mot · GQ02L249 · 2002-10-23 00:00:00 — Stat, landsting och kommuner eller deras uppdragstagare skall inte särbehandla människor negativt utifrån kön, ålder, social ställning, etnisk eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, könsidentitet eller liknande. Ökad medvetenhet samt aktiva satsningar på kunskap och utbildning är nyckelfaktorer för att säkerställa att negativ särbehandling inte förekommer. Inom ramen för den löpande utbildningen av anställda bör därför frågan om motverkande av diskriminering uppmärksammas särskilt. Att öka insikterna om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners livsvillkor är extra viktigt inom vissa nyckelsektorer inom den offentliga sektorn, bland annat rättsväsendet, utbildningen, hälso- och sjukvården samt . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. känner många homosexuella, bisexuella och transpersoner exempelvis tvekan inför att ta kontakt med rättsväsendet när de utsatts för brott eftersom de är rädda för ett negativt bemötande. En ökad kompetens i rättsväsendets myndigheter kan öka homosexuellas, bisexuellas och transpersoners benägenhet att anmäla brott. Speciellt sårbara är människor i psykisk kris. Yrkesgrupper som arbetar med människor i psykisk kris, t.ex. kuratorer, psykologer, psykiatrer och psykoterapeuter, bör därför vara måna om att ha kompetens på området. Om deras bedömningar grundas på fördomar kan de annars mer eller mindre medvetet skada en patient som t.ex. är homosexuell. Samma principiella frågeställning gäller , inte minst personal på familjerådgivningar. avskaffade homosexualitet som sjukdomsbegrepp. Det är ett beslut som för de allra flesta framstår som självklart. Men tyvärr förekommer det undantag, och det händer rentav att läkare är inblandade i försök att bota homosexuella. Läkares, sjuksköterskors, psykologers, psykoterapeuters och liknande gruppers yrkesutövning skall bedrivas utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet. Enligt liberalernas uppfattning kan det inte anses förenligt med vetenskap och beprövad erfarenhet att arbeta för omvändelse av homo- och bisexuella. Till de mest grundläggande egenskaperna i den mänskliga identiteten hör uppfattningen om könstillhörighet. Att den enskilda människans egen könsidentitet skall respekteras låter som en självklarhet. En grupp människor utsätts dock för osynliggörande, diskriminering och i många fall förakt, enbart på grund av sin uppfattning om den egna könstillhörigheten eller på grund av den könsroll de väljer att leva efter. Transsexualism är upplevelsen av en motsättning mellan individens biologiska kön och uppfattning om den egna könstillhörigheten. Transsexuella beskriver det ofta som att ett naturens misstag blivit begånget. Ofta men inte alltid känner transsexuella en stark önskan att genom anatomiska ingrepp få den egna kroppens utseende att stämma överens med det psykiska könet. Transsexuella finns av båda könen, och det som i vardagslag kallas könsbyten kan alltså ske i båda riktningarna. Transsexualism skall inte förväxlas med transvestism, där individen vill klä sig i det motsatta könets kläder men är tillfreds med sitt fysiska kön. Varken transsexualism eller transvestism har med den sexuella identiteten att göra; transsexuella eller transvestiter kan vara antingen homo-, bi- och heterosexuella precis som alla andra. Transpersoner, slutligen, är en relativt ny samlingsterm för transsexuella, transvestiter och andra med könsöverskridande eller könsrollsöverskridande levnadssätt. Dagens lagstiftning måste ses över De viktigaste bestämmelserna om könsbyte finns i lagen (1972:119) om fastställelse av könstillhörighet i vissa fall. Transsexuella har riktat kritik mot denna lag på flera punkter och menar att den i vissa avseenden försvårar deras situation i stället för att underlätta den. Lagen kräver exempelvis att den som skall genomgå fastställelse av ny könstillhörighet (könsbyte) skall vara ogift, något som tvingar många transsexuella till familjesplittring. Det gifta par som vill fortsätta att leva tillsammans efter det att ena parten bytt kön måste alltså först genomgå äktenskapsskillnad och sedan ingå registrerat partnerskap. Även namnlagen ställer till problem. Enligt praxis tillåts inte personer som juridiskt sett är män att byta till kvinnliga förnamn och vice versa. Denna begränsning upplevs av många transpersoner som ett stort problem. I ett tillkännagivande har uttalat att dagens namnlag bör ses över i sin helhet (bet. 2000/01:LU11). Trots detta har ännu inget hänt. Lagen (1999:133) om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuell läggning ger inget skydd mot diskriminering på grund av transsexualism eller transvestism. Inte heller förbud mot olaga diskriminering skyddar transpersoner. hälsar därför med tillfredsställelse att transpersoners behov av diskrimineringsskydd ingår i utredningsuppdraget för den parlamentariska kommitté som skall göra en samlad översyn av den svenska diskrimineringslagstiftningen (dir. 2002:11). Detta motsäger dock inte att det behövs en särskild utredning som ur ett helhetsperspektiv skall belysa transpersoners situation i det svenska samhället enligt vad som sägs nedan. En särskilt viktig punkt är att hälso- och sjukvården erbjuder tillfredsställande resurser för den transsexuelle som söker hjälp. finns öronmärkta utredningsresurser för transsexuella bara på enstaka ställen i landet. Detta är en mycket utsatt patientgrupp som för sin behandling inte kan vara beroende av eldsjälar på olika mottagningar. Det är angeläget att det finns tillräckliga vårdresurser till de patienter som behöver behandling på grund av transsexualism. En utredning om transpersoners situation Det behövs alltså en utredning som ur ett helhetsperspektiv belyser transpersoners situation i det svenska samhället. Utredningen bör omfatta både lagstiftningsfrågor, behandlingsfrågor (t.ex. hälso- och sjukvårdens bemötande och proceduren kring könsbytesoperation) och sociala frågor (t.ex. diskriminering, attityder och stöd till transpersoners organisationer). Utredningen skall ha tät kontakt såväl med transpersoners organisationer som med övrig expertis på området och bör ha ett allmänt hållet mandat att lämna de förslag som anses behövliga för att förbättra transpersoners situation i samhället. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Homosexuellas, bisexuellas och transpersoners grundläggande rättigheter är en del av de mänskliga rättigheterna. bör i internationella sammanhang, t.ex. i FN eller EU, arbeta mot diskriminering och förtryck. De länder som söker medlemskap i skall också ge homosexuella, bisexuella och transpersoner grundläggande rättigheter enligt vad som sägs i de så kallade Köpenhamnskriterierna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. ger bistånd till utvecklingsländer där homosexuella, bisexuella och transpersoner har få eller inga rättigheter. Som ett led i stärkandet av det så kallade demokratimålet anser liberalerna att måste ställa krav på att grundläggande rättigheter ges till homosexuella, bisexuella och transpersoner för fortsatt bistånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Homosexualitet är förbjudet i många länder. Det finns länder som utdömer dödsstraff för homosexuella handlingar, till exempel . Situationen i de tidigare kommunistiskt styrda staterna i Öst- och är mycket svår på många håll. ger inte flyktingstatus åt personer som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön, könsidentitet eller sexuell läggning. liberalerna vill att i internationella forum verkar för ett tilläggsprotokoll till för att ge flyktingstatus även åt personer som förföljs på grund av kön, könsidentitet eller sexuell läggning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Inom Europeiska unionen förbereds nu ett förslag om att personer som förföljs på grund av kön eller sexuell läggning skall anses som flyktingar enligt . I avvaktan på denna reform har regeringen aviserat att ensidigt skall genomföra motsvarande lagändring på det nationella planet. Detta riskerar dock att bli tomma ord när den socialdemokratiska flyktingpolitiken ändå är så hård att så gott som ingen tillåts stanna. bedöms ju homo- och bisexuella flyktingars skyddsbehov efter samma kriterier som konventionsflyktingars, och ändå får nästan alla avslag på sina ansökningar. Att då definiera sexualpolitiska flyktingar som konventionsflyktingar blir bara kosmetiskt. Att få ansöka som konventionsflykting är ingen förbättring om man ändå nekas . liberalerna har länge verkat för att den svenska flyktingpolitiken skall vara human och generös inte bara i högtidstalen, utan också i verkligheten. Detta skulle inte minst ge en upprättelse åt förföljda homosexuella, bisexuella och transpersoner. Verkligheten är att sådana flyktingärenden ofta bedöms på ett undermåligt kunskapsunderlag, något som visat sig inte minst vad gäller flyktingar från . Kunskapen om homosexuellas, bisexuellas och transpersoners situation i asylsökandes hemländer måste förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vad gäller allmänna program för en humanare flyktingpolitik hänvisas till vår flyktingpolitiska motion. En för att undanröja all diskriminering på grund av sexuell läggning och könsidentitet Att homosexuellas, bisexuellas och transpersoners rättigheter är en del av de mänskliga rättigheterna har fastslagits i flera viktiga avgöranden av bland andra och för de mänskliga rättigheterna. Människorättskränkningar som specifikt berör homo-, bi- eller transfrågor kan exempelvis handla om totalförbud eller diskriminerande åldersgränser för samkönade relationer, förbud mot homosexuellas organisationer eller förbud mot att i offentliga sammanhang uttala sig positivt om homosexualitet. En diskussion om lämpligaste metoderna att arbeta globalt mot förtryck av homosexuella, bisexuella och transpersoner måste alltså ta sin utgångspunkt i de mänskliga rättigheterna och de konventioner som skall skydda och garantera dessa rättigheter. är arbetet splittrat och fokuseras ofta på incidenter i enskilda länder vilka i och för sig är viktiga att bevaka snarare än på de övergripande mönster och värdesystem som upprätthåller diskriminering och förtryck. Det finns inte heller något internationellt människorättsorgan som har som särskild uppgift att bevaka förtryck på grund av sexuell läggning eller könsidentitet. Det är därför dags att ta ett nytt steg. På samma sätt som det finns internationella konventioner för minoriteters rättigheter och för att undanröja all diskriminering av kvinnor bör det finnas en internationell konvention för att undanröja all diskriminering på grund av sexuell läggning eller könsidentitet. En internationell konvention har flera viktiga fördelar. För det första skulle den förstås i sig vara en kraftfull markering av att människorätten är universell inte bara oavsett t.ex. nationalitet, kön eller religion, utan även sexuell läggning och könsidentitet. För det andra skulle den vara en allmänt erkänd internationell standard som kan underlätta reformarbetet i de länder där det finns en politisk vilja att avskaffa diskriminering. För det tredje skulle uppföljningen och tillsynen av konventionens efterlevnad utgöra en värdefull internationell bevakning av området. Konventionen bör ta sin utgångspunkt i FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna och FN:s konventioner om medborgerliga, politiska, ekonomiska och sociala rättigheter. Det är därför naturligt att den ingår i FN:s konventionssystem. Innehållet bör innefatta vissa minimikrav på konventionsstaternas straff-, organisations-, mötes- och tryckfrihetslagstiftning samt vissa minimiåtaganden vad gäller familjerättsligt erkännande av samkönade relationer samt medborgares diskrimineringsskydd gentemot det allmänna. Konventionsstaterna bör också vara förhindrade att införa ny lagstiftning som särbehandlar medborgare med avseende på sexuell läggning eller könsidentitet. I en samtid när FN-systemet endast med stor svårighet förmår diskutera frågor kring sexualitet i allmänhet, och homosexualitet i synnerhet, kan det tyckas utopiskt att föreslå en sådan . Vi menar dock att det är viktigt att ha en tydlig vision och sätta upp tydliga mål, även när det inte verkar möjligt att förverkliga målen . bör därför ta ett internationellt initiativ på lämpligt sätt i denna fråga. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.