mot · GQ02T466 · 2002-10-23 00:00:00 — Det handlar om alkohol- och narkotikapåverkade förare men också om grova överträdelser som rödljuskörning, omkörning vid spärrlinje, prejning av medtrafikanter m.m. Så kallade vansinnestävlingar på allmän väg har dessvärre också blivit alltmer förekommande. Trafikpolisens resurser för övervakning är begränsade. Trafikpolisen uppskattar att av dess arbete ägnas åt hastighetsövervakning. Genom en ökad användning av automatisk kameraövervakning för hastighetsövervakning kan polisresurser frigöras för andra viktiga uppgifter. Det är angeläget att myndigheternas och polisens resurser kan koncentreras till områden som av en stor allmänhet upplevs som väsentliga för att öka respekten för trafikreglerna samt att motverka de värsta trafikbrotten och de ökande olyckstalen. För att uppnå denna önskade utveckling måste resurserna prioriteras på rätt sätt och tillgänglig teknik användas för att frigöra ytterligare resurser. Vad som ovan anförs om vikten av att trafikpolisen, genom att i högre grad använda tillgänlig teknik för hastighetsövervakning, kan frigöra ytterligare resurser till andra viktiga uppgifter bör ges regeringen till känna. Om regeringens plan för infrastrukturen för åren 20052015, som har fastställts av , ska kunna hållas behövs ett tillskott i anslagen om totalt jämfört med anslagsnivån 2004. Utöver anslagsnivån 2004 behövs såldes en anslagsökning på i genomsnitt för de elva åren . Varje års försening av denna ambitionshöjning leder till ett högre anslagsbehov . Med tanke på regeringens tidigare facit måste denna ambition tas med en nypa salt. Det finns fog att säga att regeringens plan är baktung. Därmed sätts också hela planens trovärdighet på spel. Regeringen säger sig vilja finansiera de 58 miljarderna som är ofinansierade genom anslag. Som beskrivits ovan och i motionen finns stora frågetecken för om man kommer att klara av detta. I ljuset av detta är det beklagligt att regeringen inte mer seriöst behandlat frågan om alternativ finansiering, så kallad PPP, och lånefinansiering. principiella utgångspunkt är att drift och underhåll alltid måste finansieras genom anslag. Däremot finns det anledning att se över möjligheterna till att finansiera nyinvesteringar på annat sätt. Detta är nödvändigt om en hög ambitionsnivå ska kunna hållas och därtill hållas över tiden. Det faktum att avsatt mer och även fortsättningsvis har högre anslag än regeringen gör att vi med större trovärdighet kan diskutera andra finansieringsformer. För- och nackdelar med olika finansieringsmodeller måste tydliggöras innan beslut om modeller kan göras. Naturligtvis ska alla infrastrukturprojekt genomgå samma miljöprövningar och samhällsnyttoanalyser oavsett finansieringsform. Detta kan tyckas som en självklarhet, men i debatten finns tendenser att ta till övertoner när alternativa finansieringsformer diskuteras. Därför är det viktigt att tydligt klargöra att samma prövningar ska gälla oavsett finansieringsform. Trängselavgifter kan vara ett bra sätt att styra trafikflöden och få intäkter som kan användas till att förbättra infrastruktur, och kanske framför allt kollektivtrafik, i de områden där avgifterna tas ut. Dessa avgifter bör kunna användas i våra större städer. Stockholmsberedningen ser nu över hur problemen i Stockholmstrafiken ska kunna lösas. Utifrån denna utredning kommer bl.a. förslag att läggas om hur trängselavgifter kan införas i . har tidigare påpekat vikten av att genomföra de förändringar av svensk lagstiftning som behövs för att dessa avgifter ska kunna tas ut. Sedan är det viktigt att komma ihåg att det måste vara upp till de olika städerna/områdena, inte staten, att bestämma om trängselavgifter ska införas eller ej. Det statliga regelverket får dock inte stoppa möjligheten. Det är också viktigt att påpeka att staten ej ska ta någon del av avgifterna. Vad som ovan anförs om möjlighet att efter lokala beslut ta ut trängselavgifter bör ges regeringen till känna. 13.2 Lån och PPP Infrastrukturprojekt är kostsamma men resultaten ska i gengäld användas . Detta gör att dagens modell, med investeringar som under belastar statsbudgeten på ett tungt sätt i relation till användningstiden för den aktuella infrastrukturen, inte fungerar tillfredsställande. Lån och PPP (Public Private Partnership) är modeller för staten att sprida ut dessa kostnader. anser att det är dags för att pröva PPP-modellen på ett antal framtida infrastrukturprojekt. Om vi inte prövar modellen kan vi inte heller utvärdera den. Vi anser att både järnvägs- och vägprojekt kan komma ifråga för PPP-modellen. Dessa projekt bör påbörjas tidigt i planperioden för att få till den infrastrukturella satsning som är nödvändig. Flera aktörer på infrastrukturområdet har uttryckt sitt intresse för att medverka till PPP-lösningar, vilket tyder på att det inte bör finnas några problem att hitta villiga intressenter. Vad som ovan anförs om att pröva PPP-modellen på ett antal framtida infrastrukturprojekt, i syfte att utvärdera modellen, bör ges regeringen till känna. 13.3 Utförsäljning av statlig egendom Att sälja statlig egendom för att investera överskottet i infrastruktur anser vi är en framkomlig väg för att lösgöra ordentliga resurser till angelägna satsningar. Genom att byta värden kan en nysatsning på behövlig infrastruktur komma till stånd. Som redan nämnts så kan en lösning vara att sälja delar av , och samt att avyttra statens ägarandel i SAS. På många håll i världen tas vägavgifter eller tullar ut av trafikanterna. Att ta ut avgifter av dem som trafikerar en specifik sträcka är dock mycket ovanligt i . är undantaget då avgiftsfinansieringen var ett måste för att bron skulle bli av. Av våra grannländer så har man i varit flitig att nyttja denna möjlighet. Där finns 41 vägavsnitt eller broar som finansieras genom vägtullar. uppgick de samlade intäkterna från dåvarande vägtullar till (ca ). I finns förutom ytterligare en avgiftsbelagd sträcka: mellan och Fyn. Tullar för andra svenska infrastrukturprojekt än torde kunna vara en framkomlig väg . Utgångspunkten bör dock vara att denna finansieringsform endast används i mindre omfattning och då för större projekt och sträckor. Vad som anförs om att i mindre omfattning och endast för större infrastrukturprojekt använda vägtullar för att möjliggöra nyinvesteringar bör ges regeringen till känna. 14 Regionalt inflytande över planering och prioriteringar Planeringsprocessen är en central del för utformningen av infrastrukturen. principiella utgångspunkt är att planeringen av infrastrukturen måste få en fördjupad demokratisk förankring. Fler aktörer måste komma in i processen på ett tidigt stadium. Våra förslag för att förstärka den lokala/regionala demokratin och inflytandet står i skarp kontrast till regeringens synsätt. förslag om demokratiutveckling återfinns i demokratimotionen. anser att satsningen på bärighet, tjälsäkring och rekonstruktion ska vara större och ingå i de regionala planerna. Att flytta ut besluten till den regionala nivån är en garanti för att få väl avvägda och riktiga satsningar utifrån lokala och regionala behov. Vad som ovan anförs om att satsningen på bärighet, tjälsäkring och rekonstruktion ska ingå i de regionala planerna för att öka det regionala inflytandet bör ges regeringen till känna. Det behövs mer, inte mindre, lokalt och regionalt inflytande över infrastrukturen. Att stärka Väg- och ställning leder inte till detta. Resultatet blir istället ett demokratiskt underskott. I Västra och , som under försöksverksamhet med ökat regionalt självstyre har tagit över ansvaret för infrastrukturfrågorna från , har ett brett förankringsarbete ägt rum. Kommunerna i regionen, näringslivet, fackliga organisationer och andra har varit delaktiga i arbetet med att ta fram underlag, definiera behov och prioritera de kommande satsningarna på infrastrukturområdet. Alla inblandade parter har upplevt detta mycket positivt. Utöver detta finns också fördelen att huvudintressenterna också har ett ansvar för den regionala och lokala kollektivtrafiken. Vår uppfattning är att mer beslut rörande infrastrukturen ska flyttas till de regionala nivåerna. Inte minst är detta viktigt då en övervägande del av infrastrukturen är av sådan karaktär att den inte är av nationellt intresse, men mycket viktig ur lokal och regional synvinkel. Den nationella politiken bör utforma övergripande mål och avsätta resurser. Beslut och planering bör flyttas till de regionala nivåerna. Med en regional planering utifrån de nationella målen kan en större folklig förankring uppnås, vilket är angeläget dels för att infrastruktursatsningar kan vara mycket känsliga för dem som berörs, dels för att prioriteringar mellan olika satsningar görs bäst på regional nivå. Den nationella politiken bör förutom att fastställa mål och avsätta resurser ägna sig åt att, i nära samarbete med de regionala nivåerna, planera sådan infrastruktur som är av nationellt intresse och fortsatt ha hand om överklaganden som rör miljöfrågor. Vad som ovan anförs om verkligt regionalt inflytande över infrastrukturen bör ges regeringen till känna. Regeringen har inte en samlad syn på infrastrukturen och därför är det inte heller konstigt att IT-politiken har havererat och är totalt misslyckad. Långt ifrån alla människor i har tillgång till den digitala infrastrukturen. Den digitala infrastrukturen måste ses som en del av infrastrukturpolitiken. Det behövs en digital allemansrätt som garanterar alla tillgång till den nya tekniken. Nödvändigt är också en syn på den digitala infrastrukturen som en del av den infrastruktur som är viktig för att skapa livskraft och tillväxt i hela landet. Här brister regeringen. Vad som anförs om att behandla den traditionella fysiska infrastrukturen och den digitala infrastrukturen tillsammans bör ges regeringen till känna. har ett mål att skapa en digital allemansrätt. Genom att nyttja den nya tekniken vill vi ge möjlighet för människor att växa och skapa nätverk som inte begränsas av social tillhörighet eller geografiskt hemvist. behöver en aktiv IT-politik inriktad på att ge människor och företag nya möjligheter till livskvalitet, livskraft och självbestämmande. är en av världens främsta IT-nationer. målsättning är att ska befästa denna position innan något annat land hinner göra det. Vårt land har goda förutsättningar att klara detta, men det krävs en aktiv IT-politik. Hela den offentliga sektorn har, liksom andra områden, ett stort ansvar för att arbeta med tillgänglighet för alla. Den digitala klyftan är inte en fråga skild från andra frågor. Den går inte att skilja från den sociala och regionala klyvning av landet vi ser på andra områden. En av de viktigaste skiljelinjerna är tillgången till kunskap och utbildning. efterlyser därför ett kunskapslyft inom IT. Detta måste göras i samverkan mellan många olika aktörer arbetsmarknadens parter, skolan, högskolan, studieförbund, pensionärs- och invandrarorganisationer m.fl. Målet bör vara att öka människors förtrogenhet med den nya tekniken, inte utbildning i att kunna använda särskilda program. Särskilt viktigt är det att nå ut till grupper som använder datorn i liten utsträckning för att motverka rädsla för att göra fel och underlätta för människor att kliva över tekniktröskeln. Nya och bättre tekniska lösningar och snabbare kommunikationer ska bidra till att förbättra människors vardag. ser informationstekniken som en av de stora möjligheterna till att skapa förutsättningar för nya jobb och boende i hela landet. Informationssamhället kommer att krympa avstånd, och människor kommer att kunna prioritera livsmiljö i stället för att välja boende efter var man kan få arbete. Vi är övertygade om att det kommer att innebära att fler människor väljer att bosätta sig närmare naturen utanför de stora metropolerna. Valfriheten i boendet kan bidra till livskvalitet för människor, men också livskraft i hela landet. En heltäckande digital infrastruktur, tillgänglig för alla medborgare, är ett nödvändigt steg för att kunna förverkliga idén om en digital allemansrätt. Många kommuner har inte de ekonomiska möjligheterna att garantera en utbyggnad av bredband i hela kommunen. I sin tur leder detta till att kommunen blir ett mindre attraktivt område att bosätta sig i. menar att den statliga politiken för digital infrastruktur bör utgå från tre tydliga kriterier: Att trygga konkurrensen på tjänste- och operatörssidorna, som är den mer dynamiska delen av IT-sektorn, genom ett nät öppet på lika villkor för alla operatörer. Att garantera likvärdiga förbindelser i hela landet. Att ge förutsättningarna för en långsiktig planering, som gör att nätet blir skalbart i takt med att efterfrågan på kapacitet ökar. Dessvärre förefaller dessa kriterier knappast vara vägledande för regeringens politik. Den förda politiken för utbyggnad av infrastrukturen kännetecknas i stället av enkel symbolpolitik, där bidrag utlovas oplanerat och där man bortser från vikten av en gemensam planering för nätutbyggnaden. För regeringen verkar det vara viktigare att ha konkurrens när det gäller nätutbyggnaden än på tjänstesidan. Den enkla slutsatsen av de tre kriterier som bör vara vägledande för nätutbyggnaden är att det behövs en heltäckande digital infrastruktur bestående av optisk fiber. Denna bör vara öppen för alla operatörer och tjänsteleverantörer, varför den bör byggas i offentlig regi. Detta garanterar också att infrastrukturen kommer att nå alla hushåll och företag i landet. Kostnaden för ett heltäckande optiskt fibernät, som skissats av i tidigare IT-motioner och av infrastrukturobservatorium, kan antas uppgå till ca . Endast staten har möjlighet att investera så pass stora summor med den långsiktighet som krävs på en marknad där investeringshorisonten kanske är på fysiska investeringar. Genom att bygga nätet i ett helägt statligt bolag och finansiera det med användaravgifter kan kostnaden i stor utsträckning läggas utanför statsbudgeten. Regeringen bör skyndsamt utreda förutsättningarna för att bygga ett optiskt fibernät enligt ovanstående och återkomma till med förslag till nödvändiga beslut för att möjliggöra utbyggnaden. Detta bör ges regeringen till känna. 15.2 Utbyggnad av mobila kommunikationer i hela landet Tillgång till mobil telefoni och datakommunikation spelar en avgörande roll för företags möjligheter att arbeta . var tidigt ledande i att utveckla mobiltelefoni genom NMT- och GSM-systemen, något som bidragit både till den stora spridningen i och till vår framskjutna position bland världens IT-länder. Mobila lösningar är ett nödvändigt komplement till en framtidssäker fast infrastruktur. I samband med utbyggnad av ny telefoni investeras stora belopp i infrastruktur i form av bland annat nya . För att minimera negativ miljöpåverkan är det angeläget att de olika teleoperatörerna samtrafikerar i så stor utsträckning som möjligt. Detta bör ges regeringen till känna. Vi konstaterar att trafikutskottet och har tillmötesgått tidigare krav på att förbättra mobiltelefontäckningen. Särskilt skogsnäringen är beroende av väl fungerande mobiltelefoni. För att denna näring ska kunna utvecklas krävs bl.a. bättre logistik och ökad effektivitet, vilket kan lösas genom uppkoppling via telefon och dator. Sådan uppkoppling till planeringsdokument för skogsbruket ger stor möjlighet att miljöstyra verksamheten direkt vid avverkning eller röjning. Tillgång till mobiltelefoner är också en säkerhetsfråga för dem som arbetar i areella näringar. Staten måste ta ett övergripande ansvar för att förbättra telefontäckningen i syfte att ge alla företag samma möjligheter till effektivisering, kommunikation och kundkontakt. Då vi kan konstatera att täckningen är fortsatt dålig finns anledning att understryka våra tidigare krav i detta avseende. Vi begär att regeringen återkommer till med en redovisning av nuläget beträffande täckningsgraden för mobiltelefoner. Detta bör ges regeringen till känna. byggs tredje generationens mobiltelefoni ut i . Genom den större kapaciteten förbättras möjligheten till mobil datakommunikation dramatiskt. Det är nu viktigt att de operatörer som fått koncession på 3 G i lever upp till tidigare gjorda åtaganden, både vad gäller kapacitet i näten och täckning i hela landet. De problem som drabbat branschen får inte tas till intäkt för att svika löften om mobil datakommunikation till stora delar av landet . Staten bör noga följa utvecklingen och inte tveka att ingripa om löftena inte förverkligas. Vad som ovan anförs om att de operatörer som har fått koncession på 3 G i ska leva upp till tidigare åtaganden bör ges regeringen till känna.