mot · GP02Ub30 · 2002-06-11 00:00:00 — Att delta i en pedagogisk verksamhet redan från tidig ålder ger alla barn stora möjligheter till individuell utveckling. Det ger också en extra möjlighet för skolan att på ett tidigt stadium uppmärksamma barn med särskilt behov av stöd. Barn med läs- och skrivsvårigheter får större möjligheter att lära sig läsa och skriva om deras problem uppmärksammas tidigt i livet. Barn med svenska som andraspråk ges också en större möjlighet att lära sig svenska före skolstarten om de deltar i den pedagogiska förskolan. Den nya allmänna förskolan ska skilja sig från heldagsbarnomsorg, genom att vara mer strukturerad och målinriktad. ska den allmänna förskolan vara rolig för barnen och stimulera deras nyfikenhet och lust att lära genom lek. ser det som viktigt att den allmänna förskolan bedriver en medveten och planerad pedagogisk verksamhet och inte bara består av tre timmars gratis barnomsorg. Föräldrarna har det yttersta ansvaret för sina barns fostran och utveckling. Förskolans arbete med barnen ska därför ske i nära samarbete med föräldrarna. För föräldrarna är förskolan, skolan och skolbarnsomsorgen viktiga mötesplatser där de träffar andra föräldrar och har tillfälle till kontakt med personal som möter deras barn . Jämställdhetsarbetet måste börja . Förskolan ska ge flickor och pojkar lika behandling och möjligheter att utvecklas fritt som individer utan hämmande könsroller. Elever med utländsk bakgrund hör till de länder som är sämst i på att ge elever med utländsk bakgrund en likvärdig utbildning. Enligt rapporten and Skills for Life lyckas elever som är första generationens invandrare betydligt bättre i de flesta andra än i . Skolan kan bli ett aktivt verktyg i kampen mot segregation. En viktig förutsättning är att bostadssegregationens effekter kan brytas och elever från olika boendemiljöer integreras i en och samma skola. Detta kan åstadkommas genom att elever får större möjligheter att gå på en skola i ett annat område än där de bor. Det är orimligt att enbart barn som råkar bo i närheten kan komma in på en attraktiv skola. Grund- och gymnasieskolor i utsatta bostadsområden bör profileras och genomgå en särskild kvalitetssatsning. Då får dels de barn som bor i området en extra bra skola, och dels kan elever som bor i andra områden söka sig dit. Om ytterstadsskolorna får möjlighet att konkurrera med en attraktiv utbildningsprofil kan de på allvar ta upp kampen med innerstadsskolorna. Varje skola ska ha stor frihet att forma sin speciella inriktning utifrån lokala förutsättningar och lärarnas intressen och kompetens. Inriktningarna kan innebära extra satsning på svenskan, ökat antal undervisningstimmar, profilering i något ämne eller ämnesområde, eller attraktiva fritidsaktiviteter. På skolor med en stor andel elever med utländsk bakgrund behövs ofta undervisning i mindre grupper, fler speciallärare och mer resurser för elevvård. Det har inte alltid varit så att dessa skolor har fått kompensation för sina större utgifter. Resurserna måste fördelas så att det verkligen blir ett rejält tillskott till de skolor som har många barn med stora behov av extra stöd. Pengarna måste sedan verkligen följa med eleverna till de skolor de väljer. Som nämndes ovan kommer så att bli fallet med den modell med skolpeng som förespråkar. Lärare i skolor där en stor andel elever har invandrarbakgrund har svårare och mer krävande arbetsuppgifter än lärare har generellt. Att arbeta som lärare där kraven är som störst måste givetvis betraktas som en karriärväg, och därför bör dessa lärare erbjudas högre löner. Många elever med invandrarbakgrund går i skolan i de s.k. miljonprogramsområdena. Där är skolmiljön ofta dålig och byggnaderna präglas av trista fasader, dåligt byggmaterial och enformiga inomhusmiljöer. I stället för att vara bostadsområdets pärla och stolthet har skolan stått för något fult, nedklottrat och trist. Det måste till insatser för att förbättra den fysiska skolmiljön i miljonprogramsområdena. Varje skolbyggnad ska visa att den är ett kunskapens tempel. Till invandrarpolitikens stora misstag räknas en minskning av antalet timmar i svenskundervisningen under en rad av år och en ökad centralisering av undervisningen. Större flexibilitet och mångfald är absolut nödvändigt om undervisningen ska kunna nå goda resultat bland varierade grupper studerande med olikartade förutsättningar. De som kan och vill lära sig svenska snabbt måste ges möjlighet att studera i egen takt. Att behärska skrivspråket är extra viktigt för människor som arbetar inom olika kunskapsyrken. Det mesta av nutidens professionella kommunikationer går via det skrivna ordet. Om många högutbildade invandrare som är arbetslösa ska få en möjlighet att rehabilitera sig av frånvaro från sin professions arbetsfält, behöver de tillgång till utbildningar som sätter tyngdpunkten på skrivspråket. Särskilda träningsprogram med betoning på skrivspråk och yrkesspråk bör utformas. För invandrare med tillfälliga arbeten eller praktik på någon arbetsplats bör det finnas möjlighet till deltidsstudier med anknytning till det egna arbetet. Likaså bör, särskilt för dem som inte är vana vid teoretiska studier, svenskstudierna kunna ske i mer naturlig miljö. För lågutbildade är de praktiska yrkesstudierna avgörande. vill införa ett system med studiecheckar så att individen kan välja den svenskutbildning som passar henne bäst. Det skulle omöjliggöra monopolisering av undervisningen eller fixering vid alldeles för omfattande program såsom exempelvis . Konkurrens mellan studiearrangörer kan ge upphov till ständiga förbättringar, och elevernas initiativ och ansvar skulle få direkt uttryck i deras val av studieplats. Arbetet med skrivspråket skulle kunna undanröja många hinder som möter vissa utländska yrkesgrupper. Lärare, jurister och veterinärer tvingas oftast genomgå en helt svensk utbildning innan de börjar betraktas som behöriga inom det egna yrket. En väsentlig förbättring skulle ske om en mångfald av kompletterande korta kurser fick prövas och etableras vid högskolor och universitet. Folkhögskolor och studieförbund är en viktig del i vår demokrati. Den kan erbjuda förståelse, samtal, eftertanke, kunskap och insikt för och göra det möjligt att påverka samhället och individens egna livsvillkor. Folkbildningens arbetsformer, såväl på folkhögskolor som i studieförbund, visar att folkbildningen har en egen plats i det nuvarande och kommande utbildningssamhället. Dess metoder präglas av allas delaktighet och utgår från deltagarnas egna erfarenheter och egna behov av insikter och kunskaper. och folkhögskolor har en lång tradition av att speciellt rikta sig till grupper som är i behov av särskilt stöd, t.ex. dyslektiker och funktionshindrade. Genom sin närhet till deltagarna har studieförbund och folkhögskolor visat sig speciellt kapabla att anpassa verksamheten pedagogiskt och ämnesmässigt till individens behov. vill påminna om vikten av att folkbildningen behåller sitt oberoende. Staten ska enbart ange syften med sitt stöd medan folkbildningen själv beslutar om målen för sin verksamhet. Viktigt är också att medel för kompetensutveckling med mera också tilldelas för fördelning av medel till folkhögskolor och studieförbund. Kvalitetsutvecklingen av den högre utbildningen I den fria akademin sinnebild för den svenska högskolan står kvalitet i centrum. De senaste årens mycket snabba utbyggnad av den högre utbildningen har av allt att döma varit till men för kvaliteten, såsom den kan mätas bland annat i antalet lärarledda undervisningstimmar. På vissa håll i landet får studenterna . Det gör utbildningen akademisk enbart till namnet. har vid ett flertal tillfällen varnat för en alltför snabb expansion av högskolan. Den högre utbildningen bör byggas ut men det måste ske i en sådan takt att kvaliteten kan upprätthållas. har därför föreslagit att man bör planera för cirka 3 000 färre utbildningsplatser jämfört med regeringens förslag. Resurserna bör istället användas till satsningar för att bland annat ge studenterna mer undervisningstid. Det är inte minst viktigt för studenter som kommer från mer studieovana hemmiljöer. Men kvalitet handlar inte bara om ekonomiska prioriteringar och att mer resurser måste tillskjutas universitet och högskolor. Granskningen av den högre utbildningens standard måste ske professionellt och i högre grad än av utomstående, oberoende bedömare. har därför föreslagit att ett från oberoende kvalitetsinstitut borde inrättas. En idé som seriöst bör övervägas är att ur bryta ut kvalitetsgranskningen och placera den i en självständig institution utom räckhåll för politisk och ekonomisk styrning från regeringen. Inspiration till hur institutets fria ställning ska garanteras kan hämtas från de organisatoriska modellerna för den oberoende och den nya självständiga . Institutet bör bestå av representanter för ämnesområden, discipliner och vetenskapliga tidskrifter. Regeringen har på båda dessa punkter varit påfallande passiv. Då och då har regeringen ägnat sig åt halvhjärtade reträtter. Det skedde exempelvis i budgetpropositionen då regeringen föreslog att resurser motsvarande 4 000 platser från lärosäten som inte har tillräckligt antal studenter istället nyttjas för satsningar på lärarutbildning samt distansutbildning. arbete med att granska kvaliteten på den högre utbildningen vid landets högre lärosäten har också intensifierats . I huvudsak ligger emellertid regeringens politik fast. Det är en politik som präglas av utbildningsfabrikens politiska filosofi ett ensidigt kvantitetstänkande och en övertro på politiska regleringar. Därför tar inte regeringen i tillräcklig utsträckning till sig de analyser som visar att det behövs ordentliga kvalitetssatsningar i högskolan. Därför ställer sig också regeringen avvisande till de förslag om att inrätta ett politiskt oberoende kvalitetsinstitut som har föreslagit. gör naturligtvis så gott det kan inom befintliga ramar. Problemet är att verket har den dubbla uppgiften att både verkställa och granska effekterna av regeringens politik. Det går inte ihop. Eftergymnasiala yrkesutbildningar Regeringen har rätt i att den eftergymnasiala yrkesutbildningen är av strategisk betydelse för framtid som kunskapsnation. De satsningar som har gjorts för att utveckla den kvalificerade yrkesutbildningen (KY), som har varit pådrivande för, är i det perspektivet välkomna. Men regeringen tar inte steget fullt ut när det gäller att höja den kvalificerade yrkesutbildningens status. har föreslagit att en högre yrkesskola, enligt amerikansk college-modell, borde inrättas. Vid dessa skolor skulle det vara möjligt att skaffa sig en gedigen yrkesutbildning som inte har en direkt koppling till akademisk forskning, ett krav som gäller för traditionella högskoleutbildningar. Det är en utbildningsform som både näringslivet och viktigast många studerande efterfrågar. Tvärtemot inriktningen att skapa en specialiserad högre yrkesskola synes regeringen istället arbeta utifrån tanken att de korta yrkesutbildningarna ska inordnas i högskolan. Det innebär att vi hamnar i endera av två icke önskvärda situationer. Antingen tvingas många studerande att läsa en utbildning med en mer strikt akademisk karaktär, trots att de inte önskar det, eller urholkas innehållet i begreppet högskolestudier. Det som utmärker högskolestudier är nämligen just det att det finns en koppling till forskning exempelvis dess metodik och nya rön inom grundutbildningen. Om kravet på forskningsanknytning släpps för vissa utbildningar vad finns det då för hinder för att släppa kravet också vid andra utbildningar? Vilka konsekvenser får detta i så fall för kvaliteten i den svenska högskolan? Regeringens position inger oro för framtiden. Gotab, 2002 () ()