mot · GQ02So430 · 2002-10-23 00:00:00 — Det innebär i praktiken att tandvården inte får vara så dyr att många avstår från behandling. Försäkringen ska utgå från att tänderna är en del av kroppen. Därför ska sjukvård i munnen finansieras inom samma regelverk som annan sjukvård. Det finns delar av tandvården som hanteras inom hälso- och sjukvårdens regelsystem. Skattepengarna hanteras av vare sig de går till tandvård eller sjukvård. Prisskillnader mellan olika vårdgivare och för olika åtgärder finns också i dagens tandvård och sjukvård. till vuxnas tandvård bör syfta till en förbättrad tandhälsa hos befolkningen så att tandvårdsbehovet minskar och därigenom också kostnaderna såväl för den enskilde som för samhället. Det är viktigt med incitament för att förbättra tandhälsan, såväl för patienter som för tandvårdspersonal. Därutöver bör stödet inriktas på att minska kostnaderna för patienterna för sådan tandvård som bidrar till att man kan äta, tugga och tala obehindrat samt bibehålla ett utseende utan estetiskt störande tandluckor. Det är av stor betydelse att patienterna inte ska behöva komma så sent till behandling att skadorna hunnit bli så stora att tänderna måste tas bort eller att omfattande reparationer med kronor, broar eller implantat behöver utföras. Ju mer långsiktig en relation mellan vårdgivare och patient är, desto gynnsammare blir effekterna. Det ska vara effektivast möjliga resursanvändning, i stödsystemet, vårdens organisation och i utbildningen. Då blir det rimliga kostnader för både patienten och det allmänna. Vi menar att en ny tandvårdspolitik som vi redogör för i denna motion kan införas stegvis, med början 2005. Regeringen bör återkomma med förslag enligt de riktlinjer som här angivits. Detta bör ges regeringen till känna. 7.2 Bastandvård och protetik till rimlig kostnad Det finns en utbredd kritik mot att vården av munnens sjukdomar har mycket mindre stöd än vården av andra sjukdomar. Kritiken mot de senaste årens urholkning av stödet, som stora prishöjningar har inträffat, är ännu starkare. I en undersökning svarade , motsvarande en miljon personer, att de hade avstått helt eller delvis från tandvård på grund av kostnaden. Detta är ett oroande tecken som tyder på att rätten till hela tänder återigen blir en klassfråga. Den allmänna och goda tandhälsa som har byggt upp hotar att raseras. En ansvarsfull tandvårdspolitik bör återskapa en tandvårdsförsäkring värd namnet och ge människor i vanliga inkomstlägen tandvård till rimlig kostnad. I denna försäkring bör det finnas ett adekvat försäkringsskydd för den grundläggande tandvården, som innebär att man inte behöver drabbas av oförutsedda kostnader som är svåra att klara inom ramen för en vanlig hushållsekonomi. För dem som föredrar att få tandvården enligt en åtgärdsbaserad taxa, vilket är det vanligaste , bör målet vara ett bättre högkostnadsskydd, med en självrisk på , inklusive kostnaden för billigaste godtagbara material. Detta kan synas som en hög kostnad för många, betydligt högre än den självrisk på , som finns inom sjukvårdssystemet. Det är ändå mindre än hälften av den självrisk som föreslås av regeringens utredare. Utredningens förslag har kostnadsberäknats till . Det är svårt att på grundval av tillgängliga data beräkna vad en självrisk på skulle kosta. Klart är att det handlar om miljardbelopp. Vi anser dock att målet måste sättas så ambitiöst, om vi ska undvika att många avstår från tandvård av ekonomiska skäl, och om vi inte vill att god tandhälsa åter blir en klassfråga. Sedan ligger det i sakens natur att så stora och kostsamma förbättringar som detta förslag innebör, förmodligen måste genomföras stegvis. Ett system som ger vårdgivaren betalt per utförd åtgärd stimulerar till utförandet av många åtgärder , dvs till en hög produktivitet. Men målet bör också vara att ersättningssystemet skall ge goda hälsoeffekter, dvs. ha en hög effektivitet. Vi vet att alla system är vårdstyrande. Därför vill vi ha ett system som premierar förebyggande vård, och det finns ett sådant. Det kallas numera oftast abonnemangstandvård, och innebär tandvård mot en fast årsavgift. Abonnemangstandvården kan sägas bestå av två delar. Den ena är den odontologiska delen som syftar till att främja tandhälsa på individ- och gruppnivå genom att premiera regelbundna undersökningar och förebyggande åtgärder. Det innebär att vårdgivare bl.a. bedömer risken för sjukdomsutveckling hos enskilda patienter och hur nödvändiga förebyggande åtgärder skall utformas och sättas in. Den andra är den ekonomiska delen som syftar till att långsiktigt minska tandvårdskostnaderna för individ och samhälle. Patienterna betalar en årlig avgift för sin tandvård. Avgiften kan vara beroende av den s.k. riskgrupp, som patienten placeras i, med hänsyn till hans tandhälsa och vårdbehov. Till skillnad från det vanliga tandvårdsstödet premierar abonnemangssystemet förebyggande åtgärder i stället för reparationer. Det ekonomiska stödet till vårdgivaren är baserat på antalet individer som har abonnemang, och inte på utförda vårdåtgärder. Detta premierar ett långsiktigt tandhälsotänkande för att i ett längre perspektiv minska nödvändigheten av reparationer och rekonstruktioner. För sådana insatser gäller att de föder ytterligare vård, eftersom det i de flesta fall krävs en ny åtgärd . Abonnemangstandvård är alltså tandvård till en i förväg fastställd årlig avgift i syfte att främja en bättre tandhälsa och långsiktigt minska patientens tandvårdskostnader. Sådana system finns inom många landsting och har prövats . De har olika benämningar, t ex abonnemangstandvård, frisktandvård, kontraktstandvård eller avtalstandvård. Vad som ingår i abonnemanget varierar mellan olika vårdgivare. På en del håll ingår bara bastandvård medan andra har innefattat även protetik. I t ex täcker abonnemanget all tandvård som den enskilde behöver, även protetiska åtgärder. Abonnemangstandvård framstår som en naturlig följd av den fria tandvården upp till . Det har också visat sig, t ex i , att intresset hos de 20-åringar som inte längre får fri tandvård, att i stället teckna abonnemang, är mycket stort. De allra flesta ungdomar har också så friska tänder att kostnaden för abonnemanget inte ter sig avskräckande. För patienterna och för tandhälsan i stort vore det värdefullt om alla landsting införde abonnemangstandvård och strävade efter att få med unga patienter genast efter det att den fria tandvården upphör. Men enligt vår mening är det minst lika önskvärt att också människor i högre åldrar får tillgång till abonnemangstandvård. Ju större risk man löper för att behöva stora ingrepp, desto viktigare är det ju att kunna överblicka sina kostnader i förväg. Utöver den höjning av det grundläggande stödet till abonnemangstandvården till per patient och år, som utredningen föreslår, vore det därför värdefullt med ett särskilt stöd som underlättar för personer med högre risk att komma in i abonnemangssystemet. Eftersom abonnemanget närmast kan ses som ett underhållsavtal, kan en stor del av arbetet genomföras av andra personer i vårdteamet än tandläkare. Detta är fördelaktigt för alla parter. Tillgängligheten till de vårdgivare, som måste ta hand om mer komplicerade vårdfall, dvs tandläkarna, ökar. Det har visat sig att abonnemangstandvården har naturliga incitament för att motverka karies och tandlossning, för både vårdgivarna och patienterna. Den verkar alltså förebyggande. Dessutom har det blivit billigare, både för patienterna och det allmänna. Därför bör abonnemangstandvård uppmuntras. Framför allt bör det bli möjligt för vårdgivarna att låta även protetiken täckas av abonnemanget, eftersom det är där som de stora oförutsedda kostnaderna för patienten kan komma. Stödet till abonnemangstandvård som även täcker protetik bör därför göras högre än det generella stödet för all abonnemangstandvård. Det bör också, som nämnts, bli lättare för patienter med relativt stort tandvårdsbehov att komma in i abonnemangssystemet. I detta syfte bör patienter som är intresserade av abonnemangssystemet kunna få en undersökning gratis och vårdgivaren få kostnaden för denna täckt av försäkringen. Vidare bör en patient som är villig att teckna sig abonnemangstandvård kunna få den av oss föreslagna självrisken för den tandvård som behövs för att kunna komma in i abonnemangssystemet, dvs , redan innan denna självrisk är införd för alla. Det betyder att den som är beredd att ansluta sig till ett abonnemangssystem först bör få den tandvård hon eller han behöver vid anslutningstillfället, att betalas enligt åtgärdstaxan, dock med en kostnad för patienten om högst . För de allra flesta som anluter sig till abonnemangstandvården blir kostnaden givetvis betydligt lägre. Att införa abonnemangssystem bör vara frivilligt för alla vårdgivare, och införandet bör stimuleras genom ekonomiska incitament. För de privattandläkare som vill ansluta sig till abonnemangstandvården bör det finnas möjlighet att använda som försäkringsbolag för att sprida den risk som abonnemangstandvården kan innebära för en vårdgivare med ett begränsat antal patienter. Ett sådant system för riskutjämning för privattandläkare, som har åtagit sig barntandvård för en fast ersättning från för varje barn, har redan införts i flera län. 7.4 Möjlighet för den som vill ha högre standard än den grundläggande tandvården Den som vill ha högre standard, t ex kosmetisk tandvård eller dyrare material än vad som är nödvändigt, bör få möjlighet att betala mellanskillnaden över grundkostnaden för nödvändig vård. Möjligheten att försäkra sig mot höga kostnader för sådan tandvård som ligger utanför den grundläggande vården, och har en i huvudsak estetisk motivering, kan prövas. Om de privata försäkringsbolagen är intresserade av att erbjuda försäkringar som täcker detta är det bra. Man kan också tänka sig att vårdgivarna ordnar hjälp för sina patienter att finansiera sådan tandvård, genom bankkontakter, tandvårdskonton, avbetalningsplaner etc. 7.5 Tandvård på avbetalning Det är svårt för den enskilda patienten att överblicka sina tandvårdskostnader. Dessutom är det svårt, eller för många omöjligt, att få tandvård på avbetalning. Tandvården hänvisar oftast till bank för finansiering. Även om en del kliniker hjälper till, exempelvis genom att ha avtal med bank, blir det krångel med kreditprövning med mera. Vi anser att ingen skall behöva avstå från behandling på grund av ekonomiska skäl. Trots de förbättringar som har gjorts inom och trots de kreditmöjligheter som finns inom tandvården, kommer det fortfarande att finnas ekonomiska hinder för en stor grupp personer att få den tandvård som behövs för att långsiktigt få och upprätthålla en god tandhälsa. Utredningen föreslår att en statlig kreditgaranti för tandvård utreds ytterligare. Vi anser att man även bör pröva om det allmänna kan stå för kreditgivningen för tandvård, exempelvis genom .