prop · GP03181 · 2002-05-07 00:00:00 — Regeringens proposition 2001/02:181 Mottagning av avfall i hamnar Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslås lagändringar för att genomföra och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester, det s.k. mottagningsdirektivet. Direktivet överensstämmer i stora delar med den s.k. Östersjöstrategin, som är genomförd i det svenska regelverket. Därför krävs nu endast ett fåtal ändringar i lagstiftningen. Det gäller bl.a. en bestämmelse om att skadestånd skall kunna utgå om den som lämnar eller tar emot avfall från fartyg drabbas av onödig försening. Bestämmelsen kompletteras med en handlingsregel om att den ansvarige skall vidta de åtgärder ombord på fartyget som krävs för att avfallet skall kunna lämnas utan onödig försening. finns en motsvarande bestämmelse avseende den som svarar för mottagningsanordningen i land. Vidare föreslås en bestämmelse om att ett fartyg som i närmast föregående hamn, om den finns inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, inte har fullgjort den obligatoriska avfallslämningen skall förbjudas att avgå från en svensk hamn. En kontroll skall därefter göras av hur fartyget har efterlevt de bestämmelser som genomfört mottagningsdirektivet. När det gäller tullhantering föreslås en bestämmelse om att avfall som avlämnas från fartyg skall ges tullstatus som gemenskapsvaror, s.k. övergång till fri omsättning. skall vid avlämnandet avstå från att kräva en summarisk deklaration. Det föreslås att ändringarna införs i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg respektive tullagen (2000:1281), och att ändringarna träder i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg .................................................. Förslag till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Ärendet ..............................................................och dess beredning Skadestånd vid onödig försening Kvarhållande av fartyg som inte lämnat avfall Övergång till fri omsättning Konsekvenser ....................................................och ikraftträdande 7.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg.................................. Förslaget till lag om ändring i tullagen (2000:1281)........ och rådets direktiv /59/EG av den om motttagningsanordning i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester................................ Promemoria om genomförande av och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester .......................................................... Förteckning över remissinstanser..................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............ Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, 2.lag om ändring i tullagen (2000:1281). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg Härigenom föreskrivs1 i fråga om lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg2 dels att 7 kap. 6 b, 7 och 7 a §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 3 kap. 7 a och 7 b §§, av följande lydelse. Befälhavaren skall vidta de åtgärder ombord på fartyget som krävs för att avfall skall kunna lämnas utan onödig försening. I den mån sådana åtgärder omfattar fartygets maskineri med till- hörande anordningar åligger denna skyldighet maskinchefen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet i strid med 7 eller 7 a § orsakar en onödig försening i samband med avlämning eller mottagning av avfall från fartyg skall ersätta den skada som förseningen orsakar den som tar emot eller lämnar avfallet. Ersättningen får sättas ned efter vad som är skäligt med hänsyn till beskaffenheten av det fel eller den försummelse som orsakat skadan, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. I fråga om redares ansvar för och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (332, 28.12.2000, s. 81, Celex 32000L0059). 2Lagen omtryckt 1983:463. Senaste lydelse av lagens rubrik 1996:527. skada som befälhavare eller Prop. 2001/02:181 besättningsmedlem orsakar genom fel eller försummelse i tjänsten och om redares rätt till återkrav finns bestämmelser i 7 kap. 1 § sjölagen (1994:1009). Om skadan har vållats av en arbetstagare i tjänsten gäller 4 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Har beträffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som föreskrivs med stöd av 3 kap. 8 § 1 om skyldighet att lämna avfall som innehåller olja eller andra skadliga ämnen till en mottagningsanordning, får eller annan myndighet som regeringen utser förbjuda fartyget att avgå från en svensk hamn. Om den myndighet som regeringen har utsett med stöd av 6 kap. 5 a § första stycket har informerats om att ett fartyg har lämnat närmast föregående hamn utan att den skyldighet att lämna avfall som gäller där har fullgjorts och hamnen finns inom Europeiska ekonomiska samar- betsområdet (EES), skall myndig- heten förbjuda fartyget att avgå från en svensk hamn. Fartyget skall inte tillåtas att lämna hamnen förrän det har kontrollerats om fartyget har efterlevt de bestämmelser som genomför och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester4. Senaste lydelse 2001:1294. EGT L 332, 28.12.2000, s. 81, Celex 32000L0059. Beslut enligt 4, 5, 6 a eller 6 b § om förbud skall innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt 4 eller 5 § skall innehålla uppgift om den tid inom vilken åtgärderna skall vara vidtagna. Beslut enligt 4, 5, 6 b § första stycket skall innehålla uppgift om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt 4 eller 5 § skall innehålla uppgift om den tid inom vilken åtgärderna skall vara vidtagna. Ett förbud mot ett fartygs avgång som meddelats enligt 4 6 §§ skall gälla till dess rättelse har skett och betalning har erlagts eller säkerhet ställts för de kostnader för tillsynsförrättningen som enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall betalas av redaren eller fartygsägaren. Ett förbud mot ett fartygs avgång som meddelats enligt 4 6 §§ eller 6 b § första stycket skall gälla till dess rättelse har skett. Ett sådant förbud skall även, liksom ett förbud som meddelats enligt 6 b § andra stycket, gälla till dess betalning har erlagts eller säkerhet ställts för de kostnader för tillsynsförrättningen som enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall betalas av redaren eller fartygsägaren. Denna lag träder i kraft . 5Senaste lydelse 2001:1294. 6Senaste lydelse 2001:876. 2.2Förslag till lag om ändring i tullagen (2000:1281) Härigenom föreskrivs1 att 1 kap. 2 § och 4 kap. 5 § tullagen (2000:1281) skall ha följande lydelse. Denna lag innehåller kompletterande bestämmelser till rättsakterna enligt 1 §. Lagen innehåller även vissa bestämmelser om förfarandet avseende skatt på varor som förs in i landet från sådan del av EG:s tullområde som ligger utanför EG:s skatteområde. Genom dessa bestämmelser genomförs 1.delar av rådets sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, senast ändrat genom rådets direktiv /85/EG, samt 2.delar av rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, senast ändrat genom rådets direktiv /99/EG. I lagen finns även en bestämmelse om avlämning från fartyg av avfall. Genom bestämmelsen genomförs artikel 12.2 i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester2. Ytterligare kompletterande bestämmelser till förordningarna (EEG) nr 2913/92 och 2454/93 finns i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. och lagen (1994:1548) om vissa tullförfaranden med ekonomisk verkan, m.m. och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (332, 28.12.2000, s. 81, Celex 32000L0059). EGT L 332, 28.12.2000, s. 81 (Celex 32000L0059). I artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92 föreskrivs att övergång till fri omsättning skall ge icke-gemenskapsvaror tullstatus som gemenskapsvaror. Bestämmelser om övergång till fri omsättning finns i artiklarna 8083 i samma förordning samt i artiklarna 254267 och 290 308d i förordningen (EEG) nr 2454/93. Avlämning från fartyg av fartygsgenererat avfall och lastrester som avses i direktivet 2000/59/EG, skall betraktas som övergång till fri omsättning enligt artikel 79 i förordningen (EEG) nr 2913/92. skall avstå från att kräva en summarisk deklaration. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning antogs och rådets direktiv /59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester, se bilaga 1. Därefter upprättades inom en promemoria med förslag till hur direktivet kan införlivas i svensk rätt, bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats, och en förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns att tillgå i (dnr N 2002/4130/TP). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande har medfört vissa justeringar i den allmänna motiveringen i avsnitt 5.1. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts. Inom den europeiska gemenskapen har det uttryckts allvarlig oro för den förorening av medlemsstaternas hav och kuster som orsakas av utsläpp av avfall från fartyg. Som ett led i strävan att minska dessa föroreningar antogs direktivet 2000/59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester, det s.k. mottagningsdirektivet. Avsikten är att utsläppen av skadliga ämnen från fartyg skall minska genom att bestämmelser införs som gör att tillgången till och användningen av mottagningsanordningar i hamnar Därigenom skall skyddet av den miljön förbättras. Medlemsstaterna skall före sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Innehållet i direktivet överensstämmer i hög grad med den s.k. Östersjöstrategin, som arbetats fram inom ramen för Helsing- Denna strategi är tillbaka genomförd i det svenska regelverket (se bl.a. prop. 1999/2000:133), vilket innebär att mottagningsdirektivet till största delen redan är införlivat. Bestämmelserna återfinns huvudsakligen i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfL), förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfF), i kungörelse (SJÖFS 1985:19) med föreskrifter om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, föreskrifter och allmänna råd om mottagning av avfall från fartyg (SJÖFS 2001:12) samt föreskrifter om mottagning av avfall från fritidsbåtar (SJÖFS 2001:13). punkter krävs dock ytterligare författningsändringar för att direktivet skall kunna anses genomfört i sin helhet. I de avseenden där lagändringar krävs läggs förslag fram i denna lagrådsremiss. Direktivet 2000/59/EG om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester skall tillämpas på alla fartyg som anlöper eller framförs i en medlemsstats hamn, oavsett vilket lands flagg fartyget för. Undantag görs endast för örlogsfartyg och andra fartyg som ägs och drivs av staten och som enbart används i statlig, icke- kommersiell tjänst (art. 3). I hamnar som normalt anlöps av sådana fartyg som direktivet är tillämpligt på skall det finnas mottagningsanordningar som kan ta emot de typer och mängder av fartygsgenererat avfall och lastrester som fartygen behöver lämna. Mottagningsanordningarna skall vara anpassade till fartygens behov och fartygen skall inte orsakas onödigt dröjsmål (art. 4). För varje hamn skall det utarbetas en lämplig plan för mottagande och hantering av avfall. Dessa planer skall utvärderas och godkännas av medlemsstaterna minst (art. 5). Ett fartyg som är på väg till en hamn i gemenskapen skall enligt huvudregeln minst före ankomsten informera bl.a. om vilka typer och mängder avfall som kommer att lämnas (art. 6). Detta gäller dock inte fiskefartyg och mindre fritidsbåtar. Innan fartyget sedan lämnar hamnen måste befälhavaren se till att allt fartygsgenererat avfall lämnas till en mottagningsanordning. Undantag från den obligatoriska avfallslämningen får emellertid medges, t.ex. i vissa fall om tillräcklig lagringskapacitet finns eller om fartyget används i tidtabellsbunden trafik med täta och regelbundna hamnanlöp (se art. 7 och 9). För att ytterligare undvika att fartyg släpper ut avfall i havet skall avgiftssystemet vara utformat så att alla fartyg i betydande utsträckning bidrar till kostnaderna för avfallsmottagningen, oavsett om avfall lämnas eller inte (art. 8). Även lastrester skall lämnas i land (art. 10). Att avfallslämningen verkligen fullgörs på föreskrivet sätt skall kontrolleras av medlemsstaterna vid inspektioner. Om det finns tydliga bevis för att fartyget har lämnat hamnen utan att avfallet har lämnats på vederbörligt sätt, skall den behöriga myndigheten i nästa anlöpshamn informeras om detta. I den hamnen skall då fartyget hållas kvar tills en mer noggrann kontroll har gjorts av hur fartyget har efterlevt mottagningsdirektivets bestämmelser (art. 11). Medlemsstaterna skall dessutom se till bl.a. att den som drabbas av oskäligt dröjsmål i samband med leverans eller mottagande av avfall kan begära skadestånd (art. 12.1.h). Vidare skall avlämningen av avfall i tullhänseende betraktas som övergång till fri omsättning, dvs. avfallet skall ges tullstatus som gemenskapsvaror (art. 12.2). Direktivet i sin helhet finns i bilaga 1. 5.1Skadestånd vid onödig försening Regeringens förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar en onödig försening i samband med avlämning eller mottagning av avfall från fartyg skall ersätta den skada som förseningen orsakar. Ombord på fartyget skall befälhavaren vidta de åtgärder som krävs för att avfallet skall kunna lämnas utan att onödig försening uppstår. I den mån dessa åtgärder omfattar fartygets maskineri med tillhörande anordningar skall denna skyldighet åligga maskinchefen. Skadeståndet får sättas ned efter vad som är skäligt. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I regeringens förslag har dock vissa skyldigheter även ålagts maskinchefen. Regeringen föreslår också en bestämmelse om möjlighet till jämkning av skadeståndet. Remissinstanserna: påtalar att den skadeståndsberättigade kretsen av personer bör anges i paragrafen, och anser vidare att det vore mer överskådligt om skadeståndsregeln infördes i 10 kap. lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. Hovrätten för efterlyser en analys av huruvida begreppet oskäligt dröjsmål eller onödigt dröjsmål bör användas, eller möjligen båda. Hamnar framhåller att en hamn även påverkas av annan lagstiftning, och att det dessutom ibland kan vara svårt att snabbt få fram de resurser som krävs för att ta emot avfallet. påpekar att de åtgärder som måste vidtas innan avfall kan lämnas torde vara kopplade till fartygets maskineri med tillhörande anordningar, vilket enligt fartygssäkerhetslagen (1988:49) maskinchefen ansvarar för. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 12.1.h i direktivet 2000/59/EG om mottagningsanordningar för fartygsgenererat avfall och lastrester skall varje person som är inbegripen i leverans av eller mottagande av fartygsgenererat avfall eller lastrester kunna begära skadestånd vid oskäligt dröjsmål. Att fartyg skall kunna lämna sitt avfall utan att orsakas onödigt dröjsmål framgår av artikel 4.1. Det innebär att mottagningsanordningar måste finnas i hamnarna och att dessa skall kunna ta emot de typer och mängder avfall som lämnas från fartyg som normalt använder hamnen. Av formuleringen i artikel 12.1.h följer emellertid att det inte bara är fartygets företrädare som skall kunna begära skadestånd, utan även andra som är involverade i lämning och mottagning av avfall. Ett fartyg kan således orsaka hamnen onödig försening t.ex. om någon brist på fartyget gör att avfallet inte kan lämnas som avsett, eller om avfallslämningen inte har föranmälts på föreskrivet sätt. Möjligen drabbas dock inte hamnen av skada i samma utsträckning som ett fartyg om försening uppstår. I 3 kap. 7 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, , finns en bestämmelse om att den som svarar för mottagningsanordningar skall se till att dessa är placerade och utformade så att de fartyg som använder anordningarna inte orsakas onödig försening. Som en grund för skadeståndsskyldighet bör det även införas en handlingsregel varigenom den ansvarige på fartyget åläggs att se till att avfallet kan lämnas utan att onödig försening uppstår. Befälhavaren är den som har det övergripande ansvaret ombord. har påpekat är det emellertid maskinchefen som enligt 2 kap. 5 § fartygssäkerhetslagen (1988:49) ansvarar för drift och underhåll av fartygets maskineri med tillhörande anordningar. I vart fall vissa av de åtgärder som måste vidtas innan fartygsgenererat avfall kan lämnas torde vara kopplade till fartygets maskineri och tillhörande anordningar, och skulle således falla inom maskinchefens ansvarsområde. I den mån så är fallet bör skyldigheten att vidta nödvändiga åtgärder därför åläggas maskinchefen. Exempelvis kan nämnas att maskinchefen svarar för att rätt ventiler och pumpar är inkopplade, att rätt anslutningar till land används samt att tryck, temperatur och läckage kontrolleras vid pumpning. har vidare anfört att maskinchefen numera benämns Teknisk chef. Denna förändring av tjänstebenämningen har tillkommit efter en överenskommelse mellan . Huruvida benämningen skall ändras i de lagar och förordningar där denna förekommer är en fråga som regeringen avser att återkomma till i annat sammanhang, lämpligen i samband med behandlingen av slutbetänkande (SOU 2001:17). I vart fall tills vidare bör därför benämningen maskinchef användas i lagstiftningen. En bestämmelse om handlingsskyldighet för befälhavare och maskinchef föreslås införas i en ny paragraf, 3 kap. 7 a § VlfL. Det kan tilläggas att det i 3 kap. 8 § VlfL finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela föreskrifter om skyldighet att bl.a lämna avfall från fartyg och i förväg anmäla avfallslämning. Regeringen har därefter i 3 kap. 11 resp. 12 § VlfF meddelat vissa föreskrifter om den obligatoriska avfallslämningen och i övrigt bemyndigat att meddela föreskrifter, vilket verket har gjort i kungörelsen (SJÖFS 1985:19) med föreskrifter om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Detaljerade regler om befälhavarens skyldigheter i aktuella avseenden finns således. Den skada som kan uppstå på grund av en onödig försening torde i de flesta fall vara en ren förmögenhetsskada, dvs. en ekonomisk skada som uppkommer utan samband med person- eller sakskada. Även om det finns ett avtalsförhållande mellan fartyget och hamnen är det, i vart fall , inte troligt att någon överenskommelse har träffats när det gäller ersättning vid onödig försening i samband med avfallslämningen. Lagrådet har påpekat att ett skadeståndsansvar som grundar sig på ett avtalsförhållande inte saknar inomobligatorisk karaktär bara för att ansvaret inte uttryckligen är reglerat i avtalet. En domstol skulle därmed kunna bestämma skadeståndsskyldigheten med tillämpning av allmänna kontraktuella principer och behöver inte vara hänvisad till skadeståndslagen (1972:207). Som Lagrådet har anfört innebär emellertid detta inte att det saknas skäl att reglera skadeståndsansvaret i lag. Lagrådet har inte haft något att invända mot regeringens förslag till lagtext. En allmän princip i den svenska skadeståndsrätten, såvida det inte är fråga om en verksamhet för vilken det gäller ett strikt ansvar, är att uppsåt eller oaktsamhet på skadevållarens sida skall ha föranlett skadan för att ersättning skall utgå. Den verksamhet som det nu är fråga om, dvs. avfallshantering i hamnar, är inte av sådant farligt slag att det finns anledning att ålägga skadevållaren ett strikt ansvar. Det bör därför i lagen anges att skyldigheten att ersätta uppkommen skada förutsätter att förseningen har orsakats uppsåtligen eller av oaktsamhet. Hamnar har uttryckt viss oro eftersom hamnar även påverkas av annan lagstiftning än VlfL, exempelvis är såväl den som tar hand om avfallet som den som transporterar detta beroende av tillstånd. Detta kan enligt Hamnar begränsa hamnens möjligheter att snabbt få fram de resurser som krävs, liksom det kan vara svårt att med kort varsel beställa t.ex. en slamsugare mitt . I den mån en försening uppstår som är att hänföra till hamnen men vars orsak ligger utanför hamnens kontroll, måste denna omständighet givetvis beaktas vid bedömningen av om eventuell uppstådd skada är ersättningsgill eller inte. Förseningen torde i dessa fall inte betraktas som onödig, eller i vart fall inte som orsakad uppsåtligen eller av oaktsamhet. Såvida fartygen fullgör sin skyldighet att i förväg anmäla sin ankomst och sitt behov av avfallslämning bör dock hamnen i relativt god tid ha fått besked om vilka resurser som krävs. Det skadestånd som kan ådömas bör kunna jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till hur skadan har uppkommit, skadans storlek och omständigheterna i övrigt. I 7 kap. 1 § första stycket sjölagen (1994:1009) anges att redaren är ansvarig för skada som befälhavaren eller en medlem av besättningen orsakar genom fel eller försummelse i tjänsten. Enligt paragrafens andra stycke har redaren rätt att från den som har vållat skadan kräva tillbaka det skadestånd som han har betalat på grund av första stycket. En upplysning om vad som gäller i detta avseende bör införas i VlfL genom en hänvisning till den aktuella paragrafen i sjölagen. I detta sammanhang bör också erinras om att vid redarens återkrav mot en skadevållare som är arbetstagare blir regeln i 4 kap. 1 § skadeståndslagen om begränsning av arbetstagares skadeståndsansvar tillämplig (jfr prop. 1972:5 s. 649- 650 och Lagrådets yttrande över förslagen i prop. 1973:42 s. 578, samt i fråga om befälhavare 6 kap. 11 § andra stycket sjölagen). När det gäller mottagningsanordningarna följer av 3 kap. 5 § förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg att den som tar ut hamnavgiften eller motsvarande generell avgift ansvarar för dessa. Skulle i någon hamn sådana avgifter inte tas ut ansvarar fastighetsägaren för mottagningsanordningarna. I dessa fall torde det således inte förekomma att den ansvarige är arbetstagare. Hovrätten för har uppmärksammat att det i den svenska versionen av direktivet används olika begrepp i artikel 4.1 och 12.1.h, nämligen onödigt dröjsmål respektive oskäligt dröjsmål. I den engelska versionen används däremot samma begrepp i båda artiklarna (undue delay). I de tyska och franska versionerna används olika begrepp (unangemessen aufzuhalten och unnötiger Verzögerungen respektive retards anormaux och retard excessif). Om någon egentlig skillnad mellan begreppen är avsedd är svårt att avgöra med tanke på att översättningar mellan språken av naturliga skäl inte kan ske med full exakthet, och då dessutom den engelska textversionen använder ett och samma begrepp i båda artiklarna. Översättningarna i de olika språkversionerna synes dessutom inkonsekventa. I 3 kap. 7 § VlfL används begreppet onödig försening när det gäller skyldighet för den ansvarige i land att se till att fartygen kan lämna sitt avfall snabbt och smidigt. Detta begrepp kan anses innebära en försening som borde ha kunnat undvikas utan alltför stor olägenhet.