mot · GP02Fi46 · 2002-05-02 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Fi46av Per m.fl. (kd)med anledning av skr. 2001/02:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 1 Sammanfattning Den socialdemokratiska regeringen har använt kommunsektorn som en budgetregulator; alltefter den statliga saneringspolitikens behov. som statsbidrag och skatteintäkter har ökat, har de också urholkats och försvagats genom regeringens politik. De tillskott till kommunsektorn som Socialdemokraterna berömt sig av visar sig vid en närmare analys inte ha inneburit någon förstärkning när man tar hänsyn till andra beslut som också påverkat den kommunala ekonomin. Statliga reformer har krävt ett ökat kommunalt ansvarstagande, som inte finansierats enligt finansieringsprincipen. Behoven inom de obligatoriska verksamheterna har också ökat. Underskott, löneökningar och prisökningar har lett till en ansträngd ekonomi för kommunsektorn. För landstingens del är det statliga nettotillskottet enbart ,och för kommunerna räknar med en nettoförlust . Staten ger och staten tar. Regeringens agerande och ensidiga bild av statsbidragsökning, bevisar socialdemokratins instrumentella syn på kommunsektorn. Med denna motion vill vi kritiskt analysera regeringens politik gentemot kommuner och landsting. Vi redovisar också ett tydligt politiskt alternativ. Vi fokuserar på den ideologiska grunden, på statens relation till kommunsektorn och den kommunala självstyrelsen samt på den kommunala ekonomin ur olika aspekter. Vår riksdagspolitik för kommunsektorn är framtagen gemensamt med ledande företrädare för kommun- och landstingspolitiker. Till skillnad från regeringspartiet är kristdemokratiska företrädare från kommun, landsting och riksdag överens om att respektera de olika politiska nivåernas självstyre och kompetensområden. Vi vill så långt möjligt värdesäkra den kommunala välfärden genom stabila skattebaser. Med utgångspunkt från behoven som behandlas i denna motion, och som tidigare dokumenterats genom statliga, kommunala och privata utredningar, anser vi det vara sakligt underbyggt och väl motiverat med ett resurstillskott . På behövs såväl en bättre dimensionerad skattebas, som en bättre näringspolitik med ökade skatteintäkter som följd. anser att kommunsektorn behöver ett tillskott i stället för den neddragning som regeringen föreslår för att få sin budget att gå ihop. Ett tillskott är viktigt för att snabbt kunna täcka in den högre ambitionsnivå som har för vården, skolan och äldreomsorgen. Detta gäller bland annat en långsiktig utökning av antalet vårdplatser inom äldreomsorgen och sjukvården, och möjligheten för kommunerna att skapa kvalitetsförbättringar inom andra viktiga områden som skolan. Kommunerna bör fritt få använda pengarna istället för den centralstyrda skolsatsning som regeringen vill genomföra. Tillskottet i resurser till kommunsektorn bör vara . Dessutom bör läggas, utöver regeringens anslagna s.k. tillgänglighetspengar, till en nationell vårdgaranti. Netto innebär förslag därmed en resursökning för kommunsektorn med jämfört med regeringens förslag. Därtill bör primärkommunerna, som påpekats ovan, få använda regeringens centralstyrda skolpengar helt fritt i form av generella statsbidrag. 2 Innehållsförteckning 1 Sammanfattning 34 2 Innehållsförteckning 36 3 Förslag till riksdagsbeslut 37 4 Regeringens skrivelse 37 5 Principiella utgångspunkter 38 6 Kommunerna och välfärden 39 7 Den kommunala självstyrelsen 40 8 Socialdemokraternas misslyckade vårdpolitik 41 8.1 Ett borgerligt vårdalternativ 42 9 ekonomi 43 9.1 En dyster utveckling 44 9.2 Staten ger och staten tar 44 9.3 Staten styr kommunerna alltmer 46 9.4 Underfinansierade förslag 46 9.5 Finansieringsprincipen 47 9.6 Den kommunala obalansen och utjämningssystemet 47 9.7 upphandling och eget val 49 10 Kristdemokratisk kommun- och landstingspolitik 50 3 Förslag till riksdagsbeslut begär att regeringen lägger fram förslag beträffande avveckling av den statliga fastighetsskatten och förslag om att kommunerna skall ta ut en fastighetsanknuten serviceavgift. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala försäljningar av bostadsbolag och att de inte skall motverkas av staten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att precisera, lagfästa och institutionalisera finansieringsprincipen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tilläggsdirektiv till utredningen om det kommunala utjämningssystemet eller tillsättning av en parlamentarisk utredning för att se över utjämningssystemet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om upphandling och eget val. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om riktade bidrag. 4 Regeringens skrivelse I regeringens skrivelse 2001/02:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn ges en övergripande skildring av kommunernas och landstingens ekonomi och verksamhetsutveckling . Syftet med regeringens skrivelse är att redovisa utvecklingen i förhållande till de nationella mål som riksdag och regering formulerat för respektive verksamhet. Med statistik och analyser redovisas genomsnitt och allmänna utvecklingstrender i såväl positiv som negativ riktning. Kunskap om trender och genomsnitt på en aggregerad nivå är värdefull för en övergripande statlig politik för kommunsektorn. Man skall dock ha i minnet att siffrorna har en tidsmässig eftersläpning. Det läge som beskrivs i regeringens skrivelse är i stor utsträckning det läge kommunsektorn befann sig i vid slutet av . Förhoppningsvis kan den kommande kommunala databasen möjliggöra en mer aktuell bild av kommunsektorn i framtida skrivelser om kommunsektorn. Till detta kommer att bilden som presenteras är missvisande på flera andra sätt. En sakligt beskrivande och analyserande lägesbeskrivning bör vara problemorienterad. Tyvärr finns det även i detta års skrivelse en tydlig tendens att i många avsnitt försköna utvecklingen och inte redovisa de uppenbara problem som finns inom flera områden. En del statistiska uppgifter och beräkningar blir genom sitt urval missvisande. Regeringen väljer även att undanhålla viss information som kan skapa kritik. Ett exempel på detta är statistik över antalet vårdplatser i . Det är en information som brukar presenteras i regeringens skrivelse om den kommunala sektorn, men som inte finns med. Anledningen till att denna statistik inte presenteras kan vara att regeringen misslyckats i sin vårdsatsning. Antalet vårdplatser i har nämligen minskat, visar statistik från , något som vi återkommer till senare i motionen. Som saknas jämförelser som redovisar exempelvis de goda resultat som uppnåtts genom konkurrensutsättning i kommuner och landsting. Inte heller har den ökade valfrihet och pedagogiska stimulans som åstadkommits genom det ökande antalet friskolor uppmärksammats. Möjligheterna till besparing och effektivisering genom offentlig upphandling och eget val förbigås. Men tendensen mot en starkare central detaljstyrning och likriktning av kommunsektorn syns tydligt i skrivelsen. 5 Principiella utgångspunkter Ett samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper. Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliga nivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer och sammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivå är ägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas på en lägre nivå. Varje gemenskapsnivå är således i första hand kompletterande till de lägre och inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig deras uppgifter eller frihet. Det ingår även i den subsidiära rollen att vid behov värna medborgares rättigheter gentemot mellanliggande nivåer. De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. En familj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjen har också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt har kommunsektorn uppgifter och mål, som staten inte ska ta över. Kommunala rättigheter ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genom den kommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följer samhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att vara subsidiär (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger upp kommunen; landstingen/regioner i förhållande till gemenskaperna som bygger upp dem. Staten skall i sin tur vara subsidiär i sin relation till kommunerna och landstingen/regionerna. Bestämmanderätten över sådant de såväl naturligt som effektivast kan sköta själva ska respekteras. Den logiska konsekvensen av detta resonemang är en maktfördelning och uppgiftsfördelning enligt subsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på t ex staten i förhållande till kommunerna att motivera varför staten skall bestämma i uppgifter som ligger eller borde ligga på kommunerna. Ytterligare en logisk konsekvens är att regering och riksdag skapar en ekonomiskt stabil grund för den kommunala respektive regionala självstyrelsen med legitima och stabila skattebaser, så att den kommunala sektorn med viktiga uppgifter som undervisning, äldreomsorg, sjukvård etc. blir mindre sårbar för konjunktursvängningar. 6 Kommunerna och välfärden Varje kommun, landsting och region är unik med starka och svaga sidor. Den grundlagsfästa självstyrelsen gör det möjligt att med god kännedom om lokala förutsättningar och behov utforma vård, omsorg och service för invånarna på bästa sätt. Självstyrelsen tenderar dock att urholkas i takt med att en övervältring av ansvar för såväl detaljreglerad verksamhet från stat till kommun ökar. som sätter människan i centrum är en grundbult för att forma ett tryggt samhälle för alla. Därför måste kommunsektorn ges möjlighet att verka i enlighet med den frihetsidé som det kommunala självstyret utgör. Kommunsektorns skatteintäkter påverkas i hög grad av sysselsättningsutvecklingen i den privata sektorn. långsiktiga tillväxtförutsättningar hade med all säkerhet varit mycket bättre om regeringens politik inte ensidigt inriktats på budgetsanering och alltför lite på att förbättra företagsklimatet. Hade haft samma utveckling som skulle vi haft mer att fördela. De blygsamt växande resurserna i kommunsektorn har använts för att klara de ökande barnkullarna och de allt fler äldre. Någon kvalitetsförbättring, exempelvis i form av ökad personaltäthet, har det inte funnits utrymme för. En fortsatt hög total arbetslöshet avspeglar sig i sämre utvecklingsmöjligheter och höga kostnader för många kommuner. Den ekonomiska saneringspolitiken har varit särskilt tung för kommunsektorn. Den socialdemokratiska regeringen använde under den senare delen av kommunsektorn som budgetregulator när saneringspolitiken bedrevs. Successivt ökade allmänna egenavgifter minskade kommunsektorns skatteintäkter med drygt 18 miljarder, eftersom egenavgifterna är avdragsgilla. som statsbidragen var nominellt oförändrade och urholkades användes ökade kommunala skatteintäkter till att täcka underskott, löneökningar och prisökningar. Till detta kom statliga reformer om ett ökat kommunalt ansvarstagande, som inte finansierats av staten enligt den tidigare knäsatta finansieringsprincipen. Kommuner och landsting har således mött långt större besparingskrav än vad som enbart skulle ha blivit följden av den svaga utvecklingen av de egna skatteintäkterna. En annan faktor som påverkar kommunsektorn är den starkt förändrade ålderssammansättning som dessutom inneburit väsentligt förändrade förutsättningar och behov. De höga födelsetalen tillsammans med en ökad livslängd och därmed fler äldre människor kräver ökade resurser. Det stora skattebortfallet på grund av egenavgifterna och etappvisa återföringar i form av ökade statliga bidrag har därför framtvingat ett stort förändrings- och omstruktureringsarbete inom kommunsektorn, för att uppnå ekonomisk balans. Förändringskravet har medfört både negativa och positiva konsekvenser. Verksamheterna har ofta en hög effektivitet och god kvalitet, men utnyttjas personalen ofta alltför hårt. I vissa fall erbjuder heller inte offentliga arbetsgivare en miljö som ger stimulans och möjligheter till utveckling och medinflytande. har visat att en ökande andel av kommun- och landstingsanställda är sjukskrivna för psykiska besvär. Detta är oroväckande såväl ur den enskildes som ur samhällets perspektiv. Arbetsmotivation och arbetsglädje måste återställas för att klara kompetensförsörjningen. De anställdas arbetsmiljö påverkar verksamhetens kvalitet. Nya befolkningsprognoser och utvärderingar av de kommande resursbehoven indikerar att behoven av utbildning, vård och omsorg på den kommunala sidan ökar med 0,70,till följd av den demografiska utvecklingen. Detta kan jämföras med att hela befolkningen växer med 0,10,. Enligt Kommunförbundets bedömning växer behoven snabbare än resurserna . har vi de stora barnkullarna inom . I mitten av årtiondet kommer toppen att flyttas till gymnasieskolan. Äldreomsorgens anspråk växer . Mot bakgrund av dessa erfarenheter är det riktigt att stärka den kommunala självstyrelsen och förbättra planeringsförutsättningarna genom att på kort sikt öka de generella statsbidragen och på lång sikt öka den kommunala sektorns möjlighet till självfinansiering genom ökat skatteunderlag. 7 Den kommunala självstyrelsen Regeringsformens portalparagraf pekar ut den kommunala självstyrelsen som ett medel att förverkliga demokratin. I praktiken har dock den kommunala styrelsen fungerat som en del av den statliga förvaltningsorganisationen även om det inom vissa ramar finns en betydande frihet för kommunerna. I författningspolitisk mening är det dock inte fråga om en självstyrelse. kan kommuner fatta beslut, men finner regeringen och riksdagsmajoriteten dem misshagliga så står det dem fritt i rättslig mening att intervenera i den kommunala beslutskompetensen och inskränka beslutanderätten i olika avseenden. Det finns ett antal exempel på detta. kräver logiken att om regeringsformen ger den kommunala självstyrelsen en ställning i det svenska samhället så skall den rimligtvis också ha ett substantiellt innehåll. Eller som Lagrådet skrivit: någon innebörd måste dock den kommunala självstyrelsen ha. De nuvarande förhållandena är inte acceptabla. Om man vill ha en reell självstyrelse måste det till en kraftfull rättslig kompetens för kommunerna att utöva den. har i andra sammanhang påpekat att subsidiaritetsprincipen bör bli vägledande även för nationella förhållanden. Som bekant är den en del av Europeiska unionens rättskapacitet. Subsidiaritetsprincipen har följande innehåll: Det en naturlig gemenskap på ett ändamålsenligt sätt kan sköta skall den också få sköta. De överordnade gemenskaperna (t ex staten) har en skyldighet att stödja där så behövs och detta stöd måste respektera de enskilda människornas rättigheter och de naturliga gemenskapernas egna kompetensområden. Om subsidiaritetsprincipen tillämpas på definitionen av självstyrelse så konstaterar vi att det behövs en utökad respekt från statsmaktens sida för den kommunala gemenskapens eget kompetensområde. En sådan respekt måste avspegla sig i regeringsformens bestämmelser om denna självstyrelse. Regeringsformen behöver alltså tydliga och avgränsade bestämmelser om den kommunala beslutskompetensen. Det säger sig närmast självt att för att sådana skrivningar skall ha rättsliga verkningar för förhållandet mellan stat och kommun så krävs en tydlig lagprövningsrätt, som medger att kommunerna kan hävda sitt av grundlagen fastlagda kompetensområde gentemot regering och riksdag. 8 Socialdemokraternas misslyckade vårdpolitik Den socialdemokratiska regeringen har i skrivelsen valt att inte ta upp statistik kring antalet vårdplatser i . Vi har därför tagit fram statistik över förändringen av antalet vårdplatser i sedan Socialdemokraterna tog över makten . Det visar sig att försämringen är markant. Den svenska sjukvårdens stagnation blir tydlig när man analyserar utvecklingen av antalet vårdplatser och antalet anställda inom sjukvården och omsorgen. Om man dessutom jämför svensk hälso- och sjukvård i ett internationellt perspektiv förstärks bilden av att regeringen lämnar en version av den förda politikens resultat med liten eller ingen förankring i verkligheten. Vårdplatser i den slutna sjukvården Källa: SCB, Statistisk årsbok 2002 Nästan 14 000 vårdplatser har försvunnit i slutenvården under de två senaste mandatperioderna. Det har inte heller skett någon motsvarande platsökning i den kommunala äldreomsorgen. Anpassningen till nya vårdmetoder och medicinska framsteg är naturlig. Men den faktiska minskningen av antalet vårdplatser i slutenvården är helt orimlig mot bakgrund av de behov som finns. Antalet anställda inom vård- och omsorgssektorn är i många fall helt otillräckligt. Detta har lett till sämre vård och omsorg, som belastningen på den kvarvarande personalen blivit alltför hög. Det är ingen tillfällighet att sjukskrivningarna ökar inom vården. Regeringens satsningar för att öka antalet anställda har inte gett önskat resultat. 8.1 Ett borgerligt vårdalternativ , , och är överens om en ny nationell vårdgaranti som ska gälla . Den ska tas fram i samverkan med . En vårdgaranti som omfattar operation eller behandling finner vi nödvändig, men är enligt vår mening inte tillräcklig. Den totala väntetiden är i själva verket längre av andra orsaker. Därför måste vårdgarantin beakta vårdens alla delar: symptom, diagnos och behandling. En lättillgänglig primärvård som snabbt kan ordna en besökstid är avgörande för den personliga tryggheten och för förtroendet för sjukvården. Det avlastar den kostnadskrävande akutvården som då får mer tid och resurser för de riktigt akuta och krävande fallen. Det ger en mer kostnadseffektiv vård som är bättre för alla. Det är också viktigt att onödiga väntetider inte uppstår under utredning för att avgöra behovet av åtgärder. Köer till t.ex. röntgen och laboratorieundersökning får inte urholka vårdgarantin. Den vårdgaranti , , och föreslår, syftar till att korta vårdkedjans samtliga väntetider, från patientens första kontakt med vården till dess att han eller hon är slutbehandlad. Om inte den vårdenhet som patienten valt kan ge vård har huvudmannen skyldighet att hänvisa patienten till någon annan vårdgivare i eller utom . Vårdgarantin innebär att kontakt garanteras med vårdcentral/primärvården som kontakten tas besök hos distrikts- eller husläkare senast efter att kontakten tagits, då vårdgarantin är fullt genomförd besök hos annan specialist behandling efter det att beslut om sådan fattats. När inte det egna sjukhuset kan ge vård skall patienten erbjudas vård efter eget val inom det egna eller utom detta. Det åligger hemlandstinget att se till att patienträttigheten uppfylls, d.v.s. ansvara för att motsvarande vård ges på annat håll och att stå för resekostnaderna och andra eventuellt tillkommande kostnader. Det underlättas naturligtvis om landstingen tecknar vårdavtal med andra vårdgivare. Det är skyldighet att både informera patienten om hennes rättigheter samt bistå med den praktiska hjälp som kan behövas. Då alltför många får uppleva att en operation eller behandling inställs på operationsdagen av andra skäl än medicinska, skall patienten ha rätt att få vården så snabbt som möjligt på det ursprungliga sjukhusets bekostnad, även om det innebär vård hos annan vårdgivare. Det är uppgift att informera patienten om denna rättighet. Patienten ska vid inställd operation eller behandling av andra skäl än de egna medicinska kunna kompenseras ekonomiskt. Detta bör belasta den ansvariga klinikens egen budget. För att kunna erbjuda vård till den stora grupp patienter som står i kö och väntar på operation/behandling är vi beredda att tillskjuta särskilda medel, sammantaget med tyngdpunkt . Bidraget skall vara tidsbegränsat till och utformat så att det leder till ökade prestationer och stimulerar till ett gott resursutnyttjande. När kön klarats av skall vårdgarantin kunna upprätthållas av den befintliga, reformerade organisationen. Den nationella vårdgarantin omfattande alla medicinskt motiverade diagnoser skall vara fullt genomförd . De långa köerna, bristen på personal på många håll och den tid det tar för att genomföra nödvändiga förändringar både vad avser organisation och arbetsformer gör att vårdgarantin byggs ut i två steg. I det första steget ingår de diagnoser och behandlingar som omfattades av den tidigare nationella vårdgarantin samt ytterligare ett 10-tal behandlingar främst för barn och äldre. 9 ekonomi Den kommunala ekonomin utgör en stor och betydelsefull del av den svenska ekonomin. Skatterna och statsbidragen utgör enligt skrivelsen 2001/02:102 tillsammans av BNP. I statsbudgeten utgör kommunsektorn det näst största utgiftsområdet på ca 100 miljarder. Staten med riksdag och regering har ett övergripande ansvar för att hela den offentliga verksamheten drivs och utvecklas i samhällsekonomisk balans. Vi menar att detta är förenligt med en långtgående självstyrelse. Detta kräver dock etablerade institutioner för samarbete och samförstånd mellan stat och kommunsektorn. Många brister i kommunsektorns verksamheter har sin viktigaste orsak i otillräckliga ekonomiska resurser. Den kommunala självstyrelsen måste bekräftas av en stabil och tillräcklig skattebas. Enligt vår mening ska självstyrelsen så långt möjligt kopplas till ett ekonomiskt oberoende. Detta kan ske genom att staten vid skattelindring i större utsträckning tillämpar skattereduktion och inte avdrag från den beskattningsbara inkomsten. Därmed reduceras statens skatteintäkter och inte kommunsektorns. Detta förfarande bör harmoniseras med budgetlagen. En större andel av kommunsektorns finansiering är genom detta förfarande också kopplad till den ekonomiska utvecklingen. Den statliga fastighetsskatten bör slopas helt. En avgift för service och tjänster relaterade till kommunens kostnader för fastigheten bör dock kunna tas ut. Därmed stärks den kommunala ekonomin och incitament skapas för kommunerna att främja bostadsbyggandet. Detta skulle ge kommunerna en stabil avgiftsbas, som garanterar fastighetsägarna samhällstjänster i form av gatuunderhåll, brandförsvar och annan service. Detta skulle ansvarsfullt förändra en illegitim statlig löpande fastighetsbeskattning på en fiktiv inkomst till en avgift på långt lägre nivå för fastighetsrelaterad service. Ytterligare en faktor som i stor utsträckning kan påverka de kommunala finanserna är kommunernas eget bostadsbestånd. På detta område finns det också anledning att verka för en strukturförändring som gör att kommunerna påtagligt minskar sina, och därmed skattebetalarnas, risker som följer av för stora åtaganden på bostadsområdet. Kommunala försäljningar av bostadsbolag bör inte motverkas från statligt håll, som med den nuvarande socialdemokratiska politiken. Det utförsäljningsstopp som regeringen infört bör avskaffas. 9.1 En dyster utveckling Svenska Kommunförbundets bedömning av kommunernas ekonomiska läge är dyster. De skriver att utvecklingen ger anledning till oro då alltför många kommuner fortfarande har för höga kostnader i förhållande till vad de kan finansiera. De skriver även att resultatet förväntas bli sämre för åren 20022005. Resultatet är positivt endast och övergår i ett underskott. En orsak till det bekymmersamma läget är den svaga utvecklingen av skatteintäkterna. En annan orsak är urholkningen av statsbidragen. En tredje är att maxtaxorna begränsar möjligheterna att styra och finansiera verksamheten. skriver att om man tar hänsyn till vad staten enligt beslut tillfört eller kommer att tillföra kommunerna blir resultatet en urholkning på minus . Denna dystra bild skiljer sig alltså markant från den bild som den socialdemokratiska regeringen försöker måla och mana fram. är även kritiskt till att allt mer pengar öronmärks för särskilda önskemål.