prop · GP03188 · 2002-05-27 00:00:00 — Tillräckligt med resurser måste garanteras förskolan, så att den med goda förutsättningar kan genomföra sitt uppdrag. Statens satsningar på förskolan måste motsvaras av kommunala prioriteringar och satsningar på verksamheten. Det är kommunernas ansvar att organisera och driva förskola och övrig barnomsorg så att läroplanens mål kan nås. I finansieringen av maxtaxan ligger dels den årliga ekonomiska kompensationen på , som täcker det totala kommunala intäktsbortfallet, dels de årliga medel på för kvalitetssäkring, som skall användas för personalförstärkningar och kompetensutveckling av personal. Den första utbetalningen till kommunerna av det särskilda statsbidraget för maxtaxan och kvalitetssäkringsmedlen gjordes . Enligt de rekvisitioner som kommunerna lämnat till avses av kvalitetssäkringsmedlen användas för anställning av personal och för kompetensutveckling. Totalt avser man anställa 1 650 förskollärare, barnskötare och fritidspedagoger första året med maxtaxan, som en följd av statens kvalitetssatsning. Förutsatt att samma antal examineras som , kommer cirka 1 700 förskollärare och fritidspedagoger att söka sig ut på arbetsmarknaden i vår. Det blir en utmaning för kommunerna att som attraktiva arbetsgivare kunna erbjuda goda arbetsförhållanden. Rapporter och spekulationer om maxtaxans konsekvenser har redan börjat cirkulera. Vilka effekter maxtaxan haft är ännu för tidigt att säga. kommer uppföljningen av maxtaxan och de övriga reformerna, förskoleverksamhet för arbetslösas och föräldraledigas barn samt den allmänna förskolan att avrapporteras i kvantitativa, kvalitativa och ekonomiska avseenden. Volymförändringar , både vad gäller antalet barn i barnomsorgen och vistelsetider kommer att noggrant belysas. Rapporten kommer att bygga på officiell statistik, framtagen av bl.a. Med tanke på det stora intresse som maxtaxan rönt bland föräldrar och kommuner kommer en första preliminär utvärdering i form av en lägesrapport att presenteras , med det underlag som då finns tillgängligt. Beräkningarna av det särskilda statsbidraget för maxtaxan och kvalitetssäkringen, höjningen av det generella statsbidraget med anledning av reformerna om arbetslösas och föräldraledigas barn samt den kommande allmänna förskolan, är gjorda siffror. minskade antalet barn i barnomsorgen med sammanlagt 19 000 barn på grund av det låga barnafödandet, även om andelen inskrivna barn av befolkningen fortsatte att öka . Det innebär att det finns ekonomiska marginaler i finansieringsunderlaget. De utfästelser regeringen gav i samband med maxtaxans införande, nämligen att om skäl föreligger återkomma i frågan om den ekonomiska kompensationen till kommunerna, gäller dock givetvis fortfarande. En modern utbildning möter behoven hos varje person som studerar. Det är därför angeläget att öka utbildningssystemets flexibilitet. Yrkesutbildningar i gymnasieskolan och högskolan behöver utvecklas genom en närmare samverkan med arbetslivet och med nya utbildnings- vägar. Utbildningen i svenska för invandrare behöver förnyas. Målet är en högkvalitativ utbildning i svenska som skall kunna integreras med arbete, praktik eller annan utbildning. Ett flexiblare utbildningssystem med ökad samverkan Regeringens bedömning: Eleverna måste ges den tid de behöver för att nå skolans mål. Beslut om särskilda stödinsatser i och gymnasieskolan måste grundas på en individuell helhetsbedömning. Gymnasieskolan måste förnyas så att elever i behov av stöd skall kunna få det inom ordinarie gymnasieprogram. behörighet till gymnasieskolans nationella program bör i första hand erbjudas en individuellt upplagd studieplan inom ramen för det gymnasieprogram de valt. Det är fortfarande ett stort mått av social snedrekrytering i hela utbild- På varje nivå behöver fler barn, ungdomar och vuxna stimuleras att utbilda sig. Inte bara för att samhället behöver fler väl- utbildade medborgare, utan även för att tillgång till lärande är en rättvise- Flera kan stimuleras att delta i lärande genom att man underlättar övergångar, ökar samverkan samt ökar flexibiliteten inom utbildnings- De flesta är medvetna om att en god utbildning har stor betydelse för ett bra vuxenliv. Det finns också en grundläggande motivation hos flertalet unga att vilja lyckas med sina studier. utbildningssystemet måste ta till vara och förstärka detta. Utbildningssystemet skall vara mer flexibelt skall ge alla barn en likvärdig grund av kunskap, oavsett kön, var de bor, eller vilken ekonomisk bakgrund de har. innebär inte att undervisningen skall vara likadan. planerna för ger lärare och skolledning stor frihet att planera och lägga upp undervisningen för eleverna så att de får möjlighet att nå målen i läroplanen och kursplaner. Avsikten med denna frihet är naturligtvis att ge maximala möjligheter till måluppfyllelse för varje elev. finns det stora möjligheter att ge elever den tid de behöver för att nå målen. I vissa fall betyder detta att en elev kan behöva i . I en del skolor, där eleverna går i åldersblandade grupper, kan detta ske relativt odramatiskt. Varje elevs behov måste uppmärksammas och så långt som möjligt mötas med individuella lösningar. Detta är mycket mer ändamålsenligt än ett enkelt system med tester, där ett misslyckande kan resultera i utsortering och obligatorisk kvarsittning. För en elev som har svårig- heter, kan byte av social miljö och kamrater få mycket negativa effekter Skr. 2001/02:188 på inlärningen. Därför måste varje elevs individuella situation ligga till grund för de beslut som fattas om stöd för eleven. som en del elever behöver mer tid och stöd för att nå målen, går andra elever mycket snabbare fram i sin inlärning. Alla elever har rätt att få stöd och stimulans för maximal kunskapsutveckling. Målen i läroplan och kurs- planer är så utformade att det knappast finns någon gräns för en elevs lärande . Mål att sträva mot innebär att alla elever skall få arbeta med intressanta uppgifter och stimulerande utmaningar. På flera håll pågår olika aktiviteter för att intressera ungdomar för olika gymnasieprogram. Ofta handlar det om att rekrytera fler till natur- vetenskaplig/teknisk utbildning. Ett intressant exempel är när elever på naturvetenskapliga programmets tredje år träffar och även har lektioner med elever 6 i naturvetenskapliga ämnen. Det finns många exempel på hur lärare i förskolan, förskoleklassen, fritidshemmen och första år samarbetar och låter eleverna gå framåt utifrån individuella förutsättningar även över skolforms- gränserna. På samma sätt borde det, enligt regeringens mening, bli mer vanligt att låter elever läsa vissa kurser på gymnasienivå, inom ramen för den gemensamma . Precis som i finns det elever i gymnasieskolan som behöver mer stimulans och större utmaningar i vissa ämnen än vad gymnasieskolan kan ge. De måste få möjlighet till ett meningsfullt lärande utifrån den kunskapsnivå de befinner sig på. De bör få möjlighet att studera på högskolan i ämnen där de redan nått kunskapsmålen, som de fullföljer sin gymnasieutbildning. Eftersom skolan inte enbart skall ge kunskaper i enskilda ämnen utan även stimulera till individens utveckling, samarbetsförmåga och sociala kompetens, är det väsentligt att värna elevernas rätt att fullfölja sin gymnasieutbildning. Men utbildningssystemets formella indelning får inte begränsa den en- skildes lärande. Utbildningssystemet måste anpassas efter individens behov och reella kunskaper. Ökade möjligheter till studier på olika nivåer får aldrig utvecklas eller användas till att skapa elitskolor på grundskole- och gymnasienivå. Eleverna skall inom ramen för den gemensamma skolan och socialt sammansatta klasser stimuleras till ständig utveckling utifrån individens behov och förutsättningar. De formella möjligheterna finns , men huvudmännen inom hela utbildningssystemet måste samverka för att möjligheterna också skall bli en realitet. Det individuella programmet är främst tänkt att utgöra en språngbräda till de nationella programmen. Andelen elever på det individuella programmet har kontinuerligt ökat. omfattar det av gymnasieskolans förstaårselever. Detta aktualiserar inte bara frågan om resultat, utan även hur gymnasieskolan skall utformas för att bättre möta eleverna från . Av förstaårseleverna på individuella programmet går cirka en tredjedel Skr. 2001/02:188 över till ett nationellt program. Ett mindre antal går kvar ett andra år, medan det stora flertalet lämnar gymnasieskolan. Lärare på det individuella programmet framhåller ofta att uppdraget måste ses i ett bredare perspektiv än att bara ge kunskaper i enskilda ämnen. Mycket av tiden ägnas åt att bygga upp självkänsla och motivation. En enkätundersökning från visar att ansvariga för programmet sätter social kompetens och självförtroende före målet att uppnå behörighet till ett nationellt program. Lärare och övrig personal upplever att de har en frihet och flexibilitet som är nödvändig för att eleverna skall rustas för framtida studier och arbete. Det dåliga ryktet till trots pekar det mesta på att eleverna trivs bra när de väl börjat på programmet. Detta hänger sannolikt samman med att individen sätts i centrum och, kanske i skolan, blir sedd och tagen på allvar. Lärare och övrig personal framhåller ofta vikten av att fokusera det positiva och vad man skall bygga vidare på, snarare än det som brister. Kvaliteten på det individuella programmet Det individuella programmet skall utformas utifrån den enskilde elevens behov. Kommunerna har full frihet att välja hur programmet skall orga- niseras och hur resurserna skall användas. Hur mycket undervisning och vilka ämnen som skall erbjudas, avgörs lokalt. Friheten är både programmets styrka och dess svaghet. Ett av problemen är att de kommuner som väljer att inte satsa på den aktuella elevgruppen är oförhindrade att göra så. Praktik är en billig lösning, liksom att endast erbjuda undervisning i det eller de ämnen som eleven behöver godkänt betyg i för att bli behörig till ett nationellt program. Riksdag och regering har, genom att tydliggöra det program- inriktade individuella programmet (PRIV) i lagstiftningen, understrukit vikten av en koppling mellan de individuella och de nationella programmen. Avsikten med det individuella programmet och de s.k. behörighetskraven har inte varit att eleverna skall hindras från att ta del av de nationella programmens kursutbud. Meningen har heller inte varit att det individuella programmet i så stor omfattning som skall ta emot ungdomar som avbryter studierna på ett nationellt program. Stödi- nsatserna på de nationella programmen bör i stället intensifieras, för att motverka avhopp. Elever som överväger att avbryta sina studier, bör i första hand erbjudas en individuell studieplan inom ramen för en reguljär studieväg eller få stöd att byta till en annan reguljär studieväg. Att av förstaårseleverna i gymnasieskolan finns på det individuella programmet är oacceptabelt. Trots stora ansträngningar på flera håll, finns inga tecken på att antalet elever på det individuella programmet minskar eller att fler elever går vidare och fullföljer en gymnasieutbildning. Det finns därför, utöver utökade kvalitets- och stödinsatser i , behov av systemförändringar i gymnasie- skolan. Regeringen menar att behörighetskraven är motiverade, eftersom de markerar en kunskapsnivå som behövs för studier på gymnasienivå. Behörighetskraven skall ligga fast, men de bör i första hand användas Skr. 2001/02:188 som utgångspunkt för vad som behöver kompletteras inte användas för att utestänga elever från kurser som de egentligen har kapacitet att klara. Har eleven en intresseinriktning men saknar godkänt i något/några av de behörighetsgivande ämnena, bör skolan med utgångspunkt i elevens skriftliga omdömen från göra en helhetsbedömning och i dialog med eleven lägga upp en individuell studieplan inom ramen för den sökta studievägen. I praktiken innebär detta att det individuella programmet kan avskaffas i sin nuvarande form. Detta kräver att gymna- sieskolans reguljära utbildningsvägar i större utsträckning utvecklar ett elevorienterat förhållnings och arbetssätt. För vissa grupper kommer det dock även att behövas särskilda individuella insatser . 2000 skall redovisa sina förslag . Efter sedvanlig beredning, beslut och förberedelse för en ny organisation av gymnasieskolan torde förändringarna kunna komma att införas eller 2006. Regeringen anser emellertid att frågan om rätten att följa undervisningen på ett nationellt program, som bristerna i behörighetsavseende avhjälps, är så central att åtgärder måste vidtas . Regeringen avser därför att återkomma till med lagförslag i denna fråga. För att nå regeringens mål om att av en årskull skall ha börjat studera på högskolan , är en viktig åtgärd att överbrygga avståndet och underlätta övergången mellan gymnasieskola och hög- skola. Denna samverkan är inte minst viktig för att minska den osäkerhet inför högskolestudier och den akademiska miljön som många gymnasie- elever känner. Det är inte enbart elever och studerande som gynnas av samverkan. Även lärarna inom de olika delarna av utbildningssystemet har mycket att vinna. Lärare kan genom en ökad samverkan få bättre förutsättningar för kompetensutveckling och ett värdefullt erfarenhetsutbyte. Kunskap om olika utbildningsformer och miljöer ökar också lärarnas förut- sättningar att informera och vägleda elever i frågor om fortsatt utbildning. Därför bör fler lärare och elever tidigt komma i direkt kontakt med högskolan och dess miljö. Ett sätt är att bredda och stärka forskningsanknytningen till både och gymnasieskolan, så att elever tidigt på ett naturligt sätt får kontakt med såväl olika forsknings- miljöer som forskningsresultat. Här ligger ansvaret på såväl lärosäten som kommuner och skolor att finna former och strategier för en kontinuerlig och långsiktig samverkan. Den nya tekniken öppnar möjlig- heter för att detta skall kunna ske även i skolor som inte har en högskola i sin direkta närhet. Det är särskilt angeläget att de som inte kommer från studievana miljöer, får tillfälle till inblick i högskolevärlden och vad denna kan innebära. Många skulle sannolikt söka sig vidare till hög- skolan om de uppmuntrades till det och fick god information om studiernas upplägg, det nya studiestödssystemet, studentlivet och vad högskoleutbildning kan leda till i form av framtida yrkesliv och personlig Detta är viktigt inte enbart för gymnasieungdomar utan även Skr. 2001/02:188 för elever i . Regeringen föreslog i propositionen Den öppna högskolan att univer- sitet och högskolor bör ges möjlighet att erbjuda s.k. collegeutbildning i samarbete med den kommunala vuxenutbildningen. Collegeutbildningen består av en gymnasial del och en högskoledel om högst 20 högskolepoäng. Den gymnasiala delen i collegeutbildningen syftar till att stärka studentens baskunskaper och behörighet. Högskole- delen skall ge en introduktion till högskolestudier och öka förutsättningarna att klara en högskoleutbildning. Syftet är inte att införa en ny utbildningsform utan att underlätta samarbete mellan de två redan existerande utbildningsformerna genom att införa en bestämmelse om att en platsgaranti kan ges på högskoledelen efter genomgången och god- känd gymnasial del. Erfarenheter från liknande utbildningar som anordnas visar att nya grupper kan nås genom college- utbildning och därmed breddas rekryteringen till högskolan. Utvecklingen inom informations- och kommunikationstekniken (IT) vidgar möjligheterna till lärande oavsett tid och rum. För många, inte minst för funktionshindrade, erbjuder IT nya möjligheter att studera på olika nivåer. Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL) är en ny myndighet med uppgift att bl.a. utveckla och tillhandahålla distans- utbildning motsvarande vuxenutbildning på främst gymnasial nivå. CFL:s uppgift är även att utveckla och sprida kunskap om arbetssätt och metoder vid användning av mediaburet material som stöd för ett flexibelt lärande i hela landet. Regeringens initiativ att samordna universitets och högskolors IT- stödda distansutbildning i ett svenskt nätuniversitet skapar ytterligare möjligheter för att fler skall kunna delta i utbildning. Nätuniversitetet kommer att öka tillgängligheten till högre utbildning, förbättra möjligheterna att kombinera studier på högskolan med studier på andra nivåer och ge bättre förutsättningar för individer att kombinera studier med yrkes- och vardagsliv. Nätuniversitetet består av de IT-stödda distansutbildningskurser lärosätena registrerar hos den nya Myndigheten för som startades . 3.2.2Utvecklad samverkan mellan utbildning och arbetsliv Regeringens bedömning: Alla elever i gymnasieskolan bör genom egna erfarenheter få insikt i arbetslivets förutsättningar och uppgifter. Kvaliteten i yrkesutbildningen bör stärkas genom att dagens arbetsplatsförlagda utbildning (APU) utvecklas till ett mer organiserat lärande i arbetslivet (). Utlandsförlagda praktik- och utbildningsinslag inom gymnasieskolan bör stimuleras. Nya samarbetsformer med arbetslivet behöver utvecklas. Regeringen avser därför att ta initiativ till en särskild Yrkesutbildningsdelegation som stöd i detta arbete. Regeringen bedömer att det behövs ytterligare utveckling av Skr. 2001/02:188 yrkesutbildningen på gymnasial nivå. Den grundläggande yrkesutbildningen på gymnasial nivå bidrar tillsammans med högskolan och annan eftergymnasial yrkesutbildning till att trygga näringslivets och offentlig sektors rekrytering av arbetskraft och för att uppnå ett konkurrenskraftigt svenskt näringsliv. Yrkesutbildningen måste bli ett viktigt utvecklingsområde vid genomförandet av den nya gymnasies- kolan som kommer att följa av gymnasiekommitténs förslag. Det handlar om att förstärka och förnya utbildningen i kärnämnen, men även att vara så nära arbetslivets utveckling att man ständigt kan aktualisera och för- nya innehållet i karaktärsämnena, så att de motsvarar det moderna arbetslivets behov och krav. Precis som i pågår i många länder inom EU och en ut- veckling inom yrkesutbildningen som innebär att andelen allmänna ämnen ökar i utbildningarna. Arbetslivets förändring leder till att gymna- sieskolans uppdrag måste förändras. Flera arbetsuppgifter i arbetslivet kräver en fördjupning av yrkeskompetensen utöver vad som kan ges i en gymnasieutbildning. För många elever är gymnasieskolan en del av en längre utbildning, som avslutas i högskolan eller i annan eftergymnasial utbildning. Även kommer dock yrkesutbildning på gymnasial nivå att svara för en betydande och viktig del av arbetslivets behov av yrkesutbildad personal. För att tillgodose arbetslivets kvalitetskrav utgör undervisning i arbetslivet en viktig del i gymnasieskolans yrkes- utbildningar. Genom denna tillförs utbildningen viktiga kvaliteter, som gör att utbildningsmålen uppnås i högre grad. Undersökningar visar att elever som får utbildningsinslag i arbetslivet är positiva och nöjda. Detta visar att det finns ett kvalitativt värde i sig att vara på en arbetsplats. Detta värde kan förädlas ytterligare genom planering och systematik i samarbetet mellan skolan och arbets- livet. Undervisningen i gymnasieskolan har en tradition av ämnes- undervisning. Det finns dock en strävan att sätta samman kurserna till en helhet som avses i läroplanen och i programmålen. Verktygen är ofta lärarsamverkan och ämnesöverskridande undervisning. Ändå finns en stor risk att en helt skolförlagd undervisning inte leder till att den helhet som anges i de nationella programmålen får genomslag i skolans organisation och undervisning. Undervisningsinslag i arbetslivet har helt andra utgångspunkter. Verksamheten på en arbetsplats kan ofta uppfattas som komplex och svåröverskådlig. Verkligheten är inte indelad i ämnen och kurser engelska, svenska, teknik, samhällskunskap etc. utan är naturligt inte- grerad till en helhet. Inom enheter och funktioner på ett företag blandas olika tekniker och arbetssätt. På en vårdavdelning krävs såväl kunnande i t.ex. omvårdnad och farmakologi som förmåga att visa medmänsklighet samt att samarbeta och lösa problem. I en modern tillverkningsindustri krävs samarbetsförmåga, kunnande i komplicerade processer, engelska osv. På en arbetsplats kan eleven skaffa sig kunskaper som kompletterar Skr. 2001/02:188 och befäster de kunskaper som inhämtats i skolan. En elev som under en tillsammans med handledare och andra medarbetare medverkar i produktionen av varor eller tjänster på en arbetsplats når också mål ut- över kursplanerna. Det är dels generella mål, t.ex. samarbetsförmåga, initiativförmåga, problemlösningsförmåga och förändringsbenägenhet, dels mer sammansatta yrkesspecifika kunskapsmål. Genom utbildning på en arbetsplats får eleven se helheten i en produktionsprocess, hur olika faktorer påverkar processen samt med egna arbetsinsatser konstatera hur resultatet av en arbetsprocess samspelar med dessa faktorer. Eleven får även tillfälle att se hur arbetsplatsens organisation är uppbyggd och hur människor arbetar tillsammans, men också insikter i områden som personalpolitik, kompetensutveckling och arbetsmiljö. Former för undervisning i arbetslivet Den arbetsplatsförlagda utbildningen (APU) infördes 1992. På program med yrkesämnen skall minst av ut- bildningen ske i arbetslivet. På övriga program får delar av utbildningen ske på en arbetsplats. Inom försöksverksamheten med lärande i arbets- livet förläggs längre utbildningsdelar i arbetslivet. På det individuella programmet förekommer olika praktikinslag och i ett fåtal fall även lärlingsutbildning. Hur gymnasieskolans framtida studievägar skall utformas utreds f.n. av 2000. Enligt direktiven skall kommittén föreslå hur samverkan mellan skola och arbetsliv kan utvecklas samt hur ett ökat inslag av lärande i arbetslivet bör utformas. I uppdraget ligger att regeringen bedömer att en yrkesutbildning med hög kvalitet inte kan bedrivas enbart som skolförlagd utbildning. APU bör kallas för vad det egentligen är, nämligen ett lärande i arbetslivet. Detta skall ske i strukturerade former och med kvalificerad handledning av både lärare och personal på arbetsplatsen. Genom att delar av gymnasieskolans yrkesutbildningar sker i arbets- livet skapas också förutsättningar för utvecklande kontakter mellan skolans lärare och personal i arbetslivet. En utveckling som, enligt regeringens bedömning, bör kunna leda till att lärare kan gå in i produktionen på en arbetsplats och att personal från näringslivet kan verka som lärare i gymnasieskolans yrkesutbildningar. Sådan utbytestjänstgöring skulle kunna ge flera positiva effekter såsom utveckling av lärares yrkeskompetens och aktualisering av skolans undervisning. Internationella inslag i den grundläggande yrkesutbildningen Att ge fler elever från yrkesutbildningar möjlighet att delta i olika former av praktik och utbytesprogram i andra länder är ett strategiskt utvecklingsområde. Det ger värdefull personlig erfarenhet genom kulturellt utbyte och yrkesmässig utveckling samt ökar motivationen att delta i språkstudier. Det förbereder också för verksamhet på en internationaliserad svensk arbetsmarknad. Om fler elever på de yrkesin- Skr. 2001/02:188 riktade utbildningarna får praktisk erfarenhet av utbyte med elever och företag i andra länder, kan det öka konkurrenskraften för svenskt näringsliv, som det stärker kvaliteten i den svenska yrkes- utbildningen. Inom ramen för EU-programmet deltar ca 480 svenska elever vid yrkesutbildningar i praktik- och utbytesprogram i annat EU-, EES- eller kandidatland. Detta har dock alltför liten omfattning för att få verklig betydelse. Om verksamheten skall få bredare genomslag i gymnasieskolan, krävs därför enligt regeringens bedömning att programmet kompletteras med egna svenska insatser. Regeringen har därför gett i uppdrag att tillsammans med bl.a. Internationella programkontoret för utbildningsområdet stimulera till arbetsplatsförlagd utbildning i utlandet.