mot · GQ02K241 · 2002-10-23 00:00:00 — De tendenser som kan skönjas begränsa tillgången till offentliga handlingar, oavsett om det handlar om okunskap, ovilja eller rädsla för överordnade, måste stävjas. I sammanhanget är regeringens insatser för att öka kunskapen om offentlighetsprincipen och dess tillämpningar välkomna, men bör kompletteras ytterligare. Ett första steg är att undanröja möjligheten att använda svepskäl för att förhindra möjligheten att kringgå efterforskandeförbudet eller att helt lämna ut handlingar för vilket ett upphävande av 7 kap. 16 § sekretesslagen är ett viktigt steg. Offentliganställdas yttrandefrihet är en viktig del av den svenska offentligheten. Alla försök att begränsa meddelarfriheten måste bekämpas med kraft. För att anställda ska våga utnyttja meddelarfriheten är det av stor vikt att det finns sanktioner vid övergrepp. Möjligheten till sådana sanktioner bör ingå som en komponent i att stärka Justitiekanslerns möjligheter att värna offentlighetsprincipen. Vad som ovan anförts om att stärka Justitiekanslerns möjligheter att värna offentlighetsprincipen bör ges regeringen till känna. Retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 § RF skyddar mot retroaktiv lagstiftning ifråga om strafflagstiftning och skatter eller avgifter. Problemet blir dock ett annat då andra regler ändras retroaktivt. Det är uppenbart att förändringar av t.ex. bidrag kan ha nog så stor betydelse för företags och enskildas möjligheter att planera långsiktigt. Det är därför önskvärt att se över retroaktivitets-skyddet för att göra det mer allmänt tillämpligt ifråga om all lagstiftning med retroaktiv verkan som missgynnar medborgare eller en grupp av medborgare. Vad som ovan anförts angående en översyn av retroaktivitetsförbudet bör ges regeringen tillkänna. vill pröva, i syfte att stärka den enskilda människan och de civila organisationernas ställning gentemot det offentliga, möjligheten att gentemot statliga myndigheter och förvaltning inrätta en medborgarnas rättighetslista. En sådan rättighetslista bör innehålla krav på att dröjsmål inte får förekomma utan giltiga skäl samt en längsta tid innan medborgaren får svar från myndigheten eller verkställigheten genomförs. Den bör också innehålla krav på vänligt och korrekt bemötande från myndigheters företrädare. Detta är avgörande för medborgarens förtroende för myndighetsutövandet och rättssäkerheten. En rättighetslista skulle kunna bli ett tydligt instrument för en förstärkt justitieombudsmannafunktion, som bör ges rättigheter att beordra disciplinära åtgärder också mot enskilda tjänstemän som brister i sin tjänsteutövning. har redan framfört dessa krav i men något beslut är ännu inte fattat. Vad som ovan anförts om införandet av en medborgarnas rättighetslista bör ges regeringen till känna. anser vidare att det behövs en samlad diskrimineringslagstiftning som kan vara ett kraftfullt verktyg för , . har vi skilda lagstiftningar för att skydda mot diskriminering i arbetslivet beroende på om det är diskriminering av kön, etnicitet eller homosexualitet. Med en sammanhållen lagstiftning som också gäller utanför arbetslivet är det möjligt att ställa krav på en större del av samhällslivet, vilket även omfattar åldersdiskriminering. Med en sammanhållen lagstiftning kan även de fem ombudsmannafunktionerna DO, JämO, HomO, HO och BO, samordnas under . Vad som ovan anförts angående en samlad diskrimineringslagstiftning och en samordning av ombudsmannafunktionerna bör ges regeringen till känna. som lagstiftningen ofta utgör ett hinder i kommunernas självbestämmande och deras möjligheter att lokalt utforma verksamheten och finna nya former, leder den inte alltid till önskade resultat. Enskilda som drabbats har alltjämt svårt att hävda sina rättigheter enligt en lag som inte ser till individens rätt, utan till statens krav. Exempel kan handla om elevers rätt att få det stöd som krävs för att nå godkända resultat, rullstolsburnas möjligheter att utnyttja kollektivtrafik eller psykiskt sköra människors möjlighet att påverka sin egen vardag. En ordning, där individen tillerkänns utkrävbara rättigheter som kommunen ges stärkt rätt att välja hur rättigheterna ska tillgodoses, vore därför önskvärd att pröva. Det är viktigt att en sådan förändring görs i samförstånd mellan de berörda. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med bred representation från samt de berörda för att se över möjligheten att ersätta reglerande lagstiftning riktad mot kommunerna med en lagstiftning med utkrävbara individuella rättigheter och förstärkt kommunalt självstyre i hur dessa ska tillgodoses. Detta bör ges regeringen till känna.