mot · GQ02U313 · 2002-10-23 00:00:00 — 3 Förslag till riksdagsbeslut 19 4.3 Kvinnors roll 23 6 Hinder på vägen 25 6.1 Hiv/aids 26 6.2 Andra sjukdomar 27 7 Förutsättningar för utveckling 28 7.4 Mänskliga rättigheter 30 7.6 Uppbyggnad av politiska partier 31 7.7 Det civila samhället 31 Vi måste skapa en rättvisare värld utan fattigdom och ekologisk utarmning. Motiven härför är både solidariteten med fattiga och utsatta och vår gemensamma säkerhet. Målet måste vara att ge alla lika villkor att växa och utvecklas som människa. Världens resurser måste mobiliseras för att utrota fattigdom, förtryck av mänskliga rättigheter och för att skapa demokrati och en långsiktigt hållbar utveckling. Både mänskliga rättigheter och demokrati är och skall förbli universella rättigheter. Utvecklings- och biståndspolitiken måste ges en sådan inriktning att människor i mottagarländerna ges långsiktiga förutsättningar att lösa fattigdomsproblemen. De fattiga länderna måste själva ta ansvar för att forma sin framtid, men måste också ges möjlighet där hela världen har ett gemensamt men differentierat ansvar. Bistånd och andra utvecklingsinsatser får därför inte omgärdas av detaljstyrning, men ska ha tydliga ramar och uppföljningsmekanismer. Det svenska biståndet var föremål för en utredning . Utredningen har värderat erfarenheterna av de gällande biståndsmålen och konstaterat att det övergripande målet för svenskt bistånd, att minska fattigdomen, ibland kommit vid sidan av delmålet. Fattigdomsmålet behöver förstärkas och förtydligas. Det svenska biståndet ska främja demokrati, respekt för mänskliga fri- och rättigheter, god samhällsstyrning (good governance), hållbar utveckling och ekonomisk tillväxt. För att garantera öppenhet, mångfald och kontroll av maktutövningen krävs starka civila samhällen och oberoende medier. Biståndspolitiken måste genomsyras av ett rättighetsperspektiv och ett sydperspektiv, dvs. att den enskilda människan ska stå i fokus och arbetet måste utgå från de fattiga ländernas perspektiv. 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om biståndspolitikens inriktning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om politiska prioriteringar i förhållande till livsmedelssäkerhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att landsbygds- och jordbruksutvecklingen måste få högre prioritet i samarbetet med utvecklingsländer om fattigdomsmålet skall kunna uppnås. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om jordbrukstillväxtens betydelse för att minska fattigdomen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att måste verka för att våld mot kvinnor blir en straffbar handling i hela världen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bör verka för att ekonomiska reformprogram, program för jordbruksutveckling och utbildning inte missgynnar kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att aktivt involvera fattiga kvinnor i arbetet med åtgärder för att bekämpa fattigdom och hunger. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om vikten av att vid toppmöten lyfta frågan om kvinnors och barns situation. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att i sin biståndspolitik skall prioritera frågor som har med hållbar utveckling att göra. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bör utöva påtryckningar för att skall ratificera Kyotoprotokollet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bör ge sitt fulla stöd till den av initierade kampanjen mot stigmatisering och diskriminering av hiv/aidssjuka. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att världens ledare måste tala om mäns sexuella uppträdande som en största orsak till spridning av hiv/aids och om kondomanvändning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att frågan om hiv/aids måste tas upp som en politisk prioritering. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om behovet av nya, billiga och tillgängliga mediciner för smittsamma sjukdomar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att förbättra kvinnors hälsa. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att förebyggande av konflikter, krishantering samt uppföljning efter konflikter måste ges större vikt i biståndspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om nödvändigheten av en beredskap att omprioritera insatser mot konflikt- och krishantering. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om utvecklandet av bättre early warning system för förebyggande av katastrofer. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att stödja utvecklingsländerna vid WTO-förhandlingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att den svenska biståndspolitiken bör bidra till utvecklandet av interna reformer inom utvecklingsländerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att avskrivning av del av tredje världens skulder bör villkoras med demokratiska och ekonomiska reformer samt kamp mot korruption. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att biståndet måste inriktas på att få ett större deltagande av kvinnor i samhällstuvecklingen samt att utveckla god samhällsstyrelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att på lämpligt sätt bör arbeta för att FN:s förklaring om mänskliga rättigheter kompletteras med diskriminering på grund av sexuell läggning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bör starkt uppmana att ratificera . tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om dödsstraffets avskaffande. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om ett fungerande institutionellt ramverk. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om stöd till uppbyggnaden av politiska partier. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om betydelsen av folkrörelser och enskilda organisationer för uppbyggnaden av det civila samhället. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att enprocentsmålet skall uppnås . tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att bör vara en pådrivande kraft i effektiviseringen av EU:s biståndsverksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om FN:s roll som koordinator för olika biståndsgivare. lever 2,8 miljarder människor på () . Omkring 800 miljoner människor lider av kronisk undernäring. tjänar en procent av världens rikaste lika mycket som av de fattigaste. Kvinnor och barn är mest utsatta för fattigdom. Det internationella samfundet samlades till Summit i för att gemensamt komma fram till hur världssvälten ska lösas. Resultatet var att 187 närvarande stater kom överens om den s k Romdeklarationen samt det konkreta målet att halvera världshungern . Målet, som sedan inkluderades i de s k millennieutvecklingsmålen, kommer med nuvarande insatser inte att nås. Med anledning av detta möttes nationella ledare och delegater i . Vid Världstoppmötet diskuterades hur politisk vilja och tillräckliga resurser skulle mobiliseras. Livsmedelssäkerhet stod i centrum vid båda Romkonferenserna. Bistånd är en viktig, men inte den enda, faktor för att minska fattigdomen i världen. För att minska fattigdomen i världen behövs målmedvetet arbete, satsningar och en öppenhet för att finna nya lösningar. Resurser finns, frågan är endast hur dessa fördelas. Enligt skulle det kosta att ge alla människor en grundläggande social trygghet. Världens 100 största företag omsatte . För att uppnå en utveckling som är politiskt, ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar krävs åtgärder inom alla samhällssektorer. Biståndspolitiken ska ges en inriktning som ger människorna i mottagarländerna ökade förutsättningar att långsiktigt kunna lösa fattigdomsproblemen. Det kan bara förverkligas inom en stabil ram för utveckling bestående av fred och säkerhet, god samhällsstyrelse, starka institutioner, jämställdhet, respekt för mänskliga rättigheter och kontinuerlig utveckling av mänsklig kapacitet. Vad som ovan anförts om biståndspolitikens inriktning bör ges regeringen till känna. I Romdeklarationen definieras livsmedelssäkerhet som att alla människor har fysisk och ekonomisk tillgång till tillräckligt med näringsriktig och säker föda. Begreppet livsmedelssäkerhet har flera olika aspekter: dels att produktionen måste vara tillräcklig och hållbar, dels att människor måste få tillgång till maten genom att producera eller genom att köpa den. finns det tillräckliga mängder mat för att föda jordens befolkning. På global nivå finns det inga uppenbara problem med livsmedelsförsörjningen, trots rapporter om svält i olika delar av världen. Mätt i kalorier per invånare och dag har världens livsmedelsproduktion aldrig varit större än vad den är . Den främsta förutsättningen för livsmedelssäkerhet på nationell nivå är ett positivt politiskt och ekonomiskt klimat. Brister i samhällsstyrningen, främst i form av en jordbrukspolitik som missgynnar småbrukare, kan försämra livsmedelssäkerheten. Politiska prioriteringar är direkt avgörande för livsmedelssäkerheten, oberoende av mängden livsmedel som producerats nationellt. Ett exempel på ett land där den politiska prioriteringen har lett till akut svält är . Landet producerade tidigare mer än tillräckligt med livsmedel. Den nuvarande situationen kunde ha undvikits om en annan politik hade bedrivits av landets regering. Vad som ovan sagts om politiska prioriteringar i förhållande till livsmedelssäkerhet bör ges regeringen till känna. Sju av tio av världens fattiga bor fortfarande på landsbygden. Jordbrukssektorns tillväxt spelar en nyckelroll för att öka fattiga människors inkomster, genom arbetstillfällen inom jordbruket och genom att bidra till arbetstillfällen inom andra sektorer. Utveckling av jordbruket och livsmedelsproduktionen är avgörande för all utveckling. Det finns inget land som haft en bred och snabb utveckling utan att först ha utvecklat den egna jordbrukssektorn. Det går inte att bygga välstånd och framsteg på tom mage. Landsbygds- och jordbruksutvecklingen måste få högre prioritet i samarbetet med utvecklingsländer om fattigdomsmålet ska kunna uppnås. Detta bör ges regeringen till känna. Över hälften av arbetskraften i utvecklingsländerna har jordbruk som huvudsaklig sysselsättning. Indirekt spelar jordbruket en ännu viktigare roll, eftersom jordbruket utgör basen för hela landsbygdens näringsliv: handel, transporter samt småindustri. Det finns belägg för att investeringar i förbättrade villkor för jordbruksbefolkningen har långt större effekter i form av ökad sysselsättning och minskad fattigdom än motsvarande satsningar i städerna. Vad som ovan sagts om jordbrukstillväxtens betydelse för att minska fattigdomen bör ges regeringen till känna. Den nödvändiga utvecklingen av de fattiga ländernas jordbruk måste i första hand syfta till att tillgodose det egna landets behov av livsmedel, som det är en viktig grund för ekonomisk och social utveckling på landsbygden. Detta kräver stora förändringar i egna regelverk för livsmedelsproduktion. Brister i nationell jordbrukspolitik är dålig kontroll av jordbruksrådgivning och svårigheter för odlare att få tillgång till utsäde och konstgödsel. I de fall det finns tillgång till jordbruksrådgivning vänder den sig ofta till män. Utsäde och konstgödsel liksom andra produktionsresurser är främst anpassade till stora jordbruk. En annan fråga för utvecklingsländerna är behovet av att se över jordägofrågorna. I många utvecklingsländer är ägandet av jorden koncentrerat till ett fåtal rika. Jordägoförhållanden för de fattiga är ofta osäkra eller inadekvata. antog 1994 en deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor. Den fördömer fysiskt, sexuellt och psykologiskt våld mot kvinnor vare sig det inträffar inom familjen, i samhället eller om det utförs av eller accepteras av statsmakten. Medlemsstater uppmanas att fördöma våld mot kvinnor och varken hänvisa till sedvänja, tradition eller religiösa överväganden för att undvika sitt ansvar att avskaffa det. måste verka för att våld mot kvinnor blir en straffbar handling i hela världen. Detta bör ges regeringen till känna. Den kvinnosyn som kommer till uttryck i våldet mot kvinnor låter sig inte förenas med samhällets jämställdhetsmål. I ett jämställt samhälle utsätts inte kvinnor för tvång, utnyttjande, våld och sexuella övergrepp. I ett jämställt samhälle finns inga förövare som måste uttrycka makt med våld och sexuella övergrepp. Mäns våld mot kvinnor är både en folkhälsofråga och en fråga om mänskliga rättigheter Vid Världstoppmötet framfördes ett tydligt budskap till enskilda länder och aktörer om vikten av att förbättra fattiga kvinnors villkor för att effektivare bekämpa fattigdom och hunger och uppnå internationella åtaganden på detta område. I många av världens länder är merparten av livsmedelsproducenterna kvinnor. Endast en begränsad del av jordens tillgångar i form av mark, finansiella resurser, teknologi m m ägs eller kontrolleras av kvinnor. Kvinnor, bland annat i och , tillåts inte ärva sina män. Änkor tvingas lämna tillbaka sina hem när den jord de brukat tillfaller makens bröder eller andra manliga släktingar. Könsblinda ekonomiska reformprogram, jordbruksutveckling, utbildning mm tenderar enligt bland annat att missa kvinnor, eller direkt missgynna dem. Denna snedfördelning återfinns på alla nivåer i samhället: i familjen, på bynivå, i företag och i offentliga förvaltningar och politiska organ. bör verka för att ekonomiska reformprogram, program för jordbruksutveckling och utbildning inte missgynnar kvinnor. Detta bör ges regeringen till känna. Kvinnor utesluts ofta från beslutsfattande församlingar på alla nivåer i frågor som rör fördelning av gemensamma ekonomiska resurser. Kvinnors rättigheter måste stärkas. Ett sätt är att hitta sätt för att aktivt involvera fattiga kvinnor i arbetet med åtgärder för att bekämpa fattigdom och hunger. Detta bör ges regeringen till känna. Vi kan aldrig nå en hållbar utveckling om inte alla människor ges lika villkor till en dräglig tillvaro. Kvinnors rättigheter kränks på de mest brutala sätt. Detta måste stoppas. Därför är det viktigt att frågan lyfts upp i alla tänkbara sammanhang, inte minst vid toppmöten. Vad som ovan sagts om vikten av att vid toppmöten lyfta fram frågan om kvinnors och barns situation bör ges regeringen till känna. Västvärldens välstånd har i stor utsträckning byggt på förbrukning av ändliga naturresurser och kortsiktig planering. Denna strävan har också inneburit en rovdrift på resurser i andra delar av världen, något som förstärks då dessa länder själva eftersträvar välstånd och utveckling enligt samma linjer som västvärldens välstånd byggts. Det har också inneburit och innebär fortfarande exploatering av mänskliga resurser i utvecklingsländerna. Det industrialiserade jordbruket har lett till utarmning av den biologiska mångfalden samt en minskning av den genetiska variationen hos grödor. Nya utsäden, utökad konstbevattning och ny jordbruksteknologi har möjliggjort en snabb ökning av livsmedelsproduktionen i stora delar av världen. Dagens jordbruk har också negativa effekter på miljön. Användningen av bekämpningsmedel förgiftar hundratusentals människor, slår ut naturliga fiender till skadeinsekter och leder till att resistenta skadeinsekter utvecklas. Olämpliga brukningsmetoder och överbetning leder till erosion och förlust av värdefull matjord. Avverkning av skogar kan förändra mikroklimatet och öka förekomsten av såväl översvämningar som torka. Det industrialiserade jordbruket och den gröna revolutionen har lett till utarmning av den biologiska mångfalden, framför allt en dramatisk minskning av den genetiska variationen hos grödor och husdjur. Det allt överskuggande hotet är klimatförändringarna. FN:s klimatpanel ICC (2001) har förutspått att klimatförändringarna kommer att påverka det globala jordbruket på flera dramatiska sätt. Havsnivån kommer att stiga, vilket hotar lågt liggande odlingsområden. Förekomsten av extremt väder som torka, stormar och översvämningar kommer att öka. Vattenbristen kommer att förstärkas och jordbruksproduktionen spås minska. Många miljöproblem är gränsöverskridande vare sig de uppstår på lokal, regional eller nationell nivå. Människans påverkan på den naturliga växthuseffekten kan få ödesdigra konsekvenser för både nu levande och kommande generationer och därmed människors möjlighet att påverka sin vardag och uppnå en god livskvalitet. Förändringar i klimatet kommer att drabba främst de fattiga länderna. Dålig politik och svaga regeringar har lett till miljökatastrofer, ojämlikheter i inkomster och sociala omvälvningar, vilka ofta resulterat i extrem fattigdom, upplopp och flyktingkriser efter hungersnöden och inbördeskrig, konstaterar i sin rapport 2002. om hållbar utveckling i definierade hållbar utveckling som grunden för den globala utvecklingen. Det sätter fokus på fattigdomsbekämpning, förbättrad hälsa och miljöansvar. Det är angeläget att i sin biståndspolitik prioriterar frågor som har med en hållbar utveckling att göra. Detta bör ges regeringen till känna. välkomnar beskedet om att Kyotoprotokollet kommer att träda i kraft trots motstånd. bör utöva påtryckningar för att ratificerar Kyotoprotokollet. Detta bör ges regeringen till känna. 6 Hinder på vägen som det finns möjligheter och förutsättningar till att förbättra situationen för världens fattiga finns även ett stort antal hinder. Bland dessa finns de nedan nämnda, som endast några av problemen. USAs president stoppade bidrag till UNFPA på eftersom abortmotståndarna från den kristna högern i har anklagat () för att bidra till tvångssteriliseringar och aborter i . Men hävdar att man inte arbetar i länder som förbjuder familjer att ha fler än ett barn. Inte heller används de amerikanska pengarna för projekt i . har drabbats hårt av de frysta bidragen. Program har inte kunnat slutföras och personal har avskedats. I slutändan drabbar beslut hundratusentals kvinnor i tredje världen som inte har tillgång till hälsovård. 6.1 Hiv/aids Hiv/aids slår hårt mot hela samhället på alla nivåer. Det är människor i sin mest produktiva ålder, från 15 till , som är drabbade. Hiv/aids slår sönder en rad verksamheter: människor får mindre tid till det gemensamma, informella institutioner, seder och bruk påverkas, traditionella nätverk urholkas och omvårdnaden av barn och äldre åsidosätts. Det är en global epidemi med centrum i de allra fattigaste regionerna i världen. Hiv/aids slår hårt mot jordbruket på familjenivå, lokalnivå och nationell nivå och påverkar näringssituationen och tillgången på mat för familjerna på landsbygden. Hiv/aids medför att sociala nätverk och traditionell kunskap bryts ned. När hushåll och familjer i de mest berörda länderna insjuknar i aids startar en nedåtgående spiral. När flera vuxna i familjen blir sjuka minskar inkomsterna och matproduktionen direkt och dramatiskt. Den eller de som är sjuka behöver allt mer omvårdnad och det tar mycket av den tid som annars skulle ha använts till att odla jorden. När arbetskraften blir sjuk och dör hotas även den biologiska mångfalden och odlingen blir mer ensidig. Hiv/aids omges fortfarande av en stor tystnad och stigmatiseringen är långt ifrån bruten. Den som dör av aids sägs ofta ha dött av något annat. har lanserat en världsomfattande tvåårig kampanj (20022003) mot hiv/aids-relaterad stigmatisering och diskriminering. Kampanjen uppmanar alla stater att anta, förstärka eller verkställa lagstiftning mot diskriminering av personer som lever med hiv/aids. bör ge sitt fulla stöd till den av initierade kampanjen. Vad som ovan sagts om diskriminering av personer som lever med hiv/aids bör ges regeringen till känna. FN-konferenser och en fond för hiv/aids-bekämpning är bra, men räcker inte. Trots hiv/aids-risken används fortfarande inte kondomer i i särskilt stor utsträckning. Världens ledare måste börja tala klartext om hur de har tänkt få denna i många länder okontrollerade spridning av hiv/aids under kontroll. De måste tala om männens sexuella uppträdande som den största orsaken till smittspridningen. För att få hiv/aids-utvecklingen att avstanna måste frågan bli politiskt prioriterad och tas upp på möten och konferenser som rör ekonomi, hälsa, utbildning, demokrati, utveckling och säkerhet. Vi kan konstatera att hiv/aids inte är en fråga för sjukvård och NGO:er utan en fråga med högsta politiska prioritet även för de länder som i antal drabbats mindre än andra. Vad som ovan sagts om att ta upp frågan som en politisk prioritering bör ges regeringen till känna. Sjukdomar drabbar främst människor i fattiga länder som inte har råd med mediciner eller som inte utgör tillräckligt stora marknader för läkemedelsföretagen. Flera av sjukdomarna, som malaria och tuberkulos, har utvecklat en hög grad av resistens mot de billigaste och vanligaste läkemedlen. Därför är behovet av nya, billiga samt tillgängliga mediciner mot smittsamma sjukdomar stort. Vad som ovan sagts om behovet av nya, billiga och tillgängliga mediciner bör ges regeringen till känna. Enligt FAO kan de största framstegen göras genom åtgärder för att förbättra kvinnors hälsa, eftersom detta inte bara gynnar familjer och samhällen , utan också kommer att få ett avgörande inflytande på hälsa och produktivitet för kommande generationer. Vad som ovan sagts om att förbättra kvinnors hälsa bör ges regeringen till känna. De flesta konflikter äger rum i regioner som till stor del är beroende av jordbruk och i länder som i hög grad präglas av låg livsmedelssäkerhet. som följer direkt efter en väpnad konflikt är det av yttersta vikt att humanitär hjälp sätts in. Denna hjälp bör så snart det är möjligt övergå till vanligt bistånd. Det finns en risk för att det uppstår ett institutionellt gap mellan humanitära insatser och tidpunkten då utvecklingsinriktade aktörer tar vid. En situation där de humanitära aktörerna blir kvar riskerar att institutionalisera den humanitära hjälpen. Den humanitära hjälpen kan bli en del av den pågående konflikten genom att en eller flera av parterna försöker skaffa sig kontroll över hjälpen, eller utnyttjar den för egna syften. Arbetet för att förebygga konflikter, krishantering och uppföljning efter konflikter måste ges än större vikt i allt internationellt arbete och även i biståndspolitiken. Detta bör ges regeringen till känna. Det internationella biståndet måste göras långsiktigt, med stort aktivt deltagande från många länder och ges en bred inriktning. En förutsättning för att detta ska bli framgångsrikt är dock att omfattande humanitära insatser sätts in snabbt efter en konflikt. För del måste det finnas en beredskap att om nödvändigt omprioritera insatser . Vad som ovan sagts om nödvändigheten av en beredskap att omprioritera insatser mot konflikt- och krishantering bör ges regeringen till känna. Fattiga människor i tätt befolkade områden i utvecklingsländer är de mest utsatta för naturkatastrofer. Detta eftersom de är de som tvingas bo på de mest riskfyllda platserna. Inför den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering i i argumenterade (for Agricultural Development), WFP (Program) och FAO (Food and of the United Nations) gemensamt för mer omfattande insatser inom områdena livsmedels-, jordbruks- och landsbygdsutveckling direkt efter en konflikt eller naturkatastrof. Man menade att denna typ av investering lönar sig i längden eftersom preventiva åtgärder på lång sikt är mer kostnadseffektiva än reaktiva sådana.