prop · GP0389 · 2002-01-23 00:00:00 — någon som står i släkt- eller vänskapsförhållande till mottagarparet inte skall accepteras och att donatorn och mottagarna inte skall ha kännedom om varandras identitet. Av de remissinstanser som kommenterat förslaget att förbjuda använd- ning av ägg och spermier från som avlidit är endast ett fåtal menar att det borde vara möjligt att använda spermier, ägg eller embryon om samtycke finns och mannen eller kvinnan dör behandlingarna genomförs. Skälen för regeringens förslag Läkaren skall välja lämplig givare Att välja att ge spermie eller ägg för insemination respektive befruktning utanför kroppen kan få konsekvenser senare i livet. Den som har gett ägg eller spermier kan senare bli uppsökt av ett barn som vill träffa sin gene- Detta kan måhända vara svårt för den som av olika skäl inte har fått egna barn. Det är därför viktigt att den som vill ge spermie eller ägg är införstådd med vilka konsekvenser detta kan få. viktigt att de regler som behandlar donation i samband med insemination och befruktning utanför kroppen inte medverkar till att spermier och ägg uppfattas som överlåtbara varor eller på annat sätt hotar den humanis- Förfarandet måste ske med respekt för de individer som är berörda och då inte minst det barn som kan komma att födas. Enligt lagen (1984:1140) om insemination skall val av lämplig sper- magivare göras av läkaren. Hur valet skall gå till regleras närmare i före- skrifter och allmänna råd från . I huvudsak skall läkarens val styras av att den tänkte givaren inte skall vara olämplig av medi- cinska skäl, men läkaren bör även eftersträva att finna en man som liknar den blivande sociale fadern med avseende på ögonfärg, hårfärg och Det finns emellertid inget som hindrar att läkaren väljer någon som paret självt har pekat ut och som är villig att medverka. Enligt föreskrifterna skall läkaren även informera givaren om att barn som hans sperma ger upphov till har rätt att få kännedom om dennes identitet. Det finns från principiell synvinkel inga skäl att ha olika regler för män som vill ge sperma för insemination och män eller kvinnor som vill ge spermie respektive ägg för användning vid befruktning utanför kroppen. Utgångspunkten bör därför vara att det ankommer på läkaren att välja lämplig givare. Läkarens ansvar att informera givaren om barnets rätt att få information om dennes identitet bör regleras på motsvarande sätt som vid inseminationer. Icke desto mindre aktualiserar donation av ägg eller spermie för befruktning utanför kroppen, och då i synnerhet äggdonation, ytterligare frågeställningar av såväl medicinsk som praktisk natur. I vart fall skall givaren vara myndig och lämna skriftligt samtycke. Frågan är först om möjligheten att ge ägg i något hänseende skall be- gränsas mot bakgrund av att det är mer komplicerat att ta ut ägg från en kvinna än att erhålla spermier från en man. I departementspromemorian föreslogs att endast kvinnor som själva skulle genomgå IVF-behandling skulle få ge ägg till andra kvinnor. Det anfördes att den hormonbehand- ling en kvinna i allmänhet måste genomgå för att ägg skall kunna plockas från henne kan vara påfrestande och medföra vissa risker. Andra kvinnor än de som ändå skulle genomgå hormonbehandling i syfte att stimulera äggproduktion i samband med IVF-behandling skulle inte få möjlighet att donera ägg. Förslaget har mötts av kritik vid remissbehandlingen. De medicinska riskerna med den hormonella behandling som föregår uttagandet av ägg är, enligt den medicinska expertisen, så minimala att de inte bör utgöra hinder för andra kvinnor än de som själva skall genomgå IVF- behandling att ge ägg. Ur medicinsk synpunkt kan det därtill hävdas att de mest lämpliga givarna av ägg är kvinnor som redan har fått barn och som därmed bevisligen är fertila. Därutöver har anförts att det vore olyckligt att ägg endast kunde ges av ofrivilligt barnlösa kvinnor som skall genomgå IVF-behandling eftersom valet för dessa kvinnor av olika skäl är särskilt svårt. Med nuvarande behandlingsmöjligheter måste valet att ge bort ett ägg göras innan kvinnan som själv skall genomgå IVF-be- handling vet om denna behandling har lyckats. De olägenheter som kan följa med hormonstimulering är inte sådana att de motiverar att möjligheten att ge ägg begränsas till de kvin- nor som själva skall genomgå IVF-behandling. Även andra kvinnor som vill ge ägg skall därför ha möjlighet att göra det under samma förutsätt- ningar som män som så önskar kan ge spermier. Regeringen anser dock att även de kvinnor som själva skall genomgå IVF-behandling skall ha möjlighet att ge ägg till andra om de så önskar. Bör vissa grupper inte kunna vara givare? Nästa fråga är om personer som på något sätt står paret nära skall un- dantas från möjligheterna att ge ägg eller spermier. Sannolikt kommer detta huvudsakligen att aktualiseras när det gäller äggdonation. Ut- ländska erfarenheter visar att de kvinnor som vill ge ägg mycket ofta är systrar eller har en annan nära relation till de kvinnor som behöver ägg. Tillgången på donerade ägg från andra, anonyma, kvinnor är ofta mycket begränsad. Det är dock angeläget att de regler som omgärdar äggdona- tion inte i praktiken förhindrar par, vars barnlöshet beror på att kvinnan inte själv kan producera ägg, från att bli föräldrar. Om kvinnor som kän- ner det aktuella paret generellt undantas från möjligheterna att ge ägg kommer det sannolikt att få denna effekt. Regeringen är emellertid medveten om att möjligheten till äggdonation från närstående kräver särskilda överväganden. En kvinna som känner paret har troligen följt deras kamp för att få barn och kan känna ett psykologiskt tryck att acceptera att donera ägg. Det är därför särskilt viktigt att beslutet att ge ägg verkligen är uttryck för kvinnans egen vilja och inte ett resultat av förväntningar och psykologiska på- tryckningar. Detta gäller naturligtvis särskilt om kvinnan står i något släktskapsförhållande till det mottagande paret. Det är därför särskilt viktigt att dessa kvinnor ges möjlighet till professionellt stöd. Det bör därför i lag föreskrivas att givaren skall vara myndig och ha gett sitt skriftliga samtycke. Även om situationen sannolikt oftast uppstår i sam- band med äggdonation bör samma regler gälla även för spermiedonation. Släkt- eller vänskapsförhållanden mellan paret och givaren är även i öv- rigt inte okomplicerat. Ur barnets perspektiv är det viktigt att föräldrarna och givaren kan hantera förhållandet att barnet har en genetisk förälder i släkt- eller bekantskapskretsen även fortsättningsvis. Det är lämpligt att utfärdar allmänna råd till ledning för verksamheten. Återkallelse av samtycke och förbud mot användning av spermier eller äggen sedan givaren avlidit m.m. Det kan dröja relativt mellan det att en man eller en kvinna ger spermier respektive ägg att användas vid befruktning utanför kroppen till det att det föds ett barn som mannen eller kvinnan är genetisk förälder till. Spermier kan frysförvaras innan den används. Det är, beroende på den medicinska utvecklingen, möjligt att även obefruktade ägg kan komma att frysförvaras . Redan befruk- tade ägg får med dagens regler förvaras . Mot denna bakgrund är det viktigt att även reglera om och i så fall när samtycke till donationen kan återkallas och vad som skall gälla om donatorn dör innan ägg eller spermie använts. När det gäller återkallande av samtycke anser regeringen att det mest lämpliga är att samtycket kan återkallas ända fram till dess att befrukt- ning skett. Även detta bör anges i lagtexten. Även om givaren inte är att anse som förälder till det barn han eller hon kan komma att ge upphov till är det angeläget att hennes ägg respek- tive hans spermie inte får användas för att ge upphov till mänskligt liv efter det att hon eller han avlidit. Om givaren avlider bör hans spermier eller hennes ägg inte längre få användas för insemination eller befrukt- ning utanför kroppen. En motsatt uppfattning skulle kunna riskera den humanistiska människosynen. Det kan inte heller uteslutas att det skulle få negativa psykologiska konsekvenser för barnet om det får veta att den genetiske fadern eller modern varit avliden vid befruktningen. Hur kon- trollen av att givaren alltjämt är i livet skall ske bör närmare regleras ge- nom föreskrifter. Slutligen är det viktigt att de regler som behandlar donation inte med- ger att ägg och spermier blir handelsvaror. Här kan konstateras att det enligt lagen (1995:831) om transplantation m.m. är förbjudet att med Prop. 2001/02:89 uppsåt och i vinningssyfte ta, överlämna, ta emot eller förmedla biolo- giskt material från en levande eller död människa. Med den utformning reglerna om bl.a. givare av ägg i lagen (1988:711) om befruktning utan- för kroppen föreslås få anser regeringen vidare att ett uttryckligt förbud mot att använda ägganlag från aborterade för att avla barn, som fö- reslagits i departementspromemorian, inte är nödvändigt. 6.4.3Barnets rätt till sitt ursprung Regeringens förslag: Uppgifter om givaren skall antecknas i en sär- skild journal. Den som har avlats genom befruktning utanför kroppen med annat ägg än moderns eget eller med spermie från annan man än kvinnans make eller sambo har, om han eller hon uppnått tillräcklig mognad, rätt att utan hinder av sekretess ta del av de uppgifter om gi- varen som antecknats i sjukhusets särskilda journal. Har någon anled- ning att anta att han eller hon avlats genom befruktning utanför krop- pen som avses ovan är socialnämnden skyldig att på begäran hjälpa denne att ta reda på om det finns några uppgifter antecknade i en sär- skild journal. Uppgift om en befruktning utanför kroppen skall även lämnas ut om uppgiften behövs i ett mål om faderskap eller mo- derskap. Behovet av sekretess för uppgifter om de som berörs av en behandling med befruktning utanför kroppen dvs. spermie- eller ägg- donator, det barn som har framavlats genom befruktningen, samt de som enligt 1 kap. 7 och 8 §§ är att anse som moder och fader till barnet, är tillgodosett genom befintlig sekretessreglering. Sekretesslagen (1980:100) föreslås dock ändrad i förtydligande syfte. Regeringens bedömning: bör medverka till att ru- tiner och metoder utvecklas så att de blivande föräldrarna kan få hjälp med hur de tidigt och på ett bra och adekvat sätt kan informera sitt barn om hur det blivit till. Departementspromemorians förslag: Överensstämmer med reger- ingens med undantag för förslaget om förtydligande av sekretessregler- ingen. Remissinstanserna: Vid remissbehandlingen har inga kritiska röster förts fram mot att ett barn som tillkommit efter IVF-behandling med do- nerade ägg eller spermier, i likhet med vad som gäller för barn som till- kommit efter givarinsemination, skall ha rätt att få information om till- komstsättet och donatorns identitet, möjligen med undantag för Sahl- grenska som menar att barnets rätt att få reda på en spermiedonators identitet har medfört att många par sökt sig utomlands för behandling. Flera av remissinstanserna påtalar dock att frågan om barnet verkligen får information om sitt ursprung i praktiken beror på om föräldrarna väljer att berätta och att erfarenheterna från givarinsemina- tioner tyder på att många föräldrar väljer att inte göra det. Barnombuds- mannen motsätter sig att IVF-behandling med donerade ägg eller sper- mier tillåts innan barnets rätt till sitt ursprung respekteras vid nu tillåten givarinsemination. I övrigt föreslås flera olika lösningar. föreslår att det skall anmälas till folkbokföringen om ett barn tillkommit genom givarinsemination eller äggdonation. vetskapen om att barnet självt när det uppnått tillräcklig mognad kan ta reda på hur det kommit till kan öka benägenheten hos föräldrarna att själva berätta för barnet. sitet pekar på möjligheterna att införa en särskild registrering i folkbok- vid anser att det är an- geläget att lagstiftaren åter överväger tänkbara alternativ för att förbättra barnets faktiska möjligheter att få kännedom om sitt ursprung. förbundet menar att föräldrarnas ovilja att berätta för sitt barn om dess tillkomst huvudsakligen beror på att de själva inte bearbetat sin egen sorg över att inte kunna få barn. I konsekvens härmed menar det att de blivande föräldrarna skall få möjlighet till professionell hjälp att bearbeta sin psykologiska och existentiella belägenhet i samband med utredning och behandling av ofrivillig barnlöshet. logförbundet att de läkare som paret kommer i kontakt med ofta inte an- ser att öppenhet i förhållande till barnet är viktigt och att det är viktigt att dessa omprövar sin inställning. Även menar att det är viktigt att paren, , får hjälp att reflektera över hur de ska berätta för barnet om hur det kommit till och att de även får prak- Kyrkostyrelsen förespråkar vidare en lämplighetspröv- ning av de par som söker behandling och att endast par som är inför- stådda med att barnet har rätt att få kännedom om sitt ursprung och som är beredda att medverka till detta skall komma ifråga för givarinsemina- tion eller donation. Slutligen påtalar några remissinstanser att det bör framställas pedagogiskt material, såsom exempelvis barnböcker, som kan underlätta för föräldrarna när de skall berätta för barnet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Barnet skall ha rätt att få veta ägg- eller spermiegivarens identitet När lagen (1984:1140) om insemination infördes framstod barnets rätt att få reda på spermagivarens identitet som kontroversiell och det befarades att antalet spermagivare skulle sjunka dramatiskt. Barnets rätt att få kän- nedom om sitt ursprung är väl etablerad. Det finns inte skäl att behandla äggdonation och donation av spermier för befruktning utanför kroppen på annat sätt än spermadonation vid insemination. punkten är därför att barn som föds efter befruktning utanför kroppen där antingen ägget eller spermien som befruktat ägget härrör från någon an- nan än dess föräldrar skall ha samma rätt till information som barn som fötts efter givarinsemination. Detta innebär att uppgifter om givaren skall antecknas i en särskild journal som barnet, när det har uppnått tillräcklig mognad, självt skall ha rätt att ta del av utan hinder av sekretess. Föräldrarna bör berätta för barnet om hur det kommit till Regeringen anser att det är viktigt att barnets rätt att få reda på sitt ur- Sett ur barnets perspektiv är det dock viktigt att in- formationen kommer barnet till del på ett sätt som är till gagn för dess Jämförelser går här att göra med de erfarenheter som finns En allmän uppfattning inom forskningen på detta område är att det är av största vikt för adoptivbarnets utveckling att det får reda på att det är adopterat och att det är adoptivföräldrarna själva som talar om det. En av anledningarna till att föräldrarna när det är lämpligt själva bör berätta för sitt barn om dess ursprung är att det för adoptivbarn, liksom för alla andra barn, är viktigt att ha ett ärligt och tillitsfullt förhållande till sina föräldrar. Som påpekar i sitt remissvar är ett garanterat sätt att göra familjelivet kompli- cerat och svårhanterligt att låta det vila på hemligheter och halvsanningar i väsentliga frågor. Barn är i allmänhet bra på att uppfatta subtila signaler från sin omgivning och då i synnerhet från sina föräldrar. Ett ytterligare skäl till att föräldrarna själva tidigt bör berätta för barnet om dess ursprung är den kris som kan utlösas av oplanerade och ofrivil- liga avslöjanden om tillkomsthistorien. Svårhanterliga känslor av att ha utsatts för ett svek från föräldrarnas sida som då kan följa torde vara lik- artade oavsett om det rör sig om ett hemlighållet adoptionsförhållande eller spermie- eller äggdonation. Viktigt är här, som påpekar, att det i regel inte är sanningen i sig som är traumatise- rande utan att ha blivit undanhållen sanningen. Huruvida barnet verkligen får information om sitt ursprung beror i praktiken på om föräldrarna väljer att berätta. Erfarenheterna från givar- inseminationer tyder på att så ofta inte är fallet. Av en genomförd studie (Får barn veta? Barn som fötts efter givarinsemination, SoS-rap- port 2000:6) där samtliga föräldrar till barn som fötts efter givarinsemi- nation tillfrågats om de berättat för barnet om dess ursprung framgår att av dem som svarat hade berättat för barnet att det tillkommit genom givarinsemination. uppgav att de hade för avsikt att berätta för barnet . sva- rade att de inte tänkte berätta för barnet och var tveksamma. uttalade sig inte om hur de hade tänkt inför framti- den. Mot bakgrund av de nedslående resultaten i studien har bland remissvaren framförts olika förslag till hur barnets rätt till sitt ursprung kan stärkas. Bl.a. har föreslagits att uppgift om donationen skulle införas i folkbokföringen. Donatorn är inte att betrakta som förälder till barnet och donationen har inte i något hänseende betydelse för barnets rättsliga status. Tvärtom är utgångspunkten för dagens lagstiftning att den sociale fadern är den rättslige fadern. Detta talar emot att uppgift om donationen skulle regi- streras i folkbokföringen. Vad som ändå skulle kunna tala för en registre- ring i folkbokföringen är om detta skulle vara till gagn för barnet. Ett barn som, när det nått tillräcklig mognad, själv vill efterforska sitt ursprung har enligt lagen (1984:1140) om insemination möjlighet att göra det. Barnet har härvid även rätt att få hjälp av socialnämnden. Ett barn som aktivt vill efterforska sitt ursprung har således redan enligt de nu gällande reglerna beträffande insemination möjlighet att göra det även om föräldrarna inte har berättat om dess tillkomst. Frågan om införandet av en särskild registrering i folkbokföringen (då hos pastorsämbetet) dis- kuterades redan i samband med införandet av inseminationslagen och regeringen finner , liksom det föredragande statsrådet gjorde då, att en sådan registrering inte skulle fylla någon egentlig funktion. anser dock att det, i förhållande till vad som gällt beträffande in- Prop. 2001/02:89 semination, bör förtydligas att även de barn som inte säkert vet om de har kommit till genom befruktning utanför kroppen där antingen ägget eller spermien har kommit från någon annan än dess föräldrar, har rätt att söka sitt genetiska ursprung och att socialnämnden skall vara skyldig att hjälpa även dessa barn på motsvarande sätt. Hur kan föräldrarnas benägenhet att berätta för barnen ökas? Regeringen ser allvarligt på det faktum att så många av barnen inte får vetskap om sin biologiska härkomst. Som redogjorts för ovan är det bästa för barnet att det av sina egna föräldrar får berättat för sig om sitt ursprung. Ur ett barnperspektiv är det därför mest angelä- get att öka föräldrarnas benägenhet att själva berätta för sitt barn om dess tillkomsthistoria. Orsakerna till att föräldraparen ofta underlåter att berätta är förmodli- gen många och varierar mellan olika par. En första förutsättning för att föräldrarna själva skall ta upp frågan med sitt barn är att de är medvetna om att de bör göra det. Det är därför viktigt att de aktuella paren tidigt blir informerade om vikten av öppenhet inför barnet. Detta bör ingå i den psykosociala utredning som föregår en eventuell behandling. Parets in- ställning i öppenhetsfrågan bör även beaktas vid den lämplighetspröv- ning som skall ske. Att par som är ofrivilligt barnlösa erbjuds hjälp att bearbeta den kris som den ofrivilliga barnlösheten kan föra med sig i samband med utred- ning och behandling är alltid viktigt. Det är emellertid särskilt viktigt i de fall där det blir aktuellt att vid befruktningen använda ägg eller spermier som donerats från utomstående. Föräldrar som inte själva har bearbetat sin egen sorg kan ha svårigheter att berätta för barnet om dess tillkomst- historia på ett sätt som är bra och konstruktivt för barnet. Det är därför angeläget att även professionellt stöd i detta hänseende ingår i den utred- ning som föregår behandlingen. För att stödja föräldrarna är det vidare viktigt att det finns praktisk vägledning att få och även hjälpmedel som kan underlätta när man skall berätta för barnet, t.ex. i form av barnböcker. Det är en angelägen uppgift för att medverka till att rutiner och metoder utvecklas så att de blivande föräldrarna kan få hjälp med hur de tidigt och på ett bra och adekvat sätt kan informera sitt barn. Det bör i sammanhanget upplysas om att det i departementspromemo- rian Föräldrars samtycke till adoption, m.m. (Ds 2001:53) har föreslagits att adoptivföräldrars skyldighet att så snart det är lämpligt upplysa barnet om att det är adopterat uttryckligen skall framgå av för- äldrabalken. Förslaget bereds inom . Enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) gäller som huvudregel sek- retess inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. samma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom rättsmedicinsk och Prop. 2001/02:89 rättspsykiatrisk undersökning, insemination, fastställande av könstillhö- righet, abort, sterilisering, kastrering, omskärelse, åtgärder mot smitt- samma sjukdomar och ärenden hos nämnd med uppgift att bedriva pati- entnämndsverksamhet. Behandling med befruktning utanför kroppen får i likhet med insemi- nation anses utgöra en åtgärd vidtagen i annan medicinsk verksamhet i den betydelse detta begrepp har i ovan nämnda lagrum. Uppgifter om de som berörs av en sådan befruktning utanför kroppen som är tillåten omfattas således av sekretess. Även uppgifter om de som berörs av en sådan behandling som föreslås bli tillåten genom lagförslagen i denna proposition, dvs. spermie- eller äggdonatorn, det barn som har framavlats genom befruktningen, samt de som enligt 1 kap. 7 § och 8 §§ föräldra- balken är att anse som moder och fader till barnet, kommer således att omfattas av sekretess enligt det förstnämnda lagrummet. I förtydligande syfte föreslås dock att orden befruktning utanför kroppen förs in i lag- texten som exempel på annan medicinsk verksamhet i vilken sekretess gäller. Sekretessen gäller såväl i förhållande till myndigheter och andra utom- stående som i förhållandet mellan de personer som berörs av befrukt- ningen. Normalt får alltså inte uppgift om spermie- eller äggdonatorn lämnas ut till makarna eller de sammanboende och givaren har heller inte rätt att veta vem dessa är eller vilka barn han eller hon har givit upphov till. Av de skäl som anförts ovan skall dock sekretessen kunna genom- brytas i förhållande till barnet genom att barnet i lagen (1988:711) om befruktning utanför kroppen ges rätt att få del av de uppgifter om givaren som har antecknats i sjukhusets särskilda journal samt att en hänvisning till denna rätt görs i sekretesslagen. Sekretessen skall vidare genom en uppgiftsskyldighet i sistnämnda lag kunna genombrytas om uppgiften behövs i ett faderskapsmål eller ett moderskapsmål för att få utrett om barnet har kommit till genom befruktning utanför kroppen. När det gäller mål om moderskap har Lagrådet påpekat att för att fråga skall uppkomma om vem som är mor till ett barn måste det råda ovisshet om vem som fött barnet. Vidare har Lagrådet ansett att för att en upp- giftsskyldighet skall fylla någon funktion måste dessutom antingen ägg eller spermier ha donerats och det rör sig således om mycket speciella fall. Lagrådet har funnit, mot bakgrund också av att barnet kan få tillgång till de ifrågavarande uppgifterna, att regleringen om uppgiftsskyldighet bör avse endast mål om faderskap. Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning att det visserligen rör sig om mycket speciella fall för att den föreslagna uppgiftsskyldigheten ska fylla någon funktion. Det är också viktigt att barnet kan få tillgång till de ifrågavarande uppgifterna, detta under förutsättning att barnet har uppnått tillräcklig mognad. Det kan emellertid uppstå en situation där uppgifterna behövs i ett moderskaps- mål men där uppgifterna inte kan lämnas ut på grund av att barnet inte har uppnått tillräcklig mognad.