mot · GQ02So437 · 2002-10-23 00:00:00 — Genom valfriheten styrs resurserna till de vårdgivare som patienterna själva väljer. En vårdgaranti som omfattar operation eller behandling är nödvändig men enligt vår mening inte tillräcklig. Den totala väntetiden är i själva verket längre. Därför måste vårdgarantin beakta vårdens alla delar: symptom, diagnos och behandling. En lättillgänglig primärvård som snabbt kan ordna en besökstid är avgörande för den personliga tryggheten och för förtroendet för sjukvården. Det avlastar den kostnadskrävande akutvården som då får mer tid och resurser för de riktigt akuta och krävande fallen. Det ger en mer kostnadseffektiv vård som är bättre för alla. Det är också viktigt att onödiga väntetider inte uppstår under utredning för att avgöra behovet av åtgärder. Köer till t.ex. röntgen och laboratorieundersökning får inte urholka vårdgarantin. Den vårdgaranti vi nu föreslår syftar till att korta vårdkedjans samtliga väntetider, från patientens första kontakt med vården till dess att han eller hon är slutbehandlad. Om inte den vårdenhet som patienten valt kan ge vård har huvudmannen skyldighet att hänvisa patienten till någon annan vårdgivare i eller utom . Den nationella vårdgarantin omfattande alla medicinskt motiverade diagnoser skall vara fullt genomförd . De långa köerna, bristen på personal på många håll och den tid det tar för att genomföra nödvändiga förändringar vad avser både organisation och arbetsformer gör att vårdgarantin byggs ut i två steg. I det första steget ingår de diagnoser och behandlingar som omfattades av den tidigare nationella vårdgarantin samt ytterligare ett tiotal behandlingar främst för barn och äldre. Följande behandlingar eller insatser ingår därmed i vårdgarantins första steg: Logopedi (barn) Barn- och ungdomspsykiatri (neuropsykiatri). Först omfattas vårdgarantin av utredning och därefter införs en vårdgaranti för behandling Operation eller annan behandling vid godartad prostataförstoring Operation vid inkontinens hos kvinnor Övriga gynekologiska operationer (livmoder, urinblåsa, cystor, myom m.m.) Övrig kirurgi (käke, hand, galla, struma) Utredning och behandling av kranskärlssjukdom (kranskärlsutredning, kranskärlsoperation, kärlutvidgning). Vårdgarantin utvidgas med återstående behandlingar i den ordning de enskilda landstingen bedömer vara lämpligast för att vara fullt genomförd . Vårdgarantin omfattar prioritetsgrupp 2 och 3. Patienter inom prioritetsgrupp 1 har alltid företräde till vård genom akutsjukvård eller på annat sätt. Den nationella vårdgaranti vi föreslår är en miniminivå som varje landsting skall uppnå. Vi tror att många landsting kan gå snabbare fram i sitt förändringsarbete för att nå och överträffa målen. Skulle det trots allt visa sig att sjukvårdshuvudmännen inte följer den överenskommelse mellan staten och sjukvårdshuvudmännen som bör träffas angående vårdgarantin, bör vara beredd att vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa garantin. Vårdgarantin ska alltså sammanfattningsvis innebära: Kontakt garanteras med husläkarmottagning/vårdcentral/primärvård den dag kontakten tas. Besök hos distrikts- eller husläkare senast efter att kontakten tagits (då vårdgarantin är fullt genomförd ). Besök hos annan specialist . Behandling efter att beslut om sådan fattats. När inte det egna sjukhuset kan ge vård skall patienten erbjudas vård efter eget val inom det egna , i ett annat landsting eller hos en annan vårdgivare på bekostnad av hemlandstinget som skall ha åliggandet att se till att patienträttigheten uppfylls. Patienten skall vid inställd operation eller behandling av andra skäl än medicinska kunna kompenseras ekonomiskt, vilket bör belasta den ansvariga klinikens egen budget. Patientens valfrihet skall inte vara bunden till det egna sjukhusets möjligheter att ge vård . Valfriheten skall omfatta hela landet och får inte begränsas till ett geografiskt eller administrativt område. Patienten skall vidare ha rätt till: Fritt val av distriktssköterska, läkare, sjukgymnast, barnmorska och arbetsterapeut. Fritt val av vårdcentral, sjukhus eller motsvarande. Second opinion (förnyad oberoende medicinsk bedömning). Vad som här anförts om vårdgaranti bör ge regeringen till känna. 9 Gemensamt telefonnummer för sjukvårdsupplysning Frågan har på landstingshåll väckts om att ett enda telefonnummer skulle användas för sjukvårdsupplysningen i hela landet. Detta skulle göra det mycket lättare att sprida information om sjukvårdsupplysning på telefon, och det skulle bli enklare att koppla samtal till personer med rätt kompetens, oavsett varifrån någon ringer. Det kan väntas att vård ibland kan ges snabbare som onödiga läkarbesök i andra fall kan undvikas, som servicen blir bättre. Ett projekt av detta slag bör staten vid behov lämna sitt stöd till. Detta bör ges regeringen till känna. 10 Finansiell samordning mellan försäkringskassa och sjukvård har arbetat för att försäkringskassa och landsting skall tillåtas samarbeta för kortare vårdköer. I fleråriga försök blev finansiell samordning, som det också kallas, en stor framgång på de flesta håll. var besparingen i genomsnitt hos dem som deltog i försöken uppe i av sjukpenningkostnaderna. Allra bäst var , och i , där försäkringskassa och sjukvård använde pengarna så bra att vården gavs snabbare och nettokostnaderna för sjukpenning sjönk med imponerande ! Man kunde lokalt se var bristerna fanns och fick både arbetsformer och pengar som gjorde att man tillsammans kunde ta itu med rätt frågor. Människor fick hjälp fortare. De slapp vänta i vårdköer. Socialdemokraterna stoppade ändå den finansiella samordningen. har denna verksamhet varit otillåten, medan sjukskrivningarna blivit fler och längre och behovet av att försäkringskassa och sjukvård hjälps åt har ökat. I budgetpropositionen vill regeringen medge viss finansiell samordning, med begränsning till det som anses vara rehabilitering och till verksamhet enligt den s k Socsam-modellen som innefattar bl a och som även den har sitt ursprung i en proposition från fyrpartiregeringens tid 199194. Innebörden av det som skrivs i budgetpropositionen är att åtminstone tills vidare förblir mycket av den samordning mellan vård och försäkringskassa som gav de positiva resultaten i försöken otillåten. Detta är ännu ett prov på regeringens olyckliga hantering av denna fråga. I en motion om ohälsa och sjukskrivningar har vi från sida ett yrkande om att skall anta en lag som möjliggör det slags samordning som gav stora besparingar 199397. 11 Bättre möjligheter för vårdpersonalen kommer, om ingenting görs, att få en skriande brist på vårdpersonal. duggar larmrapporterna om personalbrist tätt. blir den personal som arbetar i vården mer belastad. Utbrändheten ökar, och det är slående att ökningen av långtidssjukskrivningar varit så stor inom just hälso- och sjukvård. På grund av att vi lever allt längre samt att 40-talisterna utgör en befolkningspuckel kommer vård- och omsorgsbehoven dessutom att öka. Därför behöver vårdsektorn bli mer attraktiv för att fler ska söka sig dit. För att attraktionskraften ska bli stark måste lönerna vara så konkurrenskraftiga och arbetsvillkoren sådana att vården kan locka till sig och behålla tillräckligt med personal. Den statliga utredningen om ett välfärdsbokslut konstaterade att av samtliga sysselsatta män och av alla sysselsatta kvinnor anser sig ha ett psykiskt påfrestande arbete. Bland kvinnliga sjuksköterskor och verksamma inom psykiatrisk vård var motsvarande andel nästan dubbelt så hög, eller mer. Kvinnor drabbas oftare än män av utbrändhet på jobbet. Hälsan är sämre bland anställda i den offentliga sektorn än i den privata. I den offentliga är det dessutom vanligare med långa sjukskrivningar till följd av stress och utbrändhet. En lösning ligger i makten över arbetstiden. Lagstiftningen om arbetstiden måste ge människor egen makt över sin arbetstid, när det gäller att påverka både när och hur länge man arbetar. Annars får människor inte livspusslet att gå ihop. Många människor känner att de vill förändra sin situation, vilket förutsätter att de kan påverka arbetstiden på ett sätt som de saknar . Önskemålen om förändringar skiljer sig kraftigt mellan olika individer. Somliga vill minska sin arbetstid för att de vill ha mer fri tid, till exempel med barnen. Rätt många, ofta kvinnor i offentlig sektor, har hamnat i ofrivillig deltid och vill gå upp i arbetstid för att förbättra familjeekonomin. Ytterligare en grupp vill ha mera varierad tid så att de jobbar intensivare vissa perioder och mindre andra. Men också karriärvägarna inom vårdyrkena måste utvecklas. Det måste göras attraktivt för dem som lämnat yrket att återvända. En annan angelägen reform är att underlätta för personer med utländsk bakgrund som har vårdyrkesutbildning att arbeta inom vårdyrkena. Det krävs åtgärder för att få igång en fungerande vidareutbildning som är kompetenshöjande för personalen i vården och ger möjlighet för allmänläkare att forska som de tjänstgör som allmänläkare. Fler vårdutbildade borde också få förverkliga sina visioner. fick vårdanställda allt mindre att säga till om. De allra flesta vårdanställda har därtill länge förmenats möjligheten att gå över till andra arbetsgivare eller rent av testa om vingarna bär på egen hand. I praktiken har vården bedrivits i monopolform. De vårdanställda måste få större inflytande över sin arbetssituation. Små enheter med stort personalinflytande, väl fungerande husläkarteam och avknoppad verksamhet har visat sig mycket positivt vad gäller bemötandet av patienter, men även vad gäller personalens upplevelse av glädje och trivsel i arbetet. Inflytande över schemaläggning, arbetstider och andra frågor som rör arbetets organisering måste bli verklighet för alla dem som arbetar inom offentlig sektor. Traditionella hierarkier konserverar gamla yrkesroller inom vården och verkar hindrande för att utveckla arbetsorganisationen. 12 Möjlighet att öppna eget För att vårdanställda ska få möjlighet att förverkliga egna idéer om verksamhet i egen regi måste monopolsituationer inom vården brytas upp. Det är genom att uppmuntra mindre företag i vården som vi kan motverka att några få stora vårdföretag alltmer dominerar den privata vårdmarknaden. För så får det inte fortsätta. Då riskerar vi att ersätta ett offentligt monopol med en privat oligopolsituation. Långvariga monopolliknande förhållanden har också inneburit att löner hållits nere därför att arbetsmarknaden inte haft en normal balans mellan arbetsgivare och arbetstagare. Svårigheten att starta eget i de sektorer där traditionellt kvinnor har erfarenhet och kompetens är ett gigantiskt resursslöseri med kvinnlig skaparkraft. Ska lönerna bli mer rättvisa krävs att anställda i vård och skola får fler arbetsgivare att välja mellan. Denna utveckling har inletts, men den bör inte hejdas, utan få fortsätta. Låga löner i flera av vårdyrkena förklaras alltså inte bara av attityden på arbetsmarknaden gentemot kvinnor, utan också av arbetsmarknadens funktionssätt. Lönerna för privatanställda medlemmar är högre än för dem som är anställda av kommuner och landsting. Vid en jämförelse oavsett ålder och befattning var medellönen högre för dem som arbetade i privat sektor 1998. Lönespridningen är också större bland de privatanställda. Kvinnor måste ges möjligheten att kunna välja mellan arbetsgivare och själva kunna bestämma över arbetsformerna. Och sist men inte minst viktigt de måste kunna arbeta på en marknad med konkurrerande arbetsgivare för att nå upp till männens lönenivåer. Fler utbildningsplatser på högskolans vårdprogram, bättre karriärmöjligheter i vårdyrket, fler arbetsgivare inom vårdsektorn och en arbetstidsreform som ger makten över arbetstiden till den enskilde arbetstagaren är några reformer som skulle bidra till att fler vårdanställda stannar kvar i yrket. Det är först när personalen mår bra som vården också blir bra för patienterna. 13 Fler privata vårdgivare går en mycket liten andel av kommunernas och landstingens driftskostnader vidare till privata entreprenörer. Många patienter har alltid kunnat gå till privata läkare som varit anknutna till . Dessa läkarkontakter har skapat kontinuitet i vårdkontakten och därmed gett en extra känsla av trygghet för den enskilde patienten. Kort uttryckt så har privata vårdgivare gett en bra och kvalitativ vård och behandling för patienterna. Vi vet även att privata vårdgivare bidrar till att medvetenheten om vad saker kostar inom vården ökar. Denna ökade kostnadsmedvetenhet är givetvis bra eftersom den i sin tur bidrar till att de resurser som vården har kan användas klokare och mer effektivt. Det ger en bättre vård för de höga skatter som alla medborgare betalar. har publicerat en jämförelse mellan privat och offentlig vård, Kostnadsjämförelser mellan privata och offentliga läkarmottagningar, som visade på det kostnadspressande elementet i den privata vården gentemot den offentliga. Slutsatsen är att ... privata mottagningar kunnat utveckla arbetsformer där man effektivare tillvaratar tillgängliga resurser än man gör vid sjukhusmottagningar inom motsvarande specialiteter. Också i slutbetänkandet från delegationen för samverkan mellan offentlig och privat hälso- och sjukvård, SOU 1997:179, konstateras att de privata vårdgivarna har en lägre kostnadsnivå jämfört med motsvarande tjänster inom offentlig vårdproduktion. Den privata vården har ofta helt enkelt fler nöjda patienter och mer nöjd personal, som den utnyttjar resurserna bättre. Så ser den privata vårdens verklighet ut. Detta borde tala för en mer positiv politik mot privata vårdgivare en politik som uppmuntrar mångfald i vården, inte en politik som minskar antalet privata vårdgivare och försvårar för de få kvarvarande. Ett frisläppande av de privata vårdgivarna skulle sannolikt relativt snabbt fylla igen de luckor i vården där det råder brist på läkare inte minst inom primärvården. För att främja tillväxten av privatpraktiserande läkare även är det viktigt att det finns möjlighet för privatpraktiserande läkare med specialistkompetens att överlåta sin praktik till en annan läkare med samma eller likartad specialistkompetens. Denna rätt fanns tidigare men avskaffades av Socialdemokraterna. Vi vill återinföra denna möjlighet för de privata specialistläkarna. Privata såväl som offentliga vårdgivare skall också få fortsätta sin verksamhet även efter att de fyllt . All öppenvård bör konkurrensutsättas för att på det sättet dels öka effektiviteten, dels underlätta för privata alternativ att få större utrymme. Det skall krävas kvalitetscertifikat för all den verksamhet som upphandlas efter konkurrensutsättningen. Utan detta kvalitetscertifikat ingen upphandling. Kraven på kvalitet kan utformas i form av en standardmall av och tillämpas av kommuner och landsting. Beställarfunktionen måste stärkas så att brister i upphandlingen motverkas. skall tillsammans med den medicinska professionen intensifiera arbetet med att utveckla och genomdriva rikstäckande vårdprogram för olika diagnosgrupper. Det stärker den enskilde patientens rätt till vård på lika villkor. 14 Mödravårdspeng och barnhälsovårdspeng På några ställen i landet har landstingen skrivit avtal med privata barnmorskor för att öka patienternas valfrihet inom mödrahälsovården. I de landsting som har slutit avtal begränsas dock ofta valfriheten genom olyckliga avtalskonstruktioner. Vår uppfattning är att blivande föräldrar i alla landsting ska kunna välja vilken barnmorska de ska gå till. Det kan bli möjligt genom en mödravårdspeng. Med en sådan kan kostnaden för mödrahälsovård följa föräldrarna oavsett om föräldrarna väljer en offentlig eller en privat mödravård. På det sättet blir villkoren för de privata mödravårdsmottagningarna samma som för de offentliga. Detsamma bör gälla barnhälsovården. Det bör även råda etableringsfrihet för barnmorskor. 15 Bättre villkor för de psykiskt sjuka Inom sjukvården finns områden som är eftersatta och som riskerar att förbli eftersatta, eftersom deras status inom vårdsektorn är låg och deras patienter inte är resursstarka och inte heller företräds av inflytelserika organisationer. Vid sidan om delar av äldrevården samt missbrukarvården gäller det också psykiatrin. Dessa områden skall inte glömmas bort, de skall tvärtom prioriteras. Det är en politisk uppgift att motverka att statushierarkierna i vårdsektorn avgör var pengarna satsas. Människor med psykiska funktionshinder är en mycket utsatt grupp. Psykiatrireformen 1994 har varit positiv för många med psykiska funktionshinder. Den tillkom efter att de gamla mentalsjukhusen avvecklats och innebar att kommunerna övertog delar av landstingens ansvar. Reformen var ett väsentligt steg i rätt riktning. vet vi att flera av dem som vistats på institution påverkats negativt av reformen eftersom många kommuner inte förmådde ta hand om och erbjuda ett bra fungerande boende och sysselsättning. Det återstår fortfarande många förbättringar att göra. Den enskildes makt över vardagen när det gäller boende, sysselsättning osv måste stärkas. Det finns också klara brister i samarbetet mellan landstingen och kommunerna. De psykiskt sjuka bör omfattas av en rättighetslagstiftning, på samma sätt som människor med fysiska funktionshinder får rättigheter enligt LSS (lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade) och (lagen om assistansersättning). är dessa lagar inte alltid lätta att tillämpa på psykiskt funktionshindrade. Rätten till boende, sysselsättning och en god omsorg slås fast, liksom rätten att få vara delaktig i att forma insatserna bör fastslås i denna rättighetslagstiftning. Bristen på platser i ordnade boendeformer, gruppboenden, är stor. Det krävs en ambitiös utbyggnad för att alla som behöver ska kunna få plats. Boendestödjare, eller ambulerande team, är viktiga för att människor med psykiska problem ska klara av sitt boende och känna trygghet. Det innebär att ett team kan göra hembesök, ge olika former av stöd och hjälp för den boende att klara sin ångest. Om det behövs ska de också kunna hjälpa till att kontakta den psykiatriska vården. Denna service måste finnas dygnet runt. Meningsfull sysselsättning ska vara en rättighet för psykiskt funktionshindrade. I liberalernas motion Liberal politik för funktionshindrade framläggs ett förslag om att utvidga rätten till daglig verksamhet enligt LSS till varaktigt psykiskt funktionshindrade som inte är utvecklingsstörda. Det betyder att fler dagverksamheter och annat som skapar sysselsättning för denna grupp måste startas. Människor med psykiskt funktionshinder kan ha stor nytta av personliga ombud som kan hjälpa till att samordna de olika insatserna kring den enskilde och vara med när individuella vårdplaner utvecklas, fungera som ett stöd i kontakten med myndigheter och bevaka att den enskilde får del av de insatser som han eller hon har rätt till. Det har visat sig vara mycket positivt för den enskilda där personliga ombud har prövats. Därför är det bra att en sådan reform kom igång. liberalerna anser att det är viktigt att man också utreder möjligheterna att garantera de personliga ombudens fristående ställning. Snabb hjälp behövs till unga med psykiska problem. Unga människor som drabbas av psykoser behöver mycket snabb hjälp för att bromsa psykosförloppet. En förutsättning för att detta ska kunna ske är att vården är lättillgänglig för såväl patienter som anhöriga. Det är viktigt att kommuner i samarbete med landstingen utvecklar metoder för att snabbt diagnostisera och tillgodose denna patientgrupps behov. Mellan stolarna-problemet måste avskaffas genom att samverkan mellan exempelvis stadsdelsnämnder i kommunerna och sjukvårdsområden förbättras. utvärdering av psykiatrireformen visar att många psykiskt funktionshindrade fortfarande finns på vårdhem långt från hemorten. Att vårdkvaliteten på dessa institutioner ofta brister har varit föremål för debatt i medierna. har inlett en översyn av dessa förhållanden. Ansvaret för tillsynen över vårdhemmen är delat mellan länsstyrelserna och regionala tillsynsenheter. En översyn behövs av hur tillsynen över enskilda vårdhem kan samordnas och skärpas. Ett relativt nytillkommet problemområde är invandrare med psykiska problem. Det är viktigt att vårdpersonalen inom psykiatrin och primärvården är väl förtrogen med de psykiska problem som olika invandrargrupper kan förete mot bakgrund av vad de tidigare upplevt i livet. Kunskap om följdverkningar av tortyr bör också förekomma. Handläggningstiden kan förkortas genom att rehabiliteringen sätts in tidigare och olika instanser samordnas. Kuratorsverksamhet bidrar till att psykosociala problem kan upptäckas bakom den medicinska diagnosen. Det är viktigt att erfarenheter från kuratorsverksamheten tas tillvara. I uppföljning av primärvården, framlagd 1998, skriver styrelsen att antalet kuratorer och psykologer nu ökat i primärvården och att de finns på mer än var tredje mottagning av vårdcentralstyp. Denna utveckling ökar primärvårdens förmåga att ansvara för ett basalt omhändertagande när det gäller krisreaktioner och andra psykiska insufficiensreaktioner. Mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts av att i primärvården inrymma också psykosocial kompetens anser vi att de husläkarmottagningar som ännu inte har denna kompetens måste tillföras sådan. Det finns utöver det redan uppräknade en rad punkter som vi tror är viktiga för att förbättra situationen i psykiatrin. Det preventiva arbetet måste utvecklas. Potentiella högriskgrupper inom psykiatrin måste identifieras. Sådana grupper är barn till psykiskt sjuka, personer som gjort självmordsförsök, nyinsjuknade i psykoser m fl. Det är viktigt att det finns en god beredskap inom psykiatrin för att ta hand om dessa grupper av patienter. Uppföljning och utvärdering av psykiatrivården måste bli bättre. Psykiatrin innehåller i större utsträckning än andra verksamheter inom vården behandlingsmetoder som är mer kontroversiella. Därför är det viktigt att utvärderingar och uppföljningar av behandlingar fungerar tillfredsställande. Som ett underlag för detta bör ett register med vissa basfakta om klinikernas verksamhet, om patienterna och om behandlingsresultat införas. Det är också angeläget att utbildningen tillgodoser landstingens och andra vårdgivares behov av personal som har kompetens om nya behandlingsmetoder, t.ex. s.k. kognitiv terapi som kommer till användning i många sammanhang. Övergången mellan barn- och ungdomspsykiatrin och vuxenpsykiatrin måste förbättras. Den fixa åldersgränsen vid mellan de bägge verksamheterna är inte alltid adekvat med tanke på hur mognadsprocessen varierar mellan de olika individerna och likaså med tanke på hur debutåldern för olika psykiska sjukdomar ser ut. Det behövs insatser baserade på samverkan mellan psykiatrins verksamheter för åldersgruppen . Rekryteringen av personal behöver planeras. Som utvecklingen ser ut kommer en bristsituation vad gäller personal att uppstå inom den tidsperioden. Detta måste planeras för . Psykiatrins roll i den lokala samverkan måste stärkas. Primärvården behöver konsultation och utbildning från psykiatrin. Skolhälsovården måste få ökade resurser och intensifiera samarbetet med psykiatrin. En fungerande skolhälsovård innebär tidigare upptäckt av och åtgärder för barn med psykiska problem och därmed behöver färre barn och ungdomar söka sig till barn- och ungdomspsykiatrin. måste dagens köer till barn- och ungdomspsykiatrin åtgärdas. Det är orimligt med dagens långa väntetider för behandling. måste långsiktigt planera insatser för grupper av klienter som behöver stöd för psykiskt funktionshinder. Sådana planer bör innehålla insatser om mobila team, individuella vårdplaner m.m. De privatpraktiserande psykiatrikerna har ofta ringa eller ingen kontakt med den offentliga psykiatrin. Här bör nya modeller för samverkan uppmuntras. Patienters och anhörigas roll i psykiatrin måste stärkas. Det finns fortfarande på sina håll stora brister i bemötandet av patienter och anhöriga inom delar av psykiatrin.