mot · GP02Fi39 · 2002-05-02 00:00:00 — Överallt på jorden och har liberaler stått för att mänskliga fri- och rättigheter är något universellt. Våra åsiktsfränder har kämpat för demokrati, för fred och folkförsoning, för frihandel, för internationell solidaritet och för human behandling av människor på flykt och arbetet går vidare . liberalerna i står mitt i den traditionen. Världen har på flera sätt blivit bättre . Trots detta finns det alltför många undantag, såsom att konflikten mellan israeler och palestinier gått från fredspris till världskris. Eller att vi i den rika världen blivit varse att storskalig terror även kan drabba oskyldiga människor i vår del av världen. är förtrycket och fattigdomen omfattande i stora delar av världen. Över en miljard människor lever i akut fattigdom och under svåra, oacceptabla levnadsvillkor. Mänskligt lidande är lika outhärdligt och lika oacceptabelt var det än förekommer. Nationsgränser kan aldrig avskärma oss från ansvaret för våra medmänniskor. liberalerna vill att och EU ska ta ett brett initiativ till global solidaritet. Vi vill se en friare världshandel, mer skuldavskrivningar samt ett högre och bättre bistånd inriktat på att främja demokrati och respekt för mänskliga rättigheter. Vi vill stärka kampen mot klimatpåverkande utsläpp genom en europeisk och om möjligt en global koldioxidskatt. Att ge förföljda människor en är de fria demokratiska ländernas skyldighet. Frihandel är avgörande för att uppnå utveckling, komma till rätta med miljöproblem och förbättra sociala förhållanden runt om i världen. Frihandels- och globaliseringsmotståndare brukar ofta argumentera för att en friare världshandel innebär negativa effekter på miljön och arbetsvillkoren i både u-land och i-land. Det är inte sant att handel är skadligt för miljön. Det är när länder växer, när människor får det bättre som man kan börja göra något åt miljöproblemen, t.ex. genom renare metoder för uppvärmning och matlagning, bättre sanitära förhållanden osv. Med bättre ekonomi ökar också människornas krav på miljön, de blir en stark kraft för miljöförbättringar. Människor som genom att vi stoppar deras handel är dömda till fattigdom är inga starka miljökämpar. Det stämmer heller inte att frihandel leder till arbetskraftsexploatering. Tvärtom så skapar det ökade ekonomiska utrymme som frihandeln innebär bättre möjligheter att komma tillrätta med dåliga arbetsförhållanden. Bakom kraven från t.ex. europeiska och amerikanska fackföreningar på att inom ramen för WTO-förhandlingarna lyfta in frågor om hur arbetsvillkoren ska se ut döljs inte sällan rena handelshinder. Genom att ställa hårdare krav på vill man försämra deras möjligheter att konkurrera på och marknader. Frågor om t.ex. arbetsvillkor bör hållas borta från WTO. är den internationella organisation som har hand om och är bäst lämplig för att handha frågor om bl.a. arbetsförhållanden. De allra flesta länder som är med i WTO är också med i . FN:s generalsekreterare, , menar att WTO inte är rätt plats att diskutera arbetsrätt, miljöproblem och andra sociala frågor som kan påverka handeln. Istället bör de FN-organ som handhar sådana frågor stärkas. Förutom att gå i spetsen för ökad frihandel ska också gå i täten för ett omfattande bistånd, för att stärka de strukturer som gör att också de fattigaste får del av tillväxtens frukter. står hundratals miljoner människor helt vid sidan av och har aldrig kommit med på globaliseringståget. För dem behövs bistånd. Tyvärr fortsätter dock de rikare ländernas utvecklingsbistånd att ligga på en skamligt låg nivå. Av EU:s medlemsländer är det endast fyra som uppnår det av FN uppsatta målet att av BNI ska gå till bistånd. har inte särskilt mycket att yvas över. Vi ligger inte särskilt mycket över det den förre biståndsministern kallade för skammens gräns. ska vara ett föredöme i EU och gå i spetsen för en generös biståndspolitik. liberalerna vill därför se en kraftfull satsning på bistånd . Vi föreslår att biståndet höjs totalt med mer än 2½ miljarder kronor utöver regeringens förslag åren 20032004. Vårt förslag innebär att den totala biståndsramen uppgår till av BNI för år av BNI för . Med vår föreslagna ökningstakt kommer enprocentsmålet att vara återställt . Till skillnad från regeringen och dess samarbetspartier, (v) och (mp), har vi en konkret tidsplan för när enprocentsmålet ska vara uppnått. anser även att en avdragsrätt för gåvor till internationellt biståndsarbete bör införas. På så vis kan ett ännu kraftigare frivilligt resursflöde från till behövande människor på andra kontinenter ske. EU är , genom den egna budgeten och varje enskilt medlemslands egna bidrag, den största biståndsgivaren i världen. Men EU kan mera och bättre. Vid om finansiering och utveckling i hade världens rika länder chansen att enas om en höjning av biståndet till världens fattiga. Men de konkreta löftena uteblev. Ytterligare en möjlighet uppstår emellertid när världens ledare samlas till en ny utvecklingskonferens i . Då bör substantiella löften till utlovas. Med politisk vilja och ledarskap bör alla EU:s nuvarande medlemsländer kunna nå upp till FN:s biståndsmål . Vi anser att EU:s linje bör vara att det samlade biståndet i världen snabbt bör öka . samlade bistånd uppgår till . Vårt förslag skulle alltså innebära ytterligare . Kommunsektorns ekonomi Resursernas storlek och hur de används Några av de verksamheter som utgör hörnstenar i den svenska välfärden finns inom ramen för det kommunala ansvaret och den kommunala finansieringen. Även om situationen varierar kraftigt från kommun till kommun gäller att den genomsnittliga situationen i skolan och vården inte uppfyller de kvalitetskrav vi anser måste ställas. För många slås ut från skolan. Vårdköerna är för långa. Även barn- och äldreomsorgen präglas i vissa kommuner av betydande problem. Köerna är i vissa fall växande även här. Barngrupperna är på sina håll orimligt stora. Kvaliteten i äldreomsorgen brister. Kvaliteten i en verksamhet avgörs både av resursernas storlek och hur resurserna används. Vi vänder oss därför emot regeringens och deras stödpartiers synsätt där det endast tycks vara ökningar av statsbidragen som räknas. När det gäller resursernas storlek accepterar vi i huvudsak regeringens förslag. Till följd av den hyggliga tillväxten ökar kommunernas skatteintäkter avsevärt, från 2001 till 412 miljarder . Det måste starkt understrykas att det är den bästa vägen att finansiera en utbyggd välfärd. På lång sikt bör kommunernas beroende av statsbidrag minska. I det kortare perspektivet är det nödvändigt med statlig tilläggsfinansiering. Vi accepterar regeringens beräkning av det generella statsbidraget och de specialdestinerade anslag som finns till vården och skolan. Vi vill ha högre anslag till köp av rehabilitering. Vi föreslår dessutom ett stimulansbidrag till utveckling av äldreomsorg samt medel för finansiering av den nationella vårdgaranti vi föreslår. Vi avstyrker några andra specialdestinerade bidrag, bland annat sådana som är mer eller mindre förtäckta subventioner till kommunala bostadsbolag. Den stora stridsfrågan på det kommunala området mellan liberaler och socialister gäller inte de totala resurserna utan hur resurserna används. har framfört en rad förslag om hur den kommunala verksamheten kan effektiviseras så att medborgarna får mera valuta för skattepengarna. När satt i regeringsställning ökade också produktiviteten i sjukvården mycket kraftigt. Därefter har den sjunkit. Socialdemokraterna lyckades i valrörelsen döda viktiga debatter om systemfel i vård och skola genom att utlova höjda statsbidrag. Det som därefter hänt visar hur viktigt det är att kombinera ökade resurser med sådana systemförändringar. har skolans resurser ökat, men problemen har inte minskat. Det räcker inte med pengar. Också skolpolitiken måste läggas om. Motsvarande gäller vårdområdet. Vården, skolan, barnen och de gamlas omsorg är alldeles för viktiga för att Socialdemokraterna även i årets valrörelse ska få komma undan debatten om kvalitet och valfrihet för medborgarna med platta diskussioner om statsbidragens storlek. Vi går till val med förslag om vård med vårdgaranti, värdig äldreomsorg och en skola för kunskap och bildning för alla barn. säger alltså ja till de i vårpropositionen angivna statsbidragen. Men för att människor ska få valuta för sina skattepengar måste också en rad strukturreformer genomföras: Prioritera kärnverksamheterna Sälj kommunala bolag all verksamhet som inte är myndighetsutövning Avreglera vården och skolan statliga hinder för privata alternativ ska undanröjas Nej till ytterligare regleringar, exempelvis förbud mot privata sjukhus Mer samverkan försäkringskassa sjukvård Större makt och valfrihet för medborgaren genom vårdgaranti, skolpeng och äldrepeng Tydliga mål för skolan, reformerat gymnasium, rättvisa villkor för friskolor. Människor ska ha samma möjligheter till grundläggande kommunalt finansierad service oavsett var de bor. Därför är ett system för utjämning av de kommunalekonomiska förutsättningarna både rimligt och nödvändigt. I bred enighet har slagit fast att utjämningssystemet ska medverka till att kommuner och landsting ges likvärdiga ekonomiska förutsättningar att bedriva sin kärnverksamhet. Det har också slagits fast att kostnadsutjämningen skall inte kompensera för skillnader i servicenivå, kvalitet, avgiftssättning och effektivitet samt att kostnadsutjämningen skall baseras på mätbara och för kommuner och landsting opåverkbara faktorer som mäter strukturella kostnadsskillnader. har emellertid haft viktiga invändningar mot utformningen av detaljerna i systemet. På viktiga punkter har vi drivit och röstat för andra regler, vilket skulle givit ett annat utfall för de olika kommunerna och landstingen. Gemensamt för våra yrkanden har varit att de velat stimulera kommunerna att vidta egna åtgärder för att förbättra sin situation. En orimlig effekt av nuvarande system är exempelvis att kommuner förlorar på att det byggs nya bostäder och att människor flyttar till kommunen. De reglerna har bidragit till det låga bostadsbyggandet i landet. Vår poäng är att även skatteutjämningssystemet ska vara tillväxtfrämjande. Vi är övertygade om att redan på ganska kort sikt skulle de flesta kommuner och landsting bli vinnare i vårt system. Om yrkanden hade bifallits hade tillväxtkommuner och tillväxtregioner haft ett bättre ekonomiskt utfall än i dagens system. skulle människor i alla regioner bli vinnare. Det gällande systemet för kostnads- och inkomstutjämning är oöverskådligt och innebär att slutresultatet för den enskilda kommunen ibland blir starkt beroende av hur en viss enskild faktor faller ut. Det är därför ingen slump att det pågår en ständig politisk kamp om de ingående faktorerna. Inkomstutjämningen med nuvarande konstruktion ger skenande, oförutsedda betalningsflöden. Mot bakgrund av att de allvarliga effekter vi varnat för blivit en realitet är det att renodla systemet, alltså minska antalet ingående faktorer. Inkomst- och kostnadsutjämning bör ses samlat och inte som i dagens system separerat. liberalerna anser därför att det möjligt måste tas fram ett nytt system, där utjämningen av såväl kostnader som inkomster grundas på strukturella faktorer. De viktigaste faktorerna bör enligt vår uppfattning vara demografin, glest boende och befolkningens socioekonomiska sammansättning. Systemet måste i hög grad ta hänsyn till den lokala kostnadsnivån, vilken ofta är en spegel av skattekraften. Ett sådant nytt system bör träda ikraft . I likhet med tidigare systemomläggningar bör då staten vara beredd att tillföra ett införandebidrag så att ingen kommun drabbas av plötsliga inkomstbortfall i samband med reformeringen. har föreslagit att det finansiella ansvaret för skolan överförs från kommunerna till en nationell skolpeng. Detta förutsätter en skatteväxling mellan staten och primärkommunerna. I ett fortsatt utvecklingsarbete kring skatteutjämningssystemet bör ingå, som ett alternativ, att utjämningen i sin helhet sker via statens försorg. Det måste emellertid sägas att det alternativet förutsätter andra förändringar för att skapa ekonomiskt utrymme för staten, exempelvis ytterligare skatteväxlingar och/eller förändringar i statsbidragssystemet. Alternativet att systemet görs helstatligt motiveras av demokratiska skäl och bör diskuteras separerat från systemets utjämningsuppgifter. Utjämningssystemets nuvarande konstruktion försvårar medborgarnas relation till den lokala politiken. liberalernas förtroendemän påpekar ofta att det nuvarande systemet försvårar relationerna med väljarna och ger näring till politikerförakt. Det är omöjligt att förklara för dem som bor i kommuner med svag ekonomi varför de andra kommunernas företrädare så ofta protesterar mot systemet, som det inte går att förklara inför invånare i kommuner med hög skattekraft varför tillväxtens kostnader inte tas med i beräkningarna och varför problem som segregation, arbetslöshet och stort antal socialbidrag inte lämnar särskilt djupa spår i utjämningssystemet. Finansieringsprincipen och skatteplanering Vi har från början yrkat avslag på ett antal av de projektmiljarder eller jippomiljarder som de också kan kallas: bostadsakuten, kommunakuten, kretsloppsmiljarden, Östersjömiljarden, storstadssatsningen och lokala investeringsprogrammen. Det är helt enkelt metoder som inte ger medborgarna valuta för skattepengarna utan snarare syftar till att ge uppmärksamhet åt berörda statsråd eller möjligen att ge intryck av en handlingskraft som saknas. Bristen i effektivitet har också många gångar påtalats i olika utvärderingar, exempelvis av , (Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi) och revisorer. I många fall utgör projekten också ett underkännande av tilltron till förmågan hos såväl lokala politiker som andra lokala aktörer att skapa varaktiga och för dem önskvärda förändringar. Projekten är i stället ett uttryck för bristande vilja hos regeringen att släppa sin egen politiska makt för att lägga makten hos dem saken berör. stöder helt den så kallade finansieringsprincipen, som innebär att då staten ger kommunerna nya åtaganden eller genomför skatteförändringar som undandrar kommunalskatt, så ska detta fullt ut kompenseras, liksom förändringar i motsatt håll. De skattesänkningar vi föreslår påverkar till viss del de kommunala skatteintäkterna, vilket vi förutsätter ska justeras så att kommunernas ekonomi inte påverkas. Kommunkontosystemet (den s.k. Ludvikamomsen) behöver reformeras. Att en nu föreliggande proposition föreslår att metoden med invånarbaserad avgift ersätts med neddragning av statsbidraget gör i sak ingen skillnad i de brister som finns. Systemet behöver reformeras för att uppnå konkurrensneutralitet såväl mellan kommuner som mellan kommunalt finansierad verksamhet i privat resp. egen regi. Detta gäller särskilt beträffande de viktiga välfärdstjänsterna i sjukvård, äldreomsorg, förskola och skola. En näraliggande fråga berör det faktum att kommunerna i växande utsträckning synes skatteplanera för att undandra staten skattemedel. Ett argument för kommuner att driva verksamhet i bolagsform är att det ibland möjliggör transaktioner som gör att kommunen slipper betala statsskatt. Metoden är att först bilda kommunala bolag och därefter låta dem ingå i en koncern. På det sättet kan exempelvis en vinst som uppstår i ett energibolag användas till att subventionera hyran för en sporthall. Vinsten i energibolaget skulle normalt ha beskattats men genom koncernbildningen kan överskottet istället användas till andra kommunala ändamål. Det vi nu beskrivit strider mot andan i reglerna för den kommunala verksamheten. Avgifterna för exempelvis eldistribution får bara motsvara självkostnaden. Att däri inräkna en subvention till en sporthall är egentligen inte tillåtet, men det kan vara svårt för en elkonsument att i domstol bevisa att energibolagets vinst är oskälig. För medborgarna måste det te sig ganska obegripligt att offentliga kassor försöka lura varandra på pengar, när det i slutändan är samma skattebetalare som betalar. Den kommunala bolagshysterin har många negativa effekter. Det bör inte finnas ett skatteincitament att bilda kommunala bolag och koncerner. Vi anser att sådana vinster i princip bör neutraliseras när statsbidraget betalas ut. Den kommunala skatteplaneringen är omfattande. Det torde dessvärre vara förknippat med betydande juridisk-tekniska svårigheter att etablera system som helt neutraliserar effekten, men bör redan nu fatta beslut om att låta regeringen införa ett provisoriskt system . Regeringen bör återkomma till med ett permanent system. Tilläggsbudgeten När det gäller tilläggsbudgeten 2002 i regeringens ekonomiska vårproposition har en rad förslag som redovisas i det följande. Dessa ska ses i ljuset av det budgetförslag som vi presenterade , där vi redovisade våra budgetprioriteringar och som hade en annan inriktning än regeringens förslag. Särskilda insatser för arbetshandikappade Med hänvisningen till att antalet konkurser ökade mer än väntat har statens kostnader för lönegarantiersättning stigit så mycket att regeringen nu föreslår att anslaget Bidrag till lönegarantiersättning ska ökas med . Denna satsning föreslås finansieras genom bl.a. en sänkning av anslaget Särskilda insatser för arbetshandikappade. motsätter sig denna neddragning. Oavsett om konjunkturen är bra eller dålig så har de handikappade alltid en svår situation på arbetsmarknaden. De statliga insatserna för att stärka handikappades ställning är därför mycket viktiga och måste alltid prioriteras. Att få möjlighet att utföra ett efterfrågat arbete ökar livskvaliteten. Regeringens plötsliga neddragning för de arbetshandikappade är därför helt oacceptabel och förslaget bör avslås och regeringen bör återkomma med annat förslag till finansiering. Stöd till kvinnojourer m.m. När det gäller svårt utsatta kvinnor, som drabbas av närståendes våld och missbruk med mera, har ett av våra tidigare förslag halvt om halvt tillmötesgåtts då det i tilläggsbudgeten föreslås ett ökat anslag för bidrag till utveckling av socialt arbete med mera. Vi anser dock att budgetförstärkningen här bör vara de 20 miljoner vi tidigare föreslagit. Denna åtgärd ger, som regeringen själv påpekar, möjlighet till förstärkta insatser beträffande kvinnojourernas verksamhet samt för kvinnor med funktionshinder, kvinnor som drabbats av våld med mera. Om anslaget utökas med 20 och inte med 10 miljoner behövs inte den av regeringen förordade inskränkningen till främst storstadsområden. De mångskiftande problem vad gäller våld, social utslagning, missbruk och funktionshinder som det här gäller är inga avgränsade storstadsproblem. Kvalificerad yrkesutbildning m.m. motsätter sig regeringens förslag om att minska anslagen till den kvalificerade yrkesutbildningen. Den kvalificerade yrkesutbildningen behöver tvärtom byggas ut eftersom behovet av icke akademisk eftergymnasial utbildning är stort. På vill gå vidare och utveckla den kvalificerade yrkesutbildningen till fackhögskola. Klimatinvesteringsstödet har varit kritiskt mot regeringens lokala investeringsprogram och förordat att anslaget skall avskaffas med motiveringen att olika studier har visat att dessa program inte har fungerat särskilt bra i praktiken. I regeringens vårproposition skriver regeringen att de lokala investeringsprogrammen skall upphävas och istället ersättas av klimatinvesteringsprogram. Anslaget är, trots att det bytt namn, för diffust och vi anser liksom vi tidigare gjort att detta är förtäckta byggsubventioner. ser klimatfrågan som en av vår tids allra största utmaningar inom miljöpolitiken och beklagar att regeringen inte lyckats presentera mer effektiva åtgärder för att stimulera det lokala miljöarbetet, vilket vi anser vara angeläget och är beredda att medverka till. och omstrukturering av kommunala bostadsbolag avvisar förslaget att införa en ny myndighet, , med uppgift att överta Bostadsdelegationens verksamhet och ge statligt stöd till omstrukturering av kommunala bostadsföretag. Vi menar att förslaget helt saknar den tydlighet och precisering av statens och kommunernas roll som är nödvändigt vid den här typen av verksamhet. motsätter sig också förslagen att inrätta ett nytt ramanslag 31:14 Omstrukturering av kommunala bostadsbolag. Vi motsätter oss också förslaget att regeringen ska bemyndigas att bilda ett eller flera bolag med uppgift att äga och förvalta eller avveckla bostadsbolag och fastigheter som övertas från kommuner, förslaget att ställa ut kreditgarantier för lån till kommunala bostadsföretag till ett belopp om högst samt förslaget att regeringen bemyndigas ställa ut kreditgarantier för lån som kooperativa hyresrättsföreningar tar upp för nybyggnation m.m. menar att bostadsmarknaden präglas av bristande konkurrens och alltför mycket statlig inblandning. Med dessa förslag skulle problemen förvärras. Dessutom bör staten inte ägna sig åt näringsverksamhet. djurskydd och stärkt livsmedelssäkerhet är angelägna frågor för som i samband med budgetarbetet anslog ytterligare mer än regeringen på anslaget 42:3 Djurhälsovård och djurskyddsfrämjande åtgärder. Det handlar bl.a. om att länsstyrelserna och andra berörda tillsynsmyndigheter får ökade resurser så att de kan kontrollera efterlevnaden av lagar och förordningar. När det gäller den av regeringen föreslagna djurskyddsmyndighetens arbete kommer de livsmedelsproducerande djuren alltjämt att falla under ansvar, och därför är vi kritiska till förslaget. Vi vill istället att de livsmedelsproducerande djuren ska omfattas av en ny livsmedelssäkerhetsmyndighet, då de är en del av livsmedelskedjan. anser att ett helt nytt system för livsmedelssäkerhet bör införas, samordnat inom EU. avvisar förslaget att anslaget 42:7 ökas med . I avvaktan på en sådan omläggning behöver på kort sikt tillföras . är i akut behov av ökade resurser. På grund av brist på resurser tvingas verket att slopa kostdatabasen, vilken ger vetenskapligt underlag för kostråd från dietister m.fl. Frågan om kostråd kommer att tillhöra den viktigaste uppgiften för de nationella livsmedelsverken. Sådant kommer inte att hanteras på EU-nivå. Dessutom behöver livsmedelskontrollen skärpas, inte minst vad gäller tillsyn av kommunerna. Lägg därtill akuta frågor som t.ex. akrylamid (vilket i och för sig inte bör föranleda några jättelika kostnader för eftersom den fortsatta forskningen torde tas över av WHO, EU och vetenskapliga institutioner. Vi anser också att konsumentpolitiken behöver förstärkas genom att de fristående konsumentorganisationernas anslag ökar, de resterande bör därför anslås till detta. Statens utgifter fördelade på utgiftsområden Miljoner kronor, avrundade siffror 2003 2004 Utgiftsområden 6 400 6 800 Samhällsekonomi och finansförvaltning 9 500 9 700 Skatt, tull och exekution 8 300 8 600 Rättsväsendet 24 900 25 700 Internationell samverkan 1 200 1 200 Totalförsvar 45 300 45 400 Internationellt bistånd 18 200 20 500 Invandrare och flyktingar 4 800 4 300 Hälsovård, sjukvård och social omsorg 37 300 38 900 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och handikapp 111 800 115 500 Ekonomisk trygghet vid ålderdom 52 700 51 600 Ekonomisk trygghet för familjer och barn 54 300 56 000 Arbetsmarknad 44 300 43 100 Arbetsliv 1 100 1 100 Studiestöd 21 000 22 300 Utbildning och universitetsforskning 42 800 44 600 Kultur, medier, trossamfund och fritid 8 300 8 500 Samhällsplanering, bostadsförsörjning och byggande 7 900 7 600 Regional utjämning och utveckling 2 500 2 500 Allmän miljö- och naturvård 3 200 3 900 Energi 500 500 Kommunikationer 25 300 28 400 Jord- och skogsbruk, fiske med ansl.