prop · GP0391 · 2002-01-22 00:00:00 — För att begränsa produktionen i de traditionella narkotikaproducerande länderna är det viktigt att få med narkotikaaspekten i allt bistånd till de utvecklingsländer som prioriterar. Sida har inom ramen för sitt uppdrag att ansvara för svenskt bistånd inom narkotikaområdet tagit fram en aktionsplan med prioriteringar för biståndsinsatser. I den konstateras att narkotikaproblemen är nära kopplade till fattigdom, ojämlikhet, ex- ploatering, korruption och svag politisk styrning. Vidare att handel med narkotika i förlängningen hotar en demokratisk utveckling och en sund ekonomisk utveckling. Narkotikabekämpning ska därför fortsatta att vara ett viktigt område för svenskt bistånd. har de traditio- nella narkotikaproducerande länderna också blivit mycket stora konsu- mentländer. Denna förändring avspeglas också i Sidas aktionsplan där ett balanserat angreppssätt, dvs. att både begränsa produktionen och minska efterfrågan ska prioriteras. Sida ska också verka för att narkotikabe- kämpning beaktas i alla utvecklingsprojekt. Barn och unga människor är särskilt sårbara och ska därför fortsatt utgöra en viktig målgrupp. Afri- kanska länder har alltmer kommit att bli transitländer för narkotikahandel och är på grund av många andra problem särskilt utsatta. ska där- för fortsatt prioriteras för insatser. Sida har inom ramen för programmet för Multilaterala biträdande experter finansierat ett antal internationella tjänster . Antalet personer med internationell erfarenhet och kunskap om narkotikafrågor har därmed ökat. Sida bör fortsätta denna medvetna satsning. Regeringen har givit Sida i uppdrag att ta fram en strategi för samarbetet med FN:s narkotika- kontrollprogram (UNDCP). Strategin kommer att färdigställas . Den kommer att vara ett värdefullt instrument för prioriteringar i det internationella samarbetet. Den bör också prioritera frågor som rör styrning och arbetsformer inom internationella organ för att påverka till effektiva arbetssätt. För att göra detta krävs också att de internationella organ som verkar genom får möjlighet att arbeta på ett så effektivt sätt som möjligt varför också bör prioritera frågor som rör styrning och arbets- former i dessa organ. Vikten av väl fungerande internationella narkotikaorgan gäller givetvis också EU:s organisationer så som Europol och Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN). När det gäller ECNN är det enligt regeringens bedömning angeläget att intensifiera in- satserna för att få centrets data så jämförbara och tillförlitliga som cen- trets direktiv anger. Regeringen har också för avsikt att utveckla en mer löpande samord- ning med ansvariga myndigheter som är involverade i narkotikaarbetet för att få till stånd en diskussion kring övergripande mål och strategier Regeringen kommer också att intensifiera sitt arbete med att möjlig- göra för fler svenska tjänstemän att arbeta inom internationella organisa- tioner såsom FN, och olika institutioner. Kontakter med sekretariat i olika organisationer underlättas ofta av att svenskar ar- betar i organisationen. Förutom att dessa kan förklara svenska stånd- punkter blir ingången till organisationen klart underlättad vilket i sin tur leder till ett mer kontinuerligt samarbete. På hemmaplan måste svenska experter förberedas och ges möjlighet att ibland med kort varsel ta på sig denna typ av uppdrag. Ju fler som genomför expert- eller tjänsteuppdrag och som återkommer till desto fler personer kan generera denna kunskap till andra svenskar. Där- för är det angeläget att tar till vara den kunskap och erfarenhet som dessa personer förvärvat. utförs ett omfattande arbete av bl.a. olika frivilligorgani- sationer när det gäller samarbete med andra länder, antingen i egen regi eller inom ramen för olika utvecklingsprojekt. Det är angeläget att detta Prop. 2001/02:91 nätverksskapande arbete får bättre förutsättningar att utvecklas. Ytterligare ett område som behöver utvecklas är utnyttjandet av inter- nationella forskningsanslag. Det svenska intresset för att ansöka om EU- medel för forskning på narkotikaområdet har varit litet. Till en del handlar det naturligtvis om hur den svenska forskningen är uppbyggd. Andra orsaker är att EU:s forskningsmedel är svåröverskådliga och att svenska forskare är vana att söka medel hos . har genomfört en studie kring vilka medel som finns tillgängliga för ansökningar, rutiner för uppdragsupphandling samt hur svenska aktörer skall kunna bli mer aktiva på dessa områden. Slutsatserna pekar på att det låga svenska intresset till stora delar beror på okunnighet om fonder, ansökningsrutiner och administration. bör få i uppdrag att fortsätta detta arbete så att institutet kan bli en viktig kontaktpunkt och kunskapskälla när det gäller forskning och uppdrag inom EU. 11.1En särskild nationell narkotikasamordnare Regeringens bedömning: En särskild narkotikasamordnare kommer att utses med ansvar dels för att genomföra och följa upp handlings- planen, dels för att samordna de nationella narkotikainsatserna i övrigt. bedömning: Enligt kommissionens be- dömning skulle en särskild narkotikaminister utses. Innehållsmässigt överensstämmer kommissionens bedömning med regeringens. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser har ställt sig tvek- samma eller har avstyrkt kommissionens förslag om en särskild narko- tikaminister. Flertalet har uttryckt sitt stöd för någon form av samordning men då föreslagit andra lösningar. Skälen för regeringens bedömning: har pekat på behovet av en förstärkt nationell samordning av narkotika- insatserna. Regeringen delar den synen och avser att tillsätta en särskild narkotikasamordnare med uppgift att svara för genomförande och upp- följning av handlingsplanen samt att samordna narkotikainsatserna på nationell nivå. Narkotikasamordnaren skall som hand- lingsplanen omfattar inrättas inom kommittéväsendet och får därigenom en myndighetsställning. Samordnaren skall dock inte ta över ansvar som åvilar eller annan myndighet. I arbetet bör sam- ordnaren aktivt samverka med , myndigheter, kom- muner, frivilligorganisationer och föreningslivet i övrigt, inklusive ung- domarnas egna organisationer m.fl. I den del som gäller förebyggande insatser skall den nationelle samordnaren samverka med den kommitté som är tillsatt för att genomföra den nationella handlingsplanen för att förebygga alkoholskador (S 2001:02). För att erhålla en enhetlig syn på narkotikafrågan över landet krävs så- Prop. 2001/02:91 väl kunskap som engagemang inom kommuner och landsting. gare framhållits är det på det lokala planet som den förda politiken genomförs och dess trovärdighet prövas. En viktig uppgift för den nya narkotikasamordnaren är därför att i ett aktivt samspel med bl.a. kom- munal- och landstingspolitiker bedriva ett narkotikapolitiskt opinions- arbete. Det är också viktigt att de insatser som företas på central nivå förs vidare till de regionala och lokala beslutsfattarna. En särskild narkotikasamordnare kan också fungera som regeringens talesman i narkotikapolitiska frågor med uppgift att synliggöra och offensivt föra ut regeringens politik genom att delta i den offentliga narkotikapolitiska debatten och initiera offentliga diskussioner i olika frågor. Den nationelle narkotikasamordnaren kommer att få ett huvudansvar för att följa upp målen i handlingsplanen. Uppföljningen skall ske i samver- kan med andra berörda myndigheter. Det skall också ingå i uppgiften att , och vid behov, rapportera till regeringen om utvecklingen. Samordnaren skall vidare kunna ta initiativ till olika typer av översyner och vid behov föreslå nya initiativ. Beträffande den samlade uppföljningen av de nationella folkhälso- målen återkommer regeringen i denna fråga i samband med en propo- sition om de nationella folkhälsomålen. 11.2Finansiering av genomförandet av handlingsplanen Regeringens bedömning: Sammanlagt avsätts för att genomföra den nationella handlingsplanen . Skälen för regeringens bedömning: För att den narkotikapolitiska handlingsplanen skall få genomslag krävs en bred mobilisering av alla delar av samhället och att dessa samordnar sina insatser mot narkotika- problemet. Dessa åtgärder kommer att behöva engagera många myndig- heter inom olika departements områden, alla kommuner och landsting samt ideella sektorn, däribland stora delar av den svenska frivilligrörel- sen. I handlingsplanen föreslås inga förändringar när det gäller den rådande ansvarsfördelningen och mycket av det som behöver göras måste göras inom ramen för de medel som respektive ansvarigt organ redan disponerar. Handlingsplanen kan dock inte genomföras och utvecklas utan ett visst centralt medelstillskott. Regeringen avser att avsätta som stöd för genomförandet av handlings- planen. Av dessa har avsatts av rättsväsendet. För den särskilda narkotikasatsningen inom kriminalvården (se avsnitt 8.4) ställs totalt till förfogande. Be- träffande den närmare fördelningen av resterande beslutas denna av regeringen på grundval av en plan som den nationelle samordnaren skall upprätta. Enligt regeringens bedömning kommer det att behövas resurser bl.a. Prop. 2001/02:91 inom följande områden. Den nationelle narkotikasamordnaren bör ta ett tydligt narkotikapoli- tiskt ledarskap med en aktiv roll, både nationellt och internationellt. Samordning och samverkan av insatser över sektorsgränser behöver ut- vecklas liksom uppföljning och utvärdering av de insatser som vidtas. Till detta krävs bl.a. resurser till nationella och regionala seminarier och konferenser för att få till stånd en politisk prioritering kring handlings- planens genomförande men också för att garantera medverkan från lokal och regional nivå. Stöd kan dessutom ges till metodutveckling för att ut- veckla samarbetsformer mellan olika huvudmän så som kommun, lands- ting, länsstyrelser, polis, tull och kriminalvård samt till metodutveckling vad gäller bl.a. preventiva insatsers effekter och metoder som involverar den ideella sektorn. har föreslagit att en satsning på narkotikainsatserna bör inledas med en konferensserie över landet. Regeringen har pekat på ett behov av att intensifiera utvecklingen och samordningen av de lokala insatserna genom att utveckla lokala narko- tikapolitiska strategier. Medel behövs för att stimulera och stödja kommuner och landsting i att utveckla vårdinsatserna, ta fram övergripande strategier liksom stöd till metodutvecklingen inom området. Slutligen behövs också resurser för uppföljning och analys av erfarenheterna. Insatserna när det gäller det förebyggande arbetet kan i stor utsträck- ning samordnas med de medel som avsatts för att genomföra den natio- nella handlingsplanen för att förebygga alkoholskador. Utöver detta krävs medel för mer narkotikaspecifik metodutveckling när det gäller både prevention och vård. Det gäller bl.a. att utveckla metoder, regionala och nationella professionella nätverk, erbjuda drogfria miljöer till ung- domar samt stötta framtagandet av nya utbildningar för lärare och andra som arbetar med förebyggande insatser, föräldrar och behandlare. Det finns behov av metodutveckling när det gäller den behandling som sker inom ramen för påföljdssystemet t.ex. vid s.k. § 34-placering och kon- traktsvård. Det finns också behov av resurser för att genomföra vissa forskningsprojekt av särskild betydelse för handlingsplanens genom- förande. Slutligen kommer vissa medel att behövas för övriga kostnader som är förknippade med den särskilde narkotikasamordnaren. I första stycket införs en ny punkt 8 av innebörden att receptregistret får användas även för redovisning till av uppgifter om en- skild läkares eller tandläkares förskrivning av narkotiska läkemedel. Uppgifterna får användas i tillsynsverksamhet. Styckeindelningen i andra till fjärde stycket har tillkommit på inrådan Prop. 2001/02:91 av Lagrådet. Styckena motsvarar, med ett tillägg, det tidigare andra Någon ändring i sak är utöver tillägget inte avsedd. Genom tillägget i tredje stycket klargörs att redovisningen inte får avse uppgifter om andra enskilda personer än förskrivaren. Se även allmänna över- väganden i avsnitt 7.2. Ändringen i första stycket punkten 4 ger rätt att i den ut- sträckning det behövs för registerändamålen enligt 3 § låta receptregistret innehålla förskrivarkod även utan samtycke från den förskrivande läka- ren. Ändringen i första stycket punkten 5 är en följd av den i enlighet med Lagrådets synpunkter ändrade styckeindelningen i 3 §. Se även all- männa överväganden i avsnitt 7.2. Ändringen möjliggör användning av bl.a. läkares namn och förskrivar- kod som sökbegrepp vid tillsyn. Se även allmänna över- väganden i avsnitt 7.2. Ändringen i punkten 3 är en följd av den i enlighet med Lagrådets syn- punkter ändrade styckeindelningen i 3 §. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft och skall tillämpas i fråga om förskrivningar som expedieras efter ikraftträdandet. När förskrivningen skett saknar betydelse för tillämpningen av bestäm- melserna. Förskrivarkod behöver dock inte anges på receptblanketten förrän föreskrift om det trätt i kraft. Förskrivarkod kan därför, i fråga om recept som utfärdats , inte registreras i andra fall än där koden ändå angivits. Sammanfattning av betänkandet Vägvalet Den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126) Svensk narkotikapolitik står inför ett avgörande vägval. Den ena vägen kräver betydande tillskott av resurser i form av engagemang, ledning, kompetens och ekonomi. Den andra vägen innebär sänkta ambitioner och betydande acceptans av narkotikamissbruk. Detta är viktigaste slutsats av den utvärde- ring kommissionen gjort av samhällets narkotikapolitiska insatser . Översynen har omfattat lagstiftningen inom om- rådet samt insatser för att förebygga missbruk och rehabilitera narkoti- kamissbrukare liksom insatser för att begränsa tillgången på narkotika. har under arbetets gång kunnat konstatera att det finns stora brister på det narkotikapolitiska området. Av avgörande betydelse för narkotikapolitikens nuvarande tillstånd är att den politiska prioriteringen av narkotikafrågan minskat. Avsaknaden av politiskt engagemang avspeglar sig givetvis bl.a. i att resurstilldel- ningen till de myndigheter och andra delar av samhället som har att ar- beta med narkotikan och dess konsekvenser minskat. Samtliga samhälls- sektorer på detta område har fått vidkännas omfattande ekonomiska nedskärningar som problemets omfattning ökat och dess karaktär försvårats. Det finns brister i strukturen för att bekämpa narkotikaproblemet, främst inom det förebyggande arbetet och inom den vård och behandling som erbjuds missbrukare. Redan den omständigheten att allt fler ungdomar än har en mer tillåtande attityd till narkotika visar att en stor del av det förebyggande arbetet inte når fram. Såvitt gäller vård och behandling för narkotikamissbrukare är detta ett område som varit föremål för omfattande nedskärningar och nedprioriteringar i landets kommuner. På många håll har kontinuiteten i verksamheten gått förlorad och har också kunnat konstatera behov av kom- petensutveckling för dem som arbetar med dessa frågor. Främst är det de tunga missbrukargrupperna som drabbats. Också inom kriminalvården har insatserna för att få narkotikamissbrukare i vård och behandling dra- gits ned. Även myndigheterna på kontrollområdet har fått vidkännas stora ned- skärningar och andra förändringar . Utbudet av narkotika har ökat liksom pressen på som narkotikamarknad. Detta har givetvis gjort arbetet mot narkotikainflödet svårare. Inom myndigheterna på kontrollområdet råder det emellertid inte någon oklarhet kring sådana fundamentala frågor som syfte, mål och medel för narkotikabekämpningen. Detta har lett till att det varit kontrollåtgärderna som fått dominera i praktiken även om det i den narkotikapolitiska debatten inte sällan varit vård och behandling, eller bristen därpå, som stått i fokus. På detta sätt håller den för den svenska narkotikapolitiken så viktiga balansen mellan olika insatser för att dämpa efterfrågan och minska tillgången på narkotika att gå förlorad. har i sitt vägval funnit att den restriktiva svenska narkotikapolitiken måste upprätthållas och förstärkas. Det finns enligt kommissionens mening inte några argument eller fakta som talar för att det i något avseende skulle vara bättre, för vare sig enskilda miss- brukare eller samhället i stort, med en politik som sänker garden mot narkotikamissbruk och narkotikahandel. En annan sak är att resultatet av den nu förda svenska narkotikapolitiken skulle kunna vara och måste lägger i detta betänkande därför fram förslag vars syfte är skapa helhet och balans och att förstärka, för- nya och utveckla den restriktiva narkotikapolitiken. Ett förstärkt politiskt ledarskap bedömer att det är nödvändigt med en starkare prioritering, tydligare styrning och bättre uppföljning av narkotikapoliti- ken och av de konkreta insatserna på alla nivåer, från det lokala arbetet i kommuner och landsting till regeringens arbete. Kommissionen föreslår ett förstärkt narkotikapolitiskt ledarskap där regeringen tar en mer aktiv roll, både nationellt och internationellt. re föreslår kommissionen en modell för förstärkta lokala insatser och förbättrad lokal samordning samt en mer aktiv roll för de centrala myn- digheterna när det gäller utveckling av metod- och kompetensfrågor. Ansvaret för att genomföra politikens olika delar ligger på myndig- heter och organisationer på lokal, regional och central nivå. nala och landstingskommunala ansvaret innebär att ambitionsnivån och engagemanget varierar kraftigt kommunerna emellan. Samordning och samverkan av insatser sker i viss omfattning sektors- vis eller lokalt, men en central samordning utifrån det för narkotikapoli- tiken så viktiga helhetsperspektivet saknas. Därmed sker inte heller nå- gon övergripande uppföljning eller utveckling av de insatser som vidtas och heller ingen värdering av hur de påverkar varandra. Enligt mening finns det trots den splittrade bild som framträder finns inte skäl att göra några förändringar avseende den grundläggande ansvarsfördelningen för narkotikafrågorna. bedömer kommissionen att en mer detaljerad lagstiftning skulle kunna bidra till en konstruktiv samverkan mellan olika aktörer. stället utgå från en analys av varje aktörs möjligheter att bidra till arbetet, av vilka vinster som finns med bättre samverkan, av behovet samt möj- ligheterna att utveckla metoder, kunskap och kompetens. sådan samverkan ett aktivt partnerskap mellan dem som är berörda och har ansvar för narkotikaproblemen bör enligt kommissionen tas av re- geringen, som också skall svara för en samlad uppföljning av insatserna. Inom regeringen är flera departement berörda av de narkotikapolitiska Socialministern är den minister som har ansvar för samord- ningen av narkotikapolitiken. anser att den na- ledningen bör förstärkas genom att en särskild minister utnämns, med placering på , med ett tydligt eget ansvar för ledningen av det narkotikapolitiska arbetet. Därigenom skulle man tyd- ligt manifestera ett nationellt politiskt ledarskap i narkotikafrågan. Ministerns uppdrag bör omfatta ett lednings- och samordningsansvar för såväl det nationella som det internationella narkotikaarbetet. uppgiften bör vara att utforma långsiktiga strategier för att uppnå de na- Detta arbete måste bedrivas utifrån ett helhetsperspektiv och omfatta samhällets samtliga insatser mot narko- tika, samt med ett tydligare ansvar för samordningen av myndigheternas arbete än vad som existerar . För att möjliggöra och intensifiera en utveckling och samordning av de lokala insatserna föreslår att kommuner och landsting skall upprätta lokala narkotikapolitiska strategier. De lokala strategierna skall fungera som övergripande styrdokument där pågående och planerade insatser för hela det narkotikapolitiska om- rådet beskrivs. Ambitionsnivån, liksom val av insatser och metoder, är upp till varje kommun att bestämma utifrån de lokala förutsättningar som råder, men såväl långsiktiga som kortsiktiga mål för verksamheten skall tydligt framgå liksom hur arbetet skall bedrivas, organiseras, utvärderas och finansieras. anser vidare att staten i största möjliga utsträckning skall bistå kommunerna och landstingen i upprät- tandet av de lokala strategierna, inte minst genom att bidra till utveckling av metoder och kompetens. Lokala kartläggningar av narkotikasituationen och av missbrukets om- fattning bör ingå som ett led i de lokala strategierna. Sådana kartlägg- ningar bör om möjligt utföras så att de också kan användas för nationella sammanställningar. föreslås få i uppdrag att i samar- bete med kommuner och landsting utarbeta praktiska riktlinjer för lokala kartläggningar. En viktig del av de lokala strategierna är utveckling av samverkan och av professionella nätverk. Det är särskilt angeläget att problemen med samverkan mellan olika instanser med vårdansvar kan lösas, eftersom missbrukare annars riskerar att hamna mellan stolarna. Detta gäller dels tunga missbrukare som kräver sammansatta och långvariga insatser, dels personer som är i inledningen av sitt missbruk, för vilka det är viktigt med lättillgängliga insatser. Länsstyrelserna föreslås få ett ökat ansvar för metod- och kompetens- utveckling. Länsstyrelserna bör bistå kommunerna vid upprättandet av de lokala strategierna och också svara för uppföljning av dessa. Länsstyrel- sen föreslås också få en roll i att förmedla kontakter mellan forsknings- miljöer och kommunerna. Utvecklingen för centrala myndigheter har gått mot en koncentration på uppföljnings- och tillsynsuppgifter. påpekar att uppföljning och tillsyn kan generera betydande kunskap om utveck- lingen på det lokala planet inom respektive myndighets ansvarsområde. Kommissionen vill framhålla vikten av att denna kunskap inte stannar hos de centrala myndigheterna utan kan återföras till de lokala aktörerna. I den processen är det de centrala myndigheternas ansvar att ur ett hel- hetsperspektiv analysera erfarenheterna och dra slutsatser om behov och möjligheter till metod- och kompetensutveckling. föreslår att de centrala myndigheterna skall ta på sig ett ökat ansvar för att aktivt driva frågor om kunskapsförmedling, metod- och kompetensutveckling. Detta kräver i sin tur att samverkan mellan myndigheterna stärks för att garantera att inga områden blir obe- vakade men också för att undvika dubbelarbete. Både de länsvisa uppföljningarna, som kommissionen föreslår att läns- styrelserna skall genomföra, och de mer övergripande uppföljningar som de olika myndigheterna skall genomföra bör kunna utgöra bra underlag för regeringens samlade bedömningar. Utifrån dessa analyser bör reger- ingen mer aktivt kunna styra samhällets insatser och vid behov föreslå studier, utvecklingsinsatser och forskning på sådana områden som fram- står som angelägna. Regeringen bör vidare regelbundet ge en samlad rapport om narkotikapolitikens utveckling till . För att markera att man inleder en ny offensiv mot narkotikaproblemen föreslår kommissionen att regeringen tillsammans med berörda myndig- heter, , och frivilligorganisatio- ner genomför nationella och regionala konferenser som en startpunkt för Utvecklingen är ytterst beroende av om de narkotikapo- litiska insatserna också kan upprätthållas på lång sikt. Hur man kan för- verkliga en sådan långsiktig lösning bör vara temat för en inledande kon- Enligt bedömning finns det inte några skarpa gränser mellan förebyggande insatser, vård och behandling och begräns- ning av utbudet. Att satsa på en effektiv vård är också en viktig förebyg- Ett effektivt förebyggande arbete och väl fungerande vård och behandling kräver att insatserna präglas av kontinuitet och kompe- Kommissionen har därför sett som sin uppgift att föreslå hur en struktur kan utformas som både kan förbättra och fördjupa åtgärderna och göra så att processer kommer till stånd som kan leda till en utveck- ling på lång sikt. Utmärkande för mycket av det förebyggande arbete