prop · GP03160 · 2002-03-04 00:00:00 — Förhandlingar pågår med , , , och . Dessa avtal ökar kandidatländers tillträde till den inre marknaden avsevärt . Avtalen stipulerar och styr dessutom EU:s ekonomiska stöd till kandidatländerna. Avtalens efterlevnad följs upp i olika kommittéer och en gång sker möte i associeringsrådet på ministernivå. har vikten av övervakning, utvärdering och uppföljning av kandidatländernas införlivande och tillämpning av betonats. Vid i utvidgades Europaavtalsstrukturens uppgifter till att även inkludera en genomgång av ny EU-lagstiftning. Vid Europeiska rådets möte i beslutades att Phareprogrammet (ca ) skulle inriktas på att stödja kandidatländernas ansträngningar att möta de krav som ställas vid ett EU- medlemskap. Två huvudområden identifierades, dels uppbyggnaden av institutioner med ansvar för genomförandet av det gemensamma regelverket (), dels stöd till tillhörande investeringar (). ingår även insatser som avser att förbereda kandidatländerna för hanteringen av strukturfondsmedlen. kompletterades förmedlemskapsstödet med två nya program. Det ena är ISPA, programmet för stöd till strukturomvandling på miljö- och transportområdet (ca ). Det andra är Sapard, programmet som gäller insatser på jordbruks- och landsbygdsområdena (ca ). Genomförandet av båda dessa program påbör- jades . Partnersamverkan (Twinning) är fortfarande det främsta instrumentet för insatser när det gäller institutionsuppbyggnad inom ramen för Phare. Insatserna sker med hjälp av tjänstemän från EU:s medlemsländer som arbetar i kandidatländerna med att bygga upp relevant förvaltning. har kortare insatser genom partner- samverkan s.k. Twinning-light påbörjats. Möjligheten till expertutbyte inom ramen för TAIEX-programmet kvarstår och väntas ytterligare öka i betydelse allt eftersom förhandlingsprocessen framskrider. Förberedel- serna för en decentralisering av ansvaret för genomförandet till kandidatländerna fortsätter. Avsikten är att på detta sätt förbereda kandidatländerna för hanteringen av EU:s stöd efter anslutningen. 3.1.3Den ekonomisk-politiska dialogen med kandidatländerna Under det svenska ordförandeskapet inleddes den ekonomiskpolitiska dialogen med kandidatländerna. Ett möte mellan finansministrarna och centralbankscheferna från EU och kandidatländerna hölls i anslutning till det informella i . Ett möte på statssekreterar- och vice centralbankschefnivå anordnades också i . Under ordförandeskapet beslutades dessutom om de fortsatta formerna för dialogen. Fr.o.m. kommer ett möte på ministernivå och två möten på hög nivå att hållas . Syftet med dialogen är dels att fokusera på Skr. 2001/02:160 de ekonomiska åtgärder som kandidatländerna behöver vidta för att bli medlemmar i , dels att utveckla deras analytiska och institutionella kapacitet så att de kan integreras i EU:s procedurer för ekonomisk- politisk samordning. I fortsättningen är det viktigt att säkerställa att dialogen successivt utvecklas och fördjupas fram till att kandidatländerna blir EU-medlemmar. 4Den ekonomiska och monetära unionen EMU 4.1Den gemensamma valutan, euron introducerades sedlar och mynt i euro i tolv EU- länder. pågick ett intensivt förberedelsearbete i dessa länder. Bland annat genomfördes stora informationskampanjer för att informera allmänheten om euron. Omfattande förberedelser gjordes också inom den offentliga sektorn och inom näringslivet. Förberedelsearbetet följdes noga av Europeiska kommissionen och samt genom månatliga rapporter som behandlades vid möten. Skydd av euron mot förfalskningar Under det svenska ordförandeskapet nåddes en politisk överenskommelse om förordningen om skydd av euron mot förfalskningar. Under ordför- andeskapet godkändes också slutsatser om att ge personer med särskilda behov möjligheter att låna euromynt och provmynt för att bättre kunna bekanta sig med euron. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utgör det centrala instrumentet för samordning av den ekonomiska politiken i EU. jerna utarbetas och består av en allmän del, som anger övergrip- ande riktlinjer för den ekonomiska politiken i medlemsstaterna och gemenskapen, samt specifika rekommendationer till varje enskild med- De omfattar makroekonomisk politik samt sysselsättnings- och Det innebär att de allmänna riktlinjerna har ett samlat grepp på de samarbetsprocesser som finns för finanspolitiken (stabilitets- och tillväxtpakten), sysselsättningspolitiken (Luxemburg-processen) samt strukturpolitiken (Cardiff-processen). I arbetet med utformandet av allmänna riktlinjer inbjöds andra rådsformationer att inkomma med synpunkter före januari månads Därefter initierade det svenska ordförandeskapet utarbetandet av ett dokument om huvudfrågorna i de allmänna riktlinjerna för den ekono- Skr. 2001/02:160 miska politiken (det s.k. ). huvudfrågorna i de allmänna riktlinjerna antogs av och avrapporterades därefter till Europeiska Rådet i . Dokumentet utgjorde ett viktigt bakgrundsdokument vid utformningen av allmänna riktlinjer. Detta inledande förfarande vid utarbetandet av de allmänna riktlinjerna var nytt för . Kommissionen lade därefter fram en rekommendation till de allmänna riktlinjerna . Rekommendationen diskuterades vid näst- kommande Ekofinråd, där diskussionen syftade till att ge vägledning inför det fortsatta arbetet med utformandet av allmänna riktlinjer i Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) och politik (KEP). Efter avslutad kommittébehandling, under vilken hänsyn även togs till yttranden från andra rådsformationer och , antogs ett utkast till allmänna riktlinjer av . överlämnade utkastet till riktlinjer till för diskussion och antagande av slutsatser. På möte antogs riktlinjerna formellt som en rekommendation. De allmänna riktlinjerna är ett viktigt instrument för att uppnå det strategiska målet i Lissabonstrategin och bidrar till att förbereda med- lemsstaterna för utmaningar i form av återupprättandet av full syssel- sättning, övergången till en kunskapsbaserad ekonomi, den åldrande befolkningen och förbättrad social sammanhållning. allmänna riktlinjer betonas vikten av en tillväxt- och stabilitetsinriktad makro- ekonomisk politik, förbättrade offentliga finanser, där effekterna på de offentliga finanserna av den åldrande befolkningen har givits större utrymme, samt att gå vidare med reformer av produkt-, kapital- och arbetsmarknaderna. I de länderspecifika rekommendationerna utfärdas rekommendationer för budgetpolitik, liksom för kapital-, produkt- och arbetsmarknader. allmänna riktlinjer gavs ökat utrymme i den allmänna delen åt ekologiskt hållbar utveckling. välkomnar det faktum att andra rådsformationer har givits större möjlighet att påverka innehållet i de allmänna riktlinjerna, samt att större utrymme givits till hållbar utveckling och den utmaning som utgörs av den åldrande befolkningen. lämnade en rekommendation till , då den ekonomiska politiken bedömdes oförenlig med rekommen- dationen allmänna ekonomiska riktlinjer om att inrikta finans- politiken på att upprätthålla ekonomisk stabilitet. Rådet fann att den irländska budgeten för innebar en alltför expansiv finanspolitik mot bakgrund av den höga tillväxten och ett tilltagande inflationstryck. Syftet med stabilitets- och tillväxtpakten är att förstärka den gemen- samma övervakningen av de offentliga finanserna för att säkerställa en varaktig budgetdisciplin i den tredje etappen av EMU. två rådsförordningar och en vägledande resolution från . Den ena rådsförordningen ((EG) nr 1466/97) fastställer ett förfarande Skr. 2001/02:160 inriktat på förebyggande åtgärder som tar sikte på att i ett tidigt skede förhindra uppkomsten av alltför stora underskott i medlemsstaterna (systemet för tidig varning). Den andra rådsförordningen ((EG) nr 1467/97) preciserar förfarandet vid alltför stora underskott enligt artikel 104 i EG-fördraget. I resolutionen finns viktiga politiska åtaganden från medlemsstaterna, rådet och kommissionen om att strikt tillämpa reglerna i fördraget och i rådets förordningar om pakten. I pakten har länderna åtagit sig att eftersträva ett mål för de offentliga finanserna nära balans eller i överskott, men varje medlemsstat får själv bestämma det exakta budgetmålet. De medlemsstater som deltar i valutaunionen skall utarbeta stabilitetsprogram och länderna utanför valutaunionen skall utarbeta konvergensprogram. Stabilitets- och konver- gensprogrammen skall uppdateras . Prognoshorisonten flyttas fram i uppdateringarna. De årliga uppdateringarna utgör ett viktigt redskap i övervakningen av genomförandet av stabilitets- och konver- gensprogrammen med särskild inriktning på att identifiera faktiska och förväntade avvikelser från det medelfristiga budgetmålet och anpass- ningsbanan mot detta mål. har gällt att de uppdaterade programmen skall lämnas in , men är senaste inlämningsdatum . Därefter skall de granskas av Ekonomiska och finansiella kommittén på grundval av en bedömning av kommissionen. Vid behov skall de också granskas av . Flertalet medlemsstater lade fram sina stabilitets- och konvergens- program . Dessa behandlades och godkändes sedermera i och början av 2001. I yttrandena över pro- grammen pekar när det gäller några av länderna på att en högre ambitionsnivå vad gäller de offentliga finanserna hade varit önskvärd för att möta oförutsedda händelser och den kommande belast- ning på de offentliga finanserna som den demografiska utvecklingen innebär. antogs rådsslutsatser gällande en uppdatering av den uppförandekod som preciserar innehållet och utformningen av stabilitets- och konvergensprogrammen. Uppförandekoden ger även vissa riktlinjer gällande bedömningen av programmen. Uppdateringen syftade bl.a. till att komprimera processen vid den årliga behandlingen och förbättra jämförbarheten mellan programmen. Andra viktiga frågor som revide- ringen berörde avser metoder och kriterier för bedömningen av budget- målen och hur effekterna på de offentliga finanserna av den åldrande befolkningen skall belysas i programmen. Att åtagandena i stabilitets- och tillväxtpakten efterlevs är av stor vikt för hela unionen. Det skapar trovärdighet för den ekonomiska politiken samt gör det möjligt för medlemsländerna att hantera normala konjunk- tursvängningar utan att riskera alltför stora budgetunderskott. överlämnade sitt konvergensprogram till kom- missionen och rådet. Det svenska konvergensprogrammet behandlades av och fick ett mycket gott omdöme. 2001/02:160 var även fallet då den andra uppdateringen av det svenska programmet Den tredje uppdateringen av det svenska konvergensprogrammet antogs av regeringen och överlämnades därefter till kommissionen och rådet. Huvud- budskapet i det uppdaterade programmet är att det medelfristiga mål för överskottet i de offentliga finanserna som redovisades i konvergens- programmet 1998 ligger fast och att , trots det försämrade ekono- miska läget, kan fortsatt uppnå de beslutade budgetpolitiska målen. Programmet kommer att behandlas av . 4.3.2Förfarandet vid alltför stora underskott I enlighet med reglerna inom förfarandet vid alltför stora underskott rap- porterade medlemsstaterna in data för de offentliga finanserna 2001. Denna rapportering visar att inte någon medlems- stat har ett alltför stort underskott. 4.4Cardiff-processen om ekonomiska reformer EU:s samarbete om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmar- knader, den s.k. Cardiff-processen, syftar till att effektivisera marknader- nas funktionssätt och stärka potentialen för hög tillväxt och sysselsättning i EU. Cardiff-processen bygger på att medlemsländerna skall lära av varandra och utbyta goda erfarenheter. fäster stor vikt vid Cardiffsamarbetet och driver på i EU för att få till stånd en bättre fungerande inre marknad. överlämnade en nationell rapport om ekonomiska reformer på produkt och kapitalmarknaderna till politik, som bland annat följer upp rekommendationerna som riktades till i de allmänna riktlinjerna för . I rapport- en konstateras att den svenska prisnivån har sjunkit och närmar sig EU- genomsnittet, men att fortsatta reformer är nödvändiga för att ytterligare sänka prisnivån. Vidare beskrivs de åtgärder som genomförts för att främja konkurrens, förbättra marknadernas funktionssätt och stärka konsumentnyttan. Ett särskilt avsnitt ägnas åt förklaringsfaktorer bakom den starka utvecklingen i den svenska informations- och kommunika- tionsteknologisektorn (IKT). Det betonas också att det krävs fortsatta insatser på olika områden för att ledande position inom IKT skall kunna bibehållas. Medlemsländernas nationella rapporter utgjorde tillsammans med kommissionens s.k. , som behandlar marknadernas funk- tionssätt ur ett gemenskapsperspektiv, underlag till den multilaterala ländergranskningen som genomfördes i politik . Ländergranskningen utmynnade i en rapport från kommittén, den s.k. årliga rapporten om strukturella reformer, som belyser reformansträngningarna i medlemsländerna. ställde sig bakom den årliga rapporten som även överlämnades till Europeiska rådets möte i . Vidare utgjorde den årliga Skr. 2001/02:160 rapporten ett centralt bidrag till de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2001. utarbetades ånyo en nationell rapport om ekono- miska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna. I rapporten framhålls att deltagandet på den inre marknaden har genererat positiva samhällsekonomiska konsekvenser i . Det betonas att omfattande reformer har genomförts, i synnerhet inom de s.k. samhällsnyttiga tjänst- erna, men att konkurrensen är bristfällig inom t.ex. livsmedels- och byggsektorerna. Vidare konstateras att ligger längst fram i utvecklingen mot en kunskapsbaserad ekonomi samt att strukturomvandlingen inom den finansiella sektorn fortsätter. I rapporten beskrivs även vidtagna och planerade åtgärder för att öka konkurrensen och konsumentnyttan, stärka kapitalmarknaderna samt effektivisera de samhällsnyttiga tjänsterna och den offentliga sektorn. Särskilda avsnitt ägnas åt hur ekonomiska styrmedel används i miljöpolitiken samt åtgärder som har genomförts för att garantera ett hållbart pensionssystem. Rapporten överlämnades till politik . Åldrandefrågan har successivt vuxit fram som en av de mest centrala ekonomisk-politiska utmaningar som EU:s medlemsländer står inför. Om inte medlemsländerna agerar beslutsamt hotar den demografiska utveck- lingen, med en allt större försörjningsbörda för den arbetande delen av befolkningen, den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna. Arbetet med frågan har därför blivit allt intensivare. Ett kapitel om åldrandefrågor ingick i rapporten om de offentliga finansernas bidrag till tillväxt och sysselsättning som lades fram gemen- samt av rådet och kommissionen till Europeiska rådets möte i . På detta möte beslutades att rådet regelbundet skall pröva den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna, med bland annat hänsyn till den demografiska utvecklingen, i stabilitets- och konvergensprogrammen samt i de allmänna riktlinjerna för den ekono- miska politiken. En gemensam rapport om målen och arbetsmetoderna i fråga om pensioner utarbetades gemensamt av politik (KEP) och trygghet (KST) och lämnades till i Laeken . Rapporten hade till- kommit med anledning av Europeiska rådets slutsatser från och . Enligt slutsatserna från i skall en gemensam rapport från KEP och KST för arbetet med hälso- och sjukvård samt äldreomsorg tas fram till toppmötet i . KEP tillsatte 1999 en arbetsgrupp (AWG) som har till uppgift att belysa de offentligfinansiella konsekvenserna av en åldrande befolkning. På möte lade KEP fram en rapport som utarbetats av AWG. Titeln på rapporten var Budgetary challenges posed by ageing populations: the impact on public spending on pensions, Skr. 2001/02:160 health and long-term care for the elderly and possible indicators of the long-term sustainability of public finances. KEP ombads även på mötet att upprepa beräkningar för den åldrande befolkningens effekter på de offentliga finanserna vart tredje till . startades information om euron (Euro- informationen). Euroinformationens uppgift är att informera allmänheten och företag om de praktiska konsekvenserna av att tolv länder har infört euron. Informationsinsatserna genomförs inom ramen för ett samarbetsavtal med Europeiska kommissionen och . Informationsarbetet intensifierades på grund av att sedlar och mynt i euro introducerades i de deltagande länderna . var små och medelstora företag den viktigaste gruppen medan informationen /2002 mest riktades mot allmänheten. Euroinformationen genomförde bland annat följande informations- aktiviteter: Informationsmaterial: "Årets nya produkter" var en folder med praktiska exempel riktade mot företag. Ett sammanfattande blad av foldern "euron och ditt företag" och en broschyr riktade mot allmänheten med information om de nya sedlarna och mynten i euro spreds också. Sedan starten har sammanlagt en miljon exemplar av skriftligt material distribuerats. En frågeservice via telefon och e-post tillhandahölls. Omkring 500 samtal togs emot . Euroinformationens webbplats hade ca 1 800 besökare . Tillsammans med genomfördes ett 60-tal möten med små och medelstora företag. En annonskampanj riktade mot små och medelstora företag genomfördes. För att uppmuntra allmänheten att växla sina gamla nationella sedlar genomfördes en omfattande annonskampanj i fler än 100 tidningar över hela landet. Ett riksdagsbeslut anger att praktiska euroförberedelser skall genomföras så att en eventuell framtida övergång till euron kan ske på ett bra sätt. Som en del av förberedelsearbetet förs, inom ramen för en refe- rensgrupp och en expertgrupp, en dialog mellan olika aktörer i samhället som påverkas av euron. Referensgruppen leds av finansministern. pågår ett arbete med praktiska eurofrågor . Flera departement deltar i arbetet som samordnas av . fick tolv statliga myndigheter, under ledning av Statskontoret, i uppdrag att utföra fördjupade analyser av praktiska frågor inför ett eventuellt införande av euron. fick samma myndigheter ett tilläggsuppdrag att fortsätta analysera eurofrågor. Syftet med analyserna är bland annat att ett eventuellt framtida euroinförande skall kunna ske snabbt och effektivt. De tolv myndigheterna skall också presentera lägesrapporter och en aktuell beredskapsplan för hur myndig- heterna tänker hantera euroinförandet. Myndigheterna lämnade in läges- rapporter och en första beredskapsplan . Inom den finansiella sektorn finns ett samarbete om EMU- och eurofrågor som leds av . deltar i den styrgrupp som inrättats för samarbetet. Dessutom följer Finansdeparte- mentet de euroförberedelser pågår bland näringslivsorganisationer och företag. 4.7Integration av miljö och hållbar utveckling i Ekofin- rådet fick av i i uppdrag att leverera en sektorsstrategi för integrering av miljö och hållbar utveckling till . På basis av en rapport från kommissionen utarbetade KEP ett första steg mot en fullständig sektorsstrategi. Sektorsstrategin antogs av och noterades där- efter av i . har strategin börjat tillämpas. Det handlar främst om att integrera miljö och hållbar utveckling i centrala ekonomisk-politiska processer. I de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken har ett avsnitt om att öka den miljömässiga hållbarheten infogats. Avsnittet innehåller fem rekommendationer till medlemsländerna. Vidare beslut- ades det att miljö och hållbar utveckling skall utgöra ett tema i den multilaterala ländergranskningen i KEP för . Det innebär även att de nationella rapporterna om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna för innehåller en miljöbilaga. Slutligen har stora ansträngningar gjorts för att komma överens om ett energiskattedirektiv. 5 Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa Samarbetet i rättsliga och inrikes frågor sammanför ansvariga departe- ment och ministerier i Europeiska unionen. Det möjliggör dialog, inbör- des hjälp, gemensamt arbete och samarbete mellan medlemsstaternas polis-, tull- och migrationsmyndigheter och rättsväsende. Genom Amsterdamfördraget gjordes en ingående reformering av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Frågor om asyl och migration liksom civilrättsligt samarbete fördes från tredje till första pelaren. Målet för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor skall vara att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Frågorna har allt stått högt på den politiska dagordningen och utgör det tyngsta lagstiftningsområdet. Beslutsprocessen inom rättsliga och inrikes frågor brister dock i effektivitet och arbetet har därför inte gått så fort framåt som varit önskvärt. Vid Europeiska rådets möte i beslutade stats- och regeringscheferna att rådet och kommissionen skulle utarbeta en handlingsplan för hur man på bästa sätt skall genomföra de nya bestämmelserna. En sådan handlingsplan godkändes av i (Wienhandlingsplanen). Under det finska ordförandeskapet höll ett särskilt möte i om de rättsliga och inrikes frågorna. Stats- och regeringscheferna enades om politiska riktlinjer och prioriteringar i 62 punkter som utgår ifrån och vidareutvecklar Wienhandlingsplan. Genomförandet av Tam- merforsslutsatserna utvärderades vid i Laeken i . Se även kapitel 15 (visering, asyl, invandring, och annan politik som rör fri rörlighet för personer), 32 (civilrättsligt samarbete) och 41 (polis- samarbete, straffrättsligt samarbete och tullsamarbete). För att fortlöpande se över framstegen när det gäller att genomföra nödvändiga åtgärder och hålla tidsfristerna i Amsterdamfördraget, Wien- handlingsplanen och Tammerforsslutsatserna fick kommissionen i upp- drag att lägga fram förslag till en lämplig resultattavla. Kommissionen presenterade resultattavlan i ett meddelande för rådet och Europa- parlamentet . Kommissionen åtog sig att uppdatera resultat- tavlan en gång varje ordförandeskapsperiod. fortsatte utvärderingen av de nordiska länderna vad gäller de begränsade områden, flygplatser och hamnar, som inte hade kunnat utvärderas fullt ut . inspek- terades även funktionen av Schengens informationssystem (SIS) i de nordiska länderna. Utvärderingarna utföll väl vilket medförde att de nordiska länderna från , i enlighet med rådsbeslutet från , tillämpar fullt ut och att den inre gränskontrollen mellan och det övriga Schengenområdet därmed har upphävts. Allmänna rådet noterade resultatet från utvärderingarna och bekräftade tiden för operativ anslutning till . Under det svenska ordförandeskapet drevs flera viktiga frågor om Schengens informationssystem framåt. Inom den tekniska delen av SIS kan nämnas det nya kommunikationsnätverket för informationsutbyte mellan Sirene-kontor (SISNET). På grund av föråldrad teknik sades det ursprungliga kommunikationsnätverkets kont- rakt upp till varför leverans och installation av det nya nätverket skedde . Vidare hanterades frågan om andra generationen av SIS. Det nuvarande systemet utformades och kan hantera upp till 18 länder. Med denna begränsning kan inte kandidatländerna som det ser ut anslutas operativt till . Valet stod mellan att vidareutveckla det befintliga systemet eller utveckla ett nytt system. Under det svenska ordförandeskapet beslutade sig för att driva på utvecklingen av ett helt nytt system SIS II. De tyngst vägande skälen till detta, förutom anslutningen av nya länder, var att möjliggöra en framtida vidareutveckling av systemet med nya funktioner samt att på lång sikt skapa en mer ekonomisk och teknisk fördelaktig lösning. Det svenska ordförandeskapet fokuserade på två huvudområden att lösa frågan om hur utvecklingen av SIS II skall finansieras samt nya funktioner för SIS II. Rådet för rättsliga och inrikes frågor () behandlade finansieringen av utvecklingen för SIS II och framåt. Rådet konstaterade då att det inte fanns enighet bland medlemsstaterna om att finansiera utvecklingen av SIS II över medlemsstaternas budget utan att detta enligt 41 (3) FEU därför skall ske över gemenskapsbudgeten.