prop · GP03133 · 2002-02-27 00:00:00 — 28 § Om en skadelidande som är bosatt här i landet har anmält ett sådant försäkringsfall som avses i 27 § andra stycket till en försäkrings- givare i ett annat EES-land eller till en skaderegleringsrepresentant som denne har i utan att få ett motiverat besked om ersättning, svarar de försäkringsgivare som avses i 16 § solidariskt för ersättningen när det har gått sedan anmälan gjordes. Samma ersättningsansvar gäller om den utländske försäkringsgivaren inte har någon skadere- gleringsrepresentant här i landet. Vad som sägs i detta stycke gäller inte om den skadelidande har vidtagit rättsliga åtgärder mot den utländske försäkringsgivaren. Om fordonet är försäkringspliktigt men saknar trafikförsäkring, har de försäkringsgivare som avses i 16 § samma ersättningsansvar för skadan som anges i första stycket. Om fordonets identitet inte kan fastställas, svarar dessa försäkringsgivare solidariskt för den ersättning som skulle ha utgått från försäkringen. Vad som sägs i detta stycke gäller även om fordonet inte är normalt hemmahörande i ett EES-land men försäk- ringsfallet har inträffat i ett EES-land. Skaderegleringen skall påbörjas senast efter det att ären- det anmäldes till de försäkringsgivare som avses i 16 §. Skaderegler- ingen skall avbrytas, om försäkringsgivaren eller skaderegleringsrepre- sentanten lämnar ett motiverat besked om ersättning. Vad som sägs om skadereglering i 37 § första stycket och 38 § konsumentförsäkringslagen (1980:38) skall tillämpas också på skadereglering enligt denna paragraf. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela ytterligare föreskrifter om skaderegleringen och föreskrifter om un- derrättelseskyldighet. Varje medlemsland skall enligt direktivet ha ett skadeersättningsorgan vilket för vissa fall, som ett extra skydd för den skadelidande, skall kunna träda in i skaderegleringen och ersättningsansvaret när det gäller försäkringsgivare i andra EES-länder. Paragrafen, som justerats med an- ledning av Lagrådets förslag, genomför artikel 1.3, 6.1 och 7 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Skyldigheten att träda in i ersättningsansvaret ligger på det kollektiv av försäkringsgivare som avses i 16 §. Dessa försäkringsgivare företräds då av (33 §). En första förutsättning för det kollektiva ansvaret är att den som har anmält ett försäkringsfall är bosatt här i landet. I denna del hänvisas till författningskommentaren till motsvarande uttryck i 27 § andra stycket. Uttrycket anmält torde kunna ges samma innebörd som i konsument- försäkringslagen (38 §). Ett försäkringsfall kan anses anmält även om det inte har framställts något krav på ett bestämt ersättningsbelopp. Den ut- redning om omständigheterna i sak som fogas till anmälan behöver inte heller vara lika omfattande som kan krävas för att en talan vid domstol om utbetalning av försäkringsersättning skall vinna bifall. Ytterligare en förutsättning för att ett inträde skall komma i fråga är att det är ett sådant försäkringsfall som avses i 27 § andra stycket, närmast de omständigheter som anges i 2 och 3. Det fordon vars försäkring skall tas i anspråk skall alltså vara försäkrat och normalt hemmahörande i nå- got annat EES-land än det där den skadelidande är bosatt och skadan skall ha inträffat i ett sådant land eller ett land som ingår i systemet med grönt kort, se kommentaren till 27 § andra stycket. En sista förutsättning är att det har gått sedan anmälan Prop. 2001/02:133 gjordes utan att den skadelidande har fått ett motiverat besked om ersätt- Uttrycket är avsett att omfatta direktivets ett motiverat ersätt- ningsanbud respektive ett motiverat svar. Det utländska försäkrings- bolaget skall, enligt de föreskrifter som genomför direktivet i bolagets hemland, lämna ett motiverat ersättningsanbud för sådana fall då ansva- ret inte bestrids och skadeersättningen har beräknats. Ett motiverat svar skall lämnas när bolaget bestrider ansvar, ansvaret inte har fastställts eller ersättningen inte har beräknats fullständigt. Direktivet innehåller inte någon definition av uttrycken och det är därför inte möjligt att med sä- kerhet uttala sig om deras innebörd. I uttrycket motiverat torde dock ligga att bolaget är skyldigt att, om än i korthet, ge en förklaring till sitt ställningstagande. Om full ersättning inte betalas torde alltså försäkrings- bolaget vara skyldigt att tala om varför ett visst avdrag har gjorts. På motsvarande sätt torde det inte räcka med att försäkringsbolaget under- rättar den skadelidande enbart om att bolaget bestrider ansvar. Skälen för bestridandet torde också behöva anges. I den näst sista meningen klargörs att samma ersättningsansvar gäller när försäkringsgivaren inte har utsett någon representant här i landet. lär i de allra flesta fall känna till om en för- säkringsgivare saknar representant här. Enligt den sista meningen i första stycket gäller inte bestämmelserna om övertagande om den skadelidande har vidtagit rättsliga åtgärder mot försäkringsgivaren. Uttrycket kommer från direktivet. Som exempel kan nämnas att den skadelidande har väckt talan vid domstol, men även för- faranden enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och hand- räckning eller motsvarande summariska förfaranden i något annat land torde utgöra rättsliga åtgärder. I andra stycket utsträcks rätten att få en skada prövad i den ordning som avses i första stycket till att omfatta ersättning som skulle ha utgått från trafikförsäkringen för ett försäkringspliktigt fordon som saknar trafikför- säkring eller för ett motordrivet fordon vars identitet inte kan fastställas. Av andra stycket framgår vidare att detta skall gälla även om det är ett fordon som är normalt hemmahörande utanför EES förutsatt att försäk- ringsfallet har inträffat i ett EES-land. Uttrycket identitet inte kan fastställas motsvarar direktivets omöjligt att identifiera fordonet. Det bör kunna ges samma innebörd som motsvarande uttryck i 16 § tredje stycket. Det omfattar därmed den situationen att fordonet är helt okänt men också det fallet att det inte kan utrönas vilket av två eller flera kända fordon som har orsakat skadan. I tredje stycket finns bestämmelser om hur skall sköta skaderegleringen när det kollektiva ansvaret träder in. Skaderegleringen skall då påbörjas efter det att ärendet anmäldes dit. Något hinder mot att skaderegleringen påbörjas direkt efter anmälan, t.ex. genom inhämtande av nödvändiga uppgifter, Prop. 2001/02:133 föreligger naturligtvis inte. Mot bakgrund av att försäkringsbolaget un- derrättas av för att bolaget skall kunna ta sitt försäkringsansvar torde det dock sällan vara aktuellt att fullgöra skadere- gleringen innan tvåmånadersfristen har löpt ut. Enligt den andra me- ningen, som motsvaras av direktivet (del av artikel 6.1 andra stycket), skall skaderegleringen avbrytas om försäkringsgivaren eller skadere- gleringsrepresentanten vidtar rättelse och lämnar ett motiverat besked om ersättning. Bestämmelserna i lagen om försäkringsavtal och konsumentförsäk- ringslagen om den tid inom vilken skaderegleringen skall fullgöras gäller endast för den som har meddelat en försäkring. De gäller alltså inte för i dess roll enligt förevarande paragraf. Som framgått av avsnitt 8.4 är det dock rimligt att det även för dessa fall finns en yttersta tid inom vilken skaderegleringen skall vara avslutad. I tredje meningen anges att skall tillämpa samma regler om skadereglering som gäller enligt 37 § första stycket och 38 § konsumentförsäkringslagen. skall alltså, sedan anmälan mottagits, utan uppskov vidta de åtgärder som behövs för att skadan skall kunna regle- ras. Skadan skall regleras skyndsamt och med iakttagande av den ersätt- ningsberättigades behöriga intressen. Ersättningen skall betalas senast efter det att den ersättningsberättigade har anmält försäkrings- fallet till föreningen och lagt fram den utredning som med hänsyn till omständligheterna skäligen kan begäras. Undantag gäller för ersättning som avser bl.a. livränta. Om den som begär ersättning uppenbarligen har rätt till ersättning med åtminstone visst belopp, skall detta belopp genast betalas i avräkning på den slutliga ersättningen. I det fjärde stycket har intagits en bestämmelse som bemyndigar rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytter- ligare föreskrifter om skaderegleringen. Behovet av sådana bestämmelser har kommenterats i avsnitt 8.4. Bemyndigandet gör det också möjligt att meddela föreskrifter om underrättelseskyldighet, närmast om underrättel- se till försäkringsgivare och skadeersättningsorgan i andra EES-länder om att anspråk på ersättning för ett försäkringsfall har tagits emot. 29 § Den trafikförsäkringsförening som avses i 33 § skall på begäran lämna uppgifter om vem som har meddelat trafikförsäkring för ett fordon som är normalt hemmahörande i , vem som är försäkringsgiva- rens skaderegleringsrepresentant och vem som äger fordonet. För fordon som har undantagits från skyldighet att ha trafikförsäkring skall uppgift lämnas om vem som ansvarar i stället för en försäkringsgivare. Motsvarande uppgifter skall lämnas också om fordon som är normalt hemmahörande i ett annat EES-land, i den mån trafikförsäkringsföre- ningen har tillgång till uppgifterna. Paragrafen, som genomför artikel 5 i direktivet, ger den skadelidande rätt till viss information. Författningstexten har justerats efter Lagrådets för- slag. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Enligt första stycket skall vara informa- tionscentrum och svara för att uppgifter lämnas. På förslag av Lagrådet har författningstexten utformats så att uppgiftsskyldigheten gäller i för- hållande till envar. Skyldigheten att lämna uppgifter tar dock i första hand sikte på sådana skadelidande som omfattas av direktivet. fall torde det sällan finnas något behov av att vända sig till just Trafikför- säkringsföreningen mot bakgrund av den möjlighet som finns att få upp- gifter från vägtrafikregistret (se avsnitt 8.6). hålla uppgifter om vem som har meddelat trafikförsäkring för ett visst fordon, vem som är försäkringsgivarens skaderegleringsrepresentant och vem som äger fordonet, dvs. vem som är registrerad som ägare. gäller sådana fordon som har undantagits från skyldigheten att ha trafik- försäkring skall uppgift lämnas om vem som ansvarar i stället för en för- Föreningen behöver inte själv föra några register med information, utan det är tillräckligt att föreningen inhämtar uppgifter från annat håll och sedan vidarebefordrar dem. Enligt direktivet skall informationscentrum i olika EES-länder allmänt samarbeta med varandra. kan komma att ha tillgång till uppgifter beträffande fordon som är hem- mahörande i ett annat EES-land. Av bestämmelsen följer att Trafikför- säkringsföreningen, i den mån föreningen har tillgång till sådana upp- gifter, skall informera även om dem. 33 § I fall som avses i 16 § företräds försäkringsanstalterna i ärenden om trafikskadeersättning eller om återkrav av utgiven sådan ersättning av en trafikförsäkringsförening i vilken anstalterna är medlemmar. gäller även ärenden enligt 28 §. För ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden kan föreningen utse en av anstalterna att företräda de övriga. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fastställer stadgar för trafikförsäkringsföreningen. Ändringen innebär att skall företräda det samlade kollektivet av försäkringsanstalter även i sådana fall som avses i Dessutom har en viss språklig modernisering gjorts av författnings- 34 § Saknas föreskriven trafikförsäkring för ett motordrivet fordon som är registrerat i vägtrafikregistret och inte är avställt, har trafikförsäkrings- föreningen rätt till gottgörelse (trafikförsäkringsavgift) av den försäk- ringspliktige för den tid denne har underlåtit att fullgöra sin försäkrings- Trafikförsäkringsavgift bestäms på grundval av de årspremier för tra- fikförsäkring som har tillämpats här i landet trafikförsäk- ring har saknats. Avgiften får överstiga högsta försäk- ringspremie för fordon av samma fordonsslag och med samma använd- ningssätt som det oförsäkrade fordonet. Med fordonsslag avses personbil, lastbil, buss, motorcykel, traktor, motorredskap, moped och terrängmo- Förhöjning av premien på grund av omständigheter som ger anledning att anta att fordonet med hänsyn till innehavarens person utgör en särskild risk i trafiken får dock beaktas endast om det finns sådana omständigheter i det särskilda fallet. Trots vad som sägs i andra stycket får trafikförsäkringsavgift tas ut med tvåhundra kronor för tid till dess trafikförsäkring tecknas eller för- Domstol kan sätta ned trafikförsäkringsavgiften, om det finns särskilda I fråga om preskription av trafikförsäkringsavgift tillämpas 31 § Hänvisningen i fjärde stycket har ändrats med anledning av att den tidi- gare 28 § nu betecknas 31 §. Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer i fråga om de nya 28 och 33 §§ och i övrigt . Bestämmelsen genomför artikel 10 i direktivet. Ikraftträdandebestämmelsen vad gäller 28 och 33 §§ motiveras av att dessa bestämmelse förutsätter att det har ingåtts ett avtal mellan skadeer- sättningsorganen i samtliga EES-länder. Det är oklart när ett sådant avtal kan komma att ingås. Någon övergångsbestämmelse finns inte. rättsliga principer kommer därför 28 och 33 §§ att tillämpas på skadefall som har inträffat efter den dag för ikraftträdande som regeringen bestäm- Bestämmelserna i 27 och 29 §§ börjar tillämpas vid ikraftträdandet. 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:965) om straff för trafikbrott som begåtts utomlands och för- slaget till lag om ändring i lagen (1976:357) om mo- tortävlingsförsäkring Ändringarna är föranledda av att lagen om straff för trafikbrott som be- gåtts utomlands och lagen om motortävlingsförsäkring har bestämmelser som hänvisar till sådana paragrafer i trafikskadelagen som i denna propo- sition föreslås få en ändrad beteckning. 12.3Förslaget till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) Ändringen innefattar en följdändring med anledning av de ändringar i bl.a. skadeståndslagen som beslutat med anledning av reger- ingens proposition Ersättning för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216, SFS 2001:732) och som av förbise- ende inte kommit att behandlas i den propositionen. Dessutom har en viss språklig modernisering gjorts av författningstexten. Övergångsbestämmelsen innebär att brottsskadeersättning för de aktu- ella fallen kan betalas även för tiden mellan och . Även statens rätt att träda in i den skadelidandes rätt till ska- destånd (17 §) kommer att gälla för ersättning som har betalats ut . Förslaget till lag om ändring i järnvägstrafiklagen Ändringen innefattar en följdändring med anledning av de ändringar i skadeståndslagen som nämnts ovan under avsnitt 12.3. EG:s fjärde direktiv om motorfordonsförsäkring och rådets direktiv /26/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av rådets direktiv /239/EEG och 88/357/EEG (fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen, särskilt artikel 47.2 och artikel 95 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget(3), mot bakgrund av det gemensamma utkast som godkändes av förlikningskommittén , och av följande skäl: (1)råder olikheter mellan bestämmelserna i lagar och andra författningar i medlemsstaterna om ansvarsförsäkring för motor- fordon och dessa olikheter utgör ett hinder för den fria rörligheten för personer och försäkringstjänster. (2)Det är därför nödvändigt att tillnärma dessa bestämmelser för att främja en väl fungerande inre marknad. (3)I direktiv /166/EEG(4) antog rådet bestämmelser om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträf- fande sådan ansvarighet. (4)Genom direktiv /357/EEG(5) antog rådet bestämmelser om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt 1EGT C 343, 13.11.1997, s. 11 och EGT C 171, , s. 4. 2EGT C 157, 25.5.1998, s. 6. 3Europaparlamentets yttrande av (EGT C 292, 21.9.1998, s. 123), bekräftat , rådets gemensamma ståndpunkt av (EGT C 232, , s. 8) och beslut av (ännu ej offentliggjort i EGT). Rådets beslut av (ännu ej offentliggjort i EGT) och beslut av . 4EGT L 103, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv /5/EEG (EGT L 8, , s. 17). 5EGT L 172, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv /49/EEG (EGT L 228, 11. 8.1992, s. 1). försäkring än livförsäkring, med bestämmelser avsedda att göra det lät- tare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster. (5)Genom systemet med gröna-kort-byråer säkerställs en oproblematisk skadereglering i den skadelidandes hemland, även i de fall då motparten kommer från ett annat europeiskt land. (6)Systemet med gröna-kort-byråer löser inte alla problem för en ska- delidande som måste göra sina krav gällande i ett annat land mot en mot- part som är bosatt där och ett försäkringsföretag som är auktoriserat där (främmande rättssystem, främmande språk, ett skaderegleringsförfarande som den skadelidande inte är bekant med och ofta en orimligt långdragen skadereglering). (7)Genom sin resolution av om skadereglering efter trafikolyckor i annat land än den skadelidandes hemland(1) tog ett initiativ enligt artikel 192 andra stycket i fördraget och uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag till Europapar- lamentets och rådets direktiv för att lösa dessa problem. (8)De bestämmelser som infördes genom direktiv /166/EEG, 84/5/EEG(2) och 90/232/EEG(3) bör kompletteras för att garantera att skadelidande som drabbas av förlust eller skada till följd av en olycka med motorfordon tillförsäkras likvärdig behandling oavsett var inom gemenskapen olyckorna inträffar. Vid olyckor som omfattas av detta di- rektivs tillämpningsområde och som inträffar i en annan stat än den där den skadelidande är bosatt finns det luckor beträffande regleringen av den skadelidandes anspråk. (9)Tillämpningen av detta direktiv på olyckor som inträffar i ett tredje- land vilket omfattas av gröna-kort-systemet och som drabbar skadeli- dande bosatta i gemenskapen och rör fordon som är försäkrade och nor- malt hemmahörande i en medlemsstat innebär inte en utvidgning av den obligatoriska geografiska räckvidden för motorfordonsförsäkring som avses i artikel 3.2 i direktiv /166/EEG. (10)Detta medför att den skadelidande ges rätt till att rikta anspråk di- rekt mot den ansvariga partens försäkringsföretag. (11)Det kan vara en tillfredsställande lösning att skadelidande som drabbas av förlust eller skada till följd av en olycka med motorfordon som omfattas av detta direktivs tillämpningsområde och som inträffar i en annan stat än den där de är bosatta ges möjlighet att i den medlemsstat 1EGT C 308, 20.11.1995, s. 108. 2Rådets andra direktiv (84/5/EEG) av om tillnärmning av medlems- staternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon (EGT L 8, , s. 17). Direktivet senast ändrat genom direktiv /232/EEG (EGT L 129, , s. 33). 3Rådets tredje direktiv (90/232/EEG) av om tillnärmning av medlems- staternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon (EGT L 129, , s. 33). där de är bosatta framställa ersättningskrav mot en skaderegleringsrepre- sentant som utsetts där av den ansvariga partens försäkringsföretag. (12)Denna lösning skulle göra det möjligt att handlägga en skada som uppstår utanför den medlemsstat där den skadelidande är bosatt genom ett förfarande som denne är förtrogen med. (13)Detta system med skaderegleringsrepresentanter i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt påverkar varken den materiella rätt som skall tillämpas i det enskilda fallet eller frågan om domstols behörighet. (14)Rätten att rikta anspråk direkt mot försäkringsföretaget för den part som har lidit förlust eller skada är ett logiskt komplement till att sådana representanter utses och förstärker dessutom den rättsliga ställningen för skadelidande i olyckor med motorfordon som inträffar utanför den med- lemsstat där den skadelidande är bosatt. (15)För att fylla nämnda luckor bör det föreskrivas att den medlemsstat i vilken försäkringsföretaget är auktoriserat kräver att företaget utser ska- deregleringsrepresentanter som är bosatta eller etablerade i de andra medlemsstaterna för att samla all information som krävs i samband med ersättningskrav som härrör från denna typ av olyckor och att vidta lämp- liga åtgärder för att reglera anspråken på försäkringsföretagets vägnar och för dettas räkning, inbegripet utbetalning av ersättning. Skadere- gleringsrepresentanten bör ha tillräcklig befogenhet för att företräda för- säkringsföretaget gentemot personer som har lidit skada i samband med sådana olyckor samt för att företräda försäkringsföretaget inför nationella myndigheter och, om så krävs, även inför domstol, i den mån detta är förenligt med bestämmelserna i internationell privaträtt om domstols be- hörighet. (16)Skaderegleringsrepresentantens verksamhet är otillräcklig för att utgöra grund för domstols behörighet i den medlemsstat där den skadeli- dande är bosatt om detta inte föreskrivs i bestämmelserna i internationell privaträtt om domstols behörighet. (17)Ett av villkoren för tillträde till och bedrivande av sådan försäk- ringsverksamhet som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv /239/EEG(1), utom fraktförares ansvar, bör vara att försäkringsföre- taget utser representanter med ansvar för skaderegleringen. Detta villkor bör därför omfattas av den övergripande officiella auktorisation som be- viljas av myndigheterna i den medlemsstat där försäkringsföretaget eta- blerar sitt huvudkontor, enligt avdelning II i direktiv /49/EEG(2). 1Rådets första direktiv /239/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (EGT L 228, , s. 3). Direktivet senast ändrat genom direktiv /26/EG (EGT L 168, , s. 7). 2Rådets direktiv /49/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv /239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) (EGT L 228, , s. 1). Direktivet ändrat genom direktiv /26/EG (EGT L 168, , s. 7). villkor bör gälla även för försäkringsföretag som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen men som har fått en auktorisation som ger dem tillträde till att bedriva försäkringsverksamhet i en av gemenskapens Direktiv /239/EEG bör ändras och kompletteras i detta (18)Utöver att det säkerställs att försäkringsföretaget har en represen- tant i den stat där den skadelidande är bosatt, bör även den skadelidandes särskilda rätt att få sina anspråk reglerade snabbt garanteras. Därför måste det i nationell lag införas lämpliga effektiva och systematiska, ekonomiska eller motsvarande administrativa sanktioner såsom dom- stolsföreläggande kombinerat med administrativa böter, regelbunden rapportering till övervakande myndigheter, kontroller på platsen, offent- liggörande i den nationella officiella tidningen samt i pressen, tillfälligt förbud för företaget att driva verksamhet (förbud att ingå nya kontrakt ), utnämning av en särskild företrädare hos de över- vakande myndigheterna med ansvar för att kontrollera att rörelsen drivs i enlighet med försäkringslagstiftningen, indragning av auktorisation att bedriva denna sorts verksamhet, sanktioner mot direktörer och ledning i de fall då försäkringsföretaget eller dess representant inte uppfyller sin skyldighet att lägga fram ett ersättningsanbud inom rimlig tid. Detta bör inte utesluta användning av andra åtgärder särskilt i enlighet med till- synsregler som kan anses lämpliga.