prop · GP03127 · 2002-04-12 00:00:00 — kanske anser att det inte är utrett var oegentligheten eller överträdelsen begicks och att beskattning därför skall ske i eftersom det var härifrån som varorna avsändes. Be- fogenheten att vägra skattemyndigheter i andra EU-länder att ta svenska upplagshavares säkerheter i anspråk bör komma till uttryck i lag. Det föreskrivs därför att har en upplagshavare påförts skatt i ett annat EU- land får säkerheten tas i anspråk om skattefordran är befogad och skatten inte har betalats i rätt tid. Liknande bestämmelser finns i 28 § fjärde stycket och 32 § första stycket 11. Huruvida skatten betalats i rätt tid skall bedömas enligt det andra EU-landets regler om betalningstider. Genom ändringen i tredje stycket klargörs att en s.k. lagringssäkerhet endast får tas i anspråk för betalning av skatt för sådana lagerbrister som avses i 19 § första stycket d. Med lagerbrister förstås svinn, stöld m.m. (se prop. 2000/01:118 s. 71). För lagerbrister som uppkommit till följd av oförutsedda händelser eller force majeure medges avdrag enligt 32 första stycket 2. Det innebär att en säkerhet aldrig behöver tas i anspråk för sådana lagerbrister. Dessutom klargörs att ställd säkerhet får tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Det innebär att en säkerhet får tas i an- språk när skatten i fråga förfallit till betalning eller med andra ord när betalningstiden enligt skattebetalningslagen gått ut. Bestämmelserna har utformats med ledning av bestämmelsen i 17 kap. 3 § första stycket SBL om när s.k. anståndssäkerhet får tas i anspråk. Beslut att ta en säkerhet i anspråk och beslut att vägra andra EU- länders skattemyndigheter att ta svenska upplagshavares säkerheter i an- språk får enligt 35 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Ändringarna klargör att ställda säkerheter får tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Det innebär att en säkerhet får tas i anspråk när skatten i fråga förfallit till betalning eller med andra ord när betalningsti- den enligt skattebetalningslagen gått ut. Bestämmelserna har utformats med ledning av bestämmelsen i 17 kap. 3 § första stycket SBL om när s.k. anståndssäkerhet får tas i anspråk. Beslut att ta en säkerhet i anspråk får enligt 35 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vidare görs en redaktionell ändring i 13 §. Bestämmelserna om återkallelse i 11 § fick ny lydelse genom förslag i prop. 2000/01:118 Inköp av bränsle och alkohol utan punktskatt, m.m. Hänvisningarna till nämnda bestämmelser i 12 § tredje stycket, 14 § tred- je stycket och 15 § fjärde stycket är därför numer något missvisande. Det- ta åtgärdas . Att hänvisningen i 15 § fjärde stycket skiljer från de andra två hänvisningarna beror på att representant som avses i 15 § andra stycket inte skall ställa säkerhet. Upphävande av 17 § Bestämmelsen om vilka skattskyldiga för alkoholskatt som skall registre- ras flyttas till 3 kap. 1 § första stycket SBL. Skälen härför redovisas i avsnitt 4.5. Att tullagen (2000:1281) gäller när skatt skall betalas till föl- jer numer av 1 kap. 2 a § SBL. Den möjlighet till befrielse som finns genom en hänvisning till 9 kap. 4 § lagen (1984:151) om punktskat- ter och prisregleringsavgifter (LPP) ersätts genom att motsvarande be- stämmelse i skattebetalningslagen, 13 kap. 1 §, görs tillämplig på fall där punktskatt skall betalas till . Detta uppnås genom en ändring i 13 kap. 1 § SBL. Se även kommentarerna till 1 kap. 2 a § och 13 kap. 1 § SBL. Upphävande av 21 § Paragrafen ersätts av en ny bestämmelse i skattebetalningslagen, 10 kap. 32 a §, som är gemensam för samtliga skattskyldiga som omfattas av förevarande paragraf. Deklarationstiden skall i likhet med vad som gäller vara räknat från den skattepliktiga händelsen. Se även kommentaren till 10 kap. 32 a § SBL och avsnitt 4.3. Upphävande av 3131 c §§ Återbetalningar av alkoholskatt skall i fortsättningen hanteras enligt för- farandet i skattebetalningslagen. Skälen härför redovisas i avsnitt 4.7. Den nya ordningen innebär att den som har rätt till återbetalning av alko- holskatt likställs med skattskyldig och att ett beslut om återbetalning av alkoholskatt skall anses som ett beskattningsbeslut enligt skattebetal- ningslagen. Detta uppnås genom ändringar 1 kap. 4 § och 11 kap. 1 § SBL, se därför även kommentarerna till dessa paragrafer. I stället för 31 § kommer bestämmelserna om efterbeskattning och be- talning av skatt i skattebetalningslagen att gälla. Belopp som en sökande kan åläggas att betala tillbaka enligt första stycket kommer i fort- sättningen att behandlas som skatt. Det behövs därför ingen särskild före- skrift för att lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter skall vara tillämplig på belopp som en sökande genom efterbe- skattning enligt skattebetalningslagen åläggs att betala tillbaka. Bestämmelserna i 31 a och 31 b §§ ersätts av bestämmelserna om revi- sion och s.k. tredjemansföreläggande i skattebetalningslagen. Se kom- mentaren till 14 kap. 7 § SBL. Enligt 2 kap. 3 § SBL, som är ny, skall även i fort- sättningen vara beskattningsmyndighet för punktskatter. Vad som i skat- tebetalningslagen sägs om skattemyndighet skall när det gäller punktskatt avse . Enligt 2 kap. 5 a § samma lag, som också är ny, får dock regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer be- sluta att uppgifter som enligt skattebetalningslagen skall fullgöras av i stället skall fullgöras av en skattemyndighet. Det nu sagda innebär att vilka skattemyndigheter som skall ha befogenhet att besluta om revision och föreläggande i fråga om punktskatt inte längre behöver regleras i lag. 31 c § kan därför upphävas. Se även kommentaren till 2 kap. 5 a § SBL. Eftersom LPP upphävs när punktskatterna infogas i skattekontosystemet ersätts hänvisningen till LPP med en hänvisning till skattebetalningsla- gen. Ändringen är en följd av att LPP upphävs och att reglerna för förfarandet i stället skall finnas i skattebetalningslagen. I likhet med vad som gäller skall dock endast vissa bestämmelser gälla i fråga om skatt som av- ses i 26 §. Om obeskattade varor som sänts i väg av en utländsk upplagshavare inte når mottagaren på grund av oegentligheter eller överträdelser skall varorna enligt 26 § beskattas i om oegentligheten eller överträ- delsen begåtts i eller oegentligheten eller överträdelsen upptäckts Skattskyldig är den som ställt säkerhet för skatten, vanligtvis den utländske upplagshavaren. Någon deklarationsskyldighet föreligger dock inte. Ett beslut om skatt enligt 26 § är vidare inget beskattningsbeslut enligt LPP. I förevarande paragraf föreskrivs därför att endast vissa be- stämmelser i LPP skall tillämpas. Det rör sig om bestämmelserna om föreläggande och revision i 3 kap., skönsbeskattning i 4 kap. 13 §, betal- ning av skatt i 5 kap., överklagande i 8 kap. och befrielse i 9 kap. 4 §. Se vidare prop. 2000/01:118 s. 124 och 125. Eftersom LPP kommer att upp- hävas när punktskatterna infogas i skattekontosystemet måste paragrafen ändras. I ett nytt andra stycke ges bestämmelser om förfarandet för beskattning enligt 26 §. En kommentar till nuvarande regler finns i prop. 2000/01:118 s. 124 och 125. De ändringar som görs innebär i huvudsak att hänvis- ningar till LPP byts ut mot hänvisningar till skattebetalningslagen. I vissa fall ersätts dock hänvisningarna med självständiga bestämmelser i före- varande paragraf. Hänvisningen till 1 kap. 5 § LPP och hänvisningen till 5 kap. 1 § sam- ma lag ersätts med självständiga bestämmelser om att beskattningsmyn- digheten beslutar om skatt och att skatten skall betalas inom den tid som beskattningsmyndigheten bestämmer. Hänvisningen till bestämmelsen om skönsbeskattning i 4 kap. 13 § LPP ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelse i skattebe- talningslagen, nämligen 11 kap. 19 § andra stycket. Detsamma gäller hänvisningen till bestämmelserna om skattekontroll i 3 kap. 516 §§ LPP. Denna hänvisning motsvaras nu av en hänvisning till 14 kap. 4, 5 och 7 §§ SBL. Här bör dock tilläggas att eftersom den som är skattskyl- dig enligt 26 § inte är skyldig att deklarera och inte heller omfattas av någon uppgiftsskyldighet kan revisionsbestämmelsen i 14 kap. 7 § SBL endast användas för kontroll av uppgiftsskyldighet som ålagts genom ett s.k. tredjemansföreläggande enligt 14 kap. 4 § SBL. Se vidare prop. 2000/01:118 s. 125. Bestämmelserna om omprövning i 4 kap. LPP gäller inte i fråga om beslut om skatt enligt 26 §. kan alltså omprövning endast ske enligt bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:233). Detta är en brist och i fortsättningen skall därför bestämmelserna om omprövning i 21 kap. SBL tillämpas. Hänvisningen till 5 kap. 2 § LPP ersätts med en hänvisning till 16 kap. 13 §§ SBL. I stället för bestämmelserna om anstånd i 5 kap. 35 LPP skall motsvarande bestämmelser i 17 kap. 2, 3, och 711 §§ SBL tilläm- pas. Hänvisningarna till bestämmelserna om dröjsmålsavgift och ränta i 5 kap. 815 §§ LPP ersätts med en hänvisning till bestämmelserna om ränta i 19 kap. 6, 7, 811, 14 och 15 §§ SBL. Vidare ersätts hänvisningen till 5 kap. 16 § LPP med en hänvisning till bestämmelserna om indriv- ning i 20 kap. skattebetalningslagen. Eftersom det här uteslutande är frågan om utländska skattskyldiga er- sätts inte hänvisningen till bestämmelserna om ansvar för företrädare för juridisk person i 5 kap. 17 och 17 a §§ LPP. Hänvisningen till bestämmelserna om verkställighet i 5 kap. 18 § LPP ersätts med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i skattebetal- ningslagen, nämligen 23 kap. 7 och 8 §§. I stället för bestämmelserna om överklagande i 8 kap. LPP skall bestämmelserna om överklagande i Prop. 2001/02:127 22 kap. SBL tillämpas. Slutligen ersätts hänvisningen till bestämmelsen om befrielse i 9 kap. 4 § LPP med en hänvisning till motsvarande be- stämmelse i 13 kap. 1 § SBL. I tredje och fjärde styckena ges bestämmelser som ersätter hänvisning- en till 5 kap. 6 och 7 §§ LPP. Att en hänvisning inte görs till skattebetal- ningslagen beror på att det inte finns några bestämmelser i den lagen som motsvarar 5 kap. 6 och 7 §§ LPP. Detta beror i sin tur på att de frågor som regleras i nämnda paragrafer hanteras genom avstämningar av skattskyldigas skattekonton, se 18 kap. SBL. Ändringen är en följd av att 31 a och 31 b §§ upphävs. Beslut om revi- sion och s.k. tredjemansföreläggande kommer i fortsättningen att fattas med stöd av skattebetalningslagen. Att beslut om skatterevision och före- läggande vid vite inte får överklagas följer av 22 kap. 2 §. Se även kom- mentaren till upphävande av 3131 c §§. 11.27Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1565) om beskattning av viss privatinförsel I första stycket görs den ändringen att beträffande dröjsmålsavgift hänvi- sas direkt till lagen om dröjsmålsavgift. I andra stycket ersätts hänvisningen till reglerna om indrivning i lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter med en hänvis- ning till motsvarande regler i skattebetalningslagen (197:483, SBL). En- ligt 20 kap. 1 § första stycket 2 SBL finns en beloppsgräns på för indrivning i fråga om skattskyldiga som inte skall lämna skattedeklara- tion. Den helt övervägande delen av dem som beskattas enligt förevaran- de lag tillhör denna grupp. Här skall dock gränsen vara . 11.28 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1776) om skatt på energi I andra stycket införs två nya bestämmelser dels en bestämmelse om när säkerhet enligt första stycket får tas i anspråk för en skattefordran i Sve- rige, dels en bestämmelse om när säkerheten får tas i anspråk för en skat- tefordran i ett annat EU-land. Genom bestämmelserna klargörs när en säkerhet får tas i anspråk. Skälen för bestämmelserna redovisas i avsnitt För en svensk skattefordran skall gälla att säkerheten får tas i anspråk om påförd skatt inte betalas i rätt tid. Det innebär att en säkerhet får tas i anspråk när skatten i fråga förfallit till betalning eller med andra ord när betalningstiden enligt skattebetalningslagen (1997:483, SBL) gått ut. Säkerheten kan endast tas i anspråk för skattskyldighet som uppkommit på grund av att en transport av obeskattat bränsle till ett annat EU-land inte kommit fram till mottagaren, se 5 kap. 1 § första stycket 1 och andra stycket. En säkerhet enligt första stycket skall omfatta dels betalning av skatt i , dels betalning av skatt i ett annat EU-land. Enligt Riksskattever- kets föreskrifter på området skall det framgå av säkerheten att den är gil- tig i samtliga EU-länder (RSFS 1997:5). Säkerhet enligt första stycket skall ställas hos beskattningsmyndigheten. Det innebär att det är beskatt- ningsmyndigheten som bestämmer om säkerheten får tas i anspråk. Detta gäller även i fråga om andra EU-länders skattefordringar. Ett annat EU- land som påfört en svensk upplagshavare skatt och som vill ta säkerheten i anspråk måste alltså vända sig till beskattningsmyndigheten, som avgör om säkerheten får tas i anspråk. Det förekommer dock att medlemsländer inte är ense om var beskatt- ning skall ske när bränsle, som transporteras under skatteuppskov, för- svinner på vägen. En redogörelse för gemenskapsbestämmelserna på om- rådet finns i prop. 2000/01:118 s. 121124. Anta t.ex. att obeskattat bränsle, som transporteras mellan och , försvinner i . kan då hävda beskattningsrätt och påföra den svenske upplagshavaren skatt enligt franska skattesatser. Grunden härför kan vara att en oegentlighet eller överträdelse i förhållande till den s.k. suspensionsordningen, dvs. det gemensamma regelsystem som möjliggör att bränsle transporteras under skatteuppskov mellan EU-länder, begåtts eller upptäcks i , t.ex. en stöld. Om den svenske upplagshava- ren inte betalar skatten kan den franska skattemyndigheten vända sig till beskattningsmyndigheten och begära att få ta upplagshavarens säkerhet i anspråk. Delar inte beskattningsmyndigheten den franska skattemyndig- hetens bedömning bör beskattningsmyndigheten kunna vägra att säkerhe- ten tas i anspråk. kanske anser att det inte är utrett var oegentligheten eller överträdelsen begicks och att beskattning därför skall ske i eftersom det var härifrån som varorna avsän- des. Befogenheten att vägra skattemyndigheter i andra EU-länder att ta svenska upplagshavares säkerheter i anspråk bör komma till uttryck i lag. Det föreskrivs därför att har en upplagshavare påförts skatt i ett annat EU-land får säkerheten tas i anspråk om skattefordran är befogad och skatten inte har betalats i rätt tid. Liknande bestämmelser finns i 7 kap. 6 § andra stycket och 9 kap. 11 §. Huruvida skatten betalats i rätt tid skall bedömas enligt det andra EU-landets regler om betalningstider. Genom ändringen i tredje stycket klargörs att en s.k. lagringssäkerhet endast får tas i anspråk för betalning av skatt för sådana lagerbrister som avses i 5 kap 1 § första stycket 4. Med lagerbrister förstås svinn, stöld m.m. (se prop. 2000/01:118 s. 71). För lagerbrister som uppkommit till följd av oförutsedda händelser eller force majeure medges avdrag enligt 7 kap. 6 § första stycket. Det innebär att en säkerhet aldrig behöver tas i anspråk för sådana lagerbrister. Dessutom klargörs att ställd säkerhet får tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Det innebär att en säkerhet får tas i anspråk när skatten i fråga förfallit till betalning eller med andra ord när betalningstiden enligt skattebetalningslagen gått ut. Bestämmel- serna har utformats med ledning av bestämmelsen i 17 kap. 3 § första stycket SBL om när s.k. anståndssäkerhet får tas i anspråk. Beslut att ta en säkerhet i anspråk och beslut att vägra andra EU- länders skattemyndigheter att ta svenska upplagshavares säkerheter i an- språk får enligt 12 kap. 1 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 68, 10 och 11 §§ Ändringarna klargör att ställda säkerheter får tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Det innebär att en säkerhet får tas i anspråk när skatten i fråga förfallit till betalning eller med andra ord när betalningsti- den enligt skattebetalningslagen gått ut. Bestämmelserna har utformats med ledning av bestämmelsen i 17 kap. 3 § första stycket SBL om när s.k. anståndssäkerhet får tas i anspråk. Beslut att ta en säkerhet i anspråk får enligt 12 kap. 1 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I7 § anpassas dessutom ordalydelsen till ordalydelserna i motsvarande paragrafer i lagen (1994:1563) om tobaksskatt och lagen (1994:1564) om alkoholskatt, nämligen 14 § respektive 13 §. I10 § andra stycket byts ordet skatterepresentanten ut mot ordet re- presentanten. Den representant som avses i 10 § är nämligen ingen skat- terepresentant utan bestämmelser om skatterepresentanter ges i 8 §. Bestämmelserna om återkallelse i 5 § fick ny lydelse genom förslag i prop. 2000/01:118 Inköp av bränsle och alkohol utan punktskatt, m.m. Hänvisningarna till nämnda bestämmelser i 6 § tredje stycket, 8 § tredje stycket och 10 § fjärde stycket är därför numer något missvisande. Att hänvisningen i 10 § fjärde stycket skiljer från de andra två hänvisningarna beror på att representant som avses i 10 § andra stycket inte skall ställa säkerhet. Genom ändringen i första stycket punkten 1 införs en ny kategori skatt- skyldiga, nämligen godkända lagerhållare. Kategorin rymmer skattskyl- diga för bränslen som avses i förevarande paragraf och som enligt 6 kap. 10 § skall vara registrerade eller som efter ett särskilt beslut får vara registrerade, dvs. de som tillverkar eller bearbetar bränsle, de som i större omfattning lagrar bränsle och de som återförsäljer eller förbrukar gas- formiga kolväten. Ändringen är en följd av att en registrering som skatt- skyldig i fortsättningen endast skall ha administrativ betydelse och alltså inte som även betydelse för när skattskyldighet inträder m.m., se vidare avsnitt 5. Den som är godkänd lagerhållare skall registreras enligt 3 kap. 1 § första stycket 7 h SBL. För att få agera som lagerhållare krävs ett godkännande från beskatt- ningsmyndigheten. Det behövs därför bestämmelser om skattskyldighet för den som inte blir godkänd eller väljer att inte ansöka om ett godkän- nande. En sådan bestämmelse finns i första stycket punkten 2. Där före- skrivs att den som inte är godkänd lagerhållare är skattskyldig om han yrkesmässigt tillverkar eller bearbetar bränsle. Bestämmelser om skatt- skyldighet i andra fall för den som inte är godkänd lagerhållare finns i punkterna 3 och 4. Den som är skattskyldig utan att vara godkänd lager- hållare skall inte registreras enligt 3 kap.1 § första stycket 7 h SBL, vilket innebär att den skattskyldige skall redovisa skatten i en särskild skattede- klaration för varje skattepliktig händelse, se kommentaren till 10 kap. 32 a § SBL. Skattskyldigheten för import regleras i 12 a §. Någon ändring i den pa- ragrafen krävs dock inte. I paragrafen, som är ny, regleras förutsättningarna för godkännande som lagerhållare. Systemet med godkända lagerhållare skall ersätta dagens system med registrerade skattskyldiga. I dagens system kan skattefria leveranser ske mellan registrerade skattskyldiga, vilket innebär att en registrering som skattskyldig inte enbart har administrativ betydelse. När punktskatterna infogas i skattekontosystemet skall emellertid en registre- ring enbart ha administrativ betydelse. De skattemässiga effekter som en registrering har enligt dagens system skall dock behållas. För att uppnå det införs ett system med godkända lagerhållare. En utförligare redogö- relse för förslaget finns i avsnitt 5. Enligt första stycket 1 får den som avser att tillverka eller bearbeta bränsle godkännas som lagerhållare. I dagens system skall dessa skatt- skyldiga enligt 6 kap. 10 § registreras utan prövning. Den som är registrerad med stöd av nämnda bestämmelse måste alltså ansöka om att bli godkänd som lagerhållare, givetvis under förutsättning att han vill behålla de fördelar som det finns med att vara registrerad. Den som anses som tillverkare enligt 12 § andra stycket skall även anses som tillverkare enligt denna paragraf. Bestämmelsen i första stycket 2 ersätter bestämmelsen i 6 kap. 10 § andra stycket. I likhet med vad som gäller för upplagshavare enligt förevarande lag och enligt lagen om tobaksskatt och enligt lagen om alkoholskatt skall endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och om- ständigheterna i övrigt är lämplig som lagerhållare kunna godkännas. Dessa krav uppställs på skattskyldiga som enligt 6 kap. 10 § andra stycket ansöker om att bli registrerade som skattskyldiga. Samma krav ställs för övrigt på den som enligt förevarande lag eller lagen om alkoholskatt ansöker om att bli godkänd som skattebefriad förbrukare. Det rör sig alltså om väl inarbetade rekvisit. I andra stycket föreskrivs att ett godkännande skall återkallas om för- utsättningarna för godkännande inte längre finns. Denna grund för åter- kallelse gäller för upplagshavare, den som är registrerad som skatt- skyldig enligt 6 kap. 10 § andra stycket och skattebefriade förbrukare. I likhet med nämnda fall skall ett beslut om återkallelse av ett god- kännande som lagerhållare gälla , om inte något annat anges i beslutet. I punkten 3 ges bestämmelser om när skattskyldigheten inträder för god- kända lagerhållare. I 4 kap. 12 första stycket 2 regleras numer skattskyl- dighet för andra än godkända lagerhållare. Hänvisningen till denna punkt tas därför bort. Bestämmelsen i punkten 3 a stämmer i princip överens med dagens regler. I stället för att skattskyldighet inträder vid leverans till köpare som inte är registrerad kommer skattskyldighet att inträda vid leverans till en köpare som inte är godkänd lagerhållare. kommer alltså i fortsättningen att kunna ske mellan godkända lagerhålla- re, dvs. samma ordning som gäller för leveranser mellan registrera- de skattskyldiga. Bestämmelsen i punkten 3 b ersätts med en bestämmelse om att skatt- skyldighet inträder när godkännandet som lagerhållare återkallas. Att skatt inte skall betalas för bränsle som redan beskattats får anses själv- klart. Ordalydelsen och som inte redan har beskattats tas därför bort. Genom tillägget kommer paragrafen även att reglera skattskyldighetens inträde för den som tillverkar eller bearbetar bränsle utan att vara god- känd lagerhållare. En avgörande skillnad mellan dessa skattskyldiga och godkända lagerhållare är att en lagerhållare kan tillverka eller bearbeta bränsle under skatteuppskov, dvs. skattskyldigheten inträder först , t.ex. vid leverans till en köpare som inte är godkänd lagerhållare. För skattskyldiga som inte är godkända lagerhållare inträder dock skattskyldighet redan när bränslet tillverkas eller bearbetas. Dessa skattskyldiga skall redovisa skatten i en särskild skattedeklaration för varje skattepliktig händelse. Deklarationen skall lämnas in senast efter den skattepliktiga händelsen. Detta följer av 10 kap. 32 a § skattebe- talningslagen, som är ny. Nuvarande punkterna 2 och 3 omfattar den som är registrerad som skatt- skyldig för bränslen som avses i 4 kap. 12 §. Eftersom systemet med re- gistrerade skattskyldiga ersätts med ett system med godkända lagerhålla- re är det tillräckligt att i punkten 2 ange godkänd lagerhållare. Punkten 3 tas alltså bort. I likhet med vad som gäller för registrerade skattskyldiga skall godkända lagerhållare alltså inte betala skatt till vid import. Skatt för importerat bränsle skall betalas först när skattskyldighet inträder enligt 3 § 3. Att tullagen (2000:1281) gäller när skatt skall betalas till följer numer av 1 kap. 2 a § SBL. Den möjlighet till befrielse som finns genom en hänvisning till 9 kap. 4 § LPP ersätts genom att motsva- rande bestämmelse i skattebetalningslagen, 13 kap. 1 §, görs tillämplig på fall där punktskatt skall betalas till . Detta uppnås genom en ändring i 13 kap. 1 § SBL. Se även kommentarerna till 1 kap. 2 a § och 13 kap. 1 § SBL. Ändringen är en följd av att LPP upphävs och att reglerna för förfarandet i stället skall finnas i skattebetalningslagen. I likhet med vad som gäller skall dock endast vissa bestämmelser gälla i fråga om skatt som av- ses i 4 kap. 2 §.