mot · GQ02U280 · 2002-10-23 00:00:00 — Ett tydligt undantag görs för rätten att demonstrera, vilket aldrig kan ses som en terroristhandling. Vi kristdemokrater ser detta rambeslut som ett mycket viktigt steg i kampen mot terrorism. måste även FN enas om en allomfattande konvention mot terrorism. De konventioner som finns är begränsade och kan inte hantera den form av storskalig internationell terrorism som vi fick se i aktion . Det är av största angelägenhet att förhandlingarna inom påskyndas så att en allomfattande mot terrorism kan presenteras och sedan ratificeras av FN:s medlemsländer möjligt. EU:s överenskommelse utgör en bra förebild som FN med fördel kan följa i sitt arbete. För övrigt måste FN se över rättssäkerheten inom sitt eget system. Det är helt oacceptabelt att människor sätts upp på s.k. terroristlistor utan att få veta vilket brott han/hon begått och utan möjlighet att överklaga. måste inrätta procedurer för att garantera rättssäkerheten för de anklagade. 3 Säkerhetspolitikens medel och organisationer De medel en stat använder för att nå uppsatta nationella säkerhetspolitiska mål kan vara, bland annat, militära, utrikespolitiska, ekonomiska, handelspolitiska, teknologiska och psykologiska till sin natur. I förlängningen är nästan allt en stats representanter och medborgare företar sig på ett eller annat sätt av betydelse för den nationella säkerhetspolitiken. Från förklaringssynpunkt är detta svårbemästrat och därför brukar man nöja sig med att säga att säkerhetspolitiken står på två ben: det utrikespolitiska och det försvarspolitiska, eller diplomati och försvar, eller civila och militära medel. Inom utrikespolitiken är frågan om samverkande insatser mycket betydelsefull. Avsikten är att långsiktigt söka påverka förhållanden i omvärlden och minska de säkerhetspolitiska riskerna. Det kan, till exempel, ske genom aktivt deltagande i konfliktförebyggande åtgärder, genom insatser för mänskliga rättigheter och internationell rättsordning, bistånd och förstärkning av global demokratisering. Inom försvarspolitiken handlar det om ett effektivt, och i dess vidaste bemärkelse, samordnat försvar, där även krishantering och andra förebyggande åtgärder ingår. I arbetet för fred och trygghet måste både civila och militära medel finnas till hands. Därför måste utrikes- och försvarspolitiken vara i god samklang. Detsamma gäller dess huvudsakliga organisationer. FN, EU, Nato och är de i vår del av världen viktigaste organisationerna. Det finns dock givetvis fler. 3.1 Internationell krishantering och fredsfrämjande verksamhet I då territoriella gränser förlorar i betydelse för spridningen av konflikter är det allt svårare att upprätthålla en stats säkerhet enbart genom avskräckning. Säkerhet byggs i ökad utsträckning genom avtalsbunden samverkan med andra stater. Häri blir deltagande i fredsfrämjande arbete allt viktigare. Svenska förband ingår och har ingått i internationell fredsfrämjande verksamhet i flera omgångar. Det skall vi fortsätta med. Efter det slut växte antalet krishanteringsinsatser och fredsfrämjande verksamheter kraftigt framför allt i FN:s regi. Nyttan av dessa stod dessvärre inte i proportion till deras antal och omfattning. Å andra sidan har avsaknaden av samlad politisk vilja och nödvändiga resurser gjort att förväntningarna på FN och andra så kallade multilaterala organisationer varit orimliga. Det finns ändå en utbredd samsyn när det gäller behovet av internationell krishantering och fredsfrämjande verksamhet. Efter den bipolära maktstrukturens bortfall så finns generellt sett större möjligheter att påverka de otaliga orsaker som kan leda till våld, väpnade konflikter och krig. är detta även förknippat med många svåra praktiska problem. Frågor om var, när och hur det internationella samfundet skall ingripa i konflikter har visat sig vara mycket svårbesvarade. De begrepp som präglar internationellt samarbete betyder ibland samma sak, överlappar varandra ofta och kan tolkas på mer än ett sätt. Diskrepansen mellan olika språk försämrar tydligheten ytterligare. Det finns således ett stort behov av att definiera och förklara de centrala begreppen i internationell krishantering, var för sig och sinsemellan. Vi kristdemokrater anser att varaktig och stabil fred och säkerhet kräver långsiktigt tänkande. Därför bör de förebyggande åtgärderna betonas i arbetet för en fredligare värld. Det internationella samfundet i sig, men även regionala organisationer och enskilda stater, måste sträva efter att i högre grad agera innan konflikter bryter ut istället för att reagera först när konflikten redan övergått i våld. Konfliktförebyggande verksamhet bygger i stor utsträckning på fredlig normbildning och övervakning av mänskliga rättigheter. Normsystem anger precist vad omvärlden anser vara godtagbar maktutövning och inte. Här spelar de folkrättsliga domstolarna en mycket viktig roll som en av flera normbildande aktörer, upprätthållare av mänskliga rättigheter och bidragande till balanserat samhällsuppförande. Det finns mycket som talar för att demokratiseringsprocesser och ekonomisk utveckling försvåras av starka krav på vedergällning. Därför är det viktigt att inte stigmatisera en hel folkgrupp efter en konflikt samt att arbeta för försoning. Det sätt på vilket den sydafrikanska gick till väga är ett exempel på det . Konfliktförebyggande verksamhet har ofta likställts med preventiv diplomati. Men eftersom konfliktförebyggande i ökad utsträckning handlar om mer än diplomati så måste begreppet vidgas i samklang med den globala säkerhetspolitiska utvecklingen. Exempelvis kan ses som en konfliktförebyggande åtgärd i och med att kandidatländer inte sällan befinner sig i en känslig ekonomisk och politisk övergångsfas. Detta resonemang kan även appliceras på säkerhetsgemenskaper såsom och Nato med associerade organisationer. Internationella organisationer och allianser möjliggör spridningen av positiva normer och starkare skydd av mänskliga rättigheter. Även åtgärder mot spridning av NBC-stridsmedel och stimulering av lokal konfliktlösningsförmåga bör ses som exempel på konfliktförebyggande arbete. Traditionellt sett skall en konfliktförebyggande åtgärd vara förenlig med kapitel VI om fredlig lösning av tvister för att få kallas konfliktförebyggande. sätt att arbeta som en tredje neutral part är ett exempel som visat sig framgångsrikt när det gäller att komma åt bakomliggande problem innan de bryter ut i våld. Detta tillvägagångssätt fungerar dock inte i konflikter med mycket starka motsättningar. Därför kan även militära insatser ha en betydelsefull förebyggande roll i samband med humanitära interventioner och samhällsrekonstruktion. Freden behöver ibland tänder. Diplomati har i flera kritiska fall marginaliserats i avsaknad av sanktions- och påtryckningsmedel. Exempelvis fanns endast i liten utsträckning någon konkret militär uppbackning av de diplomatiska ansträngningarna i det inledande skedet av konflikterna i före detta . På det hela taget så har samverkan mellan militära och civila insatser blivit allt viktigare i fredsfrämjande och förebyggande verksamhet. Denna utveckling kommer med tiden att förstärkas ytterligare. Vi kristdemokrater anser att FN är den viktigaste globala säkerhetspolitiska organisationen. Efter det slut var den allmänna förhoppningen att FN äntligen skulle komma att mäkta med de uppgifter för fred och säkerhet som dess upphovsmän skrev in i den alltjämt gällande stadgan. Dessvärre kom att präglas av en rad allvarliga misslyckanden. De permanenta stormaktsmedlemmarna i säkerhetsrådet (, , , och ) har genom att lägga in veton alltför låtit maktpolitik försvåra eller till och med omöjliggöra säkerhetsrådets funktion. används vetorätten inte lika ofta och rådets befogenheter har vidgats. börjar delar av det regionala fredsarbetet gradvis att övertas i en del områden av andra organisationer såsom . Att FN i dessa fall avlastas är positivt, förutsatt att fredsarbetet är sanktionerat av FN och följer dess principer. FN behöver reformeras, moderniseras och stärkas för att kunna leva upp till de uppsatta målen. Det handlar om att bygga upp nya strategier för att integrera samtliga delar av arbetet för fred. Det krävs också en ökad samordning mellan civila och militära enheter och medel. Resursbristen måste åtgärdas och den politiska viljan inom organisationen såväl som hos dess medlemsstater måste i vissa fall uppbådas och i andra fall stärkas. Natos fortsatta existens blev föremål för spekulation i och med det slut och upplösning. Lösningen blev en omfattande förändringsprocess. Utöver att etablera nya förhållningssätt till tidigare fiender i öst och att reformera den inre strukturen tog alliansen på sig helt nya uppgifter. Från att ha varit en renodlad försvarsallians, byggd på ömsesidiga försvars- och säkerhetsgarantier, antog Nato en säkerhetsbyggande roll. Krishanteringsinsatserna i kom att bli utgångspunkten för Natos förändringsprocess. I syfte att driva igenom uppstod alliansens första större engagemang utanför det egna territoriella området. Bosnienkrisen kom att påverka debatten om den europeiska säkerhets- och försvarsförmågan, då det tydligt framstod att den europeiska gemenskapen inte mäktade med att ro iland större militära åtaganden såvida det inte skedde i samarbete med Nato. Insatserna i konflikten mellan och Kosovo gav Nato möjligheten att bekräfta sin roll som central aktör i den nya säkerhetsordningen. Kosovokrisen ställde också alliansens förhållande till FN på sin spets. beslutade Nato att ingripa i en konflikt utan sedvanligt mandat från . På så sätt var det en helt unik företeelse. Denna händelse bidrog till att intensifiera debatten om folkrätten och krocken mellan staters suveränitet och mänskliga rättigheter. Utan FN-mandat och på bekostnad av bruten jugoslavisk statssuveränitet gick Natotrupper in i Kosovo för att rädda liv. Förhållandet mellan FN och Nato är fortfarande en delvis öppen fråga. När det gäller folkrätten växer kraven på ökat skydd för människor före stater. Vi kristdemokrater anser att ett svenskt medlemskap i inte är aktuellt. Dörren skall dock hållas öppen för framtida omvärdering. Ett öppet och nära samarbete med Nato bör ses som en naturlig del av svensk säkerhetspolitik. aktiva medlemskap i () och Partnerskap för fred (PFF) är således av mycket stor betydelse. Samarbetet inom EAPR och PFF bör fördjupas. Natos närvaro i är även fortsättningsvis mycket viktig för den europeiska säkerheten och det är därför av stor vikt att bibehålla den transatlantiska länken. Efter har Natos roll och betydelse återigen kommit att diskuteras. valde tydligt att inte begära assistans från Nato i den tillryggalagda delen av kampen mot terrorism, trots att Nato i alliansens historia utlöste artikel 5 och deklarerade att angreppet mot var att likställa med ett angrepp på samtliga Natostater. Europeiska unionen (EU) präglas av långtgående ekonomiskt, politiskt, socialt, kulturellt och miljömässigt samarbete. Nästa stora principiella steg är att vidareutveckla en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP) den andra pelaren i EU-konstruktionen. EU är en mycket betydelsefull utrikespolitisk aktör och utgör även ett av de främsta forumen genom vilket kan verka för fred och global utveckling. Dessutom är säkerhet, efter inträdet i unionen , allt svårare att skilja från det övriga . I ljuset av detta är det inte längre möjligt att i svensk säkerhetspolitik göra någon egentlig uppdelning mellan konflikter på regional, mellanstatlig och inomstatlig europeisk nivå. säkerhet är odelbar. har det inom EU funnits aktörer som vill se ett minskat europeiskt beroende av USA- och Nato-resurser. En konsekvens av detta är att de europeiska staterna måste kunna ta ett ökat ansvar för säkerhet. har fortfarande huvudansvaret för internationell fred och säkerhet, men EU skall självständigt kunna besluta om och, även i de fall Nato inte är engagerat, initiera EU-ledda operationer som i enlighet med principer kan bidra till fred och säkerhet. Härav följer arbetet med att senast sätta upp en europeisk militär krishanteringsstyrka med förmåga att hantera samtliga Petersbergsuppgifter (humanitära aktioner, fredsbevarande aktioner och krishantering med militära medel inklusive fredsframtvingande aktioner). En annan mycket viktig europeisk säkerhetspolitisk organisation är (). arbetar med civil konfliktförebyggande verksamhet och har stor betydelse när det gäller att upptäcka potentiella konflikter. Organisationen har också spelat en avgörande roll i många demokratiseringsprocesser. Tillsammans med har en viktig funktion som komplement och fristående organ inom en framtida alleuropeisk säkerhetsordning. arbetar liksom med konfliktförebyggande verksamhet och bevakning av de mänskliga rättigheterna. Det svenska samarbetet med bör utvecklas och det civila konfliktförebyggande arbetet som sådant måste få ökat utrymme i den samlade internationella säkerhetspolitiken. 4 Omvärlden när och fjärran kan vi flyga från en kontinent till en annan , skicka små eller stora mängder information till andra sidan jorden med ett fåtal knapptryck, ta del av TV-sända händelser från fjärran platser i realtid. På dessa och andra sätt har jorden sannerligen blivit mindre. Närhet mellan olika regioner handlar i ökad utsträckning om gemensamma värden snarare än om territoriellt grannskap. Trots det kan det i syfte att tydliggöra vara meningsfullt med en uppdelning av det internationella systemets olika geografiska områden. I många av stater har demokratiska val hållits . Flera inbördeskrig har förbytts i fred och det civila samhället vuxit sig starkare. De nya demokratierna är dock ofta svaga. Det ekonomiska läget är ofta svårt och många stater dras med omfattande låneavbetalningar. Staterna söder om använder en väldigt stor del av sina exportinkomster till räntor och avbetalningar. En ödesfråga för regionen är hivepidemin, som här mer än någon annanstans håller på att förändra hela samhällsstrukturer. De väpnade konflikter som rasar i exempelvis , , , , , , , , , är några av de största hindren mot varaktig social och ekonomisk utveckling. Väpnade konflikter förstör infrastruktur, orsakar närmast ofattbar fysisk och psykisk skada, leder till kapitalflykt och minskade utländska investeringar och försvårar internationellt bistånd. Till detta kan läggas den utbredda kriminaliteten i vissa regioner och den mycket stora tillgången på lätta vapen. syn på ges i en särskild motion. är en av efterkrigstidens ihärdigaste och mest komplicerade konflikter. Försöken att lösa situationen matchas av antalet misslyckanden. Vissa överenskommelser har tidigare uppnåtts där dragit sig tillbaka från delar av och . Dessa områden har givits en begränsad autonomi som utövats av palestinska myndigheter. Varje typ av initiativ och arbete som ökar förståelse och respekt mellan israeler och palestinier bör stödjas. anser att en tvåstatslösning med erkända och säkra gränser är den enda övergripande lösning som finns. syn på ges i en särskild motion. får allt större säkerhetspolitisk betydelse. Sannolikheten är stor att politiska och kommersiella makt kommer att öka. nuvarande och framtida militära resurser, både konventionella och nukleära, utgör ett orosmoment. Regionen är starkt präglad av maktbalanstänkande, och kapprustning är inte ett uteslutet scenario. Konflikten mellan och rörande Kashmirregionen är ytterligare ett orosmoment. Dessa bägge länder förfogar även över nukleär teknologi. Kärnvapentester har utförts i flera omgångar. uppmärksammades världen på att den internationella terrorismen inte bara är etablerad i delar av , utan att terroristerna är fullt beredda och kapabla att utföra storskaliga terrordåd. 4.2 Samarbete och säkerhet i Vi kristdemokrater anser att utvidgningen och fördjupningen av EU är av central betydelse för säkerhet. De fasansfulla krig som drabbade stärker denna uppfattning. Balkankonflikterna pekar också på behovet av en europeisk militär krishanteringsförmåga. Kampen mot terrorismen betonar också vikten av europeiskt samarbete dels för att hjälpa andra stater som löper risken att utsättas för terrorism, dels för att skydda EU:s medlemsstater mot terrorism. Ingen stat kan bekämpa terrorism helt på egen hand. I egenskap av enda kvarvarande supermakt och dominant inom Nato kommer under överskådlig framtid att ha stor betydelse för den europeiska säkerhetspolitiken. Då det inte är sannolikt att EU inom överskådlig framtid kommer att klara sig helt utan Natos hjälp för att skapa eller upprätthålla fred i , så ligger det i intresse att och Nato även fortsättningsvis behåller den europeiska kontinenten som ett prioriterat intresseområde. Den transatlantiska länken får inte brytas. måste den europeiska gemenskapen, som tidigare nämnts, ta ett ökat ansvar för sin säkerhet. säkerhetspolitiska beroende av Nato måste gradvis ersättas av ett partnerskap. Utvecklingen av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik är tänkt att stärka, inte försvaga, transatlantiskt och europeiskt samarbete. Framtida hot mot säkerheten i bör företrädesvis lösas och hanteras gemensamt inom ett utvidgat EU. Ett ökat europeiskt ansvar kräver också praktisk förmåga att hantera säkerhetspolitiska problem. Krishantering enligt Petersbergsdeklarationen innebär att EU:s medlemsstater skall bidra med humanitär och ekonomisk hjälp, uppbyggnadsinsatser och direkta fredsframtvingande insatser. Det är mycket viktigt att medverkar aktivt i det arbetet. Europeiska rådets beslut i medför att EU-staterna gemensamt skall kunna samla och sända ut en krishanteringsstyrka på 60 000 man . Denna samlade styrka skall kunna sättas in vid konflikter i och, efter beslut av alternativt utifrån folkrättsligt acceptabla kriterier, även utanför gränser. Det är av största vikt att solidariskt bidrar till denna insatsstyrka. Dessvärre verkar det finnas ett glapp mellan politiska deklarationer och faktiska resurser. En gemensam europeisk insatsstyrka av nämnd omfattning kräver stora ansträngningar. Dessa ansträngningar måste återspeglas i EU-staternas försvarsbudgetar. satsar hårt på att öka sin internationella kapacitet, som det nationella försvaret drabbats av en omfattande nedrustning. Det är angeläget att tillräckliga resurser finns avdelade för den internationella verksamheten. I då nationell säkerhet i mindre grad än tidigare kan sökas enbart på nationell grund är det av mycket stor vikt att hela vår försvarsmakt är modern och flexibel och har hög samverkansförmåga med andra länders förband. är även medlem i Västeuropeiska försvarsmaterielsamarbetet (WEAG). Det ökar möjligheterna att påverka inriktningen av den europeiska försvarsindustripolitiken. Det möjliggör även en högre grad av interoperabilitet (samverkansförmåga) mellan svenska och utländska militära system vid gemensamma internationella insatser. bör denna interoperabilitet utvecklas så att alla svenska insatsförband kan ingå i EU- eller Nato-ledda krishanteringsinsatser och fredsfrämjande verksamheter. Av geografiska skäl är det naturligt att är av särskilt intresse för svensk säkerhetspolitik. Här har vi goda möjligheter att bidra till och ta ett större ansvar för regionens fredliga utveckling. Det är av största säkerhetspolitiska betydelse att utveckla förtroendefulla relationer till och att ytterligare förstärka samarbetet med de nordiska och baltiska staterna. måste verka för att alla stater i regionen får en långsiktig säkerhetslösning. Utvecklingen i regionen kring har på det hela taget varit mestadels positiv och utgör i sig ett gott exempel på en gemenskap där det bredare säkerhetsbegreppet utgör ramen för ett brett samarbete inom exempelvis krishantering. Demokratiseringen och den ökade respekten för mänskliga rättigheter förbättrar närområdets säkerhet och verkar konfliktförebyggande. Att inlemma i en alleuropeisk och transatlantisk säkerhetsordning bör vara en hörnsten i säkerhetspolitik. Häri spelar en grundläggande roll, liksom ett alltmer fördjupat PFF-samarbete där Natos engagemang bidrar till att stärka den fredliga utvecklingen och säkerheten. Det ligger i intresse att stödja de baltiska staternas integration i EU och Nato. En sådan utveckling bör gagna hela regionens säkerhet, liksom ett ökat stöd till dessa staters totalförsvar och suveränitet. inrikespolitiska läge är förhållandevis stabilt. Med möjligt undantag för den mycket grymma så är risken för sönderfall eller splittring av den förhållandevis liten. Den ryska utrikespolitiken har blivit mer utåtriktad och långsiktig under president ledning. Krigsmakten genomgår en reform med syfte att omorganisera och modernisera de militära styrkorna. får allt större betydelse för utrikes- och säkerhetspolitik. intar en fortsatt negativ, eller åtminstone avvaktande, inställning till de baltiska staternas eventuella Natomedlemskap. Förhållandet till har förbättrats väsentligt efter . Trots vissa positiva tendenser utgör alltjämt en osäkerhetsfaktor i det svenska närområdet. innehav av stora mängder NBC-stridsmedel är de enda permanent stationerade i närområdet. omfattande miljöproblem, unionssamarbete med och ekonomiska och sociala problem måste beaktas. Osäkerheten om säkerhetspolitiska strategier och framtida utveckling måste inkluderas i svenska säkerhetspolitiska bedömningar. 5 Den svenska säkerhetspolitikens huvuddrag enades och flera av de andra riksdagspartierna om en säkerhetspolitisk doktrin för . Denna överenskommelse fastslår att är militärt alliansfritt och att neutralitetsoptionen är relevant. Med neutralitet menas att enligt folkrättens regler kunnat ställa sig utanför pågående krig genom att inte ta sida för endera konfliktparten. Till skillnad mot och neutralitet så var inte tvingande genom lag. Den svenska neutraliteten var frivilligt antagen och kunde därför, rent formellt sett, överges när som helst. finns det inget reellt konfliktläge inför vilket kan förklara sig neutralt. Vi kan exempelvis inte vara neutrala om ett annat EU-land anfalls. Vi kan inte heller vara neutrala inför terrorism. Terrorister bryr sig inte om neutralitet. För övrigt går neutraliteten helt emot kristdemokratins grundläggande syn på människans medfödda rättigheter och okränkbarhet. Det går helt enkelt inte att vara neutral inför kränkningar av människans medfödda värde och rättigheter. Med militär alliansfrihet menas att i fred inte ingår ömsesidiga försvarsförpliktelser. Säkerhetspolitiska förändringar, nya hot och konflikttyper illustrerar dock behovet av konfliktlösning i stor skala och ökat säkerhetspolitiskt samarbete. Ett av EU:s fundament är att utveckla ett starkare utrikes- och säkerhetspolitiskt samarbete (GUSP Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik). måste vara en aktiv part i utvecklingen av GUSP. GUSP liksom den europeiska krishanteringsstyrkan och PFF-samarbetet medför inga ömsesidiga försvarsförpliktelser. Natos ömsesidiga förpliktelser medför att ett svenskt Natomedlemskap inte är aktuellt. Vi kristdemokrater anser dock att ett nära och öppet samarbete med Nato skall vara en naturlig del av svensk säkerhetspolitik. Dessutom måste vara berett att ständigt ompröva sin relation med Nato eftersom alliansen förändras och kan komma att omfatta hela Öst- och . Den svenska säkerhetspolitikens övergripande mål är att bidra till fred, frihet och säkerhet för alla människor i samhället och att solidariskt bidra till fredlig utveckling i omvärlden. Den svenska säkerhetspolitikens samtliga mål, medel och strategier skall genomsyras av respekten för och främjandet av demokrati och mänskliga rättigheter. Det globala målet med alla staters säkerhetssträvanden måste vara att bidra till en säkerhetsgemenskap byggd på främst fredlig konfliktlösning. Härav följer att internationell samverkan är av fundamental betydelse. Därför måste även fortsättningsvis aktivt delta i samarbetet med att lösa säkerhetsproblem i och övriga närområdet, såväl som i övriga delar av världen efter förmåga och kapacitet.