mot · GP02Fi45 · 2002-05-02 00:00:00 — Utjämningssystemets konstruktion har sålunda både konserverat höga skatter i högskattekommuner och höjt kostnadsnivån som systemet motverkar ekonomisk tillväxt genom att lägga ut negativa incitament på enskilda kommuner. 5.2.5 Tillväxt straffas var den än uppstår det måste till omedelbara ändringar på detta Vi visar i denna motion att det inomkommunala utjämningssystemet inte bara är grundlagsvidrigt utan också en tillväxtens fiende. Det måste i grunden ändras och det tar möjligen lite tid. En omedelbar förändring kan dock lätt göras, nämligen låta alla kommuner och landsting behålla sina ökningar i relativ skattekraft. Vi har föreslagit detta som en första åtgärd för att eliminera de mest tillväxtfientliga inslagen i dagens system. Behovet av en sådan tillväxtstimulerade åtgärd ter sig alltmer angelägen . Det inomkommunala utjämningssystemet är till sin natur så konstruerat att det straffar tillväxt var den än uppstår. Det är så uppbyggt att kommunpolitikerna om de följer syftet med utjämningssystemet inte skall ägna den egna skattekraften någon tanke. Det spelar ingen nämnvärd roll hur den utvecklas kommunens inkomstnivå bli ändå i stort densamma. Det kan t.o.m. vara så att sämre skattekraft ger högre inkomster så är både inkomst- och kostnadsutjämningen konstruerade. 5.2.6 Det går att få en positiv utveckling men inga incitament finns! Det finns exempel på att det går att utveckla kommunen trots befolkningsminskning. Nyckelpersoner stannar och även när en nettoutflyttning äger rum kan parallellt en inflyttning ske som ger till resultat etablering av företag, varav många inom högteknologi och IT. Vad händer då i en sådan kommun? Jo, skattekraften per invånare stiger mer än för riket. När personer med inga eller små inkomster flyttar stiger snittet för dem som bor kvar. Är det då så att sysselsättningsgraden ökar p.g.a. nya företag som går för fullt sker en dubbel effekt. Detta framhöll vi i vår motion 2000 då t.ex. kunde lyftas fram som en kommun som haft just denna utveckling och som drabbats av utjämningssystemets tillväxtfientliga konstruktion. 2001 fanns en motsvarande tydlig effekt i kommun i . Den datakörning som vi låtit göra över kommuner med växande skattekraft visar att 29 kommuner hade en ökning av sin relativa skattekraft med en procentenhet eller mer. (Skattekraften per invånare anges i relation till riksgenomsnittet som är = 100, dvs. av riksmedelvärdet.) av denna tillväxt konfiskeras av utjämningssystemet, vilket innebär att en kommun som bidrar med en större ökning än vad som gäller genomsnittet inte får behålla denna. Det är naturligtvis en orimlig signal i ett land som önskar ekonomisk tillväxt och lägre arbetslöshet. 5.2.7 Exemplet kommun i ökade sin skattekraft från , dvs. Bakgrunden torde vara två omständigheter. Å ena sidan minskade befolkningen med 120 personer till 3.713 mest ungdomar och personer utan arbete. Å andra sidan gick för fullt med extra skift som ledde till att mångas inkomstnivå höjdes. Sammantaget steg därmed skattekraften betydligt per invånare. Men för kommun innebar det inte några ökade intäkter. Tvärtom drabbades intäktssidan i kommun av befolkningsminskningen utan att kommunen som kommun hade någon glädje av den ökade skattekraften. Ett sådant system är perverst i sin uppbyggnad! 5.2.8 Exemplet 2001 kommun har en svagt minskande befolkning men en stark skattekraftstillväxt, främst beroende av utvecklingen i och ökad sysselsättning. betalade dessutom ut särskild bonus till sin personal i . Den relativa skattekraften per invånare ökade , vilket med ett annat system skulle ha gett kommun ca mer per invånare eller extra. Beloppet motsvarar på kommunalskatten. platsledning i har till kommunen givit uttryck för den vanliga uppfattningen att de bidrar till ökade intäkter som kommer kommunen till del. Men i själva verket konfiskerades hela intäktsökningen av utjämningssystemet. 5.2.9 Exemplet 2002 är en liten kommun i som har en tydlig befolkningsminskning men som genomgår en intressant förändring. I kommunen har byggts upp testbanor för bilföretag som testar sina produkter för bl.a. vinterförhållanden. Det har genom detta skapats arbetstillfällen m.m. som syns genom att skattekraften ökat påtagligt. Den befolkningsminskning som ägt rum har ökat skattekraften per invånare. tillhör de kommuner som ökat sin skattekraft mest . Den ökningen kommer emellertid inte kommunen till del, eftersom tillväxten helt tas om hand av utjämningssystemet. Ett nytt exempel på hur obarmhärtigt systemet verkar. Tillväxt straffas var den än förekommer. 5.2.10 Kommuner med växande skattekraft I bilaga 1 förtecknar vi de 29 kommuner som det senaste taxeringsåret ökat sin relativa skattekraft med en procentenhet eller mer och där denna ökning konfiskerats av utjämningssystemet. Av tabellen framgår att det rör sig om en rad mycket olika kommuner även tillväxtkommuner i storstadsområden dominerar stort. Notabelt är också att ett par kommuner (och ) med hög skattekraft ökar starkt, närmast som en följd av den segregation som uppstår som en följd av regeringens politik med skatter som drabbar boendet i dessa kommuner, vilket i sin tur leder till en utflyttning av lägre inkomsttagare och en inflyttning av hushåll med mycket höga inkomster. Men mest notabelt är att det förutom tillväxtkommuner i också rör sig om små kommuner, där tillväxtåtgärder och befolkningsminskning givit resultat i ökat skatteunderlag per invånare som sedan inte får behållas. Den extra skattekraftstillväxten är för dessa kommuner så pass stor att dessa berörda kommuner i kommunalskatt skulle ha kunnat få in ca per invånare extra, resurser som kunnat underlätta omstruktureringsarbete och/eller skattesänkning. I bilaga 2 finns angivna samtliga kommuner som hade en växande skattekraft med angivande av ökningen av relativ skattekraft i procentenheter samt den skattekraft kommunen just nu har. Gemensamt för dem och alla kommuner med växande skattekraft är emellertid att den ökande skattekraften konfiskeras av det kommunala utjämningssystemet. För kommuner med minskande befolkning är det särskilt grymt. Intäkterna minskar med befolkningens antal och några nämnvärt ökande intäkter av högre skattekraft tillåter alltså inte utjämningssystemet. Här har som redan framhållits Socialdemokraternas ingenjörskonst utvecklat ett kommunsystem som effektivt försöker kväva tillväxt var den än förekommer. 5.2.11 Egen skattekraft borde vara viktig att vårda Parametern egen skattekraft i en kommun borde vara viktig för en kommunstyrelseordförande att följa. Det är den som ger en indikator på kommunens långsiktiga bas. Dagens system gör den emellertid till en nästan helt ointressant variabel. Det är i stället rikets genomsnittliga skattekraftstillväxt som är av betydelse för kommunerna. Och när intäktsnivån inte kan påverkas av egna åtgärder så tycks det bli naturligt att i stället snegla på möjligheten till de bidrag som gör dem än mer beroende av statliga åtgärder. Vanliga människor tror inte att det är så här illa utan räknar med att det de betalar i kommunalskatt går just till den egna kommunen. Men det är tveklöst så att olika aktiviteter ute i kommunerna inte kan räknas hem med dagens regler, kostnader får man ta, intäkter av beskattade löner konfiskeras av systemet. Och så är det i alla kommuner. Incitamenten att bidra till tillväxt finns inte. Dessbättre agerar inte kommunerna efter systemet . Men när alltfler anpassar sig till detta perversa system, då drabbar det hela landet. Kanske skulle regeringen, som inte låtsas förstå, lyssna mer om alla berörda kommuner tydligare sade ifrån och krävde att få behålla den ökande skattekraft som de medverkat till uppkomsten av. är alltför många fokuserade på bidragssystemets uppbyggnad, och förbiser betydelsen av att få arbeta med incitament på skatteintäktssidan. Vi moderater har i olika motioner till beskrivit hur tillväxtfientligt dagens utjämningssystem är. När det nu verkat inser alltfler oberoende iakttagare att vi har rätt. Utjämningssystemet konfiskerar tillväxtens frukter, medan kostnaderna hamnar på den enskilda kommunen. 5.2.12 Märkliga effekter som skadar rationellt handlande och tillväxt! Det inomkommunala utjämningssystemet ger som ovan angivits mycket märkliga effekter för enskilda kommuner. En hög arbetslöshet urholkar kommunsektorns fasta skattebas, men trots detta blir för en enskild kommun intäkterna i de flesta fall större när andelen arbetslösa är hög. Strukturkostnadstillskottet växer nämligen med arbetslösheten, som i sin tur betalas med statliga arbetslöshetsersättningar. Först när den arbetslöse flyttar till en kommun där arbete erhålls påverkas kommunens ekonomi negativt. Detta leder till att kommunerna inte har incitament att medverka till en ekonomisk tillväxt genom att nya jobb skapas. Däremot har de tydliga incitament att förhindra utflyttning till andra kommuner med jobb. Med färre invånare blir bördan på återstående skattebetalare större men en ökning av den genomsnittliga skattekraften får man alltså till inte behålla. Marginaleffekter som dessa anses med rätta som groteska om det gäller privatpersoner, men är alltså fastställda i lag i utjämningssystemet. Vi moderater hävdar att ett utjämningssystem måste konstrueras så att det ger incitament till tillväxt i alla kommuner. Ett sådant system låter sig väl förenas med den höga utjämningsgrad som är nödvändig för att säkra att kommuner med för sina uppgifter otillräcklig skattekraft erhåller tillräckliga bidrag. 5.3 Ett modernt system för välfärdens finansiering bör vara oberoende av kommungränser Dagens utjämningssystem har som vi visat ovan orimliga konsekvenser. Kostnaderna för en kommun eller ett landsting ökar utan egen kontroll och utan någon förutsebarhet. Kostnaderna för inkomstutjämningen kan stiga på grund av att andra delar av landet har en sämre ekonomisk utveckling eller på grund av att den egna regionen har en bättre, utan att detta för den skull går att beräkna i den kommunala ekonomiska planeringen. Skattebetalare som redan betalar högre skatter i form av boendeskatter än medborgare i andra delar av landet får genom detta system en högre skattebelastning på grund av att fler invånare i den egna kommunen eller regionen har en högre inkomst än i andra delar av landet. är en viktig del av förklaringen till den högre skattekraften högre löner som behövs för att levnadsomkostnaderna är högre. Det är till exempel väsentligt svårare för en barnfamilj att ha råd med en egen villa i våra tillväxtregioner än i andra delar av landet. Kostnadsnivån är över lag högre, vilket driver upp lönekostnaderna i sin tur. Resultatet blir att vanliga löntagare får högre skatt på grund av skatteutjämningen, som de har att möta dyrare levnadsomkostnader. Det är varken rimligt eller rättvist. Den snabba utveckling som präglar skatteutjämningssystemets effekter för bland annat visar att systemet inte kan fortleva. Det har i stället utvecklats som en mycket direkt och uttalad politik från den socialdemokratiska regeringen riktad mot de kommuner och landsting som har en borgerlig majoritet. På samma sätt som man har gått in mot förbudslagstiftning låter man medvetet den kommunala ekonomin försvagas genom utjämningssystemet. Därmed urholkar man möjligheterna till en alternativ politik trots att, som vi sett ovan, denna har varit mer framgångsrik i att skapa jobb, företagande, mångfald och god hushållning med skattebetalarnas pengar än motsvarande socialdemokratiska kommuner. Regeringen verkar för att den politik som präglat de socialdemokratiska kommunerna runt om i landet också genom statliga ingrepp skall tvingas på borgerligt styrda kommuner. Därigenom urholkar regeringen inte bara den kommunala självstyrelsen utan också människors möjligheter att i lugn och ro forma sina liv, få en god service och valfrihet. Men utjämningssystemet visar också på ett inneboende problem i den kommunala finansieringen av välfärdstjänster som i en modern och öppen tid inte egentligen behöver administreras utifrån den kommunala indelningens gränser. Sjukvård, skola och omsorg är inte kollektiva tjänster. De är högst individuella och personliga och bör behandlas och utformas därefter. De skall finansieras gemensamt men är inte heller nödvändigtvis knutna till en särskild kommun eller region. Det är den enskildes välfärd som måste stå i förgrunden. Dagens knytning av välfärdstjänsterna till en politisk styrning inom ramen för kommunernas gränser kommer att skapa än fler finansiella problem än dem vi ser. Det kommer att märkas genom den demografiska utvecklingen där det blir nödvändigt att kunna ha en samlad bild och syn på finansieringen av sjukvård och omsorg. Det är inte rimligt att äldres omsorg görs beroende av den kommunala ekonomin i en enskild kommun, lika lite som den kommunala ekonomin kan bli helt beroende av utvecklingen av antalet äldre. Motsvarande gäller skola och sjukvård. Professor vid har på uppdrag av Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi () analyserat de grundläggande förutsättningarna för den kommunala verksamheten och därmed skatteutjämningssystemets effekter. Han förespråkar i sin rapport mot kommunerna en om ansvarsfördelning och finansiering (Ds 2002:7) att finansieringen av välfärdsverksamheter som sjukvård och hälsovård lyfts över till statlig finansiering, bland annat mot bakgrund av de påfrestningar som annars ställs på det kommunala utjämningssystemet och finansieringen av kommunernas verksamhet: De nämnda problemen försvåras i takt med att kommuner och landsting blir mer heterogena i demografiskt och sysselsättningsmässigt avseende. Att acceptera större variation i kommuners och landstings skattepriser, dvs. förmåga att erbjuda välfärdstjänster, är knappast en utväg. Risken är då att systemet blir instabilt med successivt växande skillnader mellan kommuner och landsting med gynnsamt respektive ogynnsamt utgångsläge. Ur politisk synvinkel kan en sådan utveckling inte accepteras. I praktiken är det därför svårt att undkomma läroböckernas slutsats att betydande delar av välfärdstjänsterna bör läggas utanför kommunernas och landstingens ansvar. Det kommer inte att vara möjligt att med bibehållet kommunalt självstyre ha ett utjämningssystem som inte tar hänsyn till alla de utmaningar som välfärden står inför. I förlängningen av dagens utveckling ligger att kommunerna blir en del av den statliga välfärdsbyråkratin, utan något egentligt utrymme för den kommunala demokratin att fungera. ligger en sådan utveckling i direkt strid med vår uppfattning att den enskilde medborgaren, var han eller hon än bor, skall kunna välja när det gäller äldreomsorg, sjukvård, skola och barnomsorg. En utveckling mot nationell skolpeng, hälsovårdsförsäkring och äldrepeng kommer stegvis att minska behovet av den kommunala skatteutjämningen. Det är kostnaderna för äldreomsorgen, skolan och sjukvården som driver fram behovet av en utjämning av skattekraft. Det är också denna utjämning som får så negativa konsekvenser för de enskilda kommunernas tillväxtförutsättningar. Det gör att vi i ett längre perspektiv anser att utjämningen bättre utförs inom ramen för ett statligt ansvar för finansieringen med system som gör att välfärden följer den enskilde oavsett kommun- och landstingsgränser. Med ett sådant system får invånarna i alla kommuner, oavsett tillväxt och skattekraft, likvärdiga möjligheter att välja och forma sin välfärd. Fram till att detta blir möjligt att genomföra bör staten ansvara för utjämningssystemet. Det kommer att kräva ett betydande utredningsarbete för att konstruera ett statligt system som är rättvist, uppmuntrar till tillväxt och som också ger utrymme för kommuner att genom effektiv hushållning med skattebetalarnas pengar ge mer valuta för pengarna och verka för lägre skatter. 5.4 Nödvändiga omedelbara förändringar I avvaktan på ett nytt statligt finansierat system föreslår vi vissa absolut nödvändiga förändringar som bör genomföras . Inom ramen för i grunden oförändrad utjämningsgrad måste inkomstutjämningen ändras så att effekten av alla positiva, relativa förändringar i skattekraft får behållas till . Därmed skapas i bjärt kontrast mot gällande ordning ett kraftigt incitament för alla kommuner att vidta åtgärder som ger ekonomisk tillväxt genom lägre arbetslöshet och ökad förvärvsfrekvens. Det viktigaste är sålunda att alla kommuners åtgärder för att åstadkomma ekonomisk tillväxt och sysselsättning belönas och inte som uttryckligen motverkas. De absurt tillväxtfientliga inslagen i dagens system elimineras. Förändringen skulle bli en mycket kraftig signal till kommunerna att vidta åtgärder som bidrar till ekonomisk tillväxt och ökad förvärvsfrekvens. Det är fullt möjligt att inom ramen för nuvarande system göra denna förändring i samband med slutavräkningen av skatteinkomsterna . Om denna tilläggsregel införs får de kommuner som med dagens system får sin ökade skattekraft konfiskerad i stället behålla denna. Kommuner som förlorar skattekraft föreslås däremot få behålla sin nuvarande garanti, och därmed påverkas inte deras intäktsnivå i systemet av förändringen utan de får fortsatt ett bidrag som även täcker bortfallet av skattekraft. På landstingssidan drabbas , som enda landsting, hårt av en mycket långtgående utjämning som lett till att inkomstutjämningsavgiften skenar. leder den ökade tillväxten i regionen i förening med att erbjuder sina invånare en god sjukvård med vårdgaranti till stora påfrestningar för ekonomin. får inte behålla inkomsterna av sin tillväxt men däremot med råge ta kostnaderna för den. Detta förhållande måste i avvaktan på ett nytt system ändras genom att en spärr införs för inkomstutjämningen för landsting. Sjukvården är till sin karaktär en funktion av de politiska besluten att alla skall ha tillgång till en god sjukvård och kunna få vård när den behövs. I har man visat att man inom ramen för sina skatteinkomster kan erbjuda en växande befolkning en mycket god sjukvård. Sjukvården måste kunna utvecklas på ett sätt som gör det extra viktigt att säkerställa att alla landsting har möjlighet att kunna erbjuda en god sjukvård och kunna bidra till goda tillväxtförutsättningar för sin region. Mot den bakgrunden föreslår vi en särskild spärregel för att förhindra att ett skenande utjämningssystem slår mot landstingens möjligheter att erbjuda en god sjukvård. Sammanfattningsvis innebär alltså våra förslag till omedelbara förändringar: Kommuner och landsting som haft en relativ skattekraftstillväxt mellan taxeringen 2000 och 2001 och framåt får behålla denna. (Inkomstutjämningssystemet är f.n. så uppbyggt att en sådan tillväxt till mellan konfiskeras var den än förekommer.) Ett landsting skall i inkomstutjämningsavgift högst erlägga av sin relativa skattekraft. skall landsting högst erlägga av sin relativa skattekraft. Dessa förändringar skulle för tilläggsbudget 2002 innebära att inkomsttitel minskas med totalt ca och utgiftstitel under utgiftsområde 25, utjämningsbidrag höjs med ca . Spärren i inkomstutjämningssystemet för landsting svarar för ca av detta och berör enbart inkomsttiteln. Regeringen bör få i uppdrag att i tilläggsbudget lägga fram detta förslag . motsvarar spärren i utjämningssystemet . Vi kommer att i Moderata samlingspartiets partimotion med anledning av regeringens vårproposition redovisa hur denna förändring kan genomföras inom ramen för vårt samlade budgetalternativ för . På plussidan av dessa förändringar finns inte bara betydande vinster för de berörda kommunerna utan framför allt en signal till alla kommuner att det lönar sig att arbeta för tillväxt. Med denna förändring skulle kommunpolitiker igen upptäcka den egna skattekraften som en viktig parameter att vårda oavsett om det gäller med låg egen skattekraft, i , i eller i med hög egen skattekraft. Kostnadsutjämningen förändrades genom riksdagsbeslutet . Vissa delar av beslutet utsattes för tung metodkritik. Det finns anledning att snabbt komma med ett förslag som justerar de främsta metodfelen. Dessa hänger dock delvis samman med hopblandningen av vilka faktorer som kan ge hög skattekraft och där kostnaderna härför inte beaktas i kostnadsutjämningen på ett riktigt sätt. utjämnas skattekraften helt som kommuner som tar på sig kostnader för den höga skattekraften inte får full kompensation för dessa. 5.5 Våra riktlinjer för ett nytt utjämningssystem Grunden för relationen mellan stat och kommun måste vara att det som uppburits i kommunalskatt alltid går till den kommun där skatten erlagts. Då får den lokala beskattningsrätten också legitimitet i medborgarnas ögon. Regeringens åsidosättande av detta samband är ett grundskott mot den kommunala självstyrelsens grundläggande princip. Vi anser att det grundlagsvidriga inomkommunala utjämningssystemet avskaffas förslagsvis per , dvs. vid den tidigaste tidpunkt när bör ha hunnit besluta om ett nytt system som stimulerar till ekonomisk tillväxt som det ger statligt utjämningsbidrag till kommuner och landsting med för sina uppgifter otillräcklig skattekraft. Vi föreslår att en utredning tillsätts med uppdrag att skyndsamt presentera ett nytt bidragssystem för kommunsektorn. Det skall grundas på att systemet skall stimulera landets tillväxt samt vara grundlagsenligt och avsevärt enklare i sin uppbyggnad än dagens svåröverskådliga system. Utformningen underlättas, om vissa uppgifter som finansieras genom kommunerna och landstingen får en nationell finansiering, främst skolan genom vårt skolpengsystem. Vi föreslår sålunda att den nya utredningen skall utforma ett system som skall tillgodose följande: dagens tillväxtfientliga system skall ersättas med en ordning som tydligt belönar tillväxt och kostnadseffektivitet för alla kommuner och landsting dagens grundlagsvidriga system skall ersättas med ett statligt finansierat system. Den kommunala självstyrelsen med bl.a. dess syn på den kommunala beskattningsrätten skall säkras. Det skall vara staten (och inte kommunsektorn) som ger bidrag till kommuner och landsting med för sina uppgifter otillräcklig skattekraft dagens ogenomträngliga system skall ersättas med ett enklare och mer genomskinligt som en översyn görs av vilka uppgifter som bör ha en nationell finansiering. 5.6 Skattebasen är grunden för kommunsektorn uppgår den samlade kommunsektorns inkomster till ca (exkl. kommunala bolag). Av detta är kommunalskatteinkomster, statsbidrag (statsskatt) och övriga inkomster. Grunden för den kommunala ekonomin är således skatteintäkterna och deras tillväxt. Det bästa sättet att stärka kommunernas ekonomi och skapa utrymme för god service och lägre skatter är därför att ha en god tillväxt som ger fler skattebetalare. Om t.ex. sysselsättningen ökar så att arbetsinkomsterna stiger med en procent mer än vad som annars bleve fallet ökar kommunernas skatteintäkter med ca extra. De senaste årens utveckling visar åskådligt just detta förhållande som vi moderater under en följd av år framhållit i våra motioner. Det är inte statsbidragsnivån utan skatteintäkternas utveckling som är avgörande för kommunernas inkomstutveckling. Det är en politik som skapar förutsättningar för en uthållig ekonomisk tillväxt och som ger kommunsektorn framtida stabila inkomster. Därför är det även för kommuner och landsting så viktigt med ett sänkt skattetryck, ett förbättrat företagsklimat och strukturella reformer som skapar uthållig tillväxt. Detta ger kommuner och kommunmedborgare gynnsamma förutsättningar och välstånd. Kommunernas ekonomiska problem löses sålunda bäst genom en politik som leder till att fler jobb växer fram och att kunskapsinnehållet och därmed lönebetalningsförmågan och arbetsinkomsterna ökar. Men en viktig förutsättning måste också vara att den enskilda kommunen själv får bära frukten av en framgångsrik politik. Det ger den ett incitament som borde vara självklart men det ger också en signal att tillväxt belönas var den än förekommer i vårt land.