mot · GQ02U220 · 2002-10-23 00:00:00 — Skadestånd till utvecklingsländernas folk tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skadestånd till utvecklingsländernas folk. Vår värld är en orättvis plats att födas i. Några föds i öppna samhällen med stort materiellt välstånd, starka mänskliga rättigheter och fungerande demokrati. Andra föds i samhällen präglade av fattigdom, otrygghet och diktatur. Vi har alla ett medmänskligt ansvar inför en sådan situation, inte minst vi som råkade födas eller lever i välmående länder. Det är därför biståndspolitiken finns, och där måste vi anstränga oss för att vara mer generösa och effektiva, framför allt när det gäller att hjälpa till att bygga upp det öppna samhällets institutioner runt om i världen. Vårt ansvar är emellertid mycket större än så. Vi är inte utan skuld till det som händer i jordens fattigare länder. Det finns många orsaker till att en så stor del av utvecklingsländerna har fastnat i underutveckling och misär. En av de mest destruktiva står vi i Europeiska unionen för. Genom medvetna beslut slår vi systematiskt sönder fattiga människors möjligheter att försörja sig och ta sig ur fattigdomen. Orsaken är protektionismen handelshinder och subventioner som har det explicita syftet att göra fattiga länders produkter mindre konkurrenskraftiga. Protektionismen är som mest utbredd inom jordbruks- och textilområdet de två största näringsgrenarna i de flesta . Tullmurarna slår inte bara mot den omedelbara exporten, utan omöjliggör också för att specialisera sig på arbetskraftsintensiv produktion av bearbetade råvaror, där deras största fördelar i relation till rika länder finns. Den medvetna planen från västvärldens sida tycks vara att fattiga länder bara ska kunna sälja sådant vi inte kan producera, medan allt som kan konkurrera med vår egen produktion beläggs med drakoniska tullar. På så vis fastnar de i ett råvaruberoende och kan inte diversifiera sina ekonomier. Tullarna är höga på kläder men låga på bomull, högre på rostat kaffe än på orostat, och högre på marmelad och sylt än på frukterna de görs av. Vi bestraffar således arbetsinsatser och förädling i fattiga länder. Tullarna på förädlade produkter från är i genomsnitt fyra gånger högre än på motsvarande varor från i-länderna, och kan i många fall uppgå till flera . Det har konsekvenser som är fullkomligt absurda. IMF och har exempelvis i en alldeles färsk studie visat att tullarna och kvoterna som i den rika världen används för att skydda ett enda textiljobb leder till 35 förlorade jobb i tredje världen! EU:s jordbrukspolitik är värst Det grövsta exemplet på vår protektionism är EU:s jordbrukspolitik, Common Agricultural Policy, CAP. Den innebär enorma subventioner till europeiska bönder och skyhöga tullar mot utomeuropeiska bönder, för att hindra dem från att konkurrera på våra marknader. Dessutom leder subventioneringen av EU-jordbruket till en överproduktion, som med hjälp av exportsubventioner dumpas i fattiga länder EU står för av exportstöden inom . Detta konkurrerar ut de lokala jordbruken, och störtar människor i arbetslöshet och misär. På det sättet har EU bland annat slagit ut mjölkbönder i och produktion av nötkött i . Även EU-grannar som utsätts för denna dumpning. Ungefär hälften av EU:s budget går till den här typen av jordbruksstöd, och man kan verkligen fråga sig vilken människosyn som ligger bakom denna prioritering av resurser. En genomsnittlig ko i EU mottar i stöd . 2,8 miljarder människor i världen lever på /dag. av människorna i söder om har inte ens detta i dagsinkomst. Är kor mer värda än människor ur ett EU-perspektiv? Det mest betänkliga är att denna EU-protektionism upprätthålls i full medvetenhet om dess konsekvenser. har en lång tradition av frihandel, öppenhet och solidaritet, som vi sviker på detta sätt. Vi kan givetvis hänvisa till de regler och beslut som den europeiska unionen tvingar på oss, men detta gör inte vårt ansvar och vår skuld mindre. Om vi inte kan ändra på denna orättvisa europeiska ordning borde vi åtminstone kompensera offren för vad vi gör. Vi har en moralisk skyldighet att reparera de skador som vi överlagt åsamkar världens fattiga. Svårt att beräkna skadorna Hur stora skador åsamkar vi fattiga länder med vår protektionism? Frågan är både enkel och svår att svara på. Enkel därför att det finns en kolossalt stor mängd kvalificerade studier som har undersökt direkta välfärdsförluster av protektionismen. Svår därför att ingen har försökt uppskatta vilka långsiktiga skador som protektionismen vållar. Vad protektionismen handlar om är ju att vi slår ut möjligheterna att skapa dynamiska tillväxtprocesser. Vad som i det rent statiska perspektivet kan tyckas vara marginellt, kan i längden motsvara mycket betydande välståndsförluster. Men inte ens i det korta perspektivet är det marginella summor det handlar om. I har gjorts uppskattningar av de rika ländernas protektionism. EU:s jordbruksprotektionism kan efter en bearbetning av dessa uppskattningar sägas motsvara en välfärdsförlust för på åtminstone . Men då är det försiktiga antaganden som ligger bakom uppskattningen. Handelshinder som drabbar den övriga produktionen, särskilt textilproduktionen och bearbetade råvaror, är betydligt större, även när beräkningarna görs försiktigt. Bara handelshindren för textilier och kläder innebär en välfärdsförlust för på . EU:s del av denna välfärdsförlust är, försiktigt beräknad efter EU:s del av handeln inom ramen för WTO:s multifiberavtal och de vägda tariffnivåerna, . Utöver export av jordbruks- och textilprodukter finns några andra produktområden där skulle kunna exportera mer om de inte möttes av rika länders protektionism. Det handlar främst om industribaserade produkter från länder som inte befinner sig längst ner i fattigdomsstatistiken. Storleken på denna välfärdsförlust är svår att uppskatta. Men om vi utgår från handelsströmmarna inom ramen för och de vägda tarifferna och kvoterna (exklusive antidumpningsåtgärder) handlar det, försiktigt räknat, om en EU-skapad välfärdsförlust för fattiga länder på uppskattningsvis . Dessa uppskattningar omfattar en sammanlagd välfärdsförlust på runt för fattiga länder, skapad av EU. Men dessa beräkningar tar inte med långsiktiga utvecklingsförluster relaterade till exempelvis otillräckligt internt sparande, förlorade investeringsmöjligheter, dynamiska länkeffekter som inte uppstår samt otillräckliga skattebaser för uppbyggnad av både fysisk och social infrastruktur. Ett mycket försiktigt antagande är att detta slags välfärdsförluster uppgår till av de statiska välfärdsförlusterna. Det innebär att EU:s sammanlagda bidrag till eftersläpning är på ! Det är ungefär lika mycket som hela det årliga officiella biståndet från rika länder till fattiga. Det är fem gånger mer än vad som satsas i offentlig hälso- och sjukvård i söder om . Det är fem gånger mer än vad UN-AIDS uppskattar resursbehovet vara för att möta aidsepidemin. Om vi utgår ifrån att andel av EU:s skador på de fattigas välfärd motsvarar vår befolkningsandel i EU uppgår de av oss vållade skadorna till . Det motsvarar ungefär en halv procent av BNP, men det är faktiskt lika mycket eller mer än , , , Central-afrikanska republikens eller BNP! Därför borde vi betala ett skadestånd till världens fattiga, och detta ska varken blandas ihop med eller dra ner på våra biståndsinsatser. Skadestånd är något helt annat än bistånd. En person som misshandlar någon annan döms inte till att betala bistånd till offret utan ett skadestånd. riksdag borde därför besluta om att betala ett skadestånd till utvecklingsländernas fattiga motsvarande den gjorda skadan och den uteblivna utvecklingen som vi ger upphov till. På det här sättet skulle visa vägen för andra rika länder, vägen mot en bättre och rättvisare värld.