mot · GQ02Kr373 · 2002-10-23 00:00:00 — Scenkonsten - teater och dans 2 Förslag till riksdagsbeslut 23 4 Kulturpolitik för pluralism och jämlikhet 25 5 Kulturpolitiska mål 26 12 Konstnärernas försörjning 29 13 Teater och dans i skolan 30 14 Länskonstnärer/konsulter 31 15 Mångkultur och språkliga minoriteter 31 16 Internationellt utbyte 32 17.4 Utvärdering av anslagen 34 17.5 Treåriga avtal 34 17.7 Nationellt uppdrag 35 17.8 Unga koreografer 35 18.2 De fria teatergrupperna 37 18.4 Kvinnliga dramatiker och regissörer 37 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av de nationella kulturpolitiska målen i syfte att de skall stärkas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om strukturer för en nationell kulturpolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om scener och samhällsägda fastigheter.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om urholkningen i anslagssystemet och om tilldelningen i enlighet med SFS 1996:1598. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om riktlinjer för kultursponsring. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om synliggörande av professionell kultur som inte uppbär statliga anslag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om centrumbildningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om teater och dans i skolan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om länskonstnärer/konsulenter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mångkultur och språkliga minoriteter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om internationellt kulturutbyte. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning om dansens struktur. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en handlingsplan för dansen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att se över tillgången på dansscener. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör få i uppdrag att bilda ett nationellt dansnätverk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utvärdering av den faktiska kostnadsutvecklingen, den bedrivna verksamheten och anslagen till dansen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om treåriga avtal för dansgrupper och koreografer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en långsiktig lösning på frågan om verksamhetsbidrag i relation till projektbidrag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett nationellt uppdrag för dans för barn och ungdomar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om unga koreografer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om pensioner för dansarna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nationalscenernas mål. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om treåriga avtal för de fria teatergrupperna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om turnéstöd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kvinnliga dramatiker och regissörer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om radioteatern. 1 Yrkande 3 hänvisat till FiU. ser scenkonsten som ett självklart tillväxtområde där samhället ska ta ett brett och fördjupat ansvar genom en stark offentlig finansiering samt skapa de strukturella förutsättningar som ger scenkonsten möjlighet att utvecklas och expandera. Det finns i landet ett nätverk av institutioner för teater och dans, det finns fria grupper och koreografer nationellt, regionalt och lokalt samt en rad olika arrangörer. En sådan geografisk struktur kan mycket väl utgöra grunden för att expandera och utveckla scenkonsten. I denna motion fokuserar vi kraftigt på danskonsten. Det beror på att just dansen varit extra styvmoderligt behandlad i förhållande till den övriga scenkonsten. finns det, i ännu högre grad än när det gäller teatern, stora ekonomiska och strukturella problem på dansområdet. 4 Kulturpolitik för pluralism och jämlikhet Kulturen och därmed kulturpolitiken är kanske den fråga som tydligast genomsyrar allt och påverkar oss alla. Vi kan vara eniga om den kraft som kulturen faktiskt är. Men vi ser på kulturen med olika ögon och påverkas alla olika av det vi ser. Trots att alla vill värna kulturupplevelsen så är det inte alla som värnar att upplevelsen ska få komma alla till del. Vi har helt enkelt olika kultursyn. står för pluralism och jämlikhet; pluralism i meningen att ett breddat utövande och deltagande är ett mål för vår kulturpolitik, jämlikhet i den meningen att de olika konstformerna ska vara tillgängliga för alla utifrån vars och ens behov, oavsett om plånboken är tjock eller tunn. Pluralismen handlar om att värna dels kulturarbetarna, dels de människor som ska ta del av det kulturarbetarna har skapat. Det handlar om det professionella skapandet och det egna skapandet. Jämställdhetsperspektivet är av yttersta vikt, eftersom kvinnors och mäns villkor måste vara lika inför konsten. Detsamma gäller målsättningen att bryta gamla invanda normer och mönster som utestänger och diskriminerar människor genom att cementera rådande patriarkala normer, att bryta heteronormativiteten och den norm som säger att en konstnär inte ska ha något funktionshinder. När det gäller att upprätthålla demokratin, värna yttrandefriheten och jämställdheten är kulturen en omistlig faktor i samhället. Detta är inga dåliga argument för att samhället ska stå för de verktyg och den infrastruktur som krävs för att alla människor ska ha tillgång till kulturen som upplevelse och som aktivt deltagande och skapande. Kulturupplevelser får människor att fylla på med ny energi men ger dem också utlopp för energi och känslor som annars kan vändas inåt, i passivitet, eller utåt i destruktivitet. Men sist och slutligen är konstarternas egenvärde argument nog för att berättiga samhällets insatser. Kulturen är den näring och den växtkraft som samhället behöver för det goda livets bestånd och växt. Det är då också viktigt att påpeka att konstarterna måste stå fria från ekonomiska bindningar i form av sponsoravtal och liknande, eftersom det aldrig kan garanteras att dessa inte inkräktar på den konstnärliga friheten. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. ser de sju kulturpolitiska mål som antagit som en självklar utgångspunkt för kulturpolitiken. Det räcker dock inte att ha vackra formuleringar i ord vi ser dessvärre att målen inte efterlevs och vill därför föra en politik som stärker dem. Det ska inte vara möjligt att fatta politiska eller administrativa beslut som strider mot de nationella kulturpolitiska målen: värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den. verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande. främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar. ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället. bevara och bruka kulturarvet. främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. Vi är t.ex. väldigt kritiska till att vi har en målsättning om kulturens obundenhet som det från samhället ställs krav på ökade sponsorintäkter eller krav på att fullt ut genomföra en produktion utan att erhålla full kostnadstäckning. anser således att regeringen bör se över möjligheterna att stärka de nationella kulturpolitiska målen i enlighet med det anförda. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. ser att det finns ett behov av en väl utbyggd scenkonst på nationell, regional och lokal nivå. Det handlar om såväl institutioner som fria grupper och arrangörer. Det är viktigt att även den politiska och administrativa organisationen har en väl fungerande och genomtänkt struktur. I grunden vill vi att alla politiska beslut ska fattas så nära de berörda verksamheterna som möjligt, dvs. så decentraliserat som möjligt. Detta ställer stora krav på både kommuner och landsting/regioner. Vi vill se en beslutsstruktur där staten har ett övergripande ansvar för en nationellt sammanhållen kulturpolitik med ett kulturråd som har en mer övergripande och analyserande roll. Ett nationellt kulturråd ska fungera som ett nav vad gäller utvärdering, uppföljning och vara en kunskapsbank. ska också ansvara för att det offentliga stödet leder i riktning mot de nationella kulturpolitiska målen. Avtal måste slutas med alla kulturproducenter som uppfyller de konstnärliga kvalitetskrav som fastställs och som erhåller offentliga anslag. Sådana avtal ska möjliggöra minst treåriga avtalsperioder och gälla såväl institutioner som fria grupper. Avtal om verksamhet och anslag ska fattas mellan fyra parter: staten, /regionen, kommunen och kulturproducenten, oavsett om det gäller en institution eller en fri grupp. På detta sätt skapas en medveten och ansvarstagande kulturpolitisk struktur där det finns ett helhetsansvar och där alla inblandade parter medverkar. Självklart har vi inte en helt färdig modell för detta men systemet med kulturpåsar till vissa regioner och den oro som framförts av representanter för scenkonstområdet är alarmerande nog och en fingervisning att det behövs en tydlig struktur som ser till scenkonstens behov men också är en fungerande decentraliserad politisk organisation som tar ett nationellt helhetsansvar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. De grundläggande förutsättningarna för scenkonsten kräver en väl utvecklad struktur av scener och andra spelplatser. Skyhöga lokalhyror i samhällsägda fastigheter är oacceptabla. Operan och i är bara två exempel. Dessa byggnader kan knappast nyttjas till något annat än det de är byggda för, varför hyran, om den sattes marknadsmässigt, borde vara noll kronor. Vi vill heller inte se andra än konstnärliga verksamheter i dessa byggnader. Även när det gäller samhällsägda fastigheter som hyser kulturverksamheter i regioner och på lokal nivå bör hyrorna hållas nere. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vad gäller teater och dans specifikt är det egentligen bara nationalscenerna som fått visst påslag för kostnadsutvecklingen. Och eftersom verksamheten inom kulturområdet i grunden är tvärsektoriell, dvs. att en rad olika satsningar inom och utanför statens budget påverkar möjligheten att svara upp mot de kulturpolitiska målen, så påverkas scenkonsten även av andra faktorer, tyvärr oftast negativt. Det gäller exempelvis kommunernas dåliga ekonomi. Det nuvarande anslagssystemet urholkar ekonomin på ett sätt som medför att den scenkonstnärliga verksamheten hotas. Den fria scenkonsten som helt saknar en årlig uppräkning, har tvingats leva under ekonomiska förhållanden som inte är acceptabla. Scenkonsten som helhet måste kompenseras för den urholkning och den underfinansiering som det offentliga anslagssystemet orsakat. Anslagen måste räknas upp för såväl institutioner som den fria scenkonsten så att det motsvarar kostnadsutvecklingen. Det gäller såväl institutioner som fria grupper. Regeringen måste se över möjligheten att medel tillskjuts till scenkonstområdet i så snabb takt som detta är möjligt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I budgetpropositionen ökades anslaget för både institutionerna och den fria scenkonsten. Detta skedde bl.a. efter det att presenterat en lägesrapport och en konsekvensanalys av medelsbristen inom konstområdena. gick även en enad scenkonstbransch ut och ställde gemensamma, berättigade krav. menar att den anslagsökning som genomförts är en bra början för att komma till rätta med underfinansieringen av i synnerhet den fria scenkonsten, men att staten fortsättningsvis måste ta det övergripande ansvaret för att scenkonstområdet kompenseras för den ekonomiska urholkning som skett. Påpekas bör dock att anslagsnivå bygger på en utredning . Enligt förordningen om statsbidrag till regional kulturverksamhet (SFS 1996:1598) skall statsbidragens storlek bestämmas utifrån kostnaden för verksamheten. Enligt bör bidragen i enlighet med riksdagsbeslut fördelas så att kulturinstitutionerna och de fria grupperna får anslagen uppräknade med lönekostnadsindex. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kravet på sponsring har ökat inom hela kultursektorn, inte minst inom teater- och dansområdet. Bristen på ekonomiska medel tvingar kulturskaparna att söka andra finansieringslösningar. Detta kan i förlängningen skapa större problem i den rent konstnärliga processen. Olika bindningar till sponsorer kan indirekt kväva skapandet och yttrandefriheten. ser det som väldigt angeläget att kulturen även i fortsättningen ska få möjlighet att utveckla sin konstnärliga styrka utan några bindningar till sponsorer. föreslår därför att riktlinjer för kultursponsring utarbetas för att skydda kulturutövarna och värna yttrandefriheten i det konstnärliga skapandet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. l dag fungerar anslagstilldelningen som en osynliggörande faktor för alla de fria grupper som inte erhåller några statliga anslag. Det kan inte vara statens mening att medverka till detta osynliggörande av professionella konstutövare. Såväl konstutövarna själva som deras publik ska ju omfattas av de nationella kulturpolitiska målen. Därför ska inte anslagstilldelningen vara den faktor som avgör huruvida staten ska lyfta fram en särskild konstproducent eller inte. De verksamma fria gruppernas verksamhet ska synliggöras av på ett mer påtagligt sätt, t.ex. genom att inbegripas och återfinnas i statistik, utredningar, inbjudningar till konferenser etc. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Centrumbildningarna fyller en viktig funktion för det icke-institutionsbundna kulturlivet och de fria teater- och dansgrupperna. Det gör de som samarbetsorgan, informatörer, opinionsbildare och uppdrags/arbetsförmedlare. Det är således ett mångfasetterat verksamhetsområde. fördelar resurserna till centrumbildningarna. För att alla delar av ska komma i åtnjutande av ett kulturutbud av hög kvalitet är det nödvändigt att lokalt förankrade kulturverksamheter ges möjlighet att få pengar via centrumbildningarna. Vi värnar dessa och ser dem som garanter för kvalitet samt en omistlig tillgång och resurs för de fria grupperna såväl som för frilansarna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Nedskärningarna inom kommuner och landsting har fått allvarliga konsekvenser för kulturens livsbetingelser. När skolorna inte har råd att köpa teater- och dansföreställningar, då har skådespelarna och dansarna inte råd att vara kulturarbetare. anser att konstnärernas försörjning i största möjliga mån skall baseras på ersättning i direkt anslutning till utfört arbete. En av de viktigaste insatserna som kan göras för kulturen är därför insatser för att förbättra kommunernas ekonomi. Detta ger möjlighet för skolor, förskolor, äldrevård m.m. att satsa på kultur, vilket är en förutsättning för att de kulturella traditionerna skall leva vidare i kommande generationer. Kultur är en källa till identitet och demokratisk utveckling. Medel inom arbetsmarknadsområdet spelar en väsentlig roll för konstnärernas försörjning. Vi anser att man skall pröva att föra över pengar från arbetsmarknadsåtgärder för att skapa riktiga jobb inom kultursektorn, med kulturmålen som övergripande riktlinje. Vi vill satsa ytterligare på den tredje anställningsformen och ser verksamheten inom t.ex. TeaterAlliansen som mycket lyckad och värdefull. Vi vill att denna anställningsform ska utvecklas och byggas ut. Den ska också inbegripa dansare men motsvarande bör även byggas ut i hela kultursektorn. Socialförsäkringssystemet för konstnärer ses över och vi förutsätter att utredningen ska komma fram med förslag på bl.a. pensionsålder, pensioner till frilansare och fria grupper. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 13 Teater och dans i skolan Det behövs särskilda insatser inom teater och dans för barn och ungdomar. Tanken att alla har rätt att möta, pröva på och delta i olika kulturella verksamheter måste förverkligas. Först när man fått smaka på och uppleva olika konstarter har man en reell möjlighet att välja. En av de viktigaste insatser som kan göras för att stödja och utveckla barns och ungdomars konstnärliga skapande är att utveckla . Det är en rättvisefråga och en jämlikhetsfråga att alla oberoende av föräldrarnas samhällsklass och utbildningsnivå skall ges möjligheter att delta i kulturlivet. och teater borde vara en självklar del i skolans arbete. Detta kan på olika sätt stärka barns och ungdomars utveckling och möjligheter i bl.a. skolarbetet. Att använda drama och teater som pedagogiska redskap ger långsiktiga resultat, det stärker elevernas förmåga att leva sig in i andra människors situation, att förstå och känna. Det egna skapandet i kombination med det professionella utbudet öppnar vida horisonter och skapar kreativa rum och ett gränslöst tänkande. Samarbetet mellan professionella konstnärer och skolan skapar fruktbara mötespunkter och ger positiva arbetsmarknadspolitiska effekter genom att ge arbete åt konstnärer. Teater-, drama- och danspedagoger får också ett bredare arbetsfält då efterfrågan på deras kunnande ökar. Därför har vi ofta hävdat att läroplaner och skolplaner även bör innehålla kulturpolitiska mål. Att de fria grupperna svarar för över hälften av den teater som spelas för barn och ungdomar är allmänt bekant. Tillsammans med institutionernas utbud når föreställningarna drygt hälften av skolans elever. Trots att dansen fått ett uppsving är det mycket färre elever som fått uppleva en dans- än en teaterföreställning. Vi ser det som en självklarhet att även den resterande halvan elever måste ges samma möjlighet att se och uppleva professionell teater och dans. En teater- och en dansföreställning för alla elever bör vara ett minimum. När kommunerna nu i många fall genomfört mycket stora nedskärningar innebär det bl.a. att kulturens villkor försämras, på många håll mycket drastiskt. Barn och ungdomar i förskolan och skolan har mycket begränsad möjlighet att få möta och uppleva teater, dans och musik. Det räcker inte med att fria grupper och enskilda konstutövare satsar på denna grupp om inte skolan och förskolan har råd att använda sig av dem. Då blir det de föräldrar som har intresse och ekonomi som låter sina barn ta del av det befintliga utbudet. måste därför anslagen för utveckling av teater och dans till barn och ungdomar stärkas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 14 Länskonstnärer/konsulter I vissa län finns flera länskonstnärer medan det i andra finns inga alls. Det är av stor vikt att länskonstnärerna har förankring i det geografiska område de arbetar för och i den konstnärliga verksamhet de verkar inom. Här är det viktigt att se konstnärerna i regionerna som en tillgång. anser att länskonstnärerna också skall vara en resurs för amatörkulturen och även fungera som en länk mellan amatörer och professionella. föreslår därför att alla län skall få i uppdrag att inrätta länskonstnärer och konsulenter på områdena teater och dans. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15 Mångkultur och språkliga minoriteter Teatern och dansen har ett särskilt ansvar att beskriva och gestalta det nya mångkulturella . Våra språkliga minoriteter tornedalsfinnar, samer, , romer och jiddischtalande har alla ett rikt kulturellt arv att bevara och förmedla. ser det som en viktig politisk uppgift att de ges medel och möjlighet att göra detta på sina egna villkor. Vi menar också att våra olika invandrargruppers kultur måste ges utrymme och visas på teatrar och dansscener i större utsträckning än vad som är fallet . I teatern och dansen finns förmågan att gestalta och ge publiken upplevelser och möjlighet till empati. Styrkan i konsten är också att ett verk kan upplevas på så många olika vis då åskådaren, publiken, får tolka och själv känna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Internationellt kulturutbyte och gästspel av teater- och dansgrupper ger möjlighet till konstnärlig befruktning och inspiration. På samma sätt kan den svenska scenkonsten presenteras för publik i andra länder. Vi ser det kulturella utbytet som en enormt viktig del i det internationella kultursammanhanget och värnandet av utvecklingen inom de olika konstarterna. Kulturutbytet har också en stor outnyttjad potential att utveckla förståelsen mellan människor över alla gränser. kan använda kulturaktiviteter som ett aktivt verktyg i biståndsarbetet för att stärka demokratiseringen och respekten för de mänskliga rättigheterna. Vi menar att på olika sätt ska stödja det kulturella utbytet av scenkonst genom att i EU och FN arbeta för ökat internationellt kulturutbyte. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Operabaletten vid nationalscenen och /har tillsammans med initierande, främjande och producerande uppgifter av nationell betydelse. De regionala institutionerna är balett, Väst-svenska Teater och , , Norrdans och Byteaterns dansprojekt. Utöver dessa institutioner finns de fria dansgrupperna och de koreografer som inte är knutna till institutionerna. Utan tvekan går det att konstatera att det behövs en samlad bild av danskonstens förutsättningar och problematik. menar att regeringen måste initiera en utredning som ska se på problematiken och förutsättningarna för att därigenom skapa en tydlig struktur för dansen, en struktur som gör dansen till ett tillväxtområde med möjligheter till utveckling och expansion. Tydliga och klara strukturer i danslivet är förutsättningen för en väl fungerande organisation som i sin tur lyfter upp konstformens egenvärde. Den rent konstnärliga strukturen med innehåll och framförande ska helt och hållet ligga på konstnärerna, men den organisatoriska strukturen kräver en tydlig politik för dansen som konstform. En sådan politik saknas . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Att det saknas en tydlighet i strukturen kan i förlängningen hämma det konstnärliga uppdraget. Ett stort och varierat utbud av dansföreställningar förekommer främst i , medan det på regional och lokal nivå råder en ojämn satsning. Danskonsten måste ges förutsättningar för ett fritt och oberoende skapande i hela landet. menar att det behöver upprättas en handlingsplan för hur danskonsten ska utvecklas och bli en oberoende konstnärlig kraft i samhället. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En förutsättning för dansen är tillgången på scener. I finns ett stort antal små och medelstora scener. De stora scenerna för dans är egentligen bara två: en vid och en vid . Det är i och för sig inget självändamål med stora scener, men bristen på sådana begränsar danskonsten och gästspelsutbudet. Även den totala upplevelsen och intrycket kan bli förändrat då ett färdigt stycke som ska turnera tvingas till förändring för att passa in på en mindre scen. menar att det finns ett behov av att se över tillgången på funktionella scener för dans som ett led i att göra danskonsten mer tillgänglig men också för att inte hämma det konstnärliga skapandet med givna oföränderliga dansytor. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har ingen fast ensemble men har i likhet med Operan och /ett uppdrag av särskild nationell betydelse. är den i särklass största dansscen i landet som utan egen ensemble arbetar med gästspel, initierar produktioner, främjar nyskapande och producerar föreställningar i samarbete med olika koreografer och deras dansare. Liknande viktiga uppgifter har även de tre fria dansscenerna: Dansstationen i , i samt i , i mindre skala men med hög konstnärlig kvalitet och en spännande och nyskapande verksamhet.