mot · GQ02MJ424 · 2002-10-23 00:00:00 — Det finns en stor risk att genmodifierade växter sprider sina anlag till närbesläktade arter och stör ekosystemet. Allergiker kan drabbas om en gen från det allergena ämnet återfinns i en vara som vanligtvis inte framkallar allergiska reaktioner. Eftersom riskerna med GMO ännu är okända måste de producenter som använder GMO (genmodifierade organismer) i sina produkter tydligt informera om detta. Märkning av livsmedel är viktigt för konsumentens val av produkt. Det är svårt för konsumenterna att veta varifrån köttet i butikerna egentligen kommer. Den ursprungsmärkning av kött som gäller är riktad till tillsynsmyndigheter, industri och handel och är endast obligatorisk för nötkött, på grund av BSE. Märkningsreglerna gäller bara färskt eller fryst nötkött. menar att allt kött som kommer från slakteri bör kunna vara ursprungsmärkt. Märkningen måste vara utformad på ett, för konsumenterna, lättförståeligt sätt. kräver att regeringen utreder om även andra köttslag kan ursprungsmärkas på samma sätt som nötkött. 8 Djurskydd och djurhälsovård anser att människan har ett ansvar att värna om andra levande varelser och ska ta väl hand om de djur som hon har i sin vård och sörja för att dessa djur får leva ett så naturligt liv som möjligt. Förhållandet till djuren ska präglas av förvaltarskap, så att djuren behandlas med respekt och omtanke. Det faktum att djur och människor inte har samma värde, innebär inte att djuren skulle sakna värde. Utgångspunkten för människan i sitt umgänge med djur bör vara att så långt det är möjligt undvika stress, smärta och skador för djuren. Vid djurhållning ska också djurens hälsa främjas och hänsyn tas till djurens fysiologiska och beteendemässiga behov. Onödigt lidande ska inte förekomma, och djurförsök ska endast få förekomma i yttersta undantagsfall. Långväga djurtransporter ska undvikas i största möjliga utsträckning. Strikta regler för hur djuren ska behandlas vid transport ska finnas. Den svenska djurhållningen ska präglas av höga etiska ambitioner. En bra skötsel och god hygien i djurhållningen ger bättre djurskydd men också hög livsmedelskvalitet. God etik i djurhållningen har dessutom stor betydelse för hur konsumenterna värdesätter livsmedlen. Plågsamma djurtransporter har bl.a. uppmärksammats gång på gång trots att det finns djurskyddsregler för att undvika detta. I takt med att småskaliga slakterier införs (vilket är ett av våra många förslag) bör kraven på djurtransporter skärpas. Vi välkomnar också en översyn av djurtransporters omfattning och längd. Framför allt bör maximitiden för djurtransporternas längd skärpas i EU som har regler som inte är lika långtgående som . I ett internationellt perspektiv har en relativt sett bra djurskyddslagstiftning. Detta är givetvis bra men medför extra kostnader för bönderna i , inte minst för gris- och mjölkproducenter, kostnader som konkurrerande länder saknar. Detta gör att bönderna i dessa länder på sätt och vis tjänar på det egna landets dåliga djurskyddsregler. För att svenska bönder inte ska missgynnas för god djurhållning är det viktigt att regeringen driver linjen att djurskyddslagstiftningen harmoniseras inom EU på en hög nivå. Strävan måste vara att svenska bestämmelser på djurskyddsområdet ska tjäna som vägledning för arbetet inom EU. om livsmedelssäkerhet innehåller förslag om hur livsmedelsframställningen skall kunna förbättras så att konsumenterna kan erbjudas livsmedel som är säkra att äta och framställda på ett etiskt bra och hållbart sätt. Det blir uppgift att driva detta arbete framåt. Efter det att den nya distriktsveterinärorganisationen genomfördes lämnade ca 100 distriktsveterinärer organisationen och blev privatpraktiker. Den nya DVO kom därmed att uppgå till ca 240 veterinärer. Trots minskningen av antalet distriktsveterinärer skedde ingen reduktion av anslaget till DVO. DVO har också med undantag av 1999 redovisat ett ekonomiskt överskott för verksamheten. föreslås ett utökat anslag av regeringen. Vi anser att det är rimligt med en besparing på utan att det ger skadliga effekter på verksamheten. Beträffande regeringens förslag på området Djurpolitik stämmer ambitionerna dåligt med resursfördelningen. har staten investerat mycket i att förebygga, kontrollera och bekämpa inhemska djursjukdomar och zoonoser. I och med dessa program kan den direkta bekämpningen vid akuta sjukdomsutbrott hållas nere, därmed också statens långsiktiga kostnader eftersom djurägarna har lagbunden rätt till ersättningar vid sådana utbrott. Dessa uppbyggda kontroll- och bekämpningsprogram är grunden i den svenska modellen för god djurhållning och livsmedelssäkerhet. Under ordförandeskapet drev den förebyggande och proaktiva linjen. Det finns såväl djurskydds- som folkhälsoaspekter! I djurskyddslagstiftningen är djurhälsa en viktig del. Våra djur skall skyddas mot lidande och sjukdom. Ju högre smittryck i djurpopulationen ju större användning av läkemedel (antibiotika). Resistensproblem ökar i alla led, djur, livsmedel, människor. En försämrad övervakning av sjukdomar som kan smitta till människa, s.k. zoonoser, har direkt betydelse för humanhälsan och för statens kostnader inom humanhälsovården. Detta gäller framförallt för tuberkulos och campylobacter där kontrollen till stor del finansieras via detta anslag. är inom EU officiellt tuberkulosfritt vad avser nötkreatur. Sjukdomskontrollen i landet byggs upp av klinisk övervakning, kontroll- och bekämpningsprogram samt övervakningsprogram. Kontroll- och bekämpningsprogram inrättas främst för sjukdomar som finns i landet. Syftet med kontrollprogrammen kan vara olika. För vissa sjukdomar vill man utrota smittämnet från t .ex. tuberkulos, enzootisk bovin leukos och BVD. I andra fall är syftet att göra avelsbasen fri från en viss sjukdom t.ex. Maedi-Visan eller att hålla förekomsten av smittämnet på en låg nivå t.ex. salmonella och campylobacter. Epizootisjukdomar är allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människa. Dessa sjukdomar bekämpas som sagt med statliga medel och ska normalt sett inte finnas i landet. Flera av de sjukdomar för vilka programmen finansieras under den aktuella anslagsposten lyder under epizootilagen. Detta gäller tuberkulos, paratuberkulos, Aujeszkys sjukdom och IBR/IPV. Eftersom staten i dessa fall betalar kostnaderna för bekämpning samt ersättning till djurägare har staten ett särskilt intresse av att kontrollera och förebygga sjukdomsförekomsten. I andra fall är förpliktigat att dokumentera frihet från sjukdomar, där vi är officiellt friförklarade och ansökt eller erhållit s.k. tilläggsgarantier från EU. Handel med levande djur är en stor riskfaktor vad gäller spridning av smittsamma sjukdomar. Erhålls tilläggsgarantier kan ställa krav på provtagning avseende vissa sjukdomar. Vid ett bortfall av dessa kan sjukdomssituationen för mycket allvarliga sjukdomar förändras snabbt. Detta kan komma att medföra kraftigt ökade kostnader för staten. Riskerna med minskade anslag på detta område är således: Djurhälsoprogrammen hotas läggas ner helt eller delvis då kostnaderna är höga för testning och analys. Minskad sjukdomsövervakning leder till försämrad djurhälsa och försämrat djurskydd. Försämrad djurhälsa leder till ökad antibiotikaanvändning och i förlängningen ökad resistensutveckling hos fä och folk. Smitta kan förbli oupptäckt, sprida sig till andra besättningar och även drabba andra djurslag och vad gäller ex. tuberkulos sprida sig till den vilda faunan. Zoonoser till människan. Arbetet med mycket kostsam bekämpning av flera sjukdomar riskerar att spolieras. får svårt att uppfylla sina åligganden gentemot EU vad gäller sjukdomsövervakning. klassning som sjukdomsfritt för vissa sjukdomar förloras. Åligganden i samband med tilläggsgarantier kan ej uppfyllas och redan erhållna garantier kan förloras. Liggande ansökningar förlorar sitt värde. Ny smitta kan föras in i landet när tilläggsgarantierna förloras. Slutsatsen måste bli att resurser för djurhälsoprogrammen måste säkerställas. Detta bör ske genom att anslag 42:5 ökas med 10 miljoner 2003. 8.1 En ny organisation av djurskyddet I en motion med anledning av proposition 2001/02:189 En ny djurskyddsmyndighet har vi beskrivit vår syn på fördelningen av ansvar på djurskyddsområdet. Vi har i denna motion bl.a. redogjort för att helhetssynen på livsmedelskedjan blir klarare om ansvaret för djurskyddet för samtliga djur både vad gäller föreskrifter och tillsyn övergår till den nya djurskyddsmyndigheten. Detta minskar bl.a. risken för gränsdragningsproblem. Regeringen pekar i propositionen på att flera utredningar visar att dagens organisation och djurskyddstillsyn är behäftad med brister. När det gäller tillsynsverksamheten är regeringens inriktning att en proposition i ärendet ska kunna föreläggas . I avvaktan på regeringens förslag redovisade vi i motionen grundtankarna i vårt förslag till organisationen av tillsynsverksamheten. En viktig brist i nuvarande organisation är att veterinärerna ibland kan hamna i en jäv-situation då de har tillsynsobjektet/bonden som kund. Det kan finnas risk för animositet mellan veterinären och tillsynsobjektet just därför att man inte anlitar veterinären ifråga. Vi vill också få bort finansiering av veterinärinsatser för sällskapsdjur via skattsedeln. I vårt förslag avskaffas distriktsveterinärorganisationen (DVO) 2004 och den nuvarande finansieringen av DVO kan användas till den nya tillsynsorganisationen som skapas inom länsstyrelserna och fördelas av djurskyddsmyndigheten. Vi vill att ansvaret för den lokala operativa tillsynen enligt djurskyddslagen ligger kvar hos kommunerna. Men vissa ansvarsuppgifter förändras. Om exempelvis tillsynen ej fungerar i en kommun ska länsveterinären kunna besluta om att tillsynen ska ske på annat sätt. Kommunen blir då ersättningsskyldig för denna insats. Detta ger en kvalitetssäkring. I den nya modellen skapas ett samband mellan länsstyrelserna och djurskyddsmyndigheten. På de nya tillsynsenheterna på länsstyrelserna jobbar flera länsveterinärer i lag med andra yrkeskategorier, t.ex. miljöinspektörer. På tillsynsenheterna skall kompetensen vara stor och veterinärerna förbjudna att ha egen praktik, åtminstone för djur som finns inom tillstånds- och tillsynspliktig verksamhet. utför genom tillsynsenheterna alla de tillsynsuppdrag som distriktsveterinärorganisationen utför. Naturligtvis kan en hel del uppdrag delegeras till praktiserande veterinärer, t.ex. smittfrihetsintyg vid stuteriverksamhet etc. Uppdragen är avgiftsbelagda vilket innebär en hög grad av självfinansiering. Ute i kommunerna jobbar miljöinspektörer och miljönämnder som vanligt med den skillnaden att det blir obligatoriskt med redovisningsskyldighet inför länsstyrelsernas tillsynsenheter. På slakterierna ändras ingenting på pappret förutom att besiktningsveterinärerna blir förbjudna att ha praktik (åtminstone på animalieproducerande djur). Den nya tillsynsmyndigheten kommer att se till så att kommunerna utför de uppdrag de har, d.v.s. att ansvara för tillsyn av djurskydd vid transport och hanteringen av djur fram till slakt, då ansvaret övergår till . Finansiering av verksamheten ska bl.a. ske genom att de statliga bidragen på ca till distriktsveterinärorganisationen avskaffas och styrs till den nya tillsynsverksamheten. Vårt förslag innebär bl.a. att jäv inte uppstår lika lätt mellan veterinärer och kunder/bönder då veterinären inte får ha tillsynsobjektet som kund. Vi undviker också att personer utan sällskapsdjur får finansiera veterinärvård till dessa via skattsedeln. Kompetensen hos veterinärerna och djur- och hälsoskyddsinspektörer kommer också att stärkas. Dessa är några av skälen till att vi anser att regeringen bör förändra organisationen och tillsätta en utredning för att klargöra de ekonomiska konsekvenserna av en tillsynsmodell i enlighet med ovanstående. 8.2 Ersättning för viltskador beslutade vid behandlingen av proposition 2000/01:57, Sammanhållen rovdjurspolitik, att rennäringen ska erhålla full ekonomisk kompensation till följd av rovdjursangrepp. Miljö- och jordbruksutskottet betonade i sitt betänkande att man utgår från att regeringen i sin anslagsberäkning utgår från faktiska förhållanden enligt de principer lagt fast för rovdjursersättningen. beslutade i enlighet med utskottets förslag. liksom regeringens expertmyndighet anser inte att budgetens anslagsnivå motsvarar full kompensation enligt resultatet av rovdjursinventeringen . Mot bakgrund av ovanstående anslås utöver regeringens anslagsnivå . 9 Utbildning och forskning I den s.k. Björkska utredningen redovisas förslag om ökade satsningar på forskning och utveckling inom jordbruksområdet. Bland annat bör forskningsinsatserna kring vidareförädling stärkas. Vid för Miljö- och utveckling , förband sig i-länderna att gå före och utveckla hållbara produktions- och konsumtionsmönster. Forskning och utveckling av ett resurs- och energieffektivt jordbruk måste därför ges hög prioritet. En vidareutveckling av kunskaperna inom ekonomi för lantbruks- och livsmedelssektorerna sker bäst genom en stark forskning på dessa områden. För att denna forskning skall ge ett för optimalt resultat krävs en förstärkning av forskningsområdet. Utveckling av ett mer energisnålt jordbruk är nödvändig, forskning och utveckling pågår inom många områden. Exempelvis produktion på gårdsnivå av biogas från vallgrödor, mer energisnåla metoder för jordbearbetning, ogräsbekämpning, konservering och hantering av grödor. Vid () finns en stark kompetens inom såväl livsmedels- som lantbruksekonomi. Denna kompetens kan rätt använd utvecklas vidare inom värdefulla områden för svensk livsmedelsproduktion. I den nya forskningsorganisationen har det tidigare anslaget för Skogs- och jordbrukets forskningsråd bytt namn till för miljö, areella näringar och samhällsbyggande: Forskning och kollektiv forskning. Medlen till stöd för denna forskning ligger under utgiftsområde 23 och ingår som en del i politikområdet Forskning. Verksamheten inom området utgör ett viktigt medel för att förverkliga målen inom livsmedelspolitiken, landsbygdspolitiken, djurpolitiken, samepolitiken och skogspolitiken. En inhemsk produktion av trädgårdsprodukter och potatis är en förutsättning för att svenska konsumenter ska kunna erbjudas produkter av hög kvalitet baserade på uthålliga och miljövänliga produktionsförhållanden. Antalet företag inom den gröna sektorn är ca 4 000 med frilandsodling och/eller växthusodling av frukt, bär, grönsaker och prydnadsväxter. Dessutom finns ett stort antal företag med potatisodling. Inom dessa sektorer är företagen väl spridda över landet och utgör en väsentlig resurs för att bibehålla en levande landsbygd och för att skapa sysselsättningstillfällen i hela landet. Inom sektorn arbetar flera tiotusentals anställda och företagare. En väsentlig del av dessa är deltidssysselsatta i skörde- och andra säsongsbetonade arbetsuppgifter. Att en mycket stor andel av de sysselsatta finns inom säsongsbetonade arbetsuppgifter måste beaktas när det gäller att skapa bättre konkurrens- och lönsamhetsförhållanden för näringen. som det gäller att slå vakt om marknadsanpassningen av produktions- och marknadsförhållandena innebär småskaligheten inom dessa sektorer att företagen har relativt sett svårare att möta de ojämlika konkurrensförhållanden som i många avseenden råder i relation till de viktigaste konkurrentländerna. Trädgårds- och potatisodlingen bär liksom jordbruket på konkurrenshämmande skatter och regleringar. I ett flertal statliga utredningar har slagits fast att växthusodlingen är en mycket energiintensiv näringsgren och är utsatt för en stark internationell konkurrens. Energikostnadens betydelse liksom i det sammanhanget även energiskatternas betydelse som en konkurrensnackdel har påvisats på ett mer genomgripande sätt genom utredningen livsmedelsstrategi för , SOU 1997:167. Utredningen föreslog lättnader i skattebelastningen och en omläggning av beskattningssystemet för växthusodlingen. har emellertid ingenting hänt i frågan som förbättrat växthusodlingens konkurrensmöjligheter. I stället har konkurrenstrycket från import av växthusodlade produkter från andra gemenskapsländer markant ökat och prisnivåerna på inhemsk produktion pressats ner. Den successivt försvagade lönsamheten har lett till att en alltför stor andel av växthusbeståndet är föråldrat och att nyetableringen av företag är svag. Från sida har i tidigare motioner ställts krav på att koldioxidskatten för växthusodlingens del avvecklas eller åtminstone reduceras till i nivå med konkurrentländernas beskattning i avvaktan på att ett nivåmässigt enhetligt beskattningssystem kan läggas fast inom hela EU. I det sammanhanget har också krav framställts om att 0,8-procentsregeln avvecklas för växthusodlingens del till förmån för ett generellt och likformigt nedsättningssystem. Vår kritik mot 0,8-procentsregeln gäller förutom att den ger väsentligt högre koldioxidskatt än i konkurrentländerna även att den skapar uppenbart skeva konkurrensförhållanden internt inom den svenska växthusodlingen. Genom regelns koppling till EU:s mineraloljedirektiv missgynnas växthusföretag med uppvärmning med olja i förhållande till företag som har möjlighet att utnyttja naturgas. I vissa lägen kan skatten för företag med oljeuppvärmning vara dubbelt så hög som för företaget som kan utnyttja naturgas. Vi ser det som helt fel att beskattningssystemet skall ge denna effekt utifrån det förhållandet att naturgasen inte är tillgänglig i alla delar av landet. Införandet av 0,8-procentsregeln innebar i ett slag också att ett antal företag inom växthusodlingen med höga omsättningsvärden drabbades av en högre koldioxidskatt än vad man haft i det tidigare nedsättningssystemet då skatten uttogs generellt och likformigt för alla företag. fick härigenom t.o.m. sin skatt fördubblad. En kraftig invändning mot 0,8-procentsregeln kan också göras med hänsyn till att denna straffar företag som företar energibesparingar eller utnyttjar alternativ till fossila energikällor. För dessa företag ökar skattebelastningen på den fortsatt nyttjade men reducerade volymen fossilt bränsle. Det nuvarande beskattningssystemet dränerar växthusföretagen på viktigt kapital som bättre behövs för att stärka lönsamhet och öka förutsättningarna att vidta energibesparande och energieffektiviserande investeringar. Kostnaden för arbetskraften utgör vid sidan av kapitalkostnader, och i växthusodlingen energikostnader, den största enskilda kostnadsposten i trädgårdsproduktionen. Särskilt kostnaderna för tillfälligt anställd arbetskraft, skörde- och säsongsarbetskraft, är mycket omfattande. Näringen har stora problem att rekrytera svensk arbetskraft till sitt skörde- och säsongsarbete. Därför är det avgörande för verksamheten att goda möjligheter finns när det gäller säsongsarbetskraft från andra länder. I en situation där sysselsättningen i samhället generellt förbättras och incitamenten att ta tillfällig anställning i denna sektor därmed ytterligare minskar är det nödvändigt att regeringen vidtar de åtgärder som krävs för att arbetskraftssituationen för näringen ska kunna få en tillfredsställande lösning. tidigare begäran om en utredning på området kvarstår därför. Vi vill även rikta uppmärksamhet på frågan om arbetsgivaravgiften för säsongsmässigt anställd personal inom trädgårdsnäringen. Den nedsättning av arbetsgivaravgiften som beslutade om efter förslag från regeringen (prop. 1996/97:150) för att stimulera nyanställningar inom framförallt de små och medelstora företagen kan inte fullt ut utnyttjas av företag med säsongssysselsättning. I detta fall missgynnas trädgårdsnäringens småföretagare på grund av sitt säsongsmässigt betingade arbetskraftsbehov. bör ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslag som syftar till att minska arbetsgivar- och socialavgifter för säsongsanställd personal samt att ge företag med säsongssysselsättning möjlighet att utnyttja den tidigare beslutade nedsättningen av arbetsgivaravgifterna. I det nationella programmet för landsbygdsutveckling för perioden 20002006 har stödet till resurshållande konventionell odling tagits bort. I programmet finns inte heller möjlighet för stöd vid övergång till ekologisk växthusproduktion. Vi beklagar denna brist i programmet eftersom vi i stödet till resurshållande konventionell odling sett en möjlighet till stora miljövinster för samhället och i ett ekologiskt växthusodlingsstöd sett ett starkt incitament för branschen att ta ett viktigt steg i en ekologisk riktning. Trädgårdsnäringens produktionsformer är arealintensiva och produktionen bedrivs på förhållandevis små brukningsarealer. Detta gör att ett arealstöd för miljöförbättrande åtgärder utgör en viktig stimulans till förändring av produktionsmetodik och produktionsuppläggning. Ofta är kostnaderna och riskerna särskilt vad gäller sjukdomsbekämpning i intensiva kulturer stora och företagen väljer av trygghet att bibehålla en konventionell metodik istället för att pröva ny. För växthusodlingens del bedrivs en alltför begränsad av samhället stödd forsknings- och utvecklingsverksamhet för att ge vägledning för företag som önskar att utveckla produktionen efter ekologiska principer. De växthusföretag som väljer att ställa om produktionen i denna riktning påtar sig därmed ett stort eget arbete och en stor egen kostnad. De erfarenheter som genereras blir därmed till vägledning för andra företag vilka inte behöver möta samma kostnader och risker. Ett stöd får därmed en stor betydelse för att minska riskerna i företagen men utgör också en berättigad ersättning för det forsknings- och utvecklingsarbete som borde varit ett generellt åtagande från samhällets sida. Vi föreslår att inom miljöstöden i landsbygdsprogrammens ram inkluderas dels ett konventionellt stöd för resurshållande trädgårdsodling, dels ett nationellt stöd för ekologisk växthusodling. Fisket är en viktig del av en levande skärgård. vill ha ett starkt och ekologiskt hållbart yrkesfiske som tar hänsyn till den unika havsmiljön. Det är därför viktigt att stimulera fiskenäringen genom en långsiktig politik som tar hänsyn till havsmiljön. Utan en sund miljöpolitik som kontrollerar havsmiljön och fiskeuttaget är näringen inte livskraftig. Överfiskning gynnar ingen utan resulterar, på lång sikt, i att näringen dör ut. Det är viktigt att villkoren för näringen är konkurrensneutrala gentemot kringliggande konkurrentländer. I och ser man på näringen som en basnäring som bör gynnas ur skattesynpunkt. Svenska fiskare har länge pekat på den orimlighet som ligger i att man fiskar i samma vatten, säljer till samma uppköpare men beskattas olika beroende på vilket land man utgår ifrån. Regeringen bör därför lägga fram ett lagförslag som ger svenska fiskare samma förutsättningar som yrkesfiskarna i våra grannländer beträffande skatteavdrag och beskattning. vill därför införa ett yrkesfiskaravdrag. avsätter för detta ändamål. Fiskarnas inkomst är beroende av fångsten vilket kan medföra stora variationer i inkomst. kräver därför att regeringen inför ett fiskekonto för yrkesfiskarna, enligt den modell som gäller för skogsbrukets skogskonto. Vidare anser vi att s.k. negativa saldon för inventarietillgångar måste tillåtas. En annan inkomstmöjlighet för fiskarna är att fiska upp förlorade fiskegarn, s.k. spökgarn. Spökgarnen fortsätter att fiska och är en stor bidragande faktor till utfiskningen. Fiskarna bör alltså få statlig ersättning för att fiska upp dessa garn under de perioder de inte ligger ute. har erhållit ökade anslag . Vi föreslår en besparing på av myndighetens anslag . Olika rapporter har visat på ett mer eller mindre kraftigt vikande bestånd av torsk i . Råden från () innebär förslag om kraftiga nedskärningar vad gäller högsta tillåtna fångstmängder. Målet är att fångsterna ska anpassas till det långsiktigt, hållbara biologiska utrymmet.