mot · GQ02Ub415 · 2002-10-23 00:00:00 — bör få i uppdrag att ge ut allmänna riktlinjer för hur stora barngrupperna maximalt bör vara i olika åldersgrupper. Dessa riktlinjer ska vara vägledande för kommunerna när de beslutar om barngruppernas storlek. Det bör göras i samråd med föräldrar och specialpedagoger. Inom förskoleverksamheten finns det en bredd när det gäller pedagogisk inriktning. De fristående förskolorna har stått för en stor del av den utvecklingen. Deras start var omtvistad. var fristående dagis något som orsakade ilska och upprörda känslor hos många debattörer. Den borgerliga regeringen gjorde mycket för att ge dem bättre förutsättningar, till exempel genom att införa etableringsfrihet. En frihet som den socialdemokratiska regeringen tog bort så fort den kunde när den kom till makten. Vi vill återinföra etableringsfriheten. Alla förskolor som uppfyller i lag fastställda villkor ska få tillstånd för sin verksamhet och ekonomiskt stöd från kommunen. Tillstånd och tillsyn ska skötas av en statlig myndighet och inte, som , av kommunen. Regeringens barnomsorgspolitik som ensidigt styr in barnen i den kommunala förskolan hotar inte bara andra typer av omsorgsverksamhet, utan även de enskilda förskolorna. Det handlar om personalkooperativ, föräldrakooperativ och helt fristående förskolor. Dessa har ofta speciella pedagogiska inriktningar, till exempel Montessori-, Reggio Emilia- eller Frenetpedagogik vilket skapar alternativ till och kompletterar den traditionella förskolan. Men i och med maxtaxans införande har handlingsutrymmet beskurits bland annat för de dagis som tidigare konkurrerat med ett lägre pris. Det kan handla om föräldrakooperativ där det ställs krav på föräldraengagemang eller där man har sämre öppettider men lockar med lägre taxa eller en speciell inriktning. Dessa förskolor har i och med maxtaxan förlorat en av sina konkurrensfördelar. En annan grupp är de förskolor som satsat på extra bra kvalitet, i form av bättre lokaler eller högre personaltäthet. De har numera inte möjlighet att ta ut så mycket som en krona mer än vad regeringen påbjudit i och med maxtaxereformen. Ytterligare en dimension i debatten om de fristående förskolornas villkor som ofta glöms bort är att kommunala förskolor kan gå minus och kommunen täcker underskottet. Det innebär alltså att kommunala förskolor i verkligheten får betydligt mer pengar än de fristående. De fristående förskolorna är inte ett hot utan en tillgång. De måste därför få goda villkor att utveckla sin verksamhet. svarar för tillsyn när det gäller förskolor och förskoleklasser i regi samt förskoleklasser i fristående skolor. När det gäller fristående förskolor är det däremot kommunen som har tillsynsansvar. påpekade redan då beslutet fattades att det var upplagt för problem. Vi föreslår att , inte kommunerna, ska ha tillsynsansvar för de fristående förskolorna. Dels för att garantera likvärdighet oberoende av driftsform, dels för att det de facto föreligger en konkurrenssituation mellan kommuner och fristående anordnare av förskoleverksamhet. Familjedaghemmen är den barnomsorgsform som mest liknar familjens omsorg i det egna hemmet. Det finns många fördelar med en sådan omsorgsform. Fördelarna ligger framför allt i den, i jämförelse med förskolan, oftare lugnare miljön. Det blir färre kontakter för barnen och den hemliknande miljön ger utrymme för en större flexibilitet. Det finns mer tid att låta varje barn få utlopp för sina tankar och idéer. Familjedaghemmen är den barnomsorgsform som flest föräldrar är nöjda med. Det finns all anledning att slå vakt om denna verksamhet. Socialdemokraterna har givit föräldrarna bilden av dagbarnvårdarna som något kvalitativt sämre än förskolorna. Familjedaghemmens verksamhet har undergrävts och självklart har det fått resultat. har antalet barn i familjedaghem minskat dramatiskt, med två tredjedelar. Bara var minskningen . Föräldrar har givits intrycket att om inte deras barn börjar i förskolan kommer de att hamna efter i utvecklingen och deras chanser i skolan försämras avsevärt. Det är därför helt naturligt att föräldrar valt bort familjedaghemmet för att istället placera barnet i förskolan. Vi vill fortsätta att satsa på familjedaghemmen som ett alternativ till förskolan. Familjedaghemmen ska ha en självklar plats på den svenska barnomsorgskartan. Vi vill stödja deras verksamhet genom att erbjuda fortbildningsplaner och satsa på kompletterande verksamhet, till exempel öppna förskolor och gemensamma samlingslokaler. Om fler familjer väljer familjedaghem som ett alternativ kan det innebära ett steg i arbetet mot att minska barngrupperna i förskolan. 6.2.2 Den allmänna förskolan införs den allmänna förskolan. Det är en reform som kan ha stor betydelse för den pedagogiska verksamheten för små barn men den får inte bli en metod för att slå ut familjedaghemmen (se tidigare avsnitt). Många kommuner har svårt att få plats med alla barn i förskolan och barngrupperna är på många håll oacceptabelt stora. Den allmänna förskolan kommer att förvärra en redan problematisk situation när barnen från familjedaghemmen av kostnadsskäl ska flytta över till förskolan. Att gå kvar hos dagbarnvårdaren och sedan enbart gå till förskolan är för de flesta inte ett rimligt alternativ. Dessutom skulle det innebära sämre förutsättningar för dagbarnvårdaren som skulle tvingas ha grupper med många små barn för att överleva ekonomiskt. Familjedaghemmen måste få bli en del i den allmänna förskolan och därigenom få del av samma avgiftsreducering som den allmänna förskolan innebär. Då skapas likvärdiga villkor och föräldrarna kan själva välja utan att bli styrda av ekonomiska argument. Dessutom bör kommunerna stödja dagbarnvårdarna genom att till exempel utveckla de öppna förskolorna för att stärka familjedaghemmens pedagogiska verksamhet i de fall dagbarnvårdarna inte redan har adekvat utbildning. De öppna förskolorna bygger på ett deltagande från föräldrar eller dagbarnvårdare som tillsammans med förskollärare bygger upp en pedagogisk verksamhet. Barnen är inte inskrivna i verksamheten utan kan komma och gå efter behov. De öppna förskolorna spelar en stor roll för hemmavarande föräldrar och dagbarnvårdare som genom den öppna förskolans verksamhet får möta andra vuxna och barn. Barnen får dessutom en social träning genom att möta andra barn i en större grupp. Den är ett särskilt viktigt stöd för invandrarföräldrar som kan knyta kontakter med både föräldrar och barn. Den öppna förskolan är på väg att försvinna. Bara har antalet öppna förskolor minskat . I 119 kommuner finns ingen öppen förskola alls. När allt fler föräldrar sätter sina barn i förskolan rationaliserar kommunerna bort de öppna förskolorna. Det innebär ytterligare ett slag mot de redan hårt beprövade dagbarnvårdarna. De nedlagda öppna förskolorna innebär också att det enda stöd som det offentliga ger till de hemmavarande föräldrarna försvinner. vill bevara och bygga ut de öppna förskolorna. Vi anser att det är en viktig del i en flexibel barnomsorg. När den allmänna förskolan införs kan de öppna förskolorna tillsammans med dagbarnvårdarna utveckla en pedagogisk verksamhet för barnen som kan vara ett alternativ till förskolornas verksamhet. Därför måste kommunerna också tillse att det finns utbildade förskollärare som ansvarar för den öppna förskolans verksamhet. Alla som förvärvsarbetar omfattas av arbetsmiljölagen. Lagens ändamål är att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet och verka för en god arbetsmiljö såväl fysiskt som psykiskt. Lagen omfattar även skolelever vars skolgång i detta avseende likställs med ett arbete. Lagen fastslår bland annat att arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället (2 kap. 1 §). Lärare, elever, förskollärare och barnskötare omfattas alltså av arbetsmiljölagen men inte förskolebarnen. De är de enda som befinner sig på en arbetsplats men som inte omfattas av arbetsmiljölagen. Det finns inga regler om hur lekmiljön ska vara utformad för barnen och de har inte rätt att ställa några krav. Särskilt tydligt har detta blivit i diskussionerna om de höga ljudnivåerna på förskolorna. De senaste årens ökande gruppstorlekar har inneburit att stora grupper trängs in i små lokaler. En naturlig följd av detta är ökande ljudnivå. I har det genomförts mätningar som konstaterade att ljudnivåer på mellan 75 och är vanliga i förskolorna. I vissa kommuner har det genomförts hörseltester på personalen för att upptäcka eventuella hörselskador och har också anmälningarna om hörselskador från personal inom förskolan ökat kraftigt. Naturligtvis är det positivt att dessa problem för personalen tas på allvar men vi måste också se till barnen. Barns hörselorgan är mer känsliga än vuxnas och självklart lider de också av de höga ljudnivåerna. Men barnen har ingen möjlighet att hävda sig eftersom de inte omfattas av arbetsmiljölagen och inte har något fackförbund som för deras talan. I har professor konstaterat att var åttonde 6-åring lider av tinnitus vilket är ungefär lika många som bland vuxna. Lösningen på frågan om buller i förskolan är naturligtvis att minska gruppstorlekarna vilket måste göras både för personalens och barnens skull. Men arbetsmiljö handlar inte enbart om bullernivåer. Barnens arbetsmiljö måste tas på större allvar och därför anser vi att även förskolebarnen ska omfattas av arbetsmiljölagen. Då skulle även andra frågor om barnens säkerhet och lekmiljö uppmärksammas och kommunerna få ett större ansvar för förskolebarnens säkerhet. Regeringen har i sin proposition om elevhälsa aviserat att en utredning om arbetsmiljölagens tillämpning i skolan ska genomföras. Vi anser att utredningen bör få i uppdrag att omformulera lagen till att även omfatta förskolebarnen. Det skulle bli ytterligare en garanti för att uppnå en hög kvalitet inom barnomsorgen. Personalen inom barnomsorgen består framför allt av förskollärare och barnskötare. Barnskötarna har en gymnasial utbildning samt ofta olika former av påbyggnadsutbildningar. För anställning som förskollärare krävs högskoleutbildning. Sedan den nya lärarutbildningen infördes läser förskollärarna tillsammans med övriga lärarstuderande på högskolan och utbildningen är . Det är av stor vikt att de som arbetar inom förskoleverksamheten har en adekvat utbildning. Forskningsresultat har visat att förskollärarnas utbildning är av stor betydelse för barnens utveckling och kvaliteten i förskoleverksamheten. är dock bristen på kvalificerad personal stor och andelen utbildade lärare i förskola och på fritidshem sjunker. Bristen utgör ett hot mot kvaliteten som måste tas på allvar. Därför måste vi satsa på att utbilda fler förskollärare bland annat genom att vidareutbilda de nuvarande barnskötarna. Men som vi är positiva till vidareutbildning av barnskötare är det viktigt att framhålla att barnskötarna har en unik kompetens när det gäller omsorgsdelen. Kompetensen får inte tillåtas försvinna. Bristen på personal liksom de knappa resurserna har gjort att möjligheterna att sätta in vikarier är liten på många håll. Frånvarande personal innebär istället att övrig personal får ta på sig en större arbetsbörda. Det får till följd att många drar sig för att vara borta från arbetet även när de är sjuka och så kallad sjuknärvaro är ett växande problem. har i en undersökning konstaterat att av lärarna gått till jobbet fast de ur hälsosynpunkt inte borde. En ökande sjuknärvaro innebär en ökande risk för långtidssjukskrivningar. Barnomsorgens personal måste få bättre förutsättningar. Det är inte rimligt att personalen ska tvingas gå till arbetet när de är sjuka. Personalen måste också få tid till att träffas och planera verksamhet när inte barnen är närvarande, är det ofta en omöjlighet. När inte tid finns för att planera verksamheten på ett bra sätt är också möjligheten till utveckling minimal. Personalen måste få möjlighet att stödja varandra eller vid behov få stöd från andra. Det gäller till exempel de som arbetar med barn med särskilda behov. Här finns ett stort behov av att få handledning till exempel från en specialpedagog eller från andra förskollärare med liknande uppgifter. finns varken tid eller resurser för ett sådant arbete. Allt detta kräver resurser. Därför anslår mer än regeringen till kommunsektorn . Barn behöver båda manliga och kvinnliga förebilder. när allt fler barn enbart växer upp med den ena föräldern, oftast mamman, blir det särskilt viktigt att barnomsorgen kan erbjuda både manliga och kvinnliga förebilder. Därför är det extra problematiskt att det finns så få män inom barnomsorgen och att det antalet ständigt sjunker. Redan hos yrkesvägledaren på gymnasiet och på lärarutbildningen måste de manliga studerande uppmuntras att söka sig till barnomsorgen.