mot · GQ02Ub444 · 2002-10-23 00:00:00 — Den stora förändringen för de fristående gymnasieskolorna kom 1993, då fristående gymnasieskolor fick lagfäst rätt till bidrag från elevernas hemkommuner. Ännu råder dock en stor tveksamhet kring kostnadsersättningen till de fristående skolorna och vi hoppas att skollags- och gymnasiekommittéerna kommer att komma med tillfredsställande lösningar på problemet. Det naturliga vore att samma ersättning utgick till de fristående skolorna som till de offentliga. Många friskolor drivs med alternativa och nyskapande pedagogiska metoder. I vissa fall kan det göra skolorna väl lämpade att ta emot elever utan studiemotivation och som av olika anledningar har svårt att klara de nationella gymnasieprogrammen. Det är dock inte tillåtet för fristående gymnasieskolor att driva det individuella programmet. Vi anser att det är en orimlig begränsning som bör förändras. Vi vill också se den ökade konkurrensen mellan friskolor och kommunala gymnasieskolor som något positivt. En utredning från Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi har konstaterat att friskolornas närvaro i en kommun även har positiva effekter på de kommunala skolornas kvalitet. ser därför fram mot en utveckling av fler fristående skolor. I framtidens mångfald har såväl väl fungerande kommunala skolor som friskolor en självklar plats. Vi utvecklar vår syn på friskolor vidare i en särskild motion. Kommunens uppdrag är inte i första hand att själv producera gymnasieutbildning utan att tillhandahålla ett stort utbildningsutbud av hög kvalitet för sina elever. Att hitta rätt, att kunna jämföra och bedöma kvalitet är viktigt för eleven och föräldrarna och det bör vara en uppgift att ge ett objektivt underlag. För att gymnasieskolan ska vara en attraktiv arbetsplats krävs att kommunerna satsar på personalen. Det måste finnas en större flexibilitet när det gäller utformandet av tjänster så att lärare kan kombinera sin undervisning med till exempel forskning. En rejäl satsning på lärarnas löner, fortbildningsmöjligheter och arbetsmiljö måste ingå i alla skolsatsningar. Kommunerna har också ett ansvar för att resurser och läromedel ställs till förfogande. Lokalerna måste vara ändamålsenliga. Särskilt bör den växande allergiproblematiken beaktas. Många av landets skolor är inte heller anpassade för de pedagogiska metoder som utvecklats, eller de nya uppgifter som tillkommit. På ett flertal skolor saknas t ex avskilda rum för utvecklingssamtal. För är det viktigt att gymnasieskolan ger ett rikt utbildningsutbud som svarar mot olika elevers individuella behov. För att uppfylla detta mål krävs samverkan, inte minst mellan de mindre kommunerna. Så länge inte möjlighet till riksrekrytering inom gymnasieskolan föreligger skapas inte den naturliga konkurrens mellan gymnasieskolorna som skulle bli fallet om elever kunde söka vart de ville. Det är viktigt att kommunerna i sin planering samverkar så att olika valmöjligheter för eleven finns inom rimligt avstånd. Det kan innebära att kommuner går samman i regioner som utgör ett gymnasieområde för eleverna. Ett sådant exempel visar . En möjlighet är också att vissa delar av utbildningen kan läsas på annan ort. Branscherna har uttryckt önskemål om att det på enstaka orter ska finnas särskilda resursskolor som ger en specifik kompetens inom programmet. Brist på regionalt perspektiv medför stor risk såväl för ökade samhällskostnader som dålig överensstämmelse med arbetslivets behov. Den inlåsningseffekt som uppstår när kommunen hindrar elever att söka utbildning på annan ort med argumentet att en liknande utbildning finns i hemkommunen måste upphöra.