mot · GP02Sf34 · 2002-04-25 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Sf34av m.fl. (fp)Krisplan mot ohälsa (väckt enligt 3 kap. 15 § RO med anledning av händelse av större vikt) Förslag till riksdagsbeslut beslutar om lag om finansiell samordning mellan försäkringskassa och bl.a. sjukvård, i huvudsak i enlighet med de av tidigare antagna principerna för den s.k. Finsamverksamheten. begär att regeringen återkommer till med förslag om nytt system för rehabilitering i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer till med förslag om rehabiliteringsgaranti i enlighet med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer till med förslag som möjliggör för förtidspensionärer att återgå till arbetslivet. Inledning Med hänvisning till bestämmelsen i riksdagsordningen 3 kap. 15 § om motionsrätt vid inträffad händelse av särskild vikt begär vi att få väcka denna motion, som innehåller yrkanden om åtgärder för att bryta den alarmerande ohälsoutvecklingen. Sjukskrivningarna ökar månad för månad och spränger alla budgetramar. Varje ny redovisning från innehåller alltmer allvarliga uppgifter om antal sjukskrivna, om sjukskrivningarnas längd och om den samlade ohälsan. Antalet personer med sjukpenning under en månad ökade . Den allvarliga utvecklingen när det gäller ohälsan förvärras när vård och försäkringskassor i allt högre grad inte klarar vissa av sina uppgifter, bland annat därför att den politik som förts på sjukvårdsområdet försvårat detta. Inför detta visar regeringen anmärkningsvärd passivitet. Förutom de i motionen redovisade nya uppgifterna om sjukskrivningar, kostnader och frånvaro av rehabilitering vill vi särskilt peka på ytterligare två förhållanden som enligt praxis bör medföra motionsrätt enligt RO 3:15: Den aviserade propositionen om folkhälsofrågor, som i mycket hög grad skulle ha berört orsaker till ohälsa och sjukskrivningar, har uteblivit. Den kommer enligt det senaste beskedet inte att komma före valet. Det av beställda förslaget om finansiell samordning mellan och bland annat sjukvården kommer enligt besked i ett interpellationssvar inte heller att komma före valet. Regeringens handlingsförlamning är inte acceptabel, och det gäller särskilt att av beställda förslag inte läggs fram. På samma sätt som tvingade fram vissa ytterligare åtgärder mot arbetslösheten, bör slutet av vårriksdagen 2002 användas till utarbetandet av ett brett aktionsprogram mot ohälsan. Om denna motion får väckas får också andra partier motsvarande möjligheter att komma med sina förslag. Krisplan mot ohälsan Enligt vår mening behöver ett handlingsprogram mot ohälsan omfatta en rad olika politikområden. Det beror inte minst på att de psykosociala diagnosernas ökning förklaras av förhållanden i både arbets- och privatliv. Grunden finns ofta i en känsla av vanmakt. Programmet bör därför ha två huvuddelar: Förebyggande insatser att ge fler möjlighet att räcka till. Här föreslås ekonomiska förbättringar för barnfamiljerna, ett principbeslut om en arbetstidsreform, regeländringar för billigare hemtjänster, en mer aktiv roll för företagshälsovården, åtgärder för att förmå statliga verk och myndigheter, landsting samt kommuner att bli bättre arbetsgivare, m m. Snabbare vård för dem som ändå blir sjuka. Åtminstone på kort sikt kräver detta ekonomiska resurser, som dock kan förhindra mycket av den alarmerande ökning av statens kostnader med ytterligare 25 miljarder som RFV:s februariprognos tyder på. En finansiell samordning av resurser från försäkringskassor och sjukvård (samt bland annat socialtjänst) skulle ge möjlighet att använda för att åtgärda sådant som inte minst inom sjukvården nu vållar väntetider på behandling, vårdköer, frånvaro av rehabilitering, förlängt lidande och fördyringar när det gäller sjukpenning. Vi föreslår också en ny vårdmodell för personer med psykosociala diagnoser. Den bygger på en kontrollstation av alla sjukskrivningar, då det ska tas ställning till om patienten behöver rehabilitering. Därefter ska en rehabiliteringsgaranti träda i funktion. De psykosociala diagnoserna kräver en ny ansats Fler och fler människor i mår dåligt. Mitt i välfärden växer ångesten över att inte hinna, att inte kunna vara till lags och att inte leva upp till egna förväntningar. Det äts alltfler tabletter mot magsmärtor, huvudvärk och sömnlöshet. När sjukskrivningarna ökar och spränger alla budgetramar förekommer även uppfattningen att denna utveckling till helt övervägande del skulle förklaras av bristande arbetsmoral. Vi delar inte den uppfattningen. Det kan finnas en sådan komponent, och vi återkommer till den diskussionen. Men vår uppfattning är att de allra flesta långtidssjukskrivna har sådana besvär att de har svårt att arbeta. Även om statistiken är mycket bristfällig när det gäller de diagnoser som ligger bakom sjukskrivningarna framgår det i alla fall tydligt av RFV:s årliga och mer översiktliga undersökningar att det i stort sett inte är de traditionella sjukdomarna som växer. Påfallande är däremot hur stressrelaterade sjukdomssymptom ökar. På de flesta områden är folkhälsoutvecklingen relativt god. Det syns till exempel i hur medellivslängden förändrats . Det här gäller trots vårdköer och andra brister i vården: dessa har delvis förorsakats av att vården av stressrelaterade sjukdomar trängt ut annan sjukvård och av att vårdens kapacitet sänkts när sjukfrånvaro ökat starkt bland vårdpersonal. Det mesta tyder också på att utvecklingen av sjukskrivningarna är ett svenskt fenomen. Eftersom det saknas jämförande statistik och eftersom EU-länderna har delvis olikartade system för sjukförsäkring är det svårt att få fram riktigt säkra uppgifter. Enligt finns dock inte motsvarande ökning av sjukskrivningar i andra länder. Institutet gör dock det viktiga påpekandet att i utgångsläget hade högre förvärvsfrekvens än de flesta andra länder. De frånvarotal som bedömdes som helt orimliga, och som fick en socialdemokratisk regering att bland annat föreslå sänkt ersättningsnivå i sjukförsäkringen, har överträffats. De ekonomiska tillskott som krävs för att klara ökningen av sjukfallen och förtidspensioneringarna tränger ut angelägna reformer ur statsbudgeten. Utvecklingen har varit synlig . chef skrev redan i verkets årsredovisning , med anledning av ökningen av sjukskrivningarna, följande: Det finns all anledning till stark oro. Men regeringen har alltså visat en påfallande passivitet och valhänthet inför utvecklingen. Statsministern har talat om att uppgiften att pressa tillbaka ohälsotalet blir nästa mandatperiods stora uppgift. Eftersom nästan ingenting gjorts , återstår tyvärr ingen annan möjlighet. I sammanhanget jämförde statsministern med hur arbetslösheten pressats tillbaka innevarande mandatperiod. Den parallellen visar på en oroande brist på insikt i vad som faktiskt har hänt. Statsministern är, eller låtsas vara, omedveten om att explosionen av sjukfrånvaron motsvarar en stor del av sysselsättningsökningen. Enkelt uttryckt är ungefär hälften av de nyanställda sjukvikarier! Arbetslöshetsmålet har nåtts genom att människor flyttat mellan offentliga bidragssystem, från a-kassa till sjukförsäkring. Antalet sjukskrivningsdagar och kostnaderna för sjukpenning fortsätter att öka i betydligt snabbare takt än antalet nya sjukfall. Det beror på att sjukfallen blir längre och längre. Antalet personer som varit sjukskrivna eller mer ökade på ett enda år, 2002. Detta berodde inte på att färre sjukskrivna förtidspensionerades. Tvärtom ökade även de nybeviljade förtidspensionerna och sjukbidragen markant. De blev fler än de var . Problemen växer inom rehabiliteringsverksamheten. För patienter som bedömts vara rehabiliteringsärenden ökade, enligt uppgifter vi inhämtat från , antalet dagar det tog innan de blev räknade som rehabiliteringsärenden 2000 2001 (i båda fallen medianvärden). Den här delen av väntetiden förlängdes alltså på ett enda år. Antalet rehabiliteringsärenden hos försäkringskassorna har inte alls ökat, vilket hade varit den normala följden vid en stark ökning av antalet långvariga sjukfall. 2002 var det tvärtom en viss minskning, från 18 295 till 18 052. Dessa uppgifter är ännu ett tecken på allvarliga systemfel i hur försäkringskassor och sjukvård fungerar tillsammans. Att rehabiliteringsersättningens andel av de samlade utbetalningarna av sjukpenning och rehabiliteringsersättning sjönk med nästan en femtedel är ett annat tecken i samma riktning. Att ett rehabiliteringsärende registreras är ju inte detsamma som att rehabiliterande behandling verkligen kommer till stånd och ännu mindre som att den leder till tillfrisknande och återgång i arbete. Statens utgifter för sjukpenning (inklusive den lilla andelen för rehabiliteringsersättning) steg från till . De samlade kostnaderna för sjukpenning, förtidspensioner och sjukbidrag nådde för nivån . Det betyder att utflödet av skattepengar nu i årstakt ligger på 84 miljarder och fortfarande ökar snabbt. Detta kan jämföras med inte fullt 78 miljarder för samma kostnader 2001. RFV:s prognos från tydde på att statens kostnader 2005 med nuvarande utveckling kan väntas vara uppe i dryga 109 miljarder, varav dryga 50 för sjukpenning och 59 för förtidspensioner och sjukbidrag. Ett brett program mot ohälsan Vi föreslår med denna motion ett brett program för färre långtidssjukskrivningar och förtidspensioneringar. Det omfattar åtgärder av vitt skilda slag från flera olika politikområden och är ett uttryck för vår bestämda ambition att hejda de skenande mänskliga och ekonomiska kostnader som ligger i de skenande sjuktalen. Dessutom förutsätts att ytterligare beslut om folkhälsofrågor fattas då regeringens försenade proposition om dessa behandlas. Förebyggande insatser Egenmaktsprogram för att stärka människor i arbetslivet i fråga om arbetstider, den egna arbetsmiljön och den egna kompetensutvecklingen samt större möjligheter att köpa hushållstjänster för att minska vardagsstressen. i offentliga sektorn för att bryta upp hierarkiska organisationer och ersätta dem med decentraliserade, självstyrande enheter, bland annat genom att tillåta avknoppningar och nya driftformer. Beslutet att avveckla allt offentligt engagemang i företagshälsovården bör, i ljuset av de senaste årens utveckling, omprövas. Vi är inte redo att föreslå ett generellt statsbidrag, men ska kunna föreskriva att arbetsplatser med många långa sjukfall ska köpa in medicinsk expertis (företagshälsovård) och eventuellt också kunna ge ekonomiskt stöd till verksamheten. Jobbgaranti för långtidsarbetslösa. Privata arbetsförmedlingar och bemanningsföretag i stället för faktiskt AMS-monopol. Ekonomiska förbättringar för barnfamiljerna. Krafttag för att få bort dröjsmål och flaskhalsar i vården, genom att tillåta finansiell samordning, för lokalt och regionalt samarbete mellan försäkringskassa och vård om åtgärder som minskar kostnader och kortar sjukskrivningstider. Denna samordning bör ha samma regler som de framgångsrika Finsamförsöken 199397, vilket innebär en ram motsvarande av varje områdes kostnader för sjukpenning och rehabiliteringsersättning. Det betyder en ram på mellan 4 och 5 miljarder . Ett sådant systemskifte, från revirtänkande till samarbete, skulle inte bara möjliggöra viktiga vårdsatsningar. Det skulle främja en nödvändig dialog mellan viktiga aktörer i rehabiliteringsprocessen. Betydligt snabbare upprustning av vardagssjukvården, alltså husläkarna och övrig primärvård, än vad som pågår och som den nationella handlingsplanen innehåller. Vårdgaranti och vidsträckt etableringsfrihet för nya aktörer på vårdområdet för att säkra att patienter får snabb behandling utan vårdköer. Ett nytt system för rehabilitering. Väntan på vård och rehabilitering måste förkortas drastiskt. Vi föreslår en kontrollstation , där ställning ska tas till om patienten behöver rehabilitering. har arbetat i landstingen för större resurser till rehabiliteringsverksamheten. Vi har också länge krävt ett större statsbidrag till denna verksamhet. Vi föreslår , som en utveckling av punkt 7 ovan, att försäkringspengar ska få användas friare, till exempel till projekt med företagshälsovården och delfinansiering (tillsammans med landsting, kommuner och stora arbetsgivare) av särskilda utredningscentrum för snabb hantering av rehabiliteringsfall. Rehabiliteringsgaranti ingen ska behöva vänta på att rehabiliteringen kommer igång efter det att behovet konstaterats. När detta system etablerats och fungerar innebär det också en starkare spärr mot ogiltigt utnyttjande av systemet genom att en annan läkare än den ursprungligen sjukskrivande träffar och bedömer patienten. Skyldighet att delta i rehabilitering reducerad ersättning för personer som inte deltar. Fortsatt utredning av vad som kan göras för att uppmuntra redan förtidspensionerade att återgå till arbetslivet när den av regeringen prövade modellen i stort sett misslyckats måste andra metoder prövas. Egenmakt mot den negativa stressen På läkarintyg som skrivs lyder diagnosen ofta depression, utbrändhet eller ångest. De psykosociala sjukdomarna håller på att bli den enskilt största hälsorisken på våra arbetsplatser. Det finns inget enkelt svar på frågan varför sjukskrivningarna ökar som de gör. Men det står klart att psykosociala sjukdomar står för en relativt stor del av den totala ökningen. Egen makt ger friskare sköterskor, löd en rubrik i en tidning. Faktum är att statistiken innehåller mycket tankeväckande. En skrämmande uppgift är att den offentliga vården ger upphov till fler vårdfall än nästan alla andra arbetsplatser. En del landsting förefaller vara usla arbetsgivare. Även andra kommunala arbetsplatser blir allt sjukare. Det gäller till exempel skolan, som förr utmärktes av låg personalfrånvaro, men som drabbas av många långtidssjukskrivningar. Den viktigaste förebyggande åtgärden är här en förändring av den utbildningspolitik som orsakat mycket av och gymnasieskolans problem. Men variationerna i arbetslivet är stora. Och privata vårdgivare tycks vara bättre på att se till att personalen inte blir utbränd. Det understryker att problemen med stress och utbrändhet till stor del ligger på ett annat plan än vård och rehabilitering. Först och främst handlar det om att enskilda människor inte känner att de har kontroll över tillvaron. Vissa forskare anser att begreppet stress leder tanken fel, eftersom det finns en positiv stress. Vi människor klarar väldigt mycket, så länge vi känner att vi har en rimlig chans att klara vad som krävs. Frustrationen, den negativa stressen, uppstår då det blir uppenbart att man aldrig kan leva upp till kraven, att man inte förfogar över de verktyg som behövs för att man ska lyckas. En viktig insikt är att stress och utbrändhet är en reaktion på en persons totala livssituation, inte bara på företeelser på arbetet. beräknade att det gjordes 6 miljarder betalda arbetstimmar i , men 7 miljarder obetalda. Vad som händer under dessa 7 miljarder timmar är också mycket viktigt för hälsa och ohälsa: Är det olustkänslor när barnen lämnas på ett dagis med för stora barngrupper? Är det en malande oro efter varje samtal med gamla pappa på äldreboendet, där personalen inte tycks hinna med? Är det många gräl där hemma om hushållssysslorna? Sådant kan bli den faktor som gör att krukan brister. Men en del av lösningen ligger i förbättrad arbetsorganisation och förändrad arbetsmiljö. Där har vi liberaler talat för mer decentralisering, för att bryta upp de hierarkiska offentliga monopolpyramiderna och för att ersätta dem med mindre, självstyrande enheter. Vårt ställningstagande för privata alternativ och avknoppningar kommer av vår övertygelse att sådana förändringar leder till att personalens kompetens tas bättre till vara. När det är i vardagen problemen skapas så är det också där de måste redas ut och lösas. Det är genom att utveckla arbetsplatserna, genom att medarbetarna får bättre grepp om uppgifter och prioriteringar, genom att de får chansen att bredda och fördjupa kunnande och erfarenheter, som vi kan motverka utbrändhet och vantrivsel. Tillsammans med TCO har vi pekat ut fyra områden som behöver reformeras för att människors självbestämmande ska öka: Ökad makt över den egna arbetstiden. Ökad makt över den egna kompetensutvecklingen. Ökad makt över familjens totala tid och bättre möjligheter att köpa hemtjänster. Ökad makt över den egna arbetsmiljön. Storsatsning på rehabilitering Utredaren visade i delbetänkandet (S 2000:07) att frånvaro på arbetsplatsen på grund av ohälsa motsvarade cirka 700 000 årsarbetande, eller av befolkningen i åldern (1997 hade motsvarande andel varit ). väntas, enligt samma källa, bortfallet växa till 820 000 årsarbetare och till 850 000 stycken. Det skulle 2006 betyda att av befolkningen i åldrarna skulle vara frånvarande från arbetet på grund av ohälsa om vi inte förmår bryta den nuvarande trenden. Aktiva rehabiliteringsinsatser är motiverade även av samhällsekonomiska skäl. I utredningen i centrum (S 1999:08) visar utredaren på de samhällsekonomiska vinsterna av en förbättrad rehabilitering. Dessa vinster är tämligen säkra att döma av utredningens egen studie. Den visar att om av dagens långtidssjuka och förtidspensionärer rehabiliteras med en ny fördjupad rehabilitering blir den årliga kostnaden 1 miljard. går det emellertid jämnt ut. Därefter ökar vinsten år för år, för att sedan stabiliseras runt 10 miljarder . Varje satsad krona från det offentliga ger i detta exempel tillbaka till landsting, kommuner, statskassa och socialförsäkringssystem. har arbetat i landstingen för större resurser till rehabiliteringsverksamheten. Vi har också länge krävt ett större statsbidrag till denna verksamhet. Vi förordar nu såväl ett utökat statsbidrag som att försäkringspengar ska få användas ännu friare, exempelvis till projekt med företagshälsovården och delfinansiering (tillsammans med landsting, kommuner och stora arbetsgivare) av särskilda utredningscentrum för snabb hantering av rehabiliteringsfall. Resurserna som tillförs ska användas för att handla upp rehabiliteringsinsatser och för att påskynda försäkringskassornas utredningar. Finansiell samordning En viktig del i strategin är att förbättra samarbetet mellan olika aktörer. Det är bakgrunden till det förslag om finansiell samordning som vi drivit , och som gett resultat i mycket framgångsrika försök, först såvitt gäller försäkringskassa och sjukvård (Finsam) 199397, sedan när det gäller socialtjänst, försäkringskassa och sjukvård (Socsam). Vi såg det som en stor framgång att vi kunde träffa en uppgörelse i om dessa så kallade Finsamregler med Socialdemokraterna, . Vi har sedan fått se hur regeringen brutit denna överenskommelse, för att dessutom bortse från ännu ett riksdagsbeslut med en beställning av en proposition . Inom Finsam skedde finansiell samordning mellan sjukförsäkring och hälso- och sjukvård 199397. Inom fem försöksområden hade man delvis gemensamt ansvar för kostnaden för sjukpenning och rehabiliteringsersättning och möjlighet att disponera delar av dessa till olika åtgärder. och gemensamma utvärdering visade på betydande besparingar i socialförsäkringen (199396), när försöksområdena jämfördes med det övriga landet. För de fyra områden där verksamheten fortsatte ökade besparingen ännu mer och nådde som genomsnitt av statens sjukpenningkostnader för dessa områden. Detta ekonomiska resultat var alltså skillnaden mellan de faktiska kostnaderna för sjukpenning och rehabiliteringsersättning i försöksområdena och de beräknade kostnader som skulle ha uppstått om försöket inte bedrivits. Utvärderingen visade även att ohälsotalet utvecklades påtagligt bättre i försöksområdena än i resten av . Finsamförsöken ledde till en minskning av sjukskrivningsdagarna per person och år jämfört med kontrollkommunerna. Det fanns före försöken inga signifikanta skillnader mellan dessa kommuner och Finsamområdena. I försöksområdena kunde det också konstateras en större minskning av antalet nybeviljade förtidspensioner och sjukbidrag än den som skedde i riket som helhet under dessa år. I försöken fick sjukvården och ta ett avsevärt större ansvar för sjukpenning och andra socialförsäkringskostnader än enligt hittillsvarande allmänt gällande regler. Aktiv rehabilitering och tidiga vårdinsatser ledde till att färre människor behövde förtidspensioneras, vilket särskilt gav betydande mänskliga och ekonomiska vinster. De totala besparingarna på minskade kostnader för sjukpenning och rehabilitering samt färre förtidspensionärer var så stora att det ger vid handen att mångmiljardvärden har gått förlorade, och att många enskilda människor drabbats, när detta lyckade arbetssätt inte utvidgats till övriga utan i stället stoppats. I den överenskommelse om en nationell handlingsplan för hälso- och sjukvården som Socialdemokraterna, stod bakom ingick att regeringen skulle återkomma till med en proposition om finansiell samordning . Så blev inte fallet. uttalade därefter att en proposition borde lämnas . Så kommer heller inte att bli fallet. På ett område där ett mycket effektivt arbetssätt för att förkorta sjuktider och minska kostnader har fungerat mycket bra har regeringen förhindrat att goda erfarenheter kommit till nytta i hela landet. Men försäkringskassor, sjukvård, socialtjänst samt en kraftigt reformerad arbetsmarknadspolitik bör hjälpas åt och dra åt samma håll, och då måste det finnas utrymme för en finansiell samordning som är stor nog för att lösa upp även svåra knutar. För detta finns alltså en väl beprövad modell, som med stor framgång prövades 199397 och då gav besparing på statens sjukpenningkostnader i försöksområdena. Att denna verksamhet sedan inte utvidgats till hela landet utan i stället stoppats är ett av de främsta exemplen på vanskötsel av sjukvårdsfrågorna från den nu sittande regeringens sida. Att döma av ett interpellationssvar är regeringen inriktad på att släppa fram endast en mer begränsad finansiell samordning, i första hand i enlighet med de s k Socsamförsöken. Även dessa bygger i och för sig på en proposition från det fp-ledda som godkände 199194. Det är angeläget att sådant samarbete också byggs ut, men det är otillräckligt. Den finansiella samordningen måste omfatta försäkringskassa och bland annat sjukvård samt ha en ekonomisk ram upp till motsvarande av områdets sjukpenningkostnader. Ramen skall kunna användas lokalt för åtgärder som främst försäkringskassa och landsting enas om och som kan minska statens kostnader genom snabbare vård, kortare väntetider, kortare sjukskrivningar och rehabilitering och förebyggande insatser. Om detta inte genomförs kommer sjukpenningkostnadernas ökning inte att kunna brytas. bör här stifta lag, och tidigare riksdagsbeslut om bland annat Finsamförsöken kan då av utskottet läggas till grund för en permanent lagstiftning. Vi utgår då från att utskottet formulerar erforderlig lagtext. Återinförd företagshälsovård Arbetsgivarnas ansvar för att förebygga sjukdom och arbetsskada och för rehabilitering av den sjukskrivne måste betonas. Vi har särskilt pekat på de offentliga arbetsgivarnas tillkortakommanden. Offentliganställda är kraftigt överrepresenterade i sjukskrivningsstatistiken. Vi är emellertid skeptiska till utredaren förslag om en förlängd så kallad arbetsgivarperiod. Vi fruktar att det ytterligare skulle försvåra för den del av arbetskraften som har svårt att få arbete, kanske på grund av hög sjukfrånvaro. Däremot är en ökad satsning på företagshälsovården något som arbetsgivarna bör genomföra. Beslutet att avveckla allt offentligt engagemang i företagshälsovården måste omprövas i ljuset av de senaste årens utveckling. Det finns inte skäl att införa ett generellt statsbidrag. Men borde kunna föreskriva att arbetsplatser med många långa sjukfall ska köpa in medicinsk expertis (företagshälsovård). bör i vissa fall också kunna ge ekonomiskt stöd till denna verksamhet. Rehabiliteringsgaranti och krav på medverkan i rehabilitering Vi förespråkar att en rehabiliteringsgaranti införs.