prop · GP03121 · 2002-03-13 00:00:00 — I övervägandena behandlas först ombudskrav (avsnitt 15.3.1) och därefter prioritet (avsnitt 15.3.2). För den som ansöker om registrering av ett mönster, och inte har hemvist i landet, gäller enligt 12 § mönsterskyddslagen ett obligatoriskt krav på ombud som kan företräda sökanden i allt som rör ansökningen. Även för utländska innehavare till en mönsterrätt gäller ett obligatoriskt krav på att ha ett här i landet bosatt ombud. Detta framgår av 45 § första stycket mönsterskyddslagen. Ombudet skall enligt denna bestämmelse ha behörighet att på innehavarens vägnar ta emot delgivning av stämning, kallelser och andra handlingar i mål och ärenden om mönsterrätt. Dock får ombudet inte ta emot stämning i brottmål eller föreläggande för part att infinns sig personligen vid domstol. Konsekvensen av att innehavaren inte uppfyller ombudskravet i 45 § första stycket mönsterskyddslagen är, enligt andra stycket i samma paragraf, att delgivning i stället får ske genom att den handling som skall delges sänds med posten till innehavaren under dennes i mönsterregistret antecknade adress. Finns ingen sådan adress antecknad i mönsterregistret får kungörelsedelgivning tillämpas. De båda ombudsbestämmelserna skiljer sig således åt vad gäller ombudets behörighet. Medan 12 § föreskriver att ombudet skall ha rätt att företräda sökanden i allt som rör ansökningen, har 45 § karaktären av en delgivningsbestämmelse. Detta har motiverats med att behovet av ombud för en utomlands boende innehavare av en registrering begränsar sig till fall då någon vill föra talan mot innehavaren vid domstol. I sådana fall är det av praktiska skäl erforderligt att det finns någon inom riket som är behörig att ta emot delgivning av stämning och andra meddelanden av domstolen. Enligt 8 § första stycket mönsterskyddslagen får regeringen förordna att en ansökan om registrering av mönster, som tidigare angivits i ansökan om skydd i utlandet, i vissa avseende skall anses gjord med ansökan i utlandet, om sökanden yrkar det. Av samma bestämmelse framgår att denna s.k. konventionsprioritet har betydelse vid tillämpning av bestämmelserna om nyhetshinder (2 § mönsterskyddslagen) och föranvändarrätt (6 § mönsterskyddslagen). I förordnandet skall anges de närmare villkoren under vilka prioritet får åtnjutas. Bestämmelserna om prioritet grundas på . Bestäm- melserna i tillkom i syfte att göra det möjligt att få skydd för ett mönster i flera länder utan att behöva göra ansökningarna Genom prioritetsbestämmelserna undgår man bl.a. att en egen Prop. 2001/02:121 ansökan i ett land utgör nyhetshinder för en senare ansökan i ett annat Förordnande enligt 8 § andra stycket mönsterskyddslagen har meddelats i 811 §§ mönsterskyddsförordningen. Som villkor för att prioritet skall medges föreskrivs att mönstret skall ha angivits i ansökan om mönsterregistrering eller om skydd för nyttighetsmodell i främmande stat som är ansluten till . Patent- och registrerings- verket kan i de fall myndigheten finner skäl för det även medge att prioritet får åtnjutas för en ansökan gjord i en stat som inte är ansluten till . Vidare måste skydd för mönstret sökas i inom av från ansökningsdagen i den främmande staten. Sökanden måste begära prioritet i den i inlämnade ansökan, ange var och när den tidigare ansökan gjordes samt, så snart det kan ske, lämna uppgift om den tidigare ansökans nummer. Mönsterskyddslagen i dess nuvarande lydelse innehåller således inte några bestämmelser om när prioritet kan åtnjutas, frånsett att prioritet får grundas endast på en ansökan gjord i ett annat land än . De materiella bestämmelserna rörande rätten till prioritet är i stället meddelade i 8 § första stycket mönsterskyddsförordningen. I samband med anslutning till den Europeiska patentkonventionen gjordes den bedömningen att de materiella bestämmelserna om när prioritet kan åtnjutas bör anges i lag (se prop. 1977/78:1 del A, s. 207). Skälet för detta var att det av regeringsformen följer att viktiga privaträttsliga regler skall anges i lag. Regeringens förslag: Det skall inte längre vara obligatoriskt för utländska sökande att ha ett ombud med hemvist i . skall dock kunna kräva att sökanden skaffar sig ett ombud i för att ta emot delgivningar. Bestämmelsen om ombud för utländska innehavare av en mönsterrätt behålls oförändrad. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: har förordat att i samband med kungörelsedelgivning, handlingen kungörs på sätt regeringen meddelar. () har ifrågasatt om utredningens förslag med delgivningsombud är tillräckligt långtgående för att vara förenligt med EG-rätten. () har framfört att det borde vara tillräckligt att ombudet har hemvist i EES. Skälen för förslaget: Med anledning av att kommissionen till överlämnat en formell underrättelse, i vilken kommissionen angav att bestämmelserna i 12 § patentlagen var oförenliga med EG-fördragets bestämmelser om etableringsfrihet och fri rörlighet för tjänster, infördes ändringar i 12 § patentlagen och 5 kap. 4 § växtförädlarrättslagen (se prop. 2000/01:13). Ändringarna innebar att bestämmelserna om ombudskrav för Prop. 2001/02:121 patentsökande och sökande av växtförädlarrätt samordnades. innebar ändringarna att respektive i fortsättningen skulle kunna kräva att en utländsk sökande skaffar ett ombud i för att ta emot delgivningar, men inte för något annat ändamål. Det obligatoriska kravet på ombud togs alltså bort och bestämmelsen utformades som en delgivningsbestäm- melse. I princip gör sig samma argument gällande för ändringar av mönster- skyddslagen som för patentlagen och växtförädlarrättslagen. Eftersom samma skäl ligger bakom bestämmelserna om ombudskrav i de olika lagarna på det industriella rättsskyddets område, bör bestämmelserna i de olika lagarna vara enhetliga. Bestämmelserna i mönsterskyddslagen bör därmed utformas i enlighet med de ändringar som har gjorts i patentlagen och växtförädlarrättslagen. Såvitt gäller den närmare bakgrunden till och skälen för ändringen hänvisas till regeringens överväganden i prop. 2000/01:13. Regeringens förslag: I mönsterskyddslagen (1970:485) anges uttryckligen att prioritet skall medges också från ansökningar om mönsterregistrering eller om nyttighetsmodell som gjorts i en stat som är ansluten till (). Vidare anges uttryckligen den tid inom vilken prioritet får åtnjutas, dvs. De föreskrifter om de närmare förutsättningarna för rätten till prioritet som finns i mönsterskyddsförordningen (1970:486) förs över till mönsterskyddslagen (1970:485). Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag innehåller dock inte något förslag om att föra över samtliga de föreskrifter om prioritet som finns i mönster- skyddsförordningen till mönsterskyddslagen. Remissinstanserna har tillstyrkt eller i huvudsak inte haft någon erinran mot utredningens förslag. Några remissinstanser har haft synpunkter på några detaljer när det gäller utformningen av förslaget. och Patentbesvärsrätten har erinrat om den avvägning som gjordes i prop. 2000/01:13 med anledning av lagrådets synpunkter om reglering av bestämmelserna om prioritet vid patent- ansökningar m.m. i lagform. Skälen för regeringens förslag: Som framgått har ändringar gjorts i patentlagen och växtförädlarrättslagen som innebär att prioritet även skall medges för en ansökan om patent eller växtförädlar- rätt som gjorts i en stat som är medlem i WTO (prop. 2000/01:13). Ändringarna föranleddes av att (se ovan under avsnitt 3.2.5) anses medföra en skyldighet för medlemsstaterna att medge prioritet från en ansökan om patent eller motsvarande som gjorts i en annan medlemsstat i WTO. Eftersom också omfattar mönsterskydd bör prioritet medges även från en ansökan om mönsterskydd eller nyttighetsmodell som har gjorts i en annan medlemsstat i WTO. Mönsterskyddslagen bör Prop. 2001/02:121 således ändras i detta avseende. Som framgått ovan finns de materiella bestämmelserna om när prioritet kan åtnjutas i mönsterskyddsförordningen (1970:486). I det lagstiftningsärende som föregick ändringarna i patentlagen och växtförädlarrättslagen (prop. 2000/01:13) framförde Lagrådet, mot bakgrund av regeringsformens bestämmelser, att det är ett ofrånkomligt krav att föreskrifterna om de villkor som en sökande skall uppfylla för att få rätt till prioritet finns i lag. Synpunkten grundar sig på den omständigheten att påföljden av att föreskrifterna inte iakttas är av civilrättslig art och av stor betydelse för sökanden; rätten till prioritet går förlorad. Regeringen delade Lagrådets bedömning och föreslog att bestämmelserna om prioritet i patentkungörelsen (1967:838) och växtförädlarrättsförordningen (1997:383) fördes in i patentlagen respektive växtförädlarrättslagen. Motsvarande argument görs sig gällande när det gäller rätten till prioritet vid ansökan om mönsterregistrering. Regeringen föreslår därför att samtliga föreskrifter om prioritet som finns i mönsterskyddsförordningen förs över till mönsterskyddslagen. 16 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Ändringarna i mönsterskyddslagen (1970:485) föreslås träda i kraft . De blir tillämpliga även på redan ingivna ansökningar och redan registrerade mönster. I vissa särskilt angivna situationer skall dock äldre bestämmelser tillämpas. En ansökan om registrering som har getts in före skall vad gäller registreringsförfarandet och registreringsförutsättningarna be- handlas och avgöras enligt äldre bestämmelser. Bestämmelserna i 2 a och 4 a §§ skall vidare inte tillämpas på mönster som har registrerats på grundval av ansökningar ingivna före ikraftträdandet. De nya villkoren för mönsterrätt skall inte utgöra grund för hävande av en registrering beviljad enligt de gamla bestämmelserna. En mönsterregistrering för vilken skyddstiden har löpt ut efter får förlängas för ytterligare två femårsperioder om ansökan om förnyelse ges in före . Den som har påbörjat ett utnyttjande av ett mönster, som tidigare fått ske fritt men som fordrar mönster- havarens samtycke, får fortsätta utnyttjandet trots att ensamrätten fått en vidare omfattning enligt den nya lagstiftningen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har i huvudsak inte haft något att erinra mot Skälen för regeringens förslag: De nödvändiga anpassningarna av svensk rätt till direktivet skulle enligt artikel 19.1 ha trätt ikraft . Regeringen föreslår att lagändringarna träder i kraft . Genom de föreslagna ändringarna kommer förutsättningarna för mönsterrätt, rättens omfattning och innehåll samt frågan om när den kan förklaras ogiltig att få annat innehåll. Det är en allmän princip inom immaterialrätten att en ny lag blir tillämplig också på rättigheter som uppkommit (se exempelvis prop. 1966:40 s. 259 angående patentlagen). Därigenom undviker man att två parallella skyddssystem blir gällande . I den mönsterskyddsrättsliga lagstiftningen har dock denna huvudregel i viss mån frångåtts tidigare (se prop. 1969:168 s. 265 ff.). Utgångspunkten för de regler som är föranledda av mönsterdirektivet är i likhet med vad som generellt gäller inom immaterialrätten att de skall tillämpas även på mönsterrätt som sökts eller förvärvats före ikraftträdandet. Detta gäller under förutsättning att annat inte föreskrivs i direktivet. Eftersom implementeringsfristen inte har iakttagits har i viss mån behov uppstått att införa vissa särskilda övergångsbestämmelser för att enskilda inte skall gå miste om rättigheter de skulle ha fått om direktivet hade genomförts . Enligt artikel 2.1 a i mönsterdirektivet skall direktivet tillämpas på mönsterrätter som är registrerade av medlemsstaternas centrala immaterialrättsmyndigheter eller internationella avtal med rättsverkan i en medlemsstat. Varje medlemsstat får dock enligt artikel 11.8 bestämma att hinder för registrering eller grund för ogiltigförklaring som gällt i den medlemsstaten före den dag då direktivet skulle ha varit genomfört skall tillämpas på mönsterrätter för vilka ansökan lämnats in före denna dag och på registreringar av sådana. Enligt artikel 12.2 gäller vidare att om vissa handlingar, som är förbjudna enligt direktivet, inte var förbjudna enligt lagstiftningen i en medlemsstat före den dag då direktivet skulle ha varit genomfört, kan de rättigheter som är knutna till mönsterrätten inte åberopas för att förhindra att någon som hade påbörjat sådana handlingar före den dagen fortsätter med detta. Som har framgått har en balans när det gäller behandlingen av ansökningar om mönsterregistrering uppgående till uppskattningsvis . På grund härav kommer ansökningar som har getts in före , dvs. den dag då direktivet skulle ha varit genomfört, inte att behandlas förrän efter ikraftträdandet. Fråga uppkommer därmed om man bör införa en regel om att äldre bestämmelser, vad gäller skyddsförutsättningarna, bör tillämpas på ansökningar ingivna före denna dag. En övergångs- bestämmelse med nu diskuterat innehåll har som nämnts ovan uttryckligt stöd i artikel 11.8 i direktivet. Det kan förutsättas att sökande som gett in en ansökan om registrering före har utgått från att ansökan skall behandlas enligt den gällande lagen. På grund härav bör en sådan övergångsbestämmelse införas. Det förefaller därutöver rimligt att även bestämmelserna om registreringsförfarandet tillämpas på dessa ansökningar. Dessa skall därmed officialprövas och kungöras för invändning före registrering i enlighet med de äldre bestämmelserna. Regeringen föreslår därför en övergångsbestämmelse om att ansökningar ingivna före skall, vad gäller registreringsförfarandet och registreringsförutsättningarna, behandlas och avgöras enligt äldre bestämmelser (punkten 3). I detta sammanhang bör särskilt beaktas att de nya bestämmelserna i . 2001/02:121 vissa avseenden innehåller en skärpning av reglerna för erhållande av Detta innebär att det är möjligt att vissa ansökningar kan bifallas om äldre bestämmelser tillämpas men måste avslås med tillämpning av de nya reglerna. Det kan t.ex. vara fallet då fråga är om icke synliga beståndsdelar i en sammansatt produkt och mönster till mekaniska sammankopplingar. I dessa fall bör de gamla bestämmelserna tillämpas på ansökningar ingivna före ikraftträdandet. En övergångs- bestämmelse med detta innehåll föreslås därför i punkten 4. De ändrade villkor för förvärvande av mönsterrätt, som direktivet medför, bör inte utgöra grund för hävande av en registrering för vilken de lagliga förutsättningarna var uppfyllda när beslutet fattades. I så fall skulle ju mönsterhavaren berövas en lagligen förvärvad mönsterrätt och det kan inte anses godtagbart. Detta är i enlighet med vad som sagts ovan förenligt med direktivet. Regeringen föreslår därför att en särskild övergångsbestämmelse för detta fall införs i punkten 5. För att innehavare av en registrering som hade kunnat åberopa direktivets regler om rätt till förlängning av skyddstiden om direktivet hade genomförts , inte skall gå miste om denna möjlighet bör en särskild bestämmelse införas som hanterar denna situation (punkten 6). En registrering som har löpt ut efter bör därför få förnyas för ytterligare två femårsperioder till sammanlagt maximalt under förutsättning att ansökan om förnyelse görs före . Den nya skyddsperioden löper från utgången av föregående period. Åtgärder som inte fordrade mönsterhavarens tillstånd när de vidtogs bör inte kunna angripas med åberopande av de nya bestämmelserna. Det gäller verksamheter som tidigare kunnat bedrivas fritt därför att själva åtgärden inte omfattades av ensamrätten. Den som har börjat utnyttja ett mönster genom åtgärder som tidigare fått ske fritt bör få fortsätta verksamheten utan hinder av att ensamrätten utökas. Ett sådant undantag från huvudregeln är tillåtet enligt artikel 12.2. En övergångsbestämmelse med detta innehåll föreslås därför i punkten 7. 17 Ekonomiska konsekvenser, m.m. Regeringens bedömning: Regeringens förslag bör inte medföra några nämnvärda kostnader för det allmänna eller för enskilda. Förslagen får inte heller några konsekvenser för miljön eller jämställdheten Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Inledningsvis kan konstateras att de som kommer att påverkas av förslagen i huvudsak är registrerings- myndigheten, dvs. , och de enskilda formgivare och företag som skyddar sina mönster genom en registrering enligt mönsterskyddslagstiftningen. Det bör framhållas att det inte med fullständig säkerhet går att förutse det genomslag regeringens förslag kan få med avseende på sådant som antalet ansökningar, invändningar i ansökningsärenden eller processer om hävande av beviljade registrer- Prop. 2001/02:121 ingar. Som framgått av regeringens förslag leder genomförandet av mönsterdirektivet till betydande ändringar i mönsterskyddslagen. Förutsättningarna för skydd blir delvis fler och annorlunda utformande. De kommer bl.a. att ställa andra krav på . De ändrade förutsättningarna för skydd skulle, med nuvarande system av officialgranskning vid registreringen, medföra ökade kostnader för , främst i form av behov av personalförstärkningar. Genom regeringens förslag om en begränsning av officialgranskningens omfattning kommer denna effekt dock att motverkas. Ett visst genomslag kan dock det förändrade regelverket få genom att det nuvarande invändningsförfarandet bibehålls. görs invändning endast i ett fåtal ärenden av de ca. 2500 ansökningar som görs . Även med en förhållandevis betydande ökning av antalet invändningar bör regeringens förslag, enligt av Patent- och registrerings- verket gjorda beräkningar, inte leda till några omedelbara kostnads- ökningar. Som anförts i avsnitt 14.3.1 ovan är det till och med möjligt att den begränsade förprövning som föreslås kommer att leda till minskade kostnader för . Det bör även framhållas att intresset för den nyhetsgranskning av mönster tillhandahåller mot avgift kan komma att öka. Det kan antas att en minskad officialgranskning av ansökningar om mönsterskydd leder till en viss ökning av processer vid allmän domstol om hävande av beviljade registreringar. Antalet sådana processer har dock sedan mönsterskyddslagen trädde i kraft varit mycket lågt. Det rör sig om ett tiotal processer . Även om antalet processer skulle öka något torde därför påverkan på de allmänna domstolarnas arbetsbörda bli försumbar. I viss mån kan förslagen sägas påverka små företags arbetsförutsätt- ningar på ett positivt sätt. Detta genom att det kommer att bli lättare och ta för de företag, som skyddar formgivning genom mönsterrätt, att erhålla en registrering. Det är tveksamt om den i förhållande till begränsade officialprövningen kommer att innebära någon större praktisk skillnad vad gäller skyddets hållbarhet. ger nämligen den officialprövning som utförs en i allt större utsträckning illusorisk säkerhet. Det system som föreslås av regeringen kommer i stället skapa en större flexibilitet genom att sökanden kan välja vilka resurser som kan vara värda att ta i anspråk för att undersöka om mönstret är nytt. Regeringen bedömer att förslagen inte kommer att medföra några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättningen och offentlig service i olika delar av landet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Inte heller medför förslagen några konsekvenser för miljön. I denna lag avses med 1. mönster: en produkts eller produktdels utseende, som bestäms av själva produktens detaljer eller av detaljer i produktens utsmyckning särskilt vad gäller linjer, konturer, färger, former, ytstrukturer eller material, 2. produkt: ett industriellt eller hantverksmässigt framställt föremål, inbegripet delar som skall monteras till en sammansatt produkt, förpackningar, utstyrsel, grafiska symboler och typsnitt, men inte datorprogram, 3. sammansatt produkt: en produkt som genom att den är sammansatt av flera utbytbara beståndsdelar kan tas isär och på nytt fogas samman. Paragrafen innehåller definitioner av för lagens tillämpning centrala begrepp. Genom bestämmelsen genomförs artikel 1 i mönsterdirektivet. I 1 § 1 räknas vissa detaljer upp som kan ha betydelse för att bestämma en produkts eller produktdels utseende. Uppräkningen är inte uttömman- de. Det intryck dessa detaljer sammantaget ger en betraktare bestämmer produktens eller produktdelens utseende. Genom användningen av uttrycket utseende markeras att det endast är sådana detaljer som kan förnimmas visuellt som får betydelse. Enligt definitionen görs ingen åtskillnad mellan prydnads- och nytto- mönster. Det krävs alltså inte några särskilda estetiska kvaliteter hos ett mönster för att detta skall omfattas av definitionen i 1 § 1. Till skillnad från nuvarande definition av mönster i 1 § mönsterskyddslagen (1970:485) görs inte någon uppdelning mellan en förebild för en varas utseende och ornament. I direktivtexten nämns dock ornament i den exemplifierande uppräkningen. I lagtexten har i stället för ornament valts det mer moderna och talande begreppet utsmyckning. Vidare utvecklas ovan att produktdel måste anses omfatta även icke omsättningsbara delar (se avsnitt 7.3.2). Ornament (utsmyckning) kommer därmed även framöver att kunna åtnjuta skydd. Av 1 § 2 framgår vad som utgör en produkt. Uppräkningen av sådant som kan utgöra produkter är inte uttömmande. Begreppet produkt svarar delvis mot uttrycket vara i den nuvarande lydelsen av mönster- skyddslagen. Att märka är dock att begreppet produkt omfattar en något vidare krets av föremål än begreppet vara. Exempelvis kan även företeelser av en icke-fysisk karaktär, t.ex. grafiska symboler och typsnitt, utgöra produkter. Under uttrycket grafiska symboler får anses falla även sådant som den layout som förekommer på en dators bildskärm (t.ex. s.k. ikoner, enskilda eller sammansatta, eller menyer som kan förekomma på bildskärmen). I 1 § 3 ges en beskrivning av vad som utgör en sammansatt produkt. En sammansatt produkt skall således vara sammansatt av flera bestånds- delar. Dessa beståndsdelar skall vara så utformade att de kan bytas ut, så att produkten kan tas isär och på nytt fogas samman. Exempel på sammansatta produkter är bilar, många hushållsprodukter och vissa möbler. Den som har skapat ett mönster (formgivaren) eller den till vilken formgivarens rätt har övergått kan genom registrering få ensamrätt till mönstret enligt denna lag (mönsterrätt). Paragrafen är ny och svarar delvis mot den nuvarande lydelsen av 1 § andra stycket mönsterskyddslagen (1970:485). Bestämmelsen är en följd av artiklarna 1 a, 3.1 och 12.1 i mönsterdirektivet. Av skäl som anförs i avsnitt 10.3.1 har 5 § om ensamrättens innehåll ändrats i ett principiellt viktigt hänseende. Sålunda har det tidigare sättet att ange ensamrättens innehåll genom att räkna upp de former av yrkesmässigt utnyttjande som omfattas av ensamrätten ersatts av en generellt utformad bestämmelse. Av det skälet har uttrycket yrkes- mässigt utnyttja utgått i bestämmelsen som förs in i 1 a §. I övrigt är förändringarna i förhållande till 1 § andra stycket mönster- skyddslagen av språklig och redaktionell karaktär. Mönsterrätt kan någon få endast om mönstret är nytt och särpräglat. Ett mönster anses som nytt om inget identiskt mönster har gjorts allmänt tillgängligt före dagen för registreringsansökan eller, om priori- tet åberopas enligt 8 8 d §§, före prioritetsdagen. Mönster skall anses som identiska trots att de skiljer sig åt, om skillnaderna föreligger endast i oväsentliga avseenden. Ett mönster anses ha särprägel om en kunnig användares helhets- intryck av mönstret skiljer sig från helhetsintrycket av varje annat mönster som har gjorts allmänt tillgängligt före den dag som anges i andra stycket. Vid bedömningen av om mönstret har särprägel skall hänsyn tas till det variationsutrymme som funnits för formgivaren vid framtagandet av mönstret.