prop · GQ0330 · 2002-12-19 00:00:00 — Goda exempel och framsteg i utvecklingen av anhörigstöd är information och kunskapsspridning om anhörigvårdares situation samt utbildning för personal om bemötande av anhöriga och utbildning för anhörigvårdare om olika sjukdomar m.m. i har stött bildandet av lokala anhörigråd, anhörigföreningar och liknande i flera några kommuner. Avsikten med stimulansbidraget var att utveckla stödformer till alla oavsett ålder och boendeform. Det finns nu anhörigstöd till dem som vårdar personer i nästan alla kommuner. Flertalet kom- muner riktar stöd till anhöriga som vårdar funktionshindrade eller sjuka i åldrarna . Från att kommunerna från början i huvudsak inriktade sitt anhörigstöd mot dem som bor i ordinärt boende omfattar nu stödfor- mer alla oavsett boendeform. Särskilda stödinsatser för anhöriga till vårdbehövande äldre personer Skr. 2002/03:30 med utländsk bakgrund och som ej behärskar svenska språket har utveck- lats av endast av kommunerna. Endast 23 kommuner har översatt information om anhörigstöd till olika språk. Ekonomisk ersätt- ning förekommer i form av anställning som anhörigvårdare och kontant bidrag/hemvårdsbidrag. Några studier har inriktat sig mot äldre födda utomlands som vårdas av sina anhöriga. Resultaten från studierna visar att äldre personer med utländsk bakgrund nyttjar den kommunala äldre- omsorgen i betydligt mindre utsträckning än svenskar födda i landet. Många vårdas av sina anhöriga. Flera anhöriga har tackat nej till insatser eftersom de inte uppfattas som anpassade till den äldres specifika behov, främst när det gäller möjligheten att få hjälp på det egna språket. Anhöriga till äldre personer med utländsk bakgrund har särskilt stort behov av utbildning, någon form av stöd och framförallt någonstans att vända sig med sina frågor. Intentionerna med stimulansbidraget var att kommunerna skulle sam- verka med anhöriga och frivilligorganisationer i arbetet med att utveckla stödformer för anhörigvårdare. De frivilliga organisationerna har en vik- tig roll som komplement till samhällets insatser när det gäller stöd till anhöriga. Samverkan har utvecklats med organisationer som Röda Kor- set, pensionärsorganisationer, kyrkor/samfund, handikappföreningar, demensförening, anhörigråd m.fl. Samverkan har också utvecklats med andra vårdgivare som primärvård, andra kommuner, slutenvård och psy- kiatrin. Anhörigvårdarnas situation har uppmärksammats Kommunernas och länssamordnarnas syn på Anhörig 300 är att stimu- lansbidraget har bidragit till att utveckla nya stödformer och icke biståndsbedömda stödformer. Andra förändringar som skett är att infor- mation om stödformer har utarbetats och spridits, anhörigföreningar har bildats, anhörigvårdares situation har uppmärksammats och deras arbets- insats har tydliggjorts. Vidare har personalens medvetenhet om anhörigas behov ökat. Länssamordnarna anger även att politikerna har uppmärk- sammat anhörigvårdares insatser och medvetenheten har ökat om att anhörigstöd kan vara en investering. Återkommande synpunkter i kommunernas slutrapporter är vikten av att som anhörig kunna känna trygghet och ha vetskap om att hjälp finns när man behöver den. Vidare att avlösning behöver finnas i flexibla for- mer, att behoven är individuella och att insatserna måste anpassas till både den anhöriges och den närståendes behov. Behoven av insatser minskar inte därför att den närstående flyttar till särskilt boende men kan medföra andra behov av stöd. Ett bra bemötande och flexibilitet kostar inga extra resurser, det handlar snarare om ett förhållningssätt. har genomfört en utvärdering av Anhörig 300. Sam- manfattningsvis bedöms Anhörig 300-arbetet av länet i viss mån ha bidragit till att förbättra anhörigvårdarnas situation. Störst bedömer man förändringen har varit när det gäller att anhörigvårdarna blir sedda och bekräftade och att deras insatser värderas högre . Deras psyko- logiska situation har i viss mån förbättrats men deras vardagliga faktiska situation är i väsentliga delar oförändrat svår. Även om Anhörig 300 Skr. 2002/03:30 visar på framkomliga vägar att stödja anhöriga återstår mycket arbete. har använts för att initiera projekt i vissa kommuner med specifika behov. Ett trettiotal projekt har tagits fram. Projektens främsta syfte har varit att få ny eller fördjupad kunskap om de anhörigas situation och hur deras behov av stöd skall bedömas och tillgodoses. Studier som genomförts är exempelvis anhörigas betydelse för rehabi- litering och social trygghet bl.a. i samband med psykiatrireformen, situa- tionen för unga anhöriga till demenssjuka föräldrar , hur äldre invandrare och deras anhöriga uppfattar sin situation. Vidare finns studier om anhörigas upplevelse av vårdarrollen, individuell bedömning av de anhörigas behov av stöd i samband med bistånds- bedömning, anhörigas delaktighet i omsorgen och kvalitetsaspekter på stöd- och avlösningsinsatser, hur förebyggande hälso- och friskvårds- insatser påverkar den anhöriges situation. Några slutsatser från de särskilda projekten är: anhöriga behöver tydlig och upprepad information om det konkreta innehållet i omsorgen och vården och om verksamhetens innehåll och inriktning, det har stor betydelse hur och kommunens personal bemöter barn och tonåringar till demenssjuka föräldrar. Unga anhö- riga behöver stöd och vägledning av kunnig personal, anhörigvårdare upplever både problem i vårdarrollen men även glädje och tillfredställelse när den egna insatsen bidrar till att den närstående har det bra och får sina behov tillgodosedda. Denna kunskap är viktig att ta fasta på i utformningen av det framtida stödet till anhöriga, individuell bedömning av de anhörigas behov av stöd gjorde att anhö- riga upplevde att insatserna anpassades efter deras behov och önske- mål. Biståndshandläggarna upplevde att de fått bättre förutsättningar att bedöma behovet för både anhöriga och närstående, stöd- och avlösningsinsatser måste anpassas till den anhörigas unika situation. Korta, sporadiska avlösningstillfällen som inte behöver vara planerade är ett vanligt önskemål från anhörigvårdare. Det är viktigt att de anhöriga själva deltar i planeringen av avlösningen och att de upplever trygghet så att de kan koppla av. För att anhöriga inte skall tacka nej till avlösning är det viktigt med god kvalitet i stödet, samt effekterna av hälsokontroll av anhörigvårdare, hälsosamtal samt friskvårdande insatser i ett projekt var att anhörigvårdarna upplevde en förbättrad livskvalitet och hade färre kontakter med läkare. De totala kostnaderna för anhörigvårdarnas sjukvårdskostnader var lägre för perioden då man var med i utvärderingen jämfört med en sex- månadersperiod innan. bedömning av effekterna av Anhörig 300 I betänkande Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97) har syftet med samhällets stöd till närstående sammanfattats i tre huvudpunkter: 1.Att synliggöra de anhörigas situation. 2.Att förebygga utbrändhet bland anhöriga. 3.Att förbättra de anhörigas livskvalitet. bedömning är att Anhörig 300 har varit mycket fram- gångsrik när det gäller att synliggöra de anhörigas situation och att vär- och respektera deras insatser. Det har skett en mycket stor positiv förändring av attityder och förhållningssätt på ett område av central betydelse i vårt samhälle. konstaterar att förutsättning- arna för att förebygga utbrändhet och att förbättra de anhörigas livskva- litet ökat mycket tack vare det arbete som initierats genom det statliga stimulansbidraget. Drygt hälften av kommunerna uppger att ansvarig nämnd har beslutat om en plan för kommunens arbete med att utveckla anhörigstöd efter 2001. För att en bred och långsiktig utveckling av anhörigstödet även fort- sättningsvis skall prioriteras har regeringen i den nationella handlings- planen för utveckling av hälso- och sjukvården för åren 20022004 angi- vit att stödet till anhöriga bör fortsätta och skall ingå i det utökade gene- rella statsbidraget. Regeringen, och Svenska kom- munförbundet har slutit ett utvecklingsavtal om att stödet till anhöriga skall fortsätta . har uppdrag att fortsätta följa upp utvecklingen av kommunernas stöd till anhöriga. Regeringen vill slå fast att de anhörigas insatser är viktiga komplement till den vård och omsorg som samhället i övrigt ansvarar för. Regeringen anser att det påbörjade utvecklingsarbetet måste fortsätta och vidareut- vecklas och regeringen kommer att fortsätta att följa utvecklingen av anhörigstödet i kommunerna. Inom pågår en analys av de ekonomiska konsekvenserna av en särskilt reglerad skyldighet för socialnämnden att stödja dem som vårdar närstående. Regeringen avser att återkomma till i frågan. Sammanfattning och bedömning: Regeringen har beviljat medel för att inrätta en rikstäckande telefonjour som i första hand skall drivas i pensio- närsorganisationernas regi. Syftet är att förbättra informationen i äldre- frågor till äldre och deras anhöriga. Slutsatsen av den kartläggning som genomfördes, bl.a. av organisa- tionen av telefonupplysningsverksamhet i landet, var att huvudansvaret för denna verksamhet bör ligga lokalt hos kommunen eller hos frivillig- organisationerna. Även ett antal lokala projekt har fått stimulansbidrag för att starta telefonupplysning. har haft regeringens upp- drag att stödja telefonupplysning för äldre och deras närstående. Erfarenheterna av verksamheterna är att om telefonupplysningen skall bemannas av frivilligorganisationer förutsätter det att kommunen ger ett visst ekonomiskt stöd till lokal- och telefonkostnader samt till utbildning. finns brister i informationen till äldre och deras anhöriga om bl.a. äldreomsorg, vart man vänder sig i frågor om hälsa och sjukvård samt vart man vänder sig med synpunkter och klagomål på bristfällig vård och omsorg. Ett sätt att göra informationen lätt tillgänglig för alla är att inrätta telefonupplysning. Regeringen anser att erfarenheterna från de telefonupplysningstjänster som redan finns bör tas till vara. För många äldre och deras anhöriga är det svårt att ha en överblick över de många former av stöd, service och omsorg som samhället till- handahåller. Telefonupplysningsverksamhet kan vara ett sätt att erbjuda lättillgänglig information och personlig service. Syftet var att de som ringer skall kunna få information om vart man kan vända sig för att få upplysningar om hälsofrågor, service och omsorgsinsatser, var man klagar på brister och missförhållanden, samt hur man får kontakt med anhörigföreningar, pensionärs- och patientorganisationer m.m.. I den nationella handlingsplanen föreslogs att pensionärsorganisa- tionerna skulle ges möjlighet att i samverkan bedriva telefonjours- verksamhet (jmf prop. 1997/98:113 kap. 7.7.3 En kartläggning gjordes av vilken telefonupplysningsverksamhet det finns i landet och i vilken omfattning. Syftet var att kartläggningen skulle ligga till grund för arbetet att ta fram ett förslag till hur regeringens sti- mulansbidrag för telefonjoursverksamhet skall användas. Ett tydligt resultat är att det pågår ett arbete i landet med att utveckla information och muntlig upplysningsverksamhet för medborgare och i förlängningen för de äldre. Många kommuner anser att den ordinarie äld- reomsorgen räcker till för de äldres behov av muntlig upplysning/in- formation. Detta överensstämmer inte med den verklighet som många äldre möter med stressade handläggare som är tillgängliga endast i begränsad omfattning. telefonjoursverksamheter som bara riktar sig till äldre är få om man inte inkluderar de trygghetsjourer och larm- centraler som är till för dem som har eller akut behöver hjälpinsatser från kommunen. Det är nästan hälften av kommunerna/landstingen som bedriver eller planerar särskild verksamhet med muntlig upplysning och information som riktar sig till äldre. Det är också tydligt att både kom- munerna och pensionärsorganisationerna anser att huvudansvaret för denna typ av verksamhet skall ligga lokalt antingen hos kommunen eller Skr. 2002/03:30 hos frivilligorganisationerna. Regeringen har beslutat att de medel som avsattes för telefonjours- verksamhet (6,), skulle användas till att stimulera ytter- ligare utveckling av lokala telefonjoursverksamheter genom ett antal lokala projekt. Se vidare under rubriken till nya försök och initiativ sid. xx. finns brister i informationen till äldre och deras anhöriga om bl.a. äldreomsorg, vart man vänder sig i frågor om hälsa och sjukvård samt vart man vänder sig med synpunkter och klagomål på vård och omsorg som är bristfällig. Ett sätt att göra informationen lätt tillgänglig för alla är att inrätta telefonupplysning. Regeringen anser att erfarenheterna från de telefonupplysningstjänster som redan finns bör tas tillvara. Sammanfattning och bedömning: Försök med uppsökande verksamhet har gjorts i 22 kommuner för att bygga upp kunskap om hur man förebygger ohälsa och vårdbehov bland äldre. Över 4 000 äldre personer har regelbundet tagit emot hembesök. ansvarar för uppföljning och utvärdering av försöken som skall slutapporteras . Uppföljningarna visar att försöksverksamheten har fallit väl ut. De har givit ny kunskap om hur man på ett systematiskt sätt kan främja hälsa och stärka de äldres egenvårdsförmåga och livs- kvalitet. bedömning är att erfarenheterna är till stor hjälp när det gäller att utveckla de hälsofrämjande perspektiven inom äldre- omsorgen. Regeringen anser att uppsökande verksamhet är ett viktigt instrument för att utveckla kunskaperna om hur man förebygger ohälsa och vårdbehov bland äldre. Kommunerna bör ta till vara erfarenheterna av försöksverksamheterna. Ett förebyggande arbetssätt innebär tidiga insatser, som stärker den enskildes förmåga att klara vardagen och där- med bidrar till en bättre livskvalitet. Regeringen avser att noga följa frågan. I hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) och i socialtjänstlagen (2001:453, SoL) finns ålagt ett ansvar på huvudmännen att arbeta med att förebygga ohälsa, bl.a. genom att ge upplysningar om metoder för att förebygga sjukdom eller skada (2 b § HSL). I socialtjänstlagen anges att det hör till socialnämndens uppgifter att göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen, att informera om i kommunen, genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden (3 kap 1 §, 5 kap. 6 § SoL). Trots att det lagliga stödet för förebyggande insatser finns har sådan verksamhet sällan systematiskt bedrivits i primärvården eller i äldreomsorgen. har det gjorts åtskilliga försök runt om i landet både inom den kommunala äldreomsorgen och inom primärvården med erbjudanden till de äldre om hälsokontroller eller hembesök i förebyggande syfte. Dessa verksamheter har dock med tiden runnit ut i sanden eller lagts ned av skiftande skäl. insatserna riktade mot äldre allt mer koncentrerats till de sjuka och mest Regeringen gjorde i den nationella handlingsplanen bedömningen att försök med uppsökande verksamhet kunde vara ett viktigt instrument för att bygga upp kunskaperna om hur man förebygger ohälsa och vårdbehov Handlingsplanen innehöll därför en treårig satsning på för- söksverksamhet med uppsökande verksamhet. Kriterierna för att erhålla medel inom ramen för denna satsning var bl.a. att verksamheten skulle genomföras gemensamt av kommunens äldreomsorg, hemsjukvården och Hembesök skulle göras av såväl personal med medicinsk kompetens som personal med social kompetens. Projektet startade och 22 huvudmän har tilldelats Utifrån regeringens övergripande syfte med satsningen har varje projekt formulerat sina egna mål för försöks- Närmare 4 000 äldre personer har regelbundet mottagit De flesta deltagare var och hemmaboende utan regelbundna insatser från eller hemsjukvård. av projekten har besöken särskilt riktat sig till utomnordiska invandrare. De äldre personer som har deltagit i försöksverksamheten har fått regelbundna hembesök av distriktssköterska och/eller hemtjänstassistent, ibland sjukgymnast eller arbetsterapeut. I samtliga projekt har deltagarna fått information om hur kommunens äldreomsorg fungerar, goda råd om kost och motion samt demonstration av enkla hjälpmedel för att undvika olyckor i hemmet. Broschyrer har delats ut bl.a. om hur man förebygger fallskador och benskörhet. har på regeringens uppdrag lett verksamheten och ansvarar för uppföljning och utvärdering av försöken. visar att både personalen och de pensionärer som fått hembesök har en mycket positiv uppfattning om försöksverksamheten. Många av de äldre anser att besöken har ökat deras trygghet. Många av de i personalen som deltagit anser att de fått en bättre inblick i de äldres liv då de träffat äldre personer som ännu inte är i behov av vård och omsorg. personal att se till individers möjligheter och potential snarare än till endast ett vård- och omsorgsbehov. Hembesöken visade att äldre perso- ner är villiga att ta emot råd om hur man kan förbättra levnadsvanor för att bevara sin hälsa, t.ex. när det gäller kost och motion. Sammanfattningsvis rapporterar att erfarenheterna från projekten är till stor hjälp när det gäller att se äldreomsorgens uppdrag ur ett hälsofrämjande perspektiv. Flera av de kommuner som har deltagit i försöksverksamheten med uppsökande verksamhet har beslutat att hem- besöken skall fortsätta efter projekttidens slut. Regeringen anser att uppsökande verksamhet är ett viktigt instrument för att utveckla kunskaperna om hur man förebygger ohälsa och vård- behov bland äldre. Kommunerna bör ta till vara erfarenheterna av Ett förebyggande arbetssätt innebär tidiga insat- ser, som stärker den enskildes förmåga att klara vardagen och därmed bidrar till en bättre livskvalitet. Då anhörigas omsorgsinsatser ofta är Skr. 2002/03:30 mycket omfattande är det viktigt att även de vårdande anhörigas situation uppmärksammas. Satsningarna på forskning och utveckling av hälso- främjande och förebyggande arbete bland äldre bör fortgå. Regeringen avser att noga följa frågan. Sammanfattning och bedömning: Folkhälsoarbetet bland äldre syftar till att stärka och bevara det friska hos äldre människor och öka förutsätt- ningarna för dem att behålla hälsa och livskvalitet upp i hög ålder. har kartlagt kommunernas hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande verksamhet för äldre. Många kommuner har övergripande handlingsplaner för folkhälsoarbete men målgruppen äldre saknas ofta, likaså kontinuitet, långsiktighet och politiskt antagna handlingsplaner med målsättningar för verksamheten. har i en rapport redovisat hur det hälsofrämjande och sjukdomsföre- byggande arbetet bland äldre (som har eget boende och som i stort sett klarar sig själva) fortlöpt på lokal, regional och nationell nivå. Vård- och omsorgsförvaltningarna riktar sin verksamhet i första hand till dem som behöver någon form av insats från kommunen. Men det förekommer dock aktiviteter inom äldreomsorgen som även riktar sig till friska äldre. Några kommuner har anställt äldresamordnare och inrättat folkhälsoråd. engageras vård- och omsorgspersonal i den hälsofrämjande verksamheten för både friska äldre och äldre med behov av vård och omsorg. Pensionärs- och frivilligorganisationer är viktiga resurser i det hälsofrämjande arbetet. bedömning är att det behövs mer kunskap bland de äldre själva, personalen inom hälso- och sjukvård och politikerna för att nå framgång i det hälsofrämjande arbetet. Regeringen avser att överlämna en proposition till om mål för folkhälsan där äldres hälsa kommer att uppmärk- sammas. Hälsofrämjande insatser viktiga för att bevara hälsan Verksamheter som främjar fysisk aktivitet, bra matvanor, social gemenskap och meningsfull sysselsättning som också inkluderar kultu- rella aktiviteter är betydelsefulla för att bevara hälsan. Det är viktigt att insatser baseras på de kunskaper och erfarenheter som redan finns och mer påtagligt integreras i äldrepolitiken och dess praktiska tillämpning, både nationellt och lokalt samt hos frivilliga organisationer. Kompetensutveckling är en av de viktigaste åtgärderna när det gäller att utveckla det hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbetet. Ökad kunskap och kompetens behövs bland beslutsfattare, personal, olika aktö- rer och de äldre. WHO:s Europaregion antog en gemensam hälsostrategi med 21 mål som blivit förebild för många länders arbete med nationella hälso- mål, så även i . Ett av målen gäller äldres hälsa. om mål för folkhälsan som regeringen avser att överlämna till i Skr. 2002/03:30 januari 2003 kommer även äldres hälsa att uppmärksammas. Förbättringar har skett av äldres hälsa, medellivslängden har ökat och det är till stor del friska år som lagts till livet. De förbättringar som ägt rum kan tillskrivas förbättrade levnadsvillkor (ekonomi, bostäder, social ser- vice m.m.) och ett framgångsrikt folkhälsoarbete. Fortsätter denna posi- tiva utveckling kommer ökningen av antalet äldre inte att följas av en ökning av förväntade vård- och omsorgsbehov. Ett framgångsrikt folk- hälsoarbete med förhållandevis små årliga hälsoförbättringar kan påtag- ligt reducera förväntade ökade vårdbehov. Regeringen gav 1998 i uppdrag att redovisa nationella och internationella erfarenheter av vilka möjligheter det finns att arbeta hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande. En slutsats som kan dras är att det i stor utsträckning går att förebygga ohälsa och påverka äldres fysiska och psykiska hälsa genom hälsofrämjande och sjukdoms- förebyggande insatser och denna möjlighet är större än man tidigare ansett. Utredningen visade också att det finns ett stort behov av en fort- satt utveckling av folkhälsoarbete bland äldre. Dessutom finns behov av mer kunskap och forskning om vilka strategier och metoder som är mest effektiva när det gäller att förbättra äldres hälsa och livskvalitet. har genomfört tre kartläggningar av hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande verksamhet bland äldre (1997, 2000, 2001). Med målgruppen äldre avses här personer som bor i eget boende och i stort sett klarar sig själva. Den första kartläggningen är utgångspunkt för jämförelser av hur hälsofrämjande och sjukdomsföre- byggande verksamhet utvecklats i . I den första uppföljningen uppgav flera kommuner att de ökat omfatt- ningen av hälsofrämjande verksamhet. Bland aktiviteter som genomför- des fanns bl.a. kulturaktiviteter, uppsökande verksamhet, matlagning och fysiska aktiviteter. Samverkan mellan landsting, kommuner och frivilliga organisationer hade ökat. Den senaste uppföljningen visar att det finns övergripande handlingsplaner eller målsättningar för folkhälsoarbete i många kommuner men målgruppen äldre är oftast inte upptagna i dessa. Inom förvaltning för vård och omsorg har äldregruppen tydliggjorts men då gäller det dem som behöver någon form av insats från kommunen. En kompletterande studie riktad till invandrarorganisationer genom- fördes också för att få kännedom om deras insatser i folkhälsoarbetet. Deras verksamheter var till stor del inriktade på att minska risken för ensamhet. Slutsatsen av svaren var att ensamhet som inte är frivilligt vald är en hälsorisk. slutsatser från de genomförda studierna är att fler kommuner bedriver verksamhet. Det saknas dock ofta kontinuitet, lång- siktighet och politiskt antagna handlingsplaner och målsättningar för Utvärdering och dokumentation behöver förbättras för att ge underlag för utveckling av verksamhetens innehåll och metoder. 2002/03:30 framgång i det hälsofrämjande arbetet behövs mer kunskap bland de äldre själva, personal inom hälso- och sjukvård och politiker. Pensionärs- och frivilligorganisationer är viktiga i det hälsofrämjande arbetet. Enig- het råder om att det finns en stor potential i att utveckla och öka samver- kan mellan olika aktörer på nationell, regional och lokal nivå. För att öka kunskapen och kompetensen i det hälsofrämjande och före- byggande arbetet har etablerat ett samarbete med , och hälsovetenskap. Syftet är att stimulera till en kunskapsuppbyggnad på nationell nivå inom området Äldres hälsa.