mot · GQ02Bo267 · 2002-10-23 00:00:00 — Det bör därför finnas möjlighet att ställa krav på kompensationsmark då parkmark tas i anspråk för andra ändamål. Vad som ovan anförts om förnyelse av bostadsmiljön bör ges regeringen till känna. Ett alltför ensidigt bostadsägande i utsatta bostadsområden bidrar till att sänka standarden. De boende har ingen möjlighet att välja en annan besittningsform eller hyresvärd om de vill lämna området. Det måste vara möjligt att göra bostadskarriär i samma område. De kommunala bostadsbolagen skall därför i högre utsträckning stimulera de boende till självförvaltning av bostadshusen. Detta bör ges regeringen till känna. Vissa områden saknar post, bank och apotek. Detta gör den vardagliga servicen svårtillgänglig för dem som bor i området. De statliga bolagen har ett ansvar i att upprätthålla och utveckla servicen i utsatta bostadsområden. Om boendeformerna och bostadsägandet tilläts bli mer varierat, skulle också den privata och den offentliga servicen få ett större underlag. För att den lokala utvecklingskraften skall få fäste krävs bra och billiga lokaler. När den lokala hyresmarknaden är överhettad riskerar de mindre företagen att slås ut. Lokalhyreslagstiftningen bör ses över så att mindre serviceföretag inte drabbas av oskäliga hyreshöjningar, som i sin tur medför att tillgång till service går förlorad. bör hos regeringen begära förslag om en översyn av lokalhyreslagstiftningen, så att mindre serviceföretag inte drabbas av oskäliga hyreshöjningar. Ett viktigt arbete är att planera bostadsområden som motverkar kriminalitet. Sterila, storskaliga och anonyma bostadsmiljöer fungerar som en katalysator för vandalism och skadegörelse i alla former. Vi är övertygade om att det går att skapa ökad trygghet i bostadsområdena om man planerar varma och välkomnande miljöer. Det är viktigt att de boende själva får möjlighet att föreslå förändringar och medverka i genomförandet. anser att brottsförebyggande aspekter alltid bör tas med i såväl planeringen av bostadsområden som samhällsplanering i övrigt. Undersökningar visar det är många människor, särskilt kvinnor och unga, som känner oro eller rädsla i boendet. Därför är det viktigt att ha dessa grupper som en utgångspunkt i arbetet med att skapa tryggare boendemiljöer. Kommunerna bör i sin planeringsprocess systematiskt gå igenom alla åtgärder som kan genomföras för att kvinnor och ungdomar ska känna trygghet där de bor. Kvinnor och ungdomar måste i större utsträckning delta i all samhällsplanering. Kvinnoorgansiationer och ungdomsorganisationer är i detta arbete en tillgång som tänkbara remissinstanser. Vad som anförts om att brottsförebyggande aspekter måste tas med vid all samhällsplanering bör ges regeringen till känna. Brukarinflytande ökar medborgarnas inflytande och flyttar besluten närmare dem som berörs. Utgångspunkten för gemensamma verksamheter är att brukarna har ett direkt inflytande över den. Brukarinflytandet för till ett exempel idrottsanläggningar, samlingslokaler, fritidsgårdar, skolor och även vård och omsorg skall öka. Detta bör ges regeringen till känna. Självbestämmandet i boendet måste omfatta livets alla skeden och förutsättningar. För de äldre som har bostad inom den kommunala omsorgen ska det finnas möjlighet till samboende: gifta par ska inte tvingas flytta isär på grund av att de inte klarar av eget boende. Fler äldreanpassade bostäder måste byggas för att ge större möjlighet till eget boende. Icke behovsprövat seniorboende är ett värdefullt komplement till övrigt boende eftersom det erbjuder olika former av närservice. Människor med funktionshinder ska kunna verka i samhället som aktiva medborgare på lika villkor. Därför måste tillgängligheten till såväl offentliga lokaler och platser som bostäder och arbetsplatser öka. På många håll görs goda insatser för ökad handikappanpassning. Mycket återstår dock att göra, bl.a. så enkla saker som att fasa av trottoarkanter. Människor med funktionshinder ska kunna påverka samhällsplaneringen i större utsträckning än de kan . Vad som ovan anförts om äldres och funktionshindrades möjligheter att påverka samhällsplaneringen bör ges regeringen till känna. 8.2 Den nya bostadsmiljön 8.2.1 Åtgärder mot segregation för integration i boendet De misstag som begicks i och med planeringen av det s.k. miljonprojektet för några decennier sedan, då många bostäder snabbt producerades, får inte upprepas. Lägenheterna byggdes billigt för att boendekostnaderna skulle bli låga. Resultatet blev bostäder av dålig kvalitet som många av de boende flyttade ifrån när de fick möjlighet. Att projekten dessutom var storskaliga, med stora huskroppar utplacerade på bostadsfält, skapade en stadsbild som ingav en upplevelse av anonymitet och opersonlighet. Till detta kommer det ensidiga ägandet och de samhällsproblem som det medförde. Ofta var det kommunens bostadsbolag som byggde och förvaltade bostadshusen i miljonprojektet. De boende hade alltså ingen möjlighet att köpa loss sin lägenhet som bostadsrätt. Därmed ökade heller inte gemenskapen mellan de boende och ansvarstagandet för den egna fastigheten, vilket bildandet av en bostadsrättsförening ofta för med sig. Följden blev istället ökad anonymitet. Bebyggelsen och boendeformerna varierades heller inte i särskilt stor utsträckning. Flerfamiljshus byggdes ofta i större områden för sig, medan radhusen byggdes för sig. På så vis åtskildes, och åtskiljs, människor i olika samhällsgrupper. Resultatet blev segregation och försvårad integration av nya svenskar. Med facit i hand ser vi att bostadspolitiken skapade sociala problem. När vi nu återigen står inför utmaningen med det stora ansvaret att bygga ett stort antal bostäder, måste vi planera noga för både ägandeformerna i och den fysiska utformningen av bostadsområdena. En blandning av hyresrätter, kooperativa hyresrätter, bostadsrätter och småhus skulle ge bostadsområden med större mångfald och ökad möjlighet till självbestämmande. De enskilda kommunerna kan välja att bryta det ensidiga ägandet i bostadsbestånden och påverka stadsplaneringen mot större variation i bebyggelsen. Kommunerna har i och med den av regeringen startade storstadssatsningen i en dialog kunnat utarbeta strategier för att förhindra boendesegregation. Siffrorna är dock fortsatt negativa. konstaterar i slutrapporten för den nationella utvärderingen av storstadssatsningen, På rätt väg?, att segregeringen fortsätter. Statistiken visar att in- och utflyttningarna i de utsatta bostadsområdena innebär ökad segregation och att den trenden inte ser ut att försvagas. menar att staten, om den på allvar vill bryta segregationen, behöver ta ett större grepp än storstadssatsningen: integrations- och segregationsperspektivet måste in i den generella politiken, bland annat i samhällsplaneringen på regional och nationell nivå. Vi anser att det är vikigt att fortsatta utredningar och satsningar har ett tydligt fokus på planering, byggande och boende för att motverka boendesegregationen. 8.2.2 Ökad mångfald i boendet En mångfald av upplåtelseformer ger människor valfrihet och självbestämmande. anser att en lag som möjliggör tredimensionell fastighetsbildning och ägarlägenheter bör införas. Syftet med innehav av en ägarlägenhet är att den skall kunna lagfaras och intecknas på i princip samma sätt som ett småhus. På det sättet skapas större trygghet för finansieringen. Ägarlägenheter innebär att människor ges möjligheten att själva äga en lägenhet på samma sätt som en villaägare äger sitt hus. Med dagens regler kan man äga bostäder som sitter ihop på längden radhus men inte bostäder som sitter ihop på höjden i flerfamiljshus. För att möjliggöra ägarlägenheter måste dagens fastighetsbildningsbegrepp ändras. måste en enskild fastighet stå på jord. anser att det ska vara möjligt att skapa en enskild fastighet ovanpå en redan befintlig, en så kallad tredimensionell fastighetsbildning. Möjligheten till tredimensionell fastighetsbildning är särskilt betydelsefull när det är ont om byggbar mark, exempelvis i centrala lägen i större städer. Det öppnar möjligheter för att bygga bostäder uppe på befintliga affärs- eller kontorslokaler. Det är angeläget att regeringen presenterar lagförslag i enlighet med tidigare av fattat beslut, för införande av tredimensionell fastighetsbildning och ägarlägenheter. Detta bör ges regeringen till känna. Vi strävar efter största möjliga aktiva medverkan från dem som bor och verkar i de utsatta bostadsområdena. Eftersom en blandning av olika upplåtelseformer är eftersträvansvärd bör en större andel lägenheter omvandlas till bostadsrätter i de utsatta bostadsområdena. Familjer med utländsk bakgrund har tillträtt bostadsrättsmarknaden i snabb takt. Med nuvarande lagstiftning riskerar denna positiva utveckling att stanna av och bostadsmarknaden bli än mer segregerad. Genom regeringens centralstyrning vill staten sätta sig på kommunerna och på de människor som kanske vill äga sin lägenhet. Bostadsrätten bygger på enskilt ägande i föreningsform med gemensamt ansvarstagande i demokratiska former. Det är således en boendeform som kan erbjuda ökat ansvar och engagemang. Bildandet av bostadsrätter bör stimuleras av bostadssociala skäl. Detta bör ges regeringen till känna. beslutade vänstermajoritet om restriktioner som försvårade ägandet i bostadsrättsform. För att stärka den enskilde hyresgästens möjlighet att få äga sin bostad som bostadsrätt finns det en rätt för hyresgäster att före andra köpare förvärva den fastighet de bor i för ombildning till bostadsrätt. räckte det med att en enkel majoritet av hyresgästerna anmälde sitt intresse för att ombildning. Efter ikraftträdandet av de nya reglerna i ombildningslagen krävs nu en kvalificerad majoritet. De nya reglerna innebär att valfriheten i boendet inskränks. Hyresgäster som vill äga sin bostad hindras på ett omotiverat sätt från detta. I attraktiva områden är det sällan svårt att få en kvalificerad majoritet av hyresgästerna att anmäla intresse för ombildning. I områden som är mindre attraktiva och där fastigheterna innehåller många lägenheter kan det dock vara svårt att få minst två tredjedelar av hyresgästerna intresserade. Om regeringens syfte med de skärpta reglerna för intresseanmälan och ombildning var att förhindra attraktiva lägenheter i centrala områden att övergå i privat ägo har verkligheten visat att lagstiftningen inte fungerar, som de skärpta reglerna minskar valfriheten i mindre attraktiva områden. Sammantaget finns det därför starka skäl att riva upp beslutet om skärpningar i reglerna för ombildning och intresseanmälan och återgå till tidigare regler i lagstiftningen. bör besluta att 9 kap. 19 § bostadsrättslagen (1991:614) ska ges följande lydelse: En bostadsrättsförenings beslut att förvärva ett hus för ombildning av hyresrätt till bostadsrätt skall fattas på en föreningsstämma. Beslutet är giltigt, om hyresgästerna i mer än hälften av de uthyrda lägenheter som omfattas av förvärvet har gått med på beslutet. Dessa hyresgäster skall vara medlemmar i bostadsrättsföreningen. Vid beräkning av antalet lägenheter tillämpas 1 kap. 5 § andra stycket. Protokollet från föreningsstämman skall innehålla uppgift om hur rösterna har beräknats och hållas tillgängligt för hyresgästerna och ägaren av huset. bör besluta att 3 § andra stycket i lagen (1982:352) om rätt till fastighetsförvärv för ombildning till bostadsrätt ska ges följande lydelse: att hyresgästerna i mer än hälften av de uthyrda lägenheterna skriftligen har förklarat sig intresserade av en ombildning av hyresrätt till bostadsrätt, och att dessa hyresgäster är medlemmar i bostadsrättsföreningen. 9 Människor ska ha råd att bo och bygga Att bo i småhus har blivit en klassfråga. En del kan, oberoende av olika politiska beslut, både bo och bygga nytt. Andra drabbas hårt och måste överväga försäljning av hus och hem då de inte har råd att bo kvar. var nästan hälften av dem som bodde i småhus barnfamiljer. utgör barnfamiljerna bara en tredjedel av småhusägarna. Det återstående boendealternativet är lägenhet, vilket för många innebär trångboddhet. Fastighetsskatten utgör en stor del av boendekostnaden för den som bor i ett eget hus. För att minska boendekostnaderna och göra det möjligt för fler att bo kvar i eller köpa ett småhus är det viktigt att sänka fastighetsskatten. måste taxeringssystemet reformeras för att få en stadig effekt. förslag till skattesänkningar inom bostadsområdet ger lägre boendekostnader och skapar neutralitet mellan olika boendeformer. Vad som ovan anförts om behovet av sänkta skatter på boende bör ges regeringen till känna. 9.1 Reformerad och sänkt fastighetsskatt När en familj investerar i sitt boende är det en av de största ekonomiska satsningarna som görs. blir ofta ekonomin ansträngd. Politiska åtgärder som ändrar förutsättningarna kan stjälpa familjeekonomin. Vad som krävs är långsiktiga beslut så att människor tryggt kan planera sitt boende. Men det hjälper inte med begränsningsregler när taxeringsförfarandet inte ger någon rättssäkerhet. När det nu återigen har tillsatts en utredning för en översyn av reglerna om fastighetsskatt måste detta leda till en mer djupgående förändring av systemet. Vid den allmänna fastighetstaxeringen för småhus 2003 bör nuvarande fastighetsskatt slopas och ersättas med en schablonintäkt som beskattas som inkomst av kapital. Förslaget är baserat på slutsatser om likformig och neutral fastighetsbeskattning (SOU 2000:34). Genom denna förändring blir fastighetsbeskattningens koppling till avdragsrätten för räntor tydligare, eftersom räntekostnaderna dras av direkt mot schablonintäkten. ska schablonintäkten beräknas som av taxeringsvärdet, vilket med en kapitalskatt på motsvarar en fastighetsbeskattning på av taxeringsvärdet. behålls taxeringsvärdena på samma nivå som 2003 och schablonintäkten beräknas som av taxeringsvärdet, vilket med en kapitalskatt på motsvarar en fastighetsbeskattning av taxeringsvärdet. En konsekvens av att införa en schablonintäkt är också att möjligheterna att tillgodogöra sig avdrag för utgiftsräntor ökar. I samband med skattereform begränsades rätten att göra avdrag för räntekostnader. Enligt gällande regler erhålls skattereduktion för underskott i inkomstslaget kapital av den del av underskottet som inte överstiger och för resten. För den som har höga räntekostnader innebär införandet av en schablonintäkt att full skattereduktion kan uppnås för en större del av utgiftsräntorna. Möjligheten att dra av räntekostnader är betydelsefull framför allt för unga, högt belånade barnfamiljer. Därför anser att denna avdragsrätt är viktig att försvara. Fastighetsskatt och ränteavdrag utgör en betydelsefull omfördelning mellan unga familjer med hög belåning och familjer som har större eget kapital och lägre belåningsgrad på sina hus. Att helt avskaffa beskattningen av småhus är dock inte statsfinansiellt rimligt i konkurrens med andra angelägna skattesänkningar. Ett avskaffande av fastighetsskatten innebär rimligen också att rätten till ränteavdrag skulle försvinna. Det är helt enkelt svårt att motivera en bibehållen avdragsrätt för räntor om fastighetsskatten skulle avskaffas. Dels eftersom så stor del av räntekostnaderna bärs av småhusägare, dels eftersom det skulle skapas orättvisa ekonomiska förutsättningar mellan de som hyr respektive äger sina bostäder om fastighetsskatten avskaffas som avdragsrätten bibehålls. Förslag om införande av en beskattad schablonintäkt presenteras i skattemotion Fi286. Det är viktigt att åstadkomma ett taxeringsförfarande som ger rättvisa och rimliga taxeringsvärden. Detta är en viktig utgångspunkt eftersom taxeringsvärdena inte bara har betydelse för fastighets- och förmögenhetsskatt utan också för arvs- och gåvoskatt. Rättvisa och rimliga taxeringsvärden är även, oavsett om de ligger till grund för beräkning av olika skatter, viktiga som underlag vid långivning. Dagens system för fastighetstaxering ger inte rättvisa och rimliga taxeringsvärden. Många människor har drabbats av kraftigt höjda boendekostnader. Regeringen har länge blundat för de uppenbara orimligheterna i fastighetstaxeringen som låg till grund för den tidigare frysningen av taxeringsvärdena. har en förenklad fastighetstaxering ersatt det tidigare omräkningsförfarandet. Det innebär taxering , vilket överensstämmer med förslag , istället för en årlig omräkning. Förändringen är bra, men inte tillräcklig. Mycket återstår att göra. 9.2.1 Minska antalet värdeområden En väldigt enkel åtgärd som bör genomföras är en minskning av antalet värdeområden. finns 7 300 värdeområden. Detta stora antal leder till att få värdeområden uppnår det antal referensförvärv som behövs för att utgöra ett rimligt underlag för att fastställa ett marknadsvärde. tvingas därför låna ihop referensförvärv från olika värdeområden för att få ihop ett tillräckligt statistiskt underlag. Dessa så kallade prisutvecklingsområden är inte geografiskt sammanhängande, vilket leder till riktvärden som saknar förankring i verkligheten. Resultatet kan bli trappstegseffekter, där taxeringsvärdena för hus som ligger på olika sidor av en gata räknas upp med olika procentsatser. Detta förfaringssätt främjar godtycke och fiskala intressen på rättvisans bekostnad. Till saken hör att beräkningen av ett värdeområdes riktvärde inte kan kontrolleras eller överklagas eftersom det inte är officiellt hur beräkningen har gått till. Antalet värdeområden bör därför minskas till cirka 2 000 geografiskt sammanhängande värdeområden. Denna åtgärd skulle dramatiskt minska antalet orimliga trappstegseffekter. Därutöver bör lokala taxeringsnämnder återinföras för att garantera lokalkännedom när skattemyndigheten ska pröva inkomna besvär i samband med fastighetstaxeringen. 9.2.2 Skapa rättvisa taxeringsvärden Dagens system för beräkning av taxeringsvärden baseras på ett genomsnittligt värde av de referensförvärv som finns inom ett eller flera värdeområden. I den beräkningen rensas som är låga i förhållande till det gamla taxeringsvärdet regelmässigt bort. som är väldigt höga i förhållande till det gamla taxeringsvärdet tas dock med utan urskiljning. Detta förfaringssätt medför att omräkningstalen och därmed de nya taxeringsvärdena blir för höga. För att få mer rättvisa taxeringsvärden bör marknadsvärdena istället beräknas med hjälp av ett medianvärde, där i den undre och övre kvartilen regelmässigt räknas bort. Då skulle inte orimligt höga påverka omräkningen av taxeringsvärdet för övriga fastigheter i värdeområdet. Om en stor andel av referensförvärven är fritidsfastigheter bör taxeringen för dessa ske separat, så att högt upptrissade priser på fritidshus inte slår igenom på de fastboendes taxeringsvärden. Syftet med att bestämma taxeringsvärdena utgående från ett medianvärde är att inte låta extremt höga eller låga slå igenom på övriga fastigheters taxeringsvärden. För att inte heller tillfälliga och kraftiga prisförändringar på bostadsmarknaden som helhet ska slå igenom på taxeringsvärdena, bör basen för de taxeringar som görs vara ett medianvärde av de förvärv som skett . Extremt höga priser på fritidshus vid kusterna har dramatiskt drivit upp taxeringsvärdena för de permanentboende i området. Med det nuvarande taxeringssystemet missgynnas den bofasta befolkningen. Taxeringen av fastigheter för fastboende och fritidsboende bör därför skiljas åt. Förslag om att reformera taxeringsförfarandet genom att minska antalet värdeområden, skilja på taxeringen för fastboende och fritidsboende samt beräkna taxeringsvärden som ett medianvärde av de förvärv som skett presenteras i skattemotion Fi286. Förmögenhetsskatten är en tung utgiftspost för många småhusägare. Detta gäller särskilt för många äldre personer som amorterat ned sina lån. av denna förmögenhetsskatt tas ut på värdet av människors hem. Detta är orimligt. Genom reformer har dessutom verkligt förmögna människor, såsom huvudägare i aktiebolag, befriats från förmögenhetsskatt, medan mindre förmögna människor tvingas betala förmögenhetsskatt för sina hem. Ur rättvisesynpunkt är det naturligtvis oacceptabelt. anser därför att förmögenhetsskatten successivt bör fasas ut ur det svenska skattesystemet. Ett första steg bör tas genom att slopa sambeskattningen samt att endast halva taxeringsvärdet för småhus ska utgöra underlag för förmögenhetsskatt. Förslag om att stegvis slopa förmögenhetsskatten presenteras i skattemotion Fi286. Hushållen består av färre personer än tidigare, och en stor del är ensamhushåll. Höga boendekostnader slår hårt mot dessa människor. De som har de knappaste marginalerna är ensamstående föräldrar med barn. Parallellt med sänkta boendekostnader är det därför angeläget att öka den disponibla inkomsten för människor med låga eller medelinkomster. presenterar i sin skattemotion (c013) ett förslag till inkomstskattereform som sänker såväl skatteuttag som marginaleffekter i låga inkomstlägen. Som en följd av detta kommer många människors behov av bostadsbidrag att minska. Men möjligheten att söka bostadsbidrag måste vara densamma som . Inte minst för många unga är detta viktigt för att man ska kunna flytta från föräldrahemmet. Människors behov av bostadsbidrag bör ingå i den undersökning av boendekostnaderna som föreslogs ovan. 10 Lokala förutsättningar ska forma reglerna anser att det ska råda en stor valfrihet när det gäller utformningen av den lokala kommunala bostadspolitiken och för bostadsområdenas utformning och sammansättning. Staten ska inte centralstyra samhällsplaneringen. Det är kommunmedborgarna och deras förtroendevalda som tillsammans ska utforma sitt lokalsamhälle. Den nuvarande strandskyddslagen är ett bra exempel på en lag som är skapad ur ett Stockholmsperspektiv. Strandskyddet hämmar en positiv utveckling på flera håll i landet. Det finns områden där det behövs ett strikt strandskydd, men finns det områden i landet där ett förändrat strandskydd skulle vara till gagn för utvecklingen i hela bygden. anser att nuvarande utformning av strandskyddet bör förändras. Genom att tillåta byggnation i strandnära miljöer generellt och låta varje kommun själv avgöra vilka strandområden som skall vara skyddade, kan fler attraktiva boendemiljöer skapas som det finns möjlighet att stärka strandskyddet i hårt exploaterade områden. Förslag om att det lokala strandskyddet skall utformas på nivå presenteras i regionalpolitiska motion Fi231. I arbetet för att ge en byggnad eller ett område ett lagstadgat skydd finns ett antal lagar att tillgå. Enstaka byggnader och bebyggelsemiljöer kan enligt kulturminneslagen byggnadsminnesförklaras. Den lagen ger den starkaste formen av lagskydd. gör det möjligt att peka ut unika kulturmiljöer som är av riksintresse. ger vidare kommunerna möjligheter att peka ut värdefulla kulturmiljöer vars skydd kan preciseras i detaljplaner och områdesbestämmelser. Det är av största vikt att alla intressenter, inte bara myndigheter och stora aktörer, ges möjlighet att delta i samråd och påverkan. Endast ett fåtal byggnader och bebyggelseområden från tiden efter är lagskyddade. Det bör därför göras en inventering av efterkrigstidens bebyggelse för att få en översikt över även dessa årtiondens värdefulla bebyggelse. För att skydda värdefulla naturmiljöer utanför stadsområden finns lämpliga laginstrument. Däremot finns det ett behov av ökade anslag för naturreservat och nationalparker. I stadsmiljö kan nu genom tidigare insatser värdefulla naturmiljöer skyddas genom inrättande av nationalstadsparker. Behovet av nationalstadsparker bör inventeras. kan vi konstatera att innebörden av institutet nationalstadspark behöver bli mer känt så att allmänheten kan uppmärksamma det positiva innehållet. Institutet nationalstadspark täcker dock inte hela det lagtekniska behovet. Ytterligare instrument för skydd av grönområden i stadsmiljö bör övervägas. Det behövs ett ytterligare områden där skyddet kan skrivas in i stadsplanebestämmelserna, men skyddet ska inte kunna undanryckas genom en enkel stadsplaneändring.