mot · GP02So35 · 2002-02-06 00:00:00 — Den intagne och den häktade skall erbjudas behandling vid alkohol- och narkotikamissbruk. Drogtester bör användas i större utsträckning när personalen misstänker missbruk. konstaterar att omfattningen av kontrollåtgärder i anstalter och häkten i form av grundliga visitationer och urinprovstagningar har minskat. Detta har vi velat ändra på genom att tillföra resurser så att personalen hinner med och har instrument för att på ett effektivt sätt få kontroll över narkotikan på anstalterna. Vi anser också att man på anstalterna bör införa en sektionering och ett smågruppssystem, vilket är resurskrävande men verkningsfullt. I och med att de intagna endast får umgås i mindre grupper ökar förutsättningarna för att narkotikamarknaden på anstalten skall försvinna. välkomnar således den satsning regeringen nu gör på kriminalvården när det gäller narkotika. är det givetvis beklagligt att liknande insatser inte görs inom missbrukarvården. Att satsa på narkotikabekämpning inom kriminalvården samt missbruksvård är onekligen viktigt. Det är dock ett mycket märkligt uppgivet resonemang som förs om att de flesta tunga narkotikamissbrukare hamnar förr eller senare inom kriminalvården och detta är argumentet för satsningen. Man verkar inte ha för avsikt att förändra detta förhållande. Här förskjuter man ett problem till kriminalvården när de största insatserna borde ske innan någon skall behöva hamna där. Regeringens ovilja att inse detta är ytterst oroväckande. I regeringsförklaringen tar regeringen upp vilka mål man har med den svenska kriminalvården och i budgetpropositionen nämns också vilka mål verkställigheten skall ha och hur programverksamheten fungerat. Totalt uppgick de intagnas deltagande i programverksamheten till av tillgänglig tid. Läsaren får en uppfattning att deltagandet varit förhållandevis omfattande. För den oinsatte men även för andra dras slutsatsen att i ordet programverksamhet ligger motivationsträning, brotts- och missbruksprogram etc. Sanningen är, enligt Kriminalvårdens officiella statistik KOS 2000, en helt annan. I KOS redovisas de intagnas sysselsättning där av tillgänglig tid använts till arbete, till klientutbildning, till annan strukturerad verksamhet, till outnyttjad tid och till brotts- och missbruksrelaterade program. Det är allvarligt om regeringen gör en annan definition av programverksamhet än den som har egentlig brotts- eller missbrukspåverkande syfte och som kan ge den kriminelle motivation för att börja ett hederligt liv. anser att man också bör överväga att införa generella regler för övervakade besök för dem som dömts till fängelse för narkotikabrott , exempelvis 13 månader. Det skulle ge dessa narkotikamissbrukare en rimlig chans att komma ifrån sitt missbruk. förespråkar inte, som tidigare gjort, att ett nytt storfängelse byggs. Vi anser att det är bättre att bygga om och bygga till de fängelser som redan finns och ge de nuvarande anstalterna olika inriktning. Vårt förslag skulle också innebära fler platser men med en indelning i motivationsavdelningar och utslussningsboenden. Flera anstalter i skulle kunna ha liknande inriktning. Steg ett och två skulle vara olika stadier i motivationsutvecklingen. Steg tre skulle vara ett utslussningsboende i anslutning till anstalten. Där skulle större frihet råda men den intagne fortfarande vara frihetsberövad, och inriktningen skulle handla mycket om förberedelse för livet utanför anstalt. Permissioner och kontaktskapande verksamhet skulle få större utrymme. Ett grundläggande krav måste vara absolut drogfrihet. För att kriminalvården skall kunna ha en realistisk möjlighet att bygga ut antalet motivationsavdelningar, häktesplatser, satsa på kontraktsvård, påverkansprogram och förberedelser för utslussning av de intagna efter avtjänad strafftid behövs det avsevärda resurser. Regeringens satsning som innebär räcker inte långt särskilt mot bakgrund av det underskott som kriminalvården lever med. menar att en satsning som är värd namnet innebär att ytterligare måste tillföras verksamheten. Detta har vi också gjort i vårt budgetalternativ. Stöd efter frigivningen Lekmannaövervakare har en viktig uppgift i samhället. Framtiden för en frigiven brottsling är beroende av vad som händer efter frigivningen. Därför är det angeläget med en övervakare som kan stödja den frigivne och visa vägen till en normal livssituation, till ett liv utan kriminalitet. Lekmannaövervakaren är en positiv förebild som finns tillgänglig dygnet runt och därför är det viktigt, anser , att statusen och arvodet för uppgiften höjs. Många som sitter på våra anstalter och som verkligen har en vilja att börja ett nytt liv utan droger och kriminalitet vänder sig till , Kriminellas Revansch i Samhället. syfte är att hjälpa dem som friges från våra fängelser så att de får en reell möjlighet att leva ett liv utan brott och droger. Ett annat mål är att hjälpa ungdomar så att de inte ska fastna i kriminalitet. De får hjälp till insikt om vilka konsekvenser en kriminell livsstil får. Verksamheter liknande måste få samhällets stöd att arbeta effektivt. Vård och vårdplatser har påtalat att det finns brister i samtliga de delar som berör en tänkt vårdkedja, från uppsökande verksamhet över vård och behandling till eftervård och uppföljning. De ekonomiska svårigheterna för kommuner och landsting pekas ut som en tänkbar orsak till att vården av missbrukare på många håll är otillräcklig. (Nationella narkotikahandlingsplanen sid 35) anser att vård och omsorg måste ges en särställning i samhället och därmed tillförsäkras tillräckliga resurser. Därför måste de resurser som tillförs landsting och kommuner främst användas till att säkerställa en god vård och omsorg för svårt och långvarigt sjuka. Den satsning som regeringen gjort i den senaste budgetpropositionen är inte tillräcklig för att garantera en god vård och omsorg. I den nationella narkotikahandlingsplanen målas en mycket dyster bild upp av missbrukarvården. Anmärkningsvärt nog resulterar denna beskrivning inte i några skarpa förslag eller någon medelstilldelning. har i sitt budgetalternativ tillfört landsting och kommuner ytterligare utöver regeringens förslag i budgetpropositionen. Detta skall även tillförsäkra fler vårdplatser inom missbrukarvården där det finns ett skriande behov. Samverkan inom narkomanvården Vården och rehabiliteringen sköts av behandlingsenheter med varierande metoder och driftsformer. Dessa behandlingsenheter anlitas av landsting och kommuner för vård av narkomaner. I dagens system finns ett delat kostnadsansvar för vård och rehabilitering av narkotikamissbrukare mellan kommuner och landsting. I många fall innebär det att efter avslutad avgiftning, som betalas av , övergår kostnadsansvaret till kommunerna som av olika skäl väljer att inte fortsätta rehabiliteringen på behandlingsenheten. Som vårdinsats blir avgiftningen därmed mer eller mindre bortkastad, eftersom den inte följs upp med rehabilitering vilket oftast innebär att individen återfaller i sitt missbruk. Det borde ligga i kommunernas och landstingens intresse att samverka kring vård och rehabilitering av missbrukare för att underlätta för individen att bli drogfri. Som huvudmän har både kommun och landsting ett lagstadgat ansvar att vårda och rehabilitera missbrukare. En bättre samverkan mellan huvudmännen måste till för att lösa situationen. Förutom en effektivare vård och bättre behandlingsresultat skulle en bättre samverkan mellan huvudmännen medföra lägre kostnader för samhället i stort. Det är nödvändigt att göra en översyn av hur kommuner och landsting samverkar kring vården och rehabiliteringen av personer som missbrukar alkohol och/eller narkotika. Stöd och uppföljning Det är även viktigt att se över stödet till individer som genomgått en lyckad drogrehabilitering. För att kunna klara av en drogfri vardag krävs ett större personligt stöd än som ges. Stödjande insatser på hemorten är ett kommunalt ansvar. Enligt varierar dessa insatser mellan olika kommuner. Ett kommunalt handlingsprogram för stöd till drogrehabiliterade bör utarbetas. I detta sammanhang bör även frivilligorganisationers insatser tas i beaktande. Sprututbytesprogram I finns sprututbytesprogram i och . Dit kan tunga missbrukare som påvisat att de har ett injektionsmissbruk av narkotika gå och byta ut använda sprutor mot nya. Sprututbytesprogrammet har drivits som en försöksverksamhet och har utvärderats av . Av utvärderingen framgår det att man inte har kunnat finna något entydigt svar på frågan om programmet lyckats förhindra hivspridningen. Det går varken att påvisa uttalat negativa eller uttalat positiva effekter av programmet. anser dock att verksamheterna inte står i strid med det övergripande målet om ett narkotikafritt samhälle och inte heller målen att förhindra nyrekrytering till missbruk och att fler missbrukare skall upphöra med sitt missbruk. Man konstaterar dock att andelen nyupptäckta hivfall bland missbrukare är avsevärt lägre i än i , trots att förmodligen testfrekvensen är mycket högre i . finner heller inget stöd för antagandet att sprututbytesverksamheten påverkat rekryteringen till tungt missbruk i ena eller andra riktningen. De finner inte heller något belägg för att verksamheten skulle innebära någon skada för enskild. Verksamheterna, som enligt styrelsen utgör en kontaktyta mot en grupp tunga och marginaliserade missbrukare, har ett upparbetat kontaktnät inom hälso- och sjukvården samt andra vårdgivare, vilket borde ha stor betydelse för patienternas motivation för vård och behandling. Missbrukarna får dessutom medicinsk omvårdnad, som ger möjlighet till tidig behandling av infektioner i öppenvård. Sammantaget anser att sprututbytesprogrammet bör permanentas i de landsting som så önskar. Möjlighet att överlämna spruta och kanyl skall bedömas i det enskilda fallet utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet. Vissa villkor för sprututbyte skall dock ställas som t.ex. att ett personligt överlämnande sker och att ett faktiskt utbyte av spruta/kanyl äger rum. Utbytet skall ses i ett långsiktigt rehabiliteringsperspektiv. vill ge landsting och kommuner mer resurser till vård och omsorg för att dagens missbruksvård faktiskt skall fungera. En fungerande missbruksvård som även innefattar rehabilitering och stödjande verksamhet måste prioriteras. Det vore dock inhumant att låta de missbrukare, som man ännu inte lyckats fånga in och hjälpa, även riskera att drabbas av en dödlig sjukdom. Idealism får inte gå före humanitet. Det går att bekämpa och arbeta mot missbruk som man förhindrar att farliga sjukdomar sprids. Samordning anser att samordning inom narkotikapolitiken är viktig. föreslog i sitt slutbetänkande Vägvalet (SOU 2000:126) att en narkotikaminister skulle utses. Regeringen har valt att utse en nationell narkotikasamordnare vars huvudsakliga uppgift blir att följa upp målen i handlingsplanen. Samordnaren skall som handlingsplanen omfattar inrättas inom kommittéväsendet och får därigenom en myndighetsställning. Vi anser i motsats till regeringen att det råder stor resursbrist hos exempelvis kommuner, landsting och polisen för att kunna förverkliga de mål som finns i den nationella narkotikahandlingsplanen. Med de resurstillskott som har föreslagit i sitt budgetförslag skulle däremot betydelsefulla steg kunna tas för att uppnå målen i narkotikapolitiken. Gotab, 2002 () () () () () () () () () () () () () () () () () ()