mot · GQ02MJ315 · 2002-10-23 00:00:00 — Vattnet uppehåller sig mångdubbelt i mark än i vattendrag och det är när vattnet drar sig genom marklagren som vattenkvaliteten avgörs. Sur mark ger surt vatten i våra vattendrag och sjöar. Sur mark läcker dessutom näringsämnen och metaller, framförallt organiskt löst aluminium, till våra vattendrag. I förlängningen påverkas även grundvatten och vattentäkter. Organiskt aluminium kan inte renas med dagens reningsteknik utan kommer med i vårt dricksvatten. Genom att kalka skogsmarken i områden med högt nedfall av luftburna föroreningar kan man motverka onaturlig markförsurning och återställa vattenkvaliteten i bäckar och sjöar. Ett av de mest behövande områdena i landet är området från SjuhäradSmålandHalland upp till Trestadsområdet beroende på högt nedfall och berggrund med låg buffertkapacitet (sur berggrund). Skyddet av den biologiska mångfalden är en hörnsten i den liberala miljöpolitiken. Biologisk mångfald gäller arter, den genetiska mångfalden inom arter samt ekosystem och landskap. Biologisk mångfald främjar ekosystemets flexibilitet och uthållighet och behöver på alla sätt skyddas och bevaras åt framtida generationer. Naturens skönhet, rytm och ljud utgör en viktig del av vår livskvalitet och det är en central uppgift för miljöpolitiken att öka möjligheterna till naturupplevelser för alla oavsett om man bor i glesbygd, landsbygd eller tätort. Våtmarkerna har stor betydelse som ekosystem och naturresurser. De fyller också en viktig funktion som naturliga kväve- och fosforfällor. För att minska problemet med övergödningen av sjö och hav är det därför angeläget att inte bara bevara utan även arbeta för att restaurera och nyanlägga våtmarker. Återskapandet av våtmarkerna är nödvändigt för att utöka naturliga filter och för att öka de naturliga vattenreservoarerna. Skyddet av våra våtmarker måste stärkas. Det gäller framförallt de områden som ska skyddas enligt den internationella våtmarkskonventionen och enligt fågeldirektivet. Skyddet av hotade arter utgör en viktig del av den biologiska mångfalden. Vi har ett särskilt ansvar för att värna om våra rovdjur. De fem stora rovdjuren björn, varg, lo, järv och örn måste få utveckla livskraftiga stammar i . Skyddsjakt på rovdjur ska starkt begränsas till dess populationerna är tillräckligt stora för att långsiktigt överleva, förutom i renbetesområden. Djurägare som får sina djur rivna av rovdjuren ska få full ersättning för skadan. I skogen finns unika biotoper och ekosystem som utgör grunden för många arters överlevnad. Dessa förutsättningar måste återspeglas i avverknings- och reproduktionsreglerna för att den biologiska mångfalden ska bevaras. Olika former av områdesskydd är ibland nödvändigt för att bevara större ekosystem och unika biotoper. Vid reservatsbildningar eller införande av andra skyddsåtgärder är det viktigt att det skapas en lokal dialog och förankringsprocess med de människor som i sin vardag berörs av detta. Myndigheter som handhar biotop- och reservatsskydd måste göra informationsinsatser. Det är en viktig princip att fastighetsägaren ska vara ekonomiskt skadeslös. Avtal är en intressant form av skydd som borde få fler varianter än bara 50-årsperioder. Skyddsvärda områden som är mellan 530 ha faller mellan biotopskydd och reservat. Ansvarsfördelningen mellan skogsvårdsorganisationen och länsstyrelsernas/ansvarsområden borde ses över. Den tätortsnära naturen har också ett viktigt värde både ur miljö- och rekreationssynpunkt. Det är viktigt att uppmuntra kommunerna att bygga ut grönstråk och s.k. gröna korridorer, vilket kan underlätta för viltets rörelse och spridning också i miljöer som är hårt belastade. Staten är en stor markägare både direkt och indirekt via sitt ägande av olika bolag. Det är viktigt att man i denna roll tar ett stort ansvar för miljöhänsyn, bl.a. genom att skriva in sådana krav i sina ägardirektiv. Natura 2000 är ett nätverk som håller på att byggas upp inom EU, bestående av naturtyper och livsmiljöer för arter som medlemsländerna kommit överens om att skydda. Natura 2000 stöder sig på två direktiv, Fågeldirektivet och Habitatdirektivet. På detta sätt ska den biologiska mångfalden i skyddas. Mycket tyder på att den inte agerat tillräckligt kraftfullt för att få svenska naturområden klassade på EU:s lista, något som bl.a. föranlett kritik från WWF. Inte ens de förslag som lämnats in från svensk sida innebär något heltäckande skydd. liberalerna anser att fler områden måste ges kvalificerat skydd som naturreservat eller på annat sätt. Fler nationalparker och natur- och kulturreservat behövs för att skydda exklusiva natur- och kulturlandskap. reservat täckande alla huvudbiotoper bör inrättas och de fem som redan beslutats iordningställas. Liberaler är internationalister. I miljöpolitiken och i vårt eget miljömedvetande krävs mer solidaritet med människor i fattiga länder. De tidigt industrialiserade länderna har en tradition av att exploatera utvecklingsländernas resurser i form av människor, råvaror och miljö. Vi måste sträva efter en miljöutveckling som gynnar hela världen. Bindande globala överenskommelser måste vidareutvecklas, liksom kunskaps- och tekniköverföring. I de fattiga delarna av världen äventyras människors överlevnad av brist på rent vatten och odlingsbar mark. Fattigdomen tvingar ofta fram en livsföring som allvarligt tär på naturresurser. Genom frihandel ökar möjligheterna att lösa många stora miljöproblem. Frihandel skapar möjligheter för utvecklingsländerna att bryta fattigdomen. liberalerna anser också att EU ska avskaffa sina tullar mot de fattigaste utvecklingsländerna. Försurningen skadar mark och vatten. Försurande ämnen känner inga nationsgränser. Därför krävs internationella överenskommelser för att minska utsläppen. Runt och återstår problem att lösa vad gäller bl.a. övergödning och fiskdöd. Även här krävs omedelbara internationella överenskommelser. anser att det är av yttersta vikt att aktivt stöder internationell miljösamverkan och att detta också avspeglar sig i aktiv handling. Vi vill därför öka stödet till internationellt miljösamarbete. Ambitionen att skapa en hälsosam miljö utan störande miljögifter kräver stora insatser från samhällets samtliga aktörer. Huvudansvaret, för att förhindra spridning av farliga kemiska ämnen, måste ligga hos användare och tillverkare av dessa. Statens viktigaste ansvar är förutom Kemikalieinspektionens granskande verksamhet att säkerställa en kvalificerad forskning inom området. Korrekt vetenskaplig information utgör en av de viktigaste grundstenarna i arbetet med att tidigt identifiera hot. En ny kemikaliepolitik ska utgå från följande övergripande beslutsprinciper; att försiktighetsprincipen följs, att förorenaren betalar och att utredningsansvaret ligger hos användare/producent vad avser riskutvärdering av kemiska ämnen (det senare ska inte bara gälla nya kemiska ämnen). Det kan i detta sammanhang vara viktigt att påpeka läkemedelsindustrins ansvar för att utreda miljöpåverkan av läkemedelssubstanser (inte bara vad avser läkemedelsavfall utan också med tyngdpunkt på vad som händer när substanserna passerat ut ur kroppen). En fungerande kemikaliepolitik måste framför allt baseras på gemensamma regler inom EU. måste vara pådrivande i det arbete som förekommer med en revidering av kemikalielagstiftningen och se till att ovanstående grundprinciper avspeglar sig i detta arbete. Viktigt är att tillsammans ta fram strategier och åtgärder för att minska spridningen av farliga kemiska ämnen. Avfallspolitiken ska främst syfta till att minimera mängden avfall. Det avfall som ändå uppstår ska i första hand återanvändas, i andra hand ska material återvinnas, i tredje hand ska energi utvinnas ur avfallet. Endast om detta inte är möjligt ska avfallet deponeras. Grundprincipen ska vara att avfall ska tas om hand så nära källan som möjligt. För att nå målet om avfallsreduktion är det viktigt att producentansvaret utformas så att det uppmuntrar till minskad mängd avfall, till produkter som är lätta att återanvända och till produkter vilkas komponenter lätt kan separeras för att återanvändas. Ett stort problem med nuvarande producentansvar via materialbolag som ansvarar för insamling och tar betalt av tillverkarna i relation till deras marknadsandelar är att det inte ger stimulans för den enskilde tillverkaren att minska den totala mängden förpackningar. Producentansvaret bör därför utvärderas noggrant och vidareutvecklas. Dagens producentansvar kräver kvantitativa och mätbara mål som är tidsbestämda och successivt skärps. Då det viktiga är att få en acceptans av kretsloppstänkandet bör en samhällsekonomisk analys av systemet med producentansvar mynna ut i eventuella justeringar i avgifter och regelverk så att kostnader motsvaras av miljövinster. Vi menar vidare att det finns anledning att utöka producentansvaret till att omfatta fler produkter, t.ex. plaster. Det individuella ansvaret för olika producenter ska, enligt vår mening, så långt som möjligt stimuleras. Ett sätt att åstadkomma detta är att införa kretsloppsförsäkringar för en rad produkter exempelvis bilar, datorer, elektroniska produkter och vitvaror. En kretsloppsförsäkring tecknas av den enskilde producenten med ett försäkringsbolag som tar ansvaret för att produkten återvinns enligt gällande lagar och regleringar. Försäkringsbolagen kommer troligen att premiera företag och produkter med låga omhändertagandekostnader och hög återvinningsgrad, vilket därmed ger den enskilde producenten incitament att tillverka just sådana produkter. En nödvändig förutsättning för om kretsloppssamhället ska bli verklighet är att det finns ett engagemang från den enskilda medborgaren. Vi vill därför betona vikten av att allmänhetens positiva inställning till källsortering värnas och att hushållen ges incitament för en ökad återanvändning och kompostering. Därför måste opinionsbildning för avfallssortering fortsätta och ekonomiska incitament upprättas och skärpas. För att hushållen, företagen och den kommunala verksamheten ska kunna anpassa sitt beteende måste de praktiska möjligheterna till källsortering finnas. Det är viktigt att ställa höga krav på dem som är ansvariga för insamlingsverksamheten För att enskilda ska motiveras att göra de extra ansträngningar och acceptera de kostnader som följer av återvinningssystemet krävs i längden synliga miljöresultat. Det är därför angeläget att det finns verkligt fungerande marknader för material som kan återvinnas och återanvändas. vill också betona vikten av att med hjälp av olika ekonomiska styrmedel minska den totala volymen material som flödar runt i kretsloppet. Detta kan uppnås genom särskilda avgifter på vissa råvaror för att främja återvinning men också hushållning med ändliga resurser. Vidare kan man arbeta med differentierade avgifter från nolltaxa och uppåt på avfallet. Speciellt viktigt är differentierade taxor med avseende på sorterat respektive osorterat avfall för såväl hushåll som industri. Det är också viktigt att avgiften kopplas till mängden lämnat avfall så uppkomsten av sopor verkligen minskar. För att få tillbaka mer avfall kan det finnas anledning att möta konsumenterna med bättre ekonomiska incitament. Det är viktigt att inse att vi lever i en global marknad. Detta måste också gälla återvinningen av avfall. Ett stort antal konsumentförpackningar återvinns inte eftersom de producerats utanför det svenska återvinningssystemet. Av den anledningen vore det önskvärt att EU kom överens om ett gemensamt system för t.ex. återvinning av aluminiumburkar. Förbränning utgör den sista utvägen före deponi. Man bör skilja på förbränning av sorterat avfall, vilket kan göras med en bättre miljöhänsyn än förbränning av osorterat avfall. Den senare utgör bland annat en källa till dioxinbildning. För att stimulera till avfallsminimering, materialåtervinning och biologiska behandlingsmetoder bör både deponi och förbränning av avfall beskattas. Dock bör sorterat avfall vara helt eller delvis skattebefriat. Vidare bör kostnaderna för deponi vara något högre än för förbränning. Exempel på när förbränning är en lyckade, form av energi och näringsåtervinning är eldning med skogsavfall i form av flis och annan träflis från rent trä vilket ger en utmärkt fin aska som kan återföras till skogsmark. Aska har högt pH-värde och innehåller de spårämnen som växande skog tar upp och lagrar i barr och finkvist. Askåterföring i kombination med kalk är en utmärkt form för vitalisering av försurad skogsmark. Ett problem är att behandlat virke (kreosotimpregnerat, tryckimpregnerat) blandas med rent träavfall till energiflis. På så sätt undviker verksamhetsutövaren att betala avgifter för miljöfarligt avfall. Vi anser att det behövs ett kontroll- och deklarationssystem av träflis. En liberal miljöpolitik grundar sig på tanken att de miljöbeslut som fattas ska vara baserade på rationell grund. Detta innebär att miljöforskning för oss är av allra största vikt. Den liberala forskningspolitiken på detta område skiljer sig inte från de grundpelare vi har på andra forskningsområden. Vi tror att det är av stor vikt att stärka den enskilda forskarens fria ställning. Det är endast då man vågar komma med obehagliga sanningar. Detta är ett av skälen till att vi vill öka fakultetsanslagen till våra universitet. Detta hindrar dock inte att det behövs tillfälliga punktinsatser och utredningar. Detta är skälet till att vill göra en förstärkning av konto 34:5 miljöforskning. Dessa pengar ska bland annat kunna användas av den föreslagna hållbarhetskommissionen för angelägna utredningar och kortare forskningsuppdrag.