prop · GP0391 · 2002-01-22 00:00:00 — Regeringens proposition 2001/02:91 Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen presenterar i denna proposition en nationell handlingsplan mot narkotika. Syftet är att redovisa regeringens syn på den samlade nar- kotikapolitiken samt att lägga fast grundvalarna för hur en förstärkning av samhällets insatser skall genomföras, samt för hur insatserna skall följas upp. I propositionen föreslås att målet för den svenska narkotikapolitiken även i fortsättningen skall vara ett narkotikafritt samhälle. Huvudinrikt- ningen för narkotikapolitiken skall vara målinriktade och samordnade in- satser för att begränsa både utbudet och efterfrågan av narkotika. För- stärkta insatser behövs för att förstärka den politiska prioriteringen av narkotikafrågan, förbättra samarbetet mellan olika myndigheter och mellan myndigheter och organisationer, förbättra det förebyggande arbetet ge- nom bl.a. metod- och kompetensutveckling, utveckla vårdinsatserna genom bl.a. metod- och kompetensutveckling samt forskning, utveckla behandlingsperspektivet inom kriminalvården, effektivisera insatserna på kontrollområdet, förbättra metoderna för att följa narkotikautvecklingen och samhällets insatser samt för att öka det internationella samarbetet. Regeringen föreslår att lagen (1996:1156) om receptregister ändras så att receptregistret får användas av för tillsyn över enskild läkares och tandläkares förskrivningar av narkotiska läkemedel. Rege- ringen föreslår också att registret får innehålla förskrivarkod och att för- skrivares identitet får användas som sökbegrepp. Bestämmelserna före- slås träda i kraft . Regeringen har för avsikt att tillsätta en särskild nationell narkotika- samordnare som får i uppgift att genomföra och följa upp handlings- planen. För genomförandet av handlingsplanen avsätts 325 miljoner Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1156) om receptregister .. Ärendet och dess beredning.............................................................. Styrning, ansvar och samordning.................................................... Kommunens övergripande ansvar.................................... Den regionala nivån ......................................................... Den nationella nivån......................................................... Insatser mot efterfrågan .................................................................. Insatser i skolan.............................................. Rådgivning och hjälp till ungdomar och Ungdomskompetens inom socialtjänst och hälso- och sjukvård ........................................ Vård och behandling av narkotikamissbrukare................ Organisation och metoder .............................. Effektivare tillsyn över läkares förskrivningar................. Allmänt om kriminalvårdens insatser .............................. Utveckling av behandlingsverksamheten....... Samarbete med andra myndigheter................ Disciplinära följder m.m. av missbruk i Förskrivning av bensodiazepiner ................... En särskild narkotikasatsning inom kriminalvården ........ Identifiering och utredning............................. Motivation och behandling ............................ Säkerhet och kontroll ..................................... Kompetensutveckling, forskning, uppföljning och statistik........... Utbildningsbehov inom det förebyggande Utbildningsbehov inom vård och Forskning om förebyggande frågor................ Vård och behandling ...................................... Missbrukets konsekvenser för den enskilde och för samhället............................................ En särskild nationell narkotikasamordnare ...................... Finansiering av genomförandet av handlingsplanen........ Sammanfattning av betänkandet Vägvalet Den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126).................. Bilaga 2 Sammanfattning av delbetänkande Narkotikastatistik (SOU 1999:90).................................................................... Bilaga 3 Författningsförslagen i betänkandet Vägvalet Den narkotikapolitiska utmaningen (SOU 2000:126)................ Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ... 125 1 Förslag till riksdagsbeslut Prop. dels antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1996:1156) om receptregister, dels godkänner vad regeringen föreslår om narkotikapolitiska mål (avsnitt 4). Förslag till lag om ändring i lagen (1996:1156) om receptregister Härigenom föreskrivs att 3, 4, 6 och 9 §§ lagen (1996:1156) om receptregister skall ha följande lydelse. 1.registrering av underlaget för tillämpningen av bestämmelserna om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m., 2.debiteringen till landstingen, 3.ekonomisk uppföljning och framställning av statistik hos , 4.registrering och redovisning till landstingen av uppgifter för ekonomisk uppföljning och framställning av statistik, 5.registrering och redovisning till förskrivare, till verksamhetschefer enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och till läkemedelskom- mittéer enligt lagen (1996:1157) om läkemedelskommittéer av uppgifter för medicinsk uppföljning, utvärdering och kvalitetssäkring i hälso- och sjukvården, 6.registrering och redovisning till av uppgifter för medicinsk uppföljning, utvärde- ring, kvalitetssäkring, epidemiolo- giska undersökningar, forskning och framställning av statistik, och 7.registrering av dosexpedie- rade läkemedel. Användningen enligt första styc- ket 1 och 7 får endast omfatta den som har lämnat sitt samtycke till det. För ändamålet enligt första stycket 2 får inte redovisas andra uppgifter som kan hänföras till någon enskild person än inköps- dag, kostnad, kostnadsreducering och patientens personnummer. 6.registrering och redovisning till av uppgifter för medicinsk uppföljning, utvärde- ring, kvalitetssäkring, epidemiolo- giska undersökningar, forskning och framställning av statistik, 7.registrering av dosexpedie- rade läkemedel, och 8.registrering och redovisning till av uppgifter om enskild läkares eller tandläkares förskrivning av narkotiskt läkeme- del, för styrelsens tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal en- ligt lagen (1998:531) om yrkes- verksamhet på hälso- och sjukvår- dens område. Användning av receptregistret för sådan registrering som avses i första stycket 1 och 7 får inte om- fatta annan än den som har lämnat sitt samtycke till registreringen. För ändamål som avses i första stycket 2 får uppgifter som kan hänföras till en enskild person inte omfatta annat än inköpsdag, 1 Senaste lydelse 2000:358. Paragrafen föreslås ändrad även i proposition 2001/02:63. Ändamålen enligt första stycket 3, 4 och 5 omfattar inte några åtgär- der som innebär att uppgifter som kan hänföras till någon enskild person redovisas. Ändamålet en- ligt första stycket 5 omfattar dock redovisning av uppgifter som kan hänföras till en enskild förskrivare såvitt gäller den redovisning som lämnas till samma förskrivare och den redovisning som lämnas till verksamhetschefen vid den enhet vid vilken förskrivaren tjänstgör. För ändamålet enligt första stycket 6 får redovisning av uppgifter som kan hänföras till någon enskild person göras endast i fråga om den som har lämnat sitt samtycke till det. Förskrivningsorsak får re- dovisas endast för de ändamål som anges i första stycket 4, 5 och 6. kostnad, kostnadsreducering och Prop. 2001/02:91 patientens personnummer. För ändamål som avses i första stycket 3, 4, 5 och 8 får inga upp- gifter redovisas som kan hänföras till en enskild person. Dock får uppgifter som kan hänföras till en enskild förskrivare ingå i redovis- ning enligt första stycket 5 till samma förskrivare och till verk- samhetschefen vid den enhet vid vilken förskrivaren tjänstgör samt i redovisning enligt första stycket 8 till . För ändamål som avses i första stycket 6 får uppgifter som kan hänföras till en enskild person redovisas endast med den berörda personens samtycke. Förskriv- ningsorsak får redovisas endast för de ändamål som avses i första stycket 4, 5 och 6. I den utsträckning det behövs för registerändamålen enligt 3 § får receptregistret innehålla följande uppgifter som kan hänföras till enskilda personer: 1.inköpsdag, vara, mängd, dosering, kostnad och kostnadsreducering enligt lagen (1996:1150) om kostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m., 3.patientens namn, personnummer och folkbokföringsort samt post- numret i patientens bostadsadress, 4. förskrivarens namn, yrke, specialitet och arbetsplats, och specialitet, arbetsplats och, förskrivning av narkotiskt läkeme- del, förskrivarkod, och 5. samtycke enligt 3 § andra 5. samtycke enligt 3 § andra eller Förskrivningsorsak skall anges med en kod. 1 Paragrafen föreslås ändrad även i proposition 2001/02:63. Patienters identitet får användas Patienters identitet får användas som sökbegrepp endast för det som sökbegrepp endast för det ändamål som anges i 3 § första ändamål som anges i 3 § första stycket 1 och 7. stycket 1 och 7. identitet får användas som identitet får användas som sökbegrepp endast för det ändamål sökbegrepp endast för de ändamål som anges i 3 § första stycket 5. som anges i 3 § första stycket 5 Kod för förskrivningsorsak får inte användas som sökbegrepp. får inte användas som sökbegrepp. skall på lämpligt sätt lämna patienter och förskrivare information om receptregistret. Informationen skall redovisa ändamålen med registret och vilka uppgifter registret får innehålla samt ge upplysning om 1.de tystnadsplikts- och säkerhetsbestämmelser som gäller för registret, 2.rätten att få information och rättelse enligt personuppgiftslagen (1998:204), 3. de bestämmelser om samtycke 3. de bestämmelser om samtycke som gäller enligt 3 § andra stycket, som gäller enligt 3 § andra och fjärde styckena, och 4. de begränsningar i fråga om sambearbetning, sökbegrepp och bevarande av uppgifter som gäller för registret. Denna lag träder i kraft och tillämpas i fråga om förskrivningar som expedieras efter ikraftträdandet. Senaste lydelse 2000:358. Senaste lydelse 1998:721. Ärendet och dess beredning (dir. 1998:18) för att göra en utvärdering av samhällets narkotikapolitiska insatser och med utgångspunkt från denna ut- värdering lägga förslag till sådana effektiviseringar av narkotikapolitiken Översynen skulle omfatta lagstift- ningen inom området samt insatser för att förebygga missbruk och reha- bilitera narkotikamissbrukare och insatser för att begränsa tillgången på narkotika. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv (dir. 2000:29) angående kriminalvårdens behandlingsinsatser. Narkotika- kommissionens arbete har följts av en särskild parlamentarisk referens- grupp. överlämnade sitt slutbetänkan- de Vägvalet (SOU 2000:126). Kommissionen hade , , överlämnat delbetänkandet Narkotikastatistik (SOU 1999:90) En sammanfattning av slutbetänkandet finns i bilaga 1 och av delbetän- kandet i bilaga 2. De lagförslag som lades fram i slutbetänkandet finns i bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena över slutbetänkandet finns tillgänglig i (dnr S2001/475/FH). Delbetän- kandet Narkotikastatistik remissbehandlades vid ett särskilt möte . En sammanställning över de synpunkter som framfördes vid mötet finns tillgänglig i (dnr S2001/490/ST). Socialministern genomförde fyra nationella konfe- renser för att samla synpunkter på en kommande narkotikahandlingsplan. En sammanställning av de synpunkter som förts fram vid konferenserna finns tillgänglig i (dnr S2001/6368/FH). , , tillsatte en alternativ kommission som presenterade sina överväganden och förslag . antog ett narkotikapolitiskt program . Vidare har femton organisationer gjort ett gemensamt upprop om en rad olika narkotikapolitiska insatser. I propositionen behandlar regeringen de förslag som har lämnats i de båda ovan angivna betänkandena. Vid utarbetandet av propositionen har beaktats de synpunkter som förts fram vid de nationella konferenserna. Vidare har beaktats RNS och Svenska Narkotikapolisföreningens förslag samt det gemensamma upprop som avgivits av ett antal organisationer verksamma inom det narkotikapolitiska området. Förslagen i denna proposition har utformats i samarbete med vänster- partiet och . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de förslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har i allt väsentligt godtagit förslagen men har förordat vissa ändringar av lagteknisk natur. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har i propositionen följt Lagrådets förslag. Med anledning av detta har krävts vissa följdändringar i andra lagrum än det Lagrådets yttrande avser. Därutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts i lag- I författningskommentaren till de lagrum som ändrats med anled- Prop. 2001/02:91 ning av Lagrådets synpunkter har detta angetts. Regeringens förslag: Det övergripande målet för narkotikapolitiken ett narkotikafritt samhälle skall ligga fast. Narkotikapolitiska insatser skall riktas mot tillgången och efterfrågan på narkotika i syfte att minska nyrekryteringen till missbruk, förmå fler missbrukare att upphöra med sitt missbruk samt minska tillgången på narkotika. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har berört frågan. Skälen för regeringens förslag: I är narkotikapolitiken en del av folkhälso- och socialpolitiken och bygger på att människor har rätt till ett värdigt liv i ett samhälle som slår vakt om den enskildes behov av trygghet och säkerhet. En utveckling som innebär att narkotikan tillåts hota individers hälsa, livskvalitet och trygghet samt också den allmänna välfärden och demokratins utveckling är inte acceptabel. Målet om ett samhälle fritt från narkotikan är en av de hälsofaktorer som ligger inom politikområdet folkhälsa. Det innebär att narkotikapoli- tikens effekter på folkhälsan kommer att vara en del av en samlad mål- och uppföljningsstruktur för folkhälsoområdet. Regeringen har för avsikt att återkomma i denna fråga med en samlad proposition som kommer att föreläggas . Den kommande propositionen bygger på slutbetänkande Hälsa på lika villkor (SOU 2000:91). I betänkandet föreslog kommittén en rad natio- nella folkhälsomål. Ett av dessa mål var ett narkotikafritt samhälle. Vad gäller innehållet i den svenska narkotikapolitiken har Narkotika- kommissionen påtalat stora brister. Inte minst gäller det i den struktur som finns för att bekämpa narkotikaproblemet, främst inom det förebyg- gande arbetet och inom den vård och behandling som erbjuds miss- brukare. Redan den omständigheten att fler ungdomar än har en mer tillåtande attityd till narkotika visar att det förebyggande arbetet inte når fram i tillräcklig utsträckning. Såvitt gäller vård och behandling för narkotikamissbrukare är det ett område som varit föremål för omfattande nedskärningar och nedprioriteringar i landets kommuner. På många håll har kontinuiteten i verksamheten gått förlorad och Narkotikakommissio- nen har också kunnat konstatera ett behov av kompetensutveckling inom dessa områden. Även myndigheterna på kontrollområdet har fått vidkännas nedskär- ningar och andra förändringar . råder det emellertid inte någon oklarhet kring frågor som syfte, mål och Prop. 2001/02:91 medel för narkotikabekämpningen. pekar på att den viktiga balansen mellan olika insatser för att minska efterfrågan och tillgången på narkotika riskerar att gå förlorad och att narkotikafrågans tydliga socialpolitiska och folk- hälsopolitiska profil riskerar att förloras. Detta vore särskilt allvarligt eftersom det öppnar för att se på narkotikafrågan som ett privat problem, snarare än en fråga vars utveckling påtagligt påverkar sociala förhållan- den för många människor. Det finns inte några skarpa gränser mellan förebyggande insatser, vård och behandling och begränsning av utbudet. Att satsa på en effektiv vård är också en viktig förebyggande insats. Framgångsrik vård, som innebär att missbrukare slutar använda narkotika, innebär att narkotikamarknaden begränsas och utbudet minskar eftersom missbrukare inte bara är konsu- menter av narkotika utan också ofta själva handlar med narkotika. Fram- gångsrika vårdinsatser har också en direkt preventiv effekt på bland an- nat anhöriga till missbrukare och särskilt deras barn. Att inte ge missbru- kare adekvat vård ger också signaler om att samhället står maktlöst inför narkotikaproblematiken vilket kan spela dem i händerna som är motstån- dare till en restriktiv narkotikapolitik. Effektiva kontrollinsatser, slutli- gen, leder inte bara till en minskad tillgång på narkotika utan har även för många en avhållande effekt. Något som kännetecknar såväl förebyggande arbete och tidiga insatser som vård och behandling är att på inget av dessa områden finns en hel- täckande kunskap. Det är därför angeläget att öka kunskapen för att bl.a. veta vilka insatser som gör mest nytta oavsett om det gäller förebyggande insatser eller insatser som görs i början av ett missbruk. Detta gäller också kunskapen om hur vård och behandling bäst skall utformas eller vilken vård som är den lämpligaste. Insatserna måste vidare anpassas till både mäns och kvinnors behov. Vad vi däremot vet är att det finns en hel del som relativt omgående kan och bör åtgärdas. Det viktigaste för att kunna bedriva ett effektivt förebyggande arbete liksom en väl fungerande vård och behandling är att det finns en utarbetad struktur för hur arbetet skall bedrivas samt att in- satserna präglas av kontinuitet och kompetens. Den svenska politiken har varit framgångsrik, även om visat på oroande tecken till en försämring av resultaten. I knappt något med jämförbart land har medborgarnas inställning till narkotika varit så avvisande, nyrekryteringen till missbrukarleden så begränsad och dödligheten bland unga missbrukare så låg. I knappt något annat land har den offentligt betalda missbrukarvården varit så utbyggd som hos oss och det är få länder som haft vårt socialpolitiska helhetsperspektiv på narko- tikafrågan. Kommuner, folkrörelser, myndigheter och enskilda har alla varit aktiva i narkotikaarbetet och arbetat mot samma mål. pekar på att det finns ett alltför stort av- stånd mellan narkotikapolitikens högt ställda målsättning och den verk- lighet man möts av i samhället. Det är enligt kommissionens mening inte möjligt att upprätthålla trovärdigheten för politiken som i sig är väl genomtänkt och balanserad om den inte omsätts i praktiken. Rege- ringen delar den bedömningen varför det är nödvändigt att mobilisera alla samhällets insatser för att minska nyrekryteringen till missbruk och förbättra vården för missbrukarna. Resultatet av den nu förda svenska narkotikapolitiken skulle kunna vara och måste bli bättre. Trots det arbete som läggs ned på narkoti- kaproblemet kan vi inte se någon minskning i vare sig utbud eller efterfrågan på narkotika. Antalet ungdomar som prövat narkotika har ökat liksom tillgången på narkotika. Detta är emellertid inte något som är utmärkande för ; utvecklingen har varit den- samma världen över. I en internationell jämförelse är missbruket emel- lertid inte så utbrett att man kan säga att den svenska politiken misslyck- ats och därför borde förändras i grunden. Det finns inte något som talar för att dagens svenska situation skulle varit bättre om vi hade fört en mindre restriktiv politik. Narkotikan hotar inte bara den enskilde missbrukarens hälsa och so- ciala situation utan påverkar även de närståendes liv på ett smärtsamt sätt. Förutom det stora mänskliga lidande som missbruket medför uppstår stora kostnader för samhället i form av bl.a. sociala stödåtgärder, vård och behandling och insatser inom ramen för rättsväsendet. Den som missbrukar narkotika utgör i många fall dessutom en fysisk fara för andra människor, t.ex. genom att köra bil narkotikapåverkad. Den som använ- der narkotiska preparat och utför arbetsuppgifter inom bl.a. sjukvården eller i kollektivtrafik kan utgöra en stor säkerhetsrisk för andra. finns det inom alla åldersgrupper ett starkt stöd för en restriktiv narkotikapolitik Om missbruket tillåts breda ut sig är dock risken för smittoeffekter påtaglig; narkotikamissbruk blir något accepterat, i vart fall i vissa grupper. Ett ökat antal missbrukare tar ytterligare resurser i anspråk vilket leder till en konkurrens om resurserna med andra för sam- hället viktiga funktioner. Inte sällan framförs från dem som använder t.ex. hasch, amfetamin eller ecstasy ibland, att de har kontroll över den egna konsumtionen och att missbruket varken skadar användaren eller någon annan. Enligt deras mening bör samhället inte ingripa mot dem, eftersom de själva bör få bestämma över sin narkotikakonsumtion. Det finns också de som före- språkar en avkriminalisering av användningen av cannabisprodukter. När det gäller cannabis har vi i en mer restriktiv syn än många andra länder. Denna inställning bygger framför allt på de undersökningar som ger belägg för uppfattningen att cannabismissbruk innebär en uppenbar risk för medicinska och sociala skadeverkningar. Förutom de faror som ligger i att missbruka narkotika medverkar de som använder preparaten till att främja att det finns en tillgång på narko- tika i samhället och till att den illegala handeln upprätthålls. Någon måste producera och sälja narkotikan till dem som använder den. En viktig nar- kotikapolitisk uppgift är att förhindra etablerandet av miljöer där narko- tika säljs och används mer eller mindre öppet. Missbruk beror på både tillgång och efterfrågan. Det finns starka skäl att påstå att om det är lätt att få tag på narkotika och om samhället har en tillåtande attityd så ökar antalet personer som prövar narkotika. Det vill säga att även människor vars sociala och psykologiska situation är gynnsam kommer att använda Om det däremot krävs stora ansträngningar och man riskerar Prop. 2001/02:91 att bli upptäckt och gripen av polisen minskar rimligtvis antalet personer som prövar narkotika. När man talar om marknadsplatser för narkotika tänker man kanske i första hand på sådana utomhusmiljöer där injektionsmissbrukare rör sig. Det finns också en rad andra sådana platser, låt vara att de inte är lika synliga som de mer traditionella missbruksmiljöerna, t.ex. klubbar, restauranger och diskotek, där det för i vart fall en viss krets personer är väl känt att man kan få tag på narkotiska preparat av olika slag. Man måste från samhällets sida ingripa mot dessa miljöer för att inte riskera att narkotikamissbruket uppfattas vara mer acceptabelt i vissa kretsar än i andra. Karaktäristiskt för narkotikapolitiken är att den inte gör någon åtskillnad mellan åtgärder som begränsar tillgången och efterfrågedämpande åtgär- der. Som exempel brukar nämnas att polisens insatser mot gatulang- ningen primärt syftar till att begränsa handeln med narkotika men sam- tidigt får effekt på efterfrågan eftersom tydliga markeringar från polisens sida bidrar till att flertalet ungdomar avhåller sig från att pröva narkotika. Kontrollåtgärderna är beroende av stöd- och behandlingsarbete. Olika typer av åtgärder förstärker och kompletterar sålunda varandra och är tillsammans ett uttryck för samhällets beslut- samhet att bekämpa narkotika. Men varför är denna balans så viktig? Vad händer om man bestämmer sig för att slopa ett av de tre åtgärdsområdena? Avvecklar man det förebyggande arbetet kan man förutse att allt fler unga kommer att pröva narkotika och också fastna i missbruk. Fler miss- brukare kommer att belasta vårdgivarna och rättsväsendet, med ökade kostnader som följd. Från rent humanitära synpunkter är det inte rimligt att samhället avstår från att försöka förhindra unga människor från att börja använda narkotika. Det måste anses vara samhällets skyldighet att upplysa om vilka faror som är förenade med att använda narkotika och vilka sociala följder som kan uppstå om man använder sådana preparat. På samma sätt vore det ödesdigert att lämna dem som fastnat i ett missbruk därhän genom att rusta ner vård- och behandlingsinsatserna.