärningsmän som inte är underåriga kan i många fall ha ett stort behov av stöd från exempelvis en förälder. Detta måste avgöras från fall till fall och bör inte regleras i lagen på ett bindande sätt. Då syftet med medling inte är att utreda brottet eller lösa komplicerade skadestånds- frågor bör dock inte offentlig försvarare respektive målsägandebiträde eller annat juridiskt ombud närvara vid mötet. Det är väsentligt att det vid behov anlitas tolk vid medlingen. Självklart blir det mer komplicerat att genomföra en medling med tolk, men man bör inte avstå från medling på grund av språksvårigheter. Tolk bör även anlitas om vårdnadshavarna för gärningsmannen eller brottsoffret har behov av det. Regeringens förslag: Medlaren skall medverka till att avtal om gottgörelse träffas endast om det är uppenbart att innehållet i avtalet inte är oskäligt. Om det framkommer att medlingsavtalet inte uppfylls, skall medlaren som huvudregel se till att åklagaren genast underrättas om detta. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningen har dock föreslagit att medlaren skall se till att ett avtal som träffas mellan parterna inte är oskäligt. ansett att medlingsverksamheten bör kontrollera att ett avtal som ingåtts vid medling följs, såväl avtal om att betala ersättning eller utföra arbete som avtal av mer ideell natur. Detta kan enligt utredningen lämpligen ske genom att brottsoffret kontaktas. Om det visar sig att den unge inte har uppfyllt avtalet, bör detta rapporteras till åklagaren. Remissinstanserna: ombudsmän () konstaterar att avtal om gottgörelse inte är oproblematiskt eftersom medlarna och parterna normalt saknar de juridiska kunskaper som krävs för att överblicka de skadståndsrättsliga konsekvenserna av t.ex. vissa vålds- och hotbrott. Därför bör enligt JO endast ostridiga och okomplicerade frågor om Detta även för att skadeståndsfrågan inte skall komma i centrum under mötet. Vidare kan enligt JO avtal om viss arbetsprestation tänkas få en straffliknande karaktär (jfr 27 kap. 5 § andra stycket ), vilket särskilt bör beaktas när gärningsmannen inte Även ett avtal om annan gottgörelse än ekonomisk torde kräva godkännande av omyndigs vårdnadshavare, undantaget eventuella avtal om framtida förhållningssätt. att frågan om skadestånd av många skäl är komplicerad, att det finns en risk för rättsförlust för parterna och att den av utredningen föreslagna underrättelseskyldigheten till åklagare om avtalet inte uppfyllts är viktig. 2001/02:126 kommun har avstyrkt förslaget att medlaren skall beakta om avtalet är rimligt och pekat på svårigheterna att bestämma skälig ersättningsnivå för kränkning. anser att medlaren helt bör avstå från att i ett medlingsavtal ta in överenskommelser som reglerar solidarisk skadeståndsskyldighet och andra fall när det är fråga om komplicerade skadestånd. Tingsrätten förordar att medlarna bör ges en klar vägledning för hur de skall agera när det gäller överenskommelser om skadestånd. Riksåklagaren () anser att frågan om ingående av avtal bör belysas ytterligare mot bakgrund av dels risken för att någon av parterna lider rättsförlust, dels risken för skadeståndsskyldighet för kommunen i den mån en kommunalt anställd person såsom medlare i något hänseende gör sig skyldig till fel eller försummelse som gäller avtalet mellan parterna. Enligt för barnens rätt i samhället () torde möjligheterna att lösa skadeståndsfrågor i och med att föräldrar endast med överförmyndarens samtycke får ingå skuldförbindelse, vara betydligt mer begränsade än vad som förutsätts av utredningen. har väckt frågorna om vilka möjligheter brottsoffret har att få ersättning av om avtal träffas eller om avtalet inte fullföljs samt i vilken mån gärningsmannens försäkringsbolag är bundet av överenskommelsen. Skälen för regeringens förslag Vad resultatet blir av medlingen är beroende av bland annat vilken typ av brott medlingen gäller, vilka eventuella krav brottsoffret har samt gärningsmannens inställning och möjligheter. En uppriktigt menad ursäkt från gärningsmannen till brottsoffret och en överenskommelse om hur man skall förhålla sig till varandra kan i många fall vara ett tillräckligt och gott resultat av en medling. Det kan även i vissa fall vara tillräckligt att parterna har träffats och pratat om saken. Andra resultat av medlingsmötet kan t.ex. vara ett avtal om att gärningsmannen genom ersättning eller arbete skall gottgöra brottsoffret. I bilagan till rekommendation (se avsnitt 4.4) anges att medlingsavtalen skall vara frivilliga för parterna samt att de bara bör innehålla rimliga och skäliga förpliktelser. Med rimliga avses enligt kommentaren att det skall finnas något slags förhållande mellan brottet och förpliktelsen för gärningsmannen. Med skäliga avses att det skall vara viss överensstämmelse mellan gärningsmannens förpliktelse och brottets svårhetsgrad. Regeringens bedömning är att, även om frågan om ingående av avtal vid medlingsmötet ur många aspekter är komplicerad, det bör vara möjligt för gärningsmannen och brottsoffret att inom ramen för medlingen även ingå avtal om gottgörelse i ostridiga och okomplicerade frågor, t.ex. ersättning för en sönderslagen fönsterruta, en tillgripen eller skadad mobiltelefon eller en självrisk för en försäkring. Det bör inte heller vara uteslutet att mer komplicerade avtal träffas. Såsom framhållits av flera remissinstanser kan emellertid frågan om skadestånd p.g.a. brott vara vansklig att bedöma. För att undvika att avtal träffas med olämpligt innehåll och för att minska risken för att medlaren bidragit till sådana avtal, föreslår regeringen att medlaren skall medverka till att avtal träffas endast i de fall det är uppenbart att innehållet i avtalet inte är oskäligt. Avsikten med regeringens förslag är att klargöra att medlaren inte skall göra komplicerade skadeståndsrättsliga överväganden som är svåra att bedöma skäligheten av. Utgångspunkten är att avtalet skall vara rimligt och skäligt i förhållande till dels det brott som har begåtts, dels till den skada som har uppkommit. Medlaren måste vara uppmärksam på styrkeförhållandet mellan parterna och försöka motverka att den starkare parten, oavsett om det är brottsoffret eller gärningsmannen, utnyttjar sin position. Som redogjorts för i föregående avsnitt är det, sett utifrån syftet med medlingsmötet, inte meningen att parterna vid medlingsmötet skall biträdas av offentlig försvarare och målsägandebiträde. Vidare är det, som också konstateras av flera remissinstanser, inte alltid lämpligt att i medlingssituationen behandla frågan om skadestånd. Generellt kan sägas att ärenden som gäller egendomsbrott passar bättre för en diskussion kring skadeståndsfrågor än fall avseende vålds- och/eller hotbrott. Är parterna oense om nivån på ersättningen bör frågan om skadestånd i stället behandlas i den ordinarie rättsprocessen. Likaså om frågan blir komplicerad på grund av att det är fråga om flera gärningsmän och solidarisk skadeståndsskyldighet. Medlingsmötet bör inte utvecklas till en förlikningsförhandling om skadestånd, där brottsoffrets motiv för att ställa upp på medling är att få ekonomisk kompensation. Medlingens syften kommer då alltför lätt i andra hand. Medlaren bör därför vid sådant läge helt avstå från att i ett medlingsavtal ta in reglering av skadestånd. Även i de fall frågan om gottgörelse är komplicerad, kan emellertid parterna ha ett intresse av att utom rätta lösa frågan. Eftersom parterna ensamma råder över detta, måste de också i samband med en medling själva få träffa en sådan uppgörelse. Ungdomar är enligt 9 kap. 1 § omyndiga och får som huvudregel inte själva råda över sin egendom eller åta sig förbindelser. Det torde därmed vara så att den unge inte kan träffa ett bindande avtal om ekonomisk ersättning utan erforderligt samtycke. Ett medlingsavtal måste således normalt godkännas även av förmyndaren, vanligen barnets vårdnadshavare (jfr 6 kap. 3 och 11 §§, 10 kap. 2 och 3 §§ och 12 kap. 1 § ). Ett medlingsavtal som gäller utförandet av en arbetsprestation kan ingås av barnet självt, men skall godkännas av vårdnadshavaren (6 kap. 12 § ). Vårdnadshavarna bör, som regeringen anfört i det föregående avsnittet, i regel vara närvarande vid medlingsmötet. I de fall dessa även företräder barnet i frågor som rör tillgångar, kan godkännandet ske i samband med att avtalet upprättas. Om detta inte kan ske får godkännandet inhämtas på annat sätt. I vissa fall krävs överförmyndarens samtycke för att förmyndaren för den omyndiges räkning skall få ingå ett avtal (13 kap. 12 § ). Dessa frågor bör uppmärksammas när avtal ingås. Träffar parterna ett medlingsavtal kan detta komma att träda i stället för gärningsmannens skadeståndsskyldighet gentemot målsäganden. gäller särskilt om avtalet avser en uppgörelse om ekonomisk ersättning. Det kan innebära att målsäganden inte kan kräva skadestånd på grund av brott i ett eventuellt brottmål. Om gärningsmannen inte fullgör avtalet får målsäganden i stället kräva ersättning med hänvisning till avtalet i en Om medlingsavtalet inte innehåller några ekonomiska konsekvenser utan t.ex. en ursäkt från gärningsmannen eller reglerar hur parterna skall förhålla sig till varandra , kan det också sättas i fråga om målsägandens rätt att kräva ekonomisk ersättning i form av skadestånd på grund av brott kvarstår. Det är därför lämpligt att det av en klausul i avtalet framgår om målsäganden har rätt att kräva skadestånd på grund av brottet om avtalet inte uppfylls eller om avtalet har ersatt den rätten. Frågor av den karaktären som väckt (se ovan) bör också iakttagas. Som tidigare anförts är enligt regeringens mening det huvudsakliga syftet med medlingen mötet och dialogen. Det faktum att ett avtal som träffats vid medlingstillfället inte fullgörs kan emellertid leda till rättsverkningar, såväl civilrättsliga som straffrättsliga. Dels kan gärningsmannen ådra sig en civilprocess, dels kan åklagaren enligt 20 kap. 7 b § och 22 § lagen (1964:167) om unga lagöverträdare (LUL) återkalla ett beslut om åtalsunderlåtelse om särskilda skäl föranleder det. en underlåtelse att följa avtalet påverka gärningsmannens möjligheter att vid ett eventuellt återfall i brott få tillfälle att delta i medling igen. medlingsmöte kan emellertid, trots att ett avtal inte följts, ha varit av betydande värde för parterna och lett till önskat resultat. dock åtminstone i vissa fall få besked om hur avtalet har genomförts. Regeringen föreslår därför att medlaren i de fall det kommit till dennes kännedom att gärningsmannen inte har uppfyllt sitt åtagande skall se till att åklagaren genast underrättas om detta, om det inte är obehövligt. Att ålägga medlingsverksamheten att följa upp samtliga avtal vore enligt regeringens mening alltför betungande. Regeringens bedömning: De upparbetade rutiner som finns mellan t.ex. polis, åklagare och socialtjänst bör användas även när det gäller medling. Det är vidare av stort värde att medlingsverksamheten samarbetar med bl.a. brottsofferjourerna. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i denna del har inte haft något att erinra emot utredningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: För att medlingsverksamheten Prop. 2001/02:126 skall fungera effektivt och medling komma till ökad användning krävs ett väl fungerande samarbete mellan berörda myndigheter. För ungdomsmål fordrar de regler som gäller redan en sådan samverkan för att handläggningen skall ske snabbt och effektivt. Dessa, redan uppbyggda, rutiner bör användas även när det gäller medling. Myndigheterna bör, enligt regeringens bedömning, finna lokala lösningar som passar förhållandena på orten. Vidare kan t.ex. mindre kommuner med låg ungdomsbrottslighet samarbeta med andra kommuner för att få till stånd en fungerande medlingsverksamhet. Det är enligt regeringens mening av stort värde att medlingsverk- samheten samarbetar med brottsofferjourerna. Ett sådant samarbete framstår som särskilt angeläget, eftersom det kan finnas behov av stödpersoner för brottsoffer därifrån. Det är även värdefullt att medlings- verksamheten har kontakt med andra lokala verksamheter och ideella organisationer som är engagerade i brottsofferfrågor eller i frågor kring t.ex. ungdomskriminalitet. 19 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Lagändringarna bör träda i kraft . I 2 kap. 10 § regeringsformen föreskrivs att svårare brottspåföljd inte får åläggas för en gärning än den som var föreskriven då gärningen förövades. Även om medling inte är någon ny påföljd bör denna princip vara vägledande. Enligt regeringens mening kommer den samlade reaktionen på ett brott dock inte att bli strängare än tidigare för att medling äger rum. Dessutom bör beaktas att deltagande i medling enligt den föreslagna lagen alltid skall vara frivilligt. Den föreslagna lagen bör således kunna tillämpas även på brott som har begåtts före ikraft- trädandet och några övergångsbestämmelser krävs inte. Den föreslagna ändringen i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare torde inte leda till annat än ytterst marginella kostnadsökningar och ryms därför inom ramen för befintliga resurser. Det gäller även det föreslagna tillägget i sekretesslagen (1980:100). De föreslagna bestämmelserna i lagen om medling med anledning av brott torde inte innebära några kostnadsökningar. I avsnitt 7 redogörs för regeringens avsikt att överföra ca till för att, huvudsakligen genom bidrag till kommuner, stödja medlingsverksamhet för unga lagöver- trädare. Finansieringen skall ske genom omprioriteringar inom utgifts- område 4. 21.1Förslaget till lag om medling med anledning av brott Paragrafen anger vilken medlingsverksamhet lagen avser, nämligen medling som anordnas av staten eller av en kommun med anledning av brott. Frågan har behandlats i avsnitt 8. I paragrafen anges vad som avses med medling i denna lag. Innebörden av begreppet medling har behandlats närmare i avsnitt 4.1. Bestämmelsen reglerar inte medling som metod, se vidare i avsnitt 8. I lagtexten anges endast att det skall vara ett möte mellan en gärningsman och en målsägande för att de, inför en medlare, skall få tillfälle att tala om brottet och följderna av detta. Detta hindrar inte att det, om det bedöms vara lämpligt, i något fall kan vara fråga om ett möte med två eller flera gärningsmän och/eller två eller flera målsägande. skall vara opartisk framgår av 4 §. Av 7 kap. 44 § sekretesslagen (1980:100) framgår att sekretess gäller i medlingsverksamhet enligt lagen. Se vidare i avsnitt 15. Med målsägande avses detsamma som i 20 kap. 8 § fjärde stycket , d.v.s. den mot vilken brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada, ofta benämnd som brottsoffret. Lagen är inte avsedd att omfatta eventuella successorer, t.ex. försäkringsbolag som genom försäkringsavtal har övertagit målsägandens skadestånds- anspråk och blivit part i målet. Med gärningsman avses den som utfört den polisanmälda gärningen, även om brottsrubriceringen skulle vara anstiftan eller medhjälp. Av 5 § framgår att gärningen skall vara erkänd. Paragrafen har behandlats i avsnitten 5 och 9. I första stycket fastställs att medling skall ske i såväl gärningsmannens som målsägandens intressen och att målet med medlingen skall vara att minska de negativa följderna av brottet. Andra stycket anger medlingens två huvudsyften. Det ena är att gärningsmannen skall få en ökad insikt om brottets konsekvenser. Det andra är att målsäganden, dvs. brottsoffret, skall ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser av brottet. I paragrafens första mening anges att medlaren skall vara en kompetent och rättrådig person. Det är naturligtvis av stor vikt att medlaren har den utbildning och erfarenhet som behövs samt att denne är lämpad för uppgiften, se vidare avsnitt 15. Medlaren skall, som framgår av andra meningen, vara opartisk. Medlaren skall således bevaka att båda parters intressen tillgodoses. Detta är en grundläggande utgångspunkt för medlingen. Ingen av parterna skall få alltför stort övertag vid medlingsmötet, utan båda parter skall kunna komma till tals och ge sin syn på det inträffade. skall vara särskilt uppmärksam på att brottsoffret under förfarandet inte utsätts för någon ytterligare kränkning. Beträffande den närmare tillämpningen hänvisas till kommentaren till 10 § och till avsnitt 17 Paragrafen behandlar de grundläggande kraven för att medling skall komma till stånd. I paragrafens första stycke anges att medling skall vara frivilligt för både gärningsman och målsägande. Regeringen har behandlat frågan om vikten av frivillighet i bland annat avsnitt 9. Det är väsentligt att båda parter redan i samband med att frågan om medling aktualiseras får klart för sig att ett deltagande är frivilligt. Det är vidare viktigt att varken gärningsmannen eller målsäganden utsätts för påtryckningar eller på annat sätt känner sig tvingade att delta Vidare anges att det brott som medlingen avser skall vara anmält till polisen och att gärningsmannen skall ha erkänt gärningen eller delaktighet i denna. Med gärningen avses den anmälda gärningen. Skuldfrågan skall således i princip vara klarlagd och inte bli föremål för diskussioner under mötet. Kravet på att gärningen skall vara anmäld till polisen och erkänd gäller för samtliga brott som tas upp under mötet. Frågan har behandlats närmare i avsnitt 13. Medling skall endast skall komma till stånd om det med hänsyn till samtliga omständigheter framstår som lämpligt. Detta framgår av andra stycket. De i 3 § angivna syftena med medlingen är centrala för bedömningen. Deltagande i medling är inte någon rättighet för parterna, även om de formella förutsättningarna härför är uppfyllda. Det är viktigt att en allsidig bedömning görs av förutsättningarna i varje enskilt medlingsärende. Vilka parterna är och deras relation till varandra har naturligtvis en mycket stor betydelse för bedömningen. Inga brott är enligt lagen uteslutna från medling. I stället får medlingens syfte och omständigheterna i det enskilda fallet vara avgörande för frågan om vid vilka brott medling är lämpligt. Vid sexualbrott är det dock normalt inte lämpligt med medling. De närmare utgångspunkterna för denna bedömning redovisas i avsnitt 11. I avsnitt 12 behandlas frågan om det är lämpligt med medling när det är fråga om återfall i brott. För gärningsmän finns dessutom en specialreglering. Även för icke straffmyndiga, dvs. barn , kan medling ske i syfte att vara en behandlingsåtgärd inom . För att medling skall vara aktuell i sistnämnda fall måste dock barnet ha uppnått en tillräcklig ålder och mognad för att kunna förstå medlingsförfarandet. När det gäller barn så unga som skall medling ske endast om det finns synnerliga skäl. Sådana skäl kan exempelvis föreligga om även brottsoffret är ett barn och parterna har en konfliktfylld relation, t.ex. i skolan, som behöver lösas. Någon reglering som anger begränsningar för brottsoffrets ålder finns inte. Försiktighet skall dock iakttagas när det gäller de yngre brottsoffren. Vårdnadshavarnas inställning är av avgörande betydelse. Bestämmelsen har behandlats utförligare i avsnitt 10. Paragrafens första stycke anger att medlingsförfarandet skall genomföras skyndsamt. Vikten av att ungdomsmål handläggs snabbt och att ett medlingsförfarande sker skyndsamt har behandlats i avsnitt 14. Att medlingsförfarandet sker skyndsamt är särskilt angeläget om det sker före den rättsliga prövningen. I de fall medling blir aktuell efter en avslutad rättsprocess är skyndsamhetskravet inte lika framträdande. I vissa fall skall medlaren samråda med förundersökningsledaren eller åklagaren inför en planerad medling. Detta framgår av andra stycket. Bestämmelsen har motiverats närmare i avsnitt 14. Medlaren skall således ta kontakt med förundersökningsledaren respektive med åklagaren för att höra om ett medlingsmöte kan äventyra förundersökningen eller rättegången. Om detta är fallet bör givetvis ett medlingsmöte inte komma till stånd förrän efter det att förundersökningen är avslutad eller en lagakraftvunnen dom föreligger i målet. Hur detta samrådsförfarande skall gå till löses lämpligen av de enskilda medlingsverksamheterna tillsammans med polis och åklagare. En formlös kontakt per telefon torde i de flesta fall räcka. Eftersom det är viktigt att medlingsförfarandet sker skyndsamt är det angeläget att samrådsförfarandet organiseras så att någon onödig tidsutdräkt som regel inte uppstår. Av paragrafen framgår att det är väsentligt att parterna får tillräcklig information om vad förfarandet innebär och förbereds på ett lämpligt sätt. Vikten av att parterna förbereds på ett adekvat sätt har redovisats i avsnitt 16. Information om förfarandet och aktuella sekretessregler ges lämpligen både skriftligen och muntligen. Så kallade förmöten kan i många fall vara lämpliga att hålla för att förbereda parterna. I vart fall vid allvarligare brott är det angeläget att medlaren träffar parterna och eventuella vårdnadshavare enskilt innan det är aktuellt med ett medlingsmöte. Vid ett sådant förmöte finns det tillfälle både att ge parterna den information som kan behövas och att få dem att känna sig trygga inför själva medlingen. Det är alltså lämpligt att parterna är delaktiga i planeringen av medlingsmötet. Paragrafens första mening anger att båda parters vårdnadshavare skall ges tillfälle att medverka vid medlingsmötet, om det inte finns särskilda skäl mot det. I enlighet med vad som anförts i avsnitt 16 är det väsentligt att vårdnadshavare eller annan vuxen (se nedan) till både gärningsmän och brottsoffer medverkar vid medlingen. Om detta inte är möjligt kan det vara en omständighet som gör att medling inte är lämpligt (jfr 5 §), i synnerhet om det är fråga om barn . Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl mot att vårdnadshavare skall medverka, bör liknande hänsyn tas som vid bedömningen av om dessa skall underrättas och kallas till polisförhör med den unge gärningsmannen (se 5 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och prop. 1994/95:12 s. 64 f.). Särskilda skäl kan exempelvis vara att vårdnadshavaren på något sätt varit inblandad i händelsen, att denne har svårt att acceptera att den