prop · GP03182 · 2002-05-28 00:00:00 — Direktivet i sig påverkar inte skillnaderna mellan medlemsstaterna och borde därför inte medföra att fler söker sig till . Detsamma gäller de administrativa avlägsnandebeslut som fattas i andra medlemsstater, detta är ett förhållande som gäller . Direktivet medför inte att fler av dessa personer kommer att söka sig till . kan i stället det förhållande att det utländska beslutet har betydelse i medföra att färre personer reser runt inom Schengenområdet. Enligt regeringens bedömning medför inte direktivet krav på ökade spaningsresurser. Någon skyldighet att efterspana personer som avvisats av annan medlemsstat föreskrivs nämligen inte i direktivet. När det gäller ekonomiska konsekvenser till följd av att andra medlemsstater verkställer svenska beslut kan följande framhållas. Även här har företräde och kan aktualiseras i många fall där en tredjelandsmedborgare rör sig från till ett annat medlemsland. Vidare kan konstateras att domstolars beslut om utvisning inte berörs. Det är inte möjligt att exakt förutspå i vilken utsträckning andra medlemsstater kommer att verkställa beslut om avvisning eller utvisning i enlighet med direktivet. Det förekommer att personer som fått avslag på ansökan om uppehållstillstånd inte påträffas av de verkställande myndigheterna. I vissa av dessa ärenden kan det finnas skäl att anta att personen i fråga lämnat landet. Det ligger dock i sakens natur att det inte är möjligt att precisera i vilken utsträckning dessa personer beger sig till Prop. 2001/02:182 en annan medlemsstat. I de fall en annan medlemsstat verkställer ett svenskt beslut om avvisning eller utvisning skall denna stat kunna erhålla ersättning. Även här har företräde och vidare gäller att det svenska beslutet om avvisning eller utvisning måste vara känt för den andra medlemsstaten för att frågan skall aktualiseras. Sammantaget görs bedömningen att förslagen inte kommer att medföra några nämnvärda kostnader för det allmänna. Eventuella merkostnader bedöms rymmas inom berörda myndigheters budgetramar. Paragrafen, som är ny, har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Direktivets bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd finns i artikel 3.1 a). Ett beslut om avvisning eller utvisning gör det möjligt att återkalla ett uppehållstillstånd om beslutet är grundat på ett allvarligt och aktuellt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i vissa angivna fall. I 9 § andra stycket finns en generell möjlighet att återkalla ett uppehållstillstånd om utlänningen ännu inte rest in i . Den nya paragrafen är tillämplig på innehavare av uppehållstillstånd, vare sig dessa rest in i eller inte. Genom hänvisningen till 9 § andra stycket framgår att en förutsättning för återkallelse är att det finns särskilda skäl. För att återkallelse av ett svenskt uppehållstillstånd skall komma i fråga bör utlänningen ha gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Det bör vara fråga om sådana omständigheter som avses i 2 kap. 11 § första stycket 2-3 UtlL. I dessa fall föreligger inte någon avgörande skillnad till vad som kunnat ligga till grund för återkallelse enligt gällande bestämmelser. Skillnaden ligger i det förhållandet att utlänningens handlande riktats mot ett annat land än eller ett annat nordiskt land. I avsnitt 6, Gällande rätt, har nämnts att det i 8 kap. UtlL finns bestämmelser om att verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning inte får ske i vissa fall. Det kan heller inte komma i fråga att återkalla ett uppehållstillstånd beträffande en utlänning om det föreligger verkställighetshinder. I paragrafen har en ny sjätte punkt lagts till det första stycket. Enligt den nya bestämmelsen får en utlänning avvisas om utlänningen avvisats eller utvisats från en stat som ingår i den europeiska unionen och förhållandena är sådana som avses i 2 kap. 10 a § eller om beslutet grundats på att utlänningen har underlåtit att följa gällande bestämmelser om utlänningars inresa eller vistelse i staten. Liksom beträffande punkterna 1-5 är avvisningsgrunden inte obligatorisk, utan det ankommer på de tillämpande myndigheterna att avgöra om utlänningen skall avvisas med stöd av bestämmelsen eller ej. Medborgare i stater som tillämpar direktivet och deras familjemedlemmar är undantagna från bestämmelsen, när de utövat sin rätt till fri rörlighet. Genom att paragrafens tredje punkt har kompletterats med en hänvisning till 1 § första stycket 6 följer att skall handlägga ärenden enligt den nya avvisningsgrunden. Rådets direktiv /40/EG av om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 i detta, med beaktande av Republiken initiativ(1), med beaktande av yttrande(2), och av följande skäl: (1)I fördraget föreskrivs det att rådet skall besluta om åtgärder som avser invandringspolitiken när det gäller villkor för inresa och bosättning samt olaglig invandring och olaglig bosättning. (2)i bekräftade sin vilja att upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Därför är det nödvändigt att en gemensam europeisk politik för asyl och migration inbegriper rättvis behandling av medborgare i tredje land och bättre hantering av migrationsflödena. (3)Behovet av att säkerställa större effektivitet vid verkställigheten av beslut om avvisning eller utvisning liksom ett bättre samarbete mellan medlemsstaterna innebär att beslut om avvisning eller utvisning måste erkännas ömsesidigt. (4)Beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land bör antas i enlighet med de grundläggande rättigheter som garanteras av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av , särskilt artiklarna 3 och 8 i denna, och angående flyktingars rättsliga ställning av samt dem som följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella principer. (5)I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen kan målet för den planerade åtgärden, nämligen samarbete mellan medlemsstaterna beträffande avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och kan därför på grund av den planerade åtgärdens verkningar bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (6)I enlighet med artikel 3 i protokollet om och ställning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har i en skrivelse av meddelat sin önskan att delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv. (7)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om ställning, fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar inte i antagandet av detta direktiv som därför inte är bindande för eller tillämpligt i . Eftersom detta direktiv syftar till att utveckla med tillämpning av bestämmelserna i avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kommer Prop. 2001/02:182 , i enlighet med artikel 5 i det ovannämnda protokollet, att inom Bilaga 1 en tidsperiod av efter rådets antagande av detta direktiv besluta om huruvida det skall överföra direktivet till sin nationella lagstiftning. (8) När det gäller och utgör detta direktiv en utveckling av i enlighet med det avtal som ingicks mellan Europeiska unionens råd och dessa två stater . När de förfaranden som föreskrivs i avtalet har avslutats, kommer rättigheter och skyldigheter enligt detta direktiv att gälla även för dessa två stater, liksom i förbindelserna mellan dessa två stater och de medlemsstater som detta direktiv riktar sig till. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Utan att det påverkar tillämpningen av vare sig de förpliktelser som följer av artikel 23 eller tillämpningen av artikel 96 i konventionen om tillämpning av av , undertecknat i Schengen (nedan kallad ), är syftet med detta direktiv att möjliggöra erkännande av ett beslut om avvisning eller utvisning som har fattats av en behörig myndighet i en medlemsstat, nedan kallad "beslutande medlemsstat", mot en medborgare i tredje land som befinner sig på en annan medlemsstats territorium, nedan kallad "verkställande medlemsstat". 2.Varje beslut som fattats i enlighet med punkt 1 skall genomföras enligt den tillämpliga lagstiftningen i den verkställande medlemsstaten. 3.Detta direktiv skall inte tillämpas på unionsmedborgares familjemedlemmar som utövat sin rätt till fri rörlighet. I detta direktiv avses med a)"medborgare i tredje land": varje person som inte är medborgare i någon av unionens medlemsstater, b)"beslut om avvisning eller utvisning": varje beslut om avvisning eller utvisning som har fattats av en behörig administrativ myndighet i en beslutande medlemsstat, c)"verkställighetsåtgärd": varje åtgärd som vidtas av den verkställande medlemsstaten för att genomföra ett beslut om avvisning eller utvisning. Den avvisning eller utvisning som avses i artikel 1 berör följande fall: a) Det har beslutats om avvisning eller utvisning av medborgaren i tredje land och beslutet är grundat på ett allvarligt och aktuellt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i följande fall: - Medborgaren i tredje land har i den beslutande medlemsstaten dömts för ett brott vars påföljd är frihetsstraff . - Medborgaren i tredje land kan skäligen befaras ha begått grova brottsliga handlingar, eller det föreligger konkreta indicier på att han avser att begå sådana handlingar på en medlemsstats territorium. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 25.2 i , skall den verkställande medlemsstaten, om den berörda personen innehar ett uppehållstillstånd som har utfärdats av den verkställande medlemsstaten eller av någon annan medlemsstat, samråda med den beslutande medlemsstaten och i förekommande fall med den stat som har utfärdat denna handling. Ett beslut om avvisning eller utvisning som har fattats enligt denna punkt gör det möjligt att återkalla uppehållstillståndet, om detta är tillåtet enligt den nationella lagstiftningen i den stat som har utfärdat b) Det har beslutats om avvisning eller utvisning av medborgaren i tredje land och beslutet är grundat på underlåtelse att följa nationella bestämmelser om utlänningars inresa eller vistelse. I de båda fall som avses i punkterna a och b får beslutet om avvisning eller utvisning inte uppskjutas eller upphävas av den beslutande 2.Medlemsstaterna skall genomföra detta direktiv med iakttagande av de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna. 3.Tillämpningen av detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av bestämmelserna i konventionen rörande bestämmandet av den ansvariga staten för prövningen av en ansökan om asyl som framställts i en av medlemsstaterna i Europeiska gemenskaperna () och återtagandeavtalen mellan medlemsstaterna. Medlemsstaterna skall försäkra sig om att den berörda medborgaren i tredje land i enlighet med lagstiftningen i den verkställande medlemsstaten kan överklaga varje åtgärd som åsyftas i artikel 1.2. Skyddet för personuppgifter och säkerheten för uppgifter skall säkerställas i enlighet med och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter(3). Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 101 och 102 i , får register med personuppgifter inom ramen för detta direktiv användas endast för de ändamål som anges i direktivet. Myndigheterna i den beslutande medlemsstaten och den verkställande medlemsstaten skall samarbeta och utbyta information på alla lämpliga sätt för att genomföra detta direktiv. Den beslutande medlemsstaten skall till den verkställande medlemsstaten på snabbast möjliga lämpliga sätt översända alla dokument som är nödvändiga för att intyga att beslutet är varaktigt verkställbart, i förekommande fall i enlighet med relevanta bestämmelser i handboken. Den verkställande medlemsstaten skall i förväg undersöka den berörda personens situation för att försäkra sig om att verkställigheten av beslutet om avvisning eller utvisning inte strider mot relevanta internationella rättsakter eller tillämplig nationell lagstiftning. När verkställighetsåtgärden har genomförts skall den verkställande medlemsstaten underrätta den beslutande medlemsstaten om detta. Medlemsstaterna skall ersätta varandra för de finansiella obalanser som kan uppstå vid tillämpningen av detta direktiv, om avvisningen eller utvisningen inte kan genomföras på bekostnad av den eller de berörda medborgarna i tredje land. För att möjliggöra tillämpningen av denna artikel skall rådet på kommissionens förslag före anta lämpliga praktiska kriterier och närmare föreskrifter. Dessa praktiska kriterier och närmare föreskrifter skall också tillämpas för genomförandet av artikel 24 i . Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv . De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Detta direktiv träder i kraft som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 10 § samt 4 kap. 1 och 4 §§ utlänningslagen (1989:529) skall ha följande lydelse. Uppehållstillstånd får återkallas, om utlänningen har registrerats på spärrlista som avses i 3 § 2 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem och om det finns tillräckliga skäl för en återkallelse. En utlännings uppehållstillstånd får också återkallas, på grund av ett beslut om avvisning eller utvisning som enligt direktiv /40/EG av om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land kan ligga till grund för återkallelse under förutsättning att det finns tillräckliga skäl för återkallelse. En utlänning får avvisas 1.om han saknar pass när pass krävs för inresa eller vistelse i , 2.om han saknar visering, uppehållstillstånd eller annat tillstånd som krävs för inresa, vistelse eller arbete i , 3.om det vid hans ankomst till framkommer att han tänker besöka något annat nordiskt land men saknar erforderligt tillstånd att resa in dit, 4.om han vid inresan antingen undviker att lämna polismyndig- heten begärda uppgifter eller till polismyndigheten medvetet lämnar oriktiga uppgifter som är av betydelse för rätten att resa in i eller medvetet förtiger någon sådan omständighet, eller 5.om utlänningen inte uppfyller de krav för inresa som föreskrivs i artikel 5 i konventionen om tillämpning av av . 4. om han vid inresan antingen undviker att lämna polismyndig- heten begärda uppgifter eller till polismyndigheten medvetet lämnar oriktiga uppgifter som är av betydelse för rätten att resa in i eller medvetet förtiger någon sådan omständighet, 5. om utlänningen inte uppfyller de krav för inresa som föreskrivs i artikel 5 i konventionen om 6. om utlänningen avvisats eller utvisats genom ett beslut som omfattas av direktiv /40/EG av om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land. Avvisning enligt första stycket får inte ske av den som vid ankomsten till hade eller som därefter, , har haft ett uppehållstillstånd som har upphört att gälla. skall pröva ärenden om avvisning om 1.utlänningen söker asyl här, 2.utlänningen har en nära familjemedlem som söker asyl här, 3. utlänningen kan komma att avvisas med stöd av 2 § andra avvisas med stöd av 2 § andra 4. utlänningen utan avbrott har vistats i mer än tre vistats i mer än tre månader efter ankomsten när frågan väcks om hans avvisning. frågan väcks om hans avvisning, avvisas med stöd av 1 § första Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser över promemorian Ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning och utvisning (Ds 2001:76) Följande myndigheter och organisationer har varit remissinstanser. 15.Amnesty International, Svenska sektionen 17.Flyktinggruppernas och asylkommittéernas Riksråd, FARR 20.Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar Dessutom har departementspromemorian sänts för kännedom till FN:s högkommisarie för flyktingar, UNHCR. svenska sektionen, , Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar, , utveckling och Kristna Råd har kommit in med ett gemensamt yttrande. Härigenom föreskrivs1 i fråga om utlänningslagen (1989:529)2 dels att 4 kap. 1 och 4 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 kap. 10 a §, av följande lydelse. En utlännings uppehållstillstånd får återkallas om 1. ett beslut om avvisning eller utvisning av utlänningen har meddelats i en annan stat som ingår i den europeiska unionen eller eller och beslutet är grundat på ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten, och a) utlänningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , eller b) utlänningen skäligen kan befaras ha begått grova brottsliga handlingar eller det finns påtagliga omständigheter som tyder på att han avser att begå sådana handlingar i staten, och 2. det finns särskilda skäl. Första stycket gäller inte familjemedlemmar till unions- medborgare eller till medborgare i eller som utövat sin rätt till fri rörlighet. Ett uppehållstillstånd får inte återkallas innan samråd har skett med den stat som har beslutat om avvisning eller utvisning. 1Jfr rådets direktiv /40/EG av om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land (EGT nr L 149, , s. 34, Celex 301L0040). 2Lagen omtryckt 1994:515. En utlänning får avvisas 1.om han saknar pass när pass krävs för inresa eller vistelse i , 2.om han saknar visering, uppehållstillstånd eller annat tillstånd som krävs för inresa, vistelse eller arbete i , 3.om det vid hans ankomst till framkommer att han tänker besöka något annat nordiskt land men saknar erforderligt tillstånd att resa in dit, 4. om han vid inresan antingen 4. om han vid inresan antingen undviker att lämna polismyndig- undviker att lämna polismyndig- heten begärda uppgifter eller till heten begärda uppgifter eller till oriktiga uppgifter som är av oriktiga uppgifter som är av betydelse för rätten att resa in i betydelse för rätten att resa in i någon sådan omständighet, eller någon sådan omständighet, 5. om utlänningen inte uppfyller de 5. om utlänningen inte uppfyller de krav för inresa som föreskrivs i krav för inresa som föreskrivs i artikel 5 i konventionen om artikel 5 i konventionen om 6. om utlänningen avvisats eller utvisats från en stat som ingår i omständigheter som avses i 2 kap. 10 a § eller på att utlänningen har inresa eller vistelse. Avvisning enligt första stycket får inte ske av den som vid ankomsten till hade eller som därefter, , har haft ett uppehållstillstånd som har upphört att gälla. 4 §4 skall pröva ärenden om avvisning om 1.utlänningen söker asyl här, 2.utlänningen har en nära familjemedlem som söker asyl här, avvisas med stöd av 2 § andra avvisas med stöd av 2 § andra vistats i mer än tre vistats i mer än tre 3Senaste lydelse 2000:351. 4Senaste lydelse 2000:292. frågan väcks om hans avvisning. frågan väcks om hans avvisning, 5. utlänningen kan komma att avvisas enligt 1 § första stycket 6. Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde . Närvarande: f.d. justitierådet , regeringsrådet Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529). Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: 2 kap. 10 a § Paragrafen gäller återkallelse av uppehållstillstånd på grund av beslut om avvisning eller utvisning i annan EU-stat eller i eller . Lagrådet har följande synpunkter på paragrafen. a)I ingressen till paragrafen bör klargöras att den endast gäller uppehållstillstånd för utlänningar som inte är medborgare i en EU-stat. Eftersom det för medborgare i och inte krävs uppehållstillstånd i , behöver dessa länders medborgare däremot inte särskilt undantas i ingressen. b)Paragrafen ingår i det avsnitt av 2 kap. som behandlar återkallelse av tillstånd (9-13 §§). Paragraferna i detta avsnitt har tillkommit , och förhållandet mellan dem är i olika hänseenden oklart. Inte heller är det tydligt hur de nu föreslagna bestämmelserna avses förhålla sig till andra redan existerande bestämmelser. Lagrådet vill särskilt hänvisa till 9 § andra stycket, varav framgår att återkallelse av uppehållstillstånd får ske om det finns andra särskilda skäl än som anges i första stycket, dock endast om utlänningen ännu inte har rest in i . För den som inte har rest in i finns alltså redan nu en generell möjlighet att återkalla ett uppehållstillstånd, när det föreligger särskilda skäl. Den nu föreslagna paragrafen, som också innehåller särskilda skäl som ett kriterium, skulle alltså inte för denna grupp av utlänningar tillfoga något utöver vad som redan gäller enligt 9 § andra stycket. För utlänningar som har rest in i skulle däremot den föreslagna paragrafen innefatta en förändring, men den skulle för denna kategori inte stämma väl överens med 9 § andra stycket, som synes innehålla ett generellt undantag för sådana utlänningar. Om kriteriet särskilda skäl används i den nu föreslagna paragrafen, behöver alltså lydelsen i 9 § andra stycket modifieras. Vid föredragningen har emellertid upplysts att avsikten varit att den nya paragrafen skall tillämpas på innehavare av uppehållstillstånd, vare sig dessa rest in i eller inte. För att bestämmelserna skall bli meningsfulla och deras förhållande till 9 § andra stycket skall bli tydligt bör i så fall enligt Lagrådets mening dels kravet i paragrafen på att det skall föreligga särskilda skäl utgå, dels paragrafen göras tillämplig endast i fall som inte omfattas av 9 § andra stycket. c)Paragrafen är så utformad att den ger intryck av att svensk myndighet skall göra en självständig prövning av om kriterierna i första stycket 1 a och b är uppfyllda. Detta kan dock inte rimligen vara meningen. Framför allt bör svensk myndighet inte pröva om de under b nämnda omständigheterna (misstanke om brott eller omständigheter som tyder på avsikt att begå brott) faktiskt föreligger. Vad som avses måste vara att det utländska beslutet om avvisning eller utvisning grundar sig på sådana omständigheter. Detta bör framgå av lagtexten. d)I första stycket 1 a anges som kriterium att utlänningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Formuleringen får anses innebära att det för brottet skall gälla ett minimistraff om . Detta skulle i väsentlig mån inskränka tillämpligheten av bestämmelsen och framför allt omöjliggöra dess tillämpning i förhållande till länder där det inte finns några minimistraff för brott eller i fråga om brott för vilka inga minimistraff gäller. Den föreslagna formuleringen grundar sig på den svenska versionen av artikel 3 punkt 1a) i det bakomliggande direktivet. Den där intagna bestämmelsen kan uppfattas så att minimistraffet för brottet i fråga skall vara . En jämförelse med andra språkversioner av direktivet visar dock att detta knappast varit avsikten. Här kan hänvisas till följande formuleringar: an offence punishable by a penalty involving deprivation of of at least one year une infraction passible dune peine privative de liberté dau moins un an