prop · GP03107 · 2002-03-13 00:00:00 — Hovrätten motsätter sig dock inte att man försöksvis prövar en ordning som bygger på ett krav på anmälan från gruppdeltagarnas sida. och LO har liknande synpunkter. Enligt finns det en risk för att reformens praktiska tillämpning blir mycket liten på grund av att antalet konsumenter som väljer att anmäla sig blir för få. föreslår att automatisk grupptillhörighet tillämpas upp till ett visst anspråksbelopp eller att automatisk grupptillhörighet i vart fall skall gälla vid offentlig grupp- talan. Även vid , Konsumentråd, , och Stiftelsen föredrar utredningens förslag framför promemorians. Skälen för regeringens förslag Allmänt om valet mellan automatisk grupptillhörighet och ett anmälnings- förfarande Även om käranden när grupptalan väcks anger den grupp för vilken talan förs (jfr avsnitt 5.2.2) är det därmed inte slutligt avgjort att talan omfattar samtliga rättssubjekt som faller inom kärandens gruppbestämning. Det kan hävdas att endast den som uttryckligen anmält önskemål om att ingå i gruppen skall träffas av processens rättsverkningar. En annan metod är att låta alla som stämmer in på kärandens beskrivning av gruppmedlem- mar omfattas av talan, om de inte anmäler att de önskar träda ur gruppen. All utländsk lagstiftning om class action som utredningen tagit del av utgår från en automatisk grupptillhörighet, med rätt till utträde (SOU 1994:151, del B, s. 162). Huvudskälet för detta är, som utredningen framhåller, att internationella erfarenheter visar att det regelmässigt är fler som låter bli att ansluta sig till en grupptalan än som hoppar av en sådan talan. Och ju fler anspråkshavare som grupptalan omfattar, desto effektivare blir processformen som en förstärkning av den enskildes rättsskydd. Anledningen till att ett automatiskt medlemskap för den som inte gör en anmälan om utträde ur gruppen erfarenhetsmässigt leder till större grupper anses stå att finna i samma förhållanden som medför att människor inte gör gällande rättsliga anspråk utanför den representativa processen, nämligen att de saknar mod, kraft och förmåga att agera på egen hand. Förutom ekonomiska omständigheter spelar också sociala och psykologiska faktorer in på enskildas reella möjlighet att gå till domstol. Barriärerna som hindrar dem från att processa på egen hand får, som LO har berört, också till följd att de inte anmäler sitt inträde i gruppen. Genom att gruppen omfattar flertalet likartade anspråk ökar förutsätt- ningarna att komma till rätta med bristerna i det processuella rättsskyddet för gruppanspråk. Talan kommer då att ge ett mer utvecklat skydd för dem som på grund av ekonomiska, sociala och psykologiska faktorer inte har möjlighet att själva ta till vara sina rättsliga anspråk. Genom att talan omfattar många anspråkshavare blir dessutom de processekonomiska vinsterna större. Risken för upprepat processande minskar. Både parter, domstolen och andra rättegångsaktörer, såsom vittnen, besparas tid, besvär och kostnader. Också uppkomsten av motstridiga avgöranden motverkas. En annan fördel är att domstolen får ett så brett och alltom- fattande beslutsunderlag som möjligt. Genom dessa förhållanden stärks processens preventiva och rättsbildande funktioner. Att talan får så stor uppslutning som möjligt bland medlemmarna resulterar även i ökad trygghet för gruppens motpart. Svaranden får gruppanspråken prövade i ett sammanhang, med minskade utgifter för rättegångskostnader och förlikningsförhandlingar. Men också vid rätts- liga bedömningar såsom angående vållande- och jämkningsfrågor kan gruppens motpart ha särskild nytta av att mångas anspråk hanteras . Behovet av reformåtgärder för att stärka det processuella rättsskyddet för gruppanspråk utgår från att civilprocessen har att fullgöra fyra huvud- sakliga uppgifter: att verka reparativt, preventivt och rättsbildande samt att tillgodose processekonomiska hänsyn. Införandet av regler om grupptalan syftar till att bota brister i fullgörandet av samtliga dessa funktioner. Valet av modell för gruppmedlemskap måste styras av dessa ändamål. Som angetts ovan tillgodoses ändamålen typiskt sett bäst, om grupptalan omfattar så många av gruppmedlemmarna som möjligt. skall märkas att det inte finns något egenvärde i att avvika mer än nödvändigt från de grundprinciper som bär upp den sedvanliga rättegången. Tvärtom bygger den föreslagna reformen på att rättegångs- balken skall vara tillämplig i så stor utsträckning som möjligt. Mot ett system med automatiskt medlemskap för den som inte anmäler utträde ur gruppen kan anföras vissa mer principiella argument. Sålunda kan det sägas att det genom att låta passivitet grunda medlemskap finns en risk för att talan kommer att omfatta personer som saknar vilja och intresse av att få sin sak prövad rättsligt. Gruppens omfång kommer därmed inte att ge en rättvis bild av det tvistevärde som processen i praktiken angår. Faran är att det läggs ned kostnader på att processa om anspråk som sannolikt aldrig kommer att realiseras, ens om grupptalan är framgångsrik, eftersom ett antal gruppmedlemmar inte kommer att begära fullgörelse av svaranden. Detta argument har bärkraft endast om man ser processens syfte som rent reparativt. Är däremot en talan motiverad utifrån behovet av prevention eller att klarlägga rättsläget genom ett auktoritativt domstols- uttalande saknar argumentet samma styrka. Nära samband med nyssnämnda invändning har påståendet att ett gruppmedlemskap utan krav på uttrycklig viljeyttring inkräktar på den enskildes rätt att fritt bestämma över sina civilrättsliga anspråk. Ett demokratiskt samhällssystem byggt på marknadsekonomi och medborg- arnas fria dispositionsrätt kan sägas inbegripa att varje medborgare skall kunna välja fritt om han eller hon vill delta i en rättegång som kärande. Det automatiska gruppmedlemskapet riskerar att träda denna frihet för när. Flera av de remissinstanser som ställt sig kritiska till att enskilda personer omfattas av grupptalan utan föregående anmälan har i linje med detta menat att ett medlemskap genom passivitet kan strida mot rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 i . Särskilt har i det sammanhanget framhållits risken för att gruppmedlemmar av någon anledning inte uppmärksammar rättegången, men blir bundna av domens rättskraft och därigenom berövas möjligheten att väcka en ny talan om samma sak. Mot detta kan emellertid sägas grupptalan som processform har till syfte att öka den enskildes tillgång till domstolsprövning. Genom grupptalan undanröjs en del av de praktiska hinder som finns mot domstolsprövning av gruppanspråk, speciellt om varje anspråk har ett mindre värde. Införandet av regler om grupptalan, oavsett om de grundas på ett medlemskap med rätt till utträde eller krav på anmälan, är en reform som varken försvagar eller kränker utan tvärtom stärker den enskildes processuella rättsskydd och rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i . Genom en reform om grupptalan blir den första europeiska stat att i en mer vid omfattning komplettera den traditionella processord- ningen med en representativ processform, anpassad att möta det moderna samhällets mer komplexa tvisteförhållanden. Som nämnts bör reglerna utformas så att reformen ger bästa möjliga förstärkning av det processuella rättsskyddet för massanspråk. Därmed är emellertid inte sagt att man i , liksom i bl.a. , och , skall välja modellen med gruppmedlemskap för den som inte anmäler sitt utträde. Det är inte givet att de internationella erfarenheterna om denna modell bäst tillgodoser behovet av ett ökat processuellt rättsskydd för grupp- anspråk utan vidare kan översättas till svenska förhållanden. har KO möjlighet att föra grupptalan vid . Talan, som inte förutsätter gruppmedlemmarnas samtycke eller medverkan på annat sätt, leder inte till något rättskraftigt avgörande av medlemmarnas anspråk. Företagens efterlevnad av nämndens avgöranden är dock god. På så sätt kan sägas att det redan föreligger ett förstärkt processuellt rättsskydd för konsumentanspråk av masskaraktär, om än detta inte kan anses tillräckligt. Erfarenheter från utslag tyder på att enskilda konsumenter är aktiva för att få ut av nämnden rekommenderad Det saknas skäl att befara att enskilda konsumenter skulle Prop. 2001/02:107 vara mindre benägna att agera för att omfattas av en grupptalan, som förs utan kostnadsrisk för dem. Detta tyder på att den reella skillnaden mellan ett gruppmedlemskap grundat på automatik och ett med krav på anmälan inte kommer att bli särskilt stor. Av kanske största betydelse för i vilken utsträckning personer kan förväntas anmäla att de vill omfattas av en grupptalan är emellertid i vilken form och på vilket sätt gruppmedlemmarna skall underrättas om den väckta grupptalan och hur ett anmälningsförfarande närmare Närmare om underrättelse- och anmälningsförfarandet samt innehållet i Regeringen föreslog i lagrådsremissen att domstolen skulle ombesörja underrättelsen om grupprättegången och att grupptalan skulle omfatta de gruppmedlemmar som inom en viss har anmält till domstolen att de vill omfattas av kärandens talan. Lagrådet har i denna del anfört följande: Lagrådet finner det tillfredsställande att förslaget bygger på principen att en grupprättegång får rättsverkningar enbart för de personer som tillkännagivit sin önskan att ingå i gruppen. det föreslagna systemet i hög grad av att den som väcker en enskild grupptalan inte behöver precisera vilka personer som ingår i gruppen. Han eller hon kan enligt 9 § andra stycket andra meningen nöja sig med att upplysa domstolen om att uppgifter om gruppmedlemmarnas namn och adresser inte är tillgängliga utan särskild utredning, och det ankommer då enligt 13 och 14 §§ på domstolen att identifiera grupp- medlemmarna och att införskaffa besked om vilka av dem som vill omfattas av grupptalan. Osäkerheten om hur stor gruppen är, vilka personer som ingår i gruppen och vilka anspråk dessa personer har gör det också svårt för domstolen att bedöma om en grupptalan bör tillåtas och för svaranden att ta ställning till stämningsansökningen. Lagrådet anser att uppgiften att utreda vilka personer som skall omfattas av en grupptalan inte är av sådant slag att den bör åvila dom- stolen utan att det i stället bör ankomma på den som vill väcka en grupptalan att klargöra för vilkas räkning denna talan skall föras. uppgiften läggs på en domstol, är det t.o.m. möjligt att domstolen i vissa fall tvingas ta ställning till frågor av sådant slag att dess opartisk- het i det fortsatta förfarandet kan komma att ifrågasättas av någondera Lagrådet anser att ett bättre system, som dessutom skulle ge stadga åt processen och väl harmoniera med bestämmelserna i 42 kap. 2 § , är att den som vill väcka en grupptalan skall ange vilka personer som ingår i gruppen och vilka yrkanden var och en av dessa personer vill framställa. också fogas en förklaring från varje gruppmedlem om att han eller hon önskar ingå i gruppen. Denna förklaring skulle alltså ersätta den anmälan som anges i 14 § i förslaget. Om det föreligger någon brist i fråga om de uppgifter som käranden skall lämna, t.ex. på så sätt att namnet på en gruppmedlem saknas eller att en gruppmedlems yrkande inte preciserats, skall med Lagrådets uppläggning käranden, på sätt som sägs i 42 kap. 3 § , föreläggas att avhjälpa bristen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att uppgiften att utreda vilka personer som skall omfattas av en grupptalan inte bör åvila domstolen. Domstolens roll bör förbli principiellt densamma i grupprättegångar som i sedvanliga mål. En annan sak är att det inte råder fullständig enighet om hur den rollen bör beskrivas. Regeringen instämmer självklart också i vikten av att domstolen får ett bra underlag för sin bedömning av om en grupptalan skall tas upp till prövning eller inte och att svaranden får fullgoda möjligheter att ta ställning till stämningsansökan. Frågan hur gruppen definieras av käranden är naturligtvis central i det samman- hanget. Oberoende av vilken modell man väljer för bestämning av gruppen måste gruppens storlek anges med tillräcklig precision. Vidare måste yrkandet eller yrkandena i målet vara bestämt angivna. Lagrådet har ett relativt långtgående förslag för att komma till rätta med de problem man pekar på. Lagrådet anser att ett bättre system än det i remissen föreslagna är att käranden alltid skall ange samtliga grupp- medlemmar med namn och adress redan i stämningsansökan samt bifoga förklaringar från var och en att han eller hon vill ingå i gruppen. En sådan lösning aktualiserar dock en rad närliggande och principiellt viktiga frågor som rör bland annat gruppmedlemmarnas rättssäkerhet. Regeringen menar att de bästa garantierna för att gruppmedlemmarna får ett fullödigt, informativt och därmed rättssäkert underlag för sitt ställningstagande att omfattas av en grupptalan ges om det är domstolen som står för informationen och underrättelsen om grupprättegången. Vid bedömningen av hur anmälningsförfarandet bör gå till är det vidare viktigt att också beakta vilka kostnader den ena eller andra ordningen kan medföra för parterna. Den av Lagrådet föreslagna modellen skulle medföra ökade kostnader för käranden inför rättegången och verka avhållande vid fall där en grupptalan i och för sig skulle vara lämplig. I de fall en grupprättegång ändå kommer till stånd skulle dessutom svarandens kostnader öka vid en eventuell förlust. Enligt regeringen kan det ifrågasättas om en ordning där käranden har ansvaret för under- rättelserna om grupprättegången skulle förbättra det processuella rätts- skyddet för gruppanspråk i sådan grad att det motiverar genomförandet av en reform. Vi återkommer till dessa frågor i det följande. Gruppmedlemmarnas intresse av ett rättssäkert beslutsunderlag, kost- nadsfrågorna och reformens genomslag i praktiken talar alltså emot Lagrådets förslag att lägga anmälningsförfarandet helt i kärandens händer. Innan vi tar slutlig ställning till frågan bör det därför övervägas om Lagrådets kritik mot den ordning som föreslogs i lagrådsremissen kan tillgodoses på något annat mindre ingripande sätt. Lagrådets synpunkter tar sin utgångspunkt i lagrådsremissens förslag till 9 § andra stycket. Enligt den i remissen föreslagna lydelsen skulle käranden i ansökan ange namn och adress på samtliga gruppmedlemmar om uppgifterna behövs för målets handläggning. Om uppgifterna inte var tillgängliga för käranden utan särskild utredning skulle käranden i stället upplysa om det. Regeringen håller med om att det finns brister i den i remissen föreslagna lagtexten. Enligt en av de processförutsättningar som föreslås gälla för grupptalan krävs att käranden i stämningsansökan anger en lämpligt bestämd grupp (jämför avsnitt 5.2.2). I detta krav ligger att domstolen med det anmälningsförfarande som föreslås i lagrådsremiss- en skall ges ett underlag för sitt val av underrättelseform. Kravet motiveras därutöver av att domstolen måste ges ett underlag för att bedöma om processförutsättningarna är uppfyllda, och svaranden en möjlighet att ta ställning till stämningsansökan. Dessa krav på käranden får givetvis inte skymmas av otydligheter i bestämmelsen om vad stämningsansökan skall innehålla. Kärandens skyldigheter att lämna uppgifter i stämningsansökan bör mot den bakgrunden preciseras och förtydligas. Huvudregeln bör vara att käranden anger gruppmedlemmarna med namn och adress. Käranden bör vidare åläggas att alltid lämna upplysningar om förhållanden av betydelse för underrättelse till gruppmedlemmarna. Kravet på identitets- uppgifter bör dock inte vara absolut. Som framhålls vid diskussionen om de särskilda processförutsättningarna är det inte alltid lämpligt att kräva att käranden i ansökan om stämning exakt preciserar gruppens storlek och medlemmar till antal och identitet (se avsnitt 5.2.2). I vilka situationer skulle då namn och adress på gruppmedlemmarna kunna undvaras? Frågan har ett nära samband med hur gruppmedlemmarna lämpligen skall underrättas om rättegången. Som regeringen återkommer till i avsnitt 5.9 föreslås domstolen få relativt stor frihet i val av underrättelse- form. Bland annat ges domstolen en möjlighet att förelägga en part att ombesörja underrättelsen. Om svaranden och gruppmedlemmarna står i ett fortlöpande rättsförhållande med varandra kan underrättelsen ske t.ex. i samband med fakturering. Utgörs gruppen exempelvis av en tidnings samtliga prenumeranter och avser yrkandet återfående av en felaktigt uttagen avgift, behöver gruppmedlemmarnas namn och adresser inte ha något självständigt värde för frågan om underrättelserna till gruppmedlemmarna. Det är alltså en situation då man skulle kunna göra undantag från huvudregeln att gruppmedlemmarnas identiteter skall preciseras redan i stämningsansökan. En annan sak är att det vid ett anmälningsförfarande efter anmälningstidens utgång naturligtvis står klart vilka som vill omfattas av talan. I detta sammanhang finns det skäl att påminna om att rättegångs- balkens krav på vad en stämningsansökan skall innehålla gäller också vid en grupptalan. Det innebär att käranden måste ange ett bestämt yrkande som hänför sig till samtliga gruppmedlemmar. Brister en ansökan i det avseendet skall rätten på samma sätt som i en vanlig rättegång förelägga käranden att avhjälpa bristen (42 kap. 3 § RB). Kärandens gruppbestämning är vidare betydelsefull för domstolens möjlighet att pröva om förutsättningarna för att få föra en grupptalan är uppfyllda. Gruppen måste anges på ett sådant sätt att domstolen kan ta ställning till om talan grundas på omständigheter som är gemensamma eller likartade för gruppmedlemmarnas anspråk, att rättegången inte blir ohanterlig på grund av individuella omständigheter, om grupptalan är ett bättre alternativ än kumulation eller pilotmål samt om käranden är lämplig som representant för gruppen. Kraven på käranden i dessa hänseenden gäller i lika hög grad i ett fall som det tänkta exemplet med tidningsprenumeranter där gruppmed- lemmarna inte anges med namn och adress. Domstolen måste ges en tillräckligt säker uppfattning av antalet medlemmar även om gruppens omfattning slutligen bestäms först efter utgången av en anmälningstid. Det är naturligtvis också av stor vikt för svaranden att känna till omfattningen av gruppen. En annan sak är att svaranden ofta torde vara den som har bäst kännedom om antalet gruppmedlemmar. Ett miljömål kan tjäna som ett annat exempel där gruppen skulle kunna bestämmas utan att käranden redan i stämningsansökan anger alla med namn och adress (se vidare om miljömål i kapitel 6). Gruppen kan i ett sådant fall t.ex. definieras som alla boende inom ett visst avstånd från en fabrik. Inte heller i det fallet görs det avkall på domstolens möjligheter att bedöma om talan skall tas upp till prövning, svarandens processuella rättigheter eller underlag för domstolens val av underrättelseform. Den skyldighet för käranden att lämna upplysningar om förhållanden av betydelse för underrättelse till gruppmedlemmarna som regeringen förordar skulle t.ex. kunna avse lämpliga sätt att nå ut med information i det aktuella området. Domstolens närmare prövning av processförutsättningarna kan i en sådan situation anstå till dess att tiden för anmälan har gått ut. Det bör här framhållas att det med ett anmälningsförfarande av den modell som föreslås i lagrådsremissen finns skäl att vänta med att förelägga svaranden att komma in med svaromål till dess att anmälningstiden har gått ut och det står klart vilka som vill omfattas av grupptalan. Regeringen menar sammanfattningsvis att regleringen av kraven på käranden när det gäller stämningsansökans innehåll måste förtydligas och preciseras i förhållande till lagrådsremissens lagförslag. Vidare bör det klart framgå av lagtexten att käranden inte kan övervältra något utredningsansvar beträffande gruppens bestämning på domstolen. Huvudregeln bör vara att käranden skall ange gruppmedlemmarnas namn och adress. I de fall där målets handläggning inte kräver namn och adressuppgifter kan detta underlåtas. Det görs dock inte något avkall på kravet att gruppen skall vara lämpligt bestämd. Uppfyller käranden inte den processförutsättningen skall talan avvisas. Vidare skall käranden alltid upplysa om förhållanden av betydelse för underrättelse till gruppmedlemmarna. Enligt regeringens mening innebär de nu förordade skärpningarna av lagtexten när det gäller innehållet i stämningsansökan att frågan om vem som bör ombesörja underrättelsen om rättegången kommer i ett annat läge. Som vi redan har varit inne på finns det flera faktorer som talar för att domstolen bör svara för underrättelserna. Det viktigaste skälet för den ordning som föreslogs i lagrådsremissen har med gruppmedlemmarnas rättsäkerhet att göra. En grupptalan innebär att käranden för talan som representant för medlemmarna. För att rättegångsformen skall fungera effektivt är det väsentligt att gruppmed- lemmarna i stor utsträckning kan förhålla sig passiva. Det är därför av största värde att de kan förlita sig på att den information de får om talan och rättegångsformen är saklig, tillräcklig och korrekt. Enligt lagråds- remissens förslag skall domstolens underrättelse om grupprättegången innehålla en kortfattad redogörelse för ansökan samt upplysningar om grupprättegången som handläggningsform, medlemmarnas möjligheter att själva delta i rättegången, rättsverkan av en dom i en grupprättegång och vad som gäller i fråga om rättegångskostnader. domstolen ombesörja underrättelsen får man en garanti för att gruppmedlemmarna får objektiv och opartisk information till grund för Det torde ha en beaktansvärd betydelse för anmälnings- frekvensen i det enskilda fallet och därmed reformens praktiska genom- slag i stort. Det är vidare avgörande för att en representativ taleform kan accepteras från rättssäkerhetssynpunkt. Att domstolen ombesörjer underrättelsen stämmer också bäst överens med den ordning vi har i svensk processrätt. material mellan parter eller till andra verkställs som regel av domstolen. Det talar för att detsamma bör gälla för underrättelser vid inledandet av Det är ju inte heller unikt för grupptalan att ett stort antal personer kan vara berörda av en rättegång. och miljömål förekommer det att det finns många s.k. sakägare som skall informeras om målet. Den ekonomiska belastningen på parterna och vissa praktiska aspekter är också viktiga faktorer att beakta vid bedömningen av hur anmälnings- förfarandet närmare skall utformas. En grupprättegång kommer inte att medföra någon kostnadslättnad för den som för talan för gruppen. Tvärtom kan en grupptalan innebära att käranden tar på sig en större kostnadsrisk än vid en talan bara för egen del. belastning vidgas med en skyldighet att tillsammans med stämnings- ansökan inge förklaringar från gruppmedlemmarna om att de vill ingå i gruppen, riskerar man att käranden väljer att processa individuellt även om en grupprättegång framstår som den klart bästa processformen ur ett samhälls- och processekonomiskt perspektiv. En överföring av omfat- tande skyldigheter på käranden påverkar också det slutliga kostnads- ansvaret, vilket ju kan hamna på svaranden. Sammantaget menar regeringen att en ordning där domstolen ombe- sörjer underrättelserna om en grupprättegång bättre tillgodoser syftet att förbättra det processuella rättsskyddet för gruppanspråk. erinra om vikten av att det bakomliggande ändamålet med lagförslaget att få ett bättre genomslag för redan gällande materiella rättsregler på t.ex. konsument- och miljörättens områden uppnås. framför allt sikte på rättsanspråk som i praktiken inte kan göras gällande i domstol. Det är därför angeläget att man skapar ett realistiskt alternativ till befintliga processvägar. Regeringen stannar alltså för att låta domstolen ombesörja under- rättelsen om grupprättegången. Det innebär att gruppmedlemmarna garanteras ett rättssäkert och bra underlag för sitt ställningstagande att omfattas av grupptalan eller inte. Man undviker vidare att lägga ytter- ligare kostnadsansvar på parterna.