mot · GQ02N345 · 2002-10-23 00:00:00 — Från regionalpolitik till tillväxt och utveckling i hela landet Växtkraft skapas bäst underifrån. När många människor är med och bygger samhället underifrån kan den lokala utvecklingen ta fart. En stabil och långsiktig tillväxt som ger resurser till den gemensamma välfärden, kan bara skapas när hela landet får vara med och bidra. Bidragstänkande inom regionalpolitiken är förbi. är det att skapa lika villkor för tillväxt och utveckling i hela landet. För att skapa livskraft i hela måste det finnas vissa grundförutsättningar: bra utbildning, decentraliserad forskning, välutbyggd infrastruktur, närhet till sjukvård och en servicegaranti. I ett första skede ska vägar, post och telefoni omfattas av servicegarantin. Invånarna kompenseras ifall den statliga grundservicen uteblir. är rikt på naturresurser, vilka kan vidareutvecklas. Satsning på småskalig livsmedelsproduktion, landsbygdsturism och förbättringar för fiskenäringen ger resurser och möjlighet för livskraftiga företag. I utvecklingen mot ett ekologiskt hållbart samhälle har de agrara näringarna en nyckelroll. Ett rättvist skatteutjämningssystem tillförsäkrar att den offentliga sektorn håller hög kvalitet i hela landet. Lokal utveckling måste komma underifrån. Den regionala och lokala makten måste därför stärkas. Förbättringar av den kommunala demokratin gör att fler kan påverka utvecklingen på sin ort. Hur utvecklingsresurser ska användas ska avgöras regionalt och lokalt. Kultur är en viktig kraft för att skapa utveckling. KUL-miljoner till unga, samlingslokaler och folkbildning skapar livskraft och livskvalitet. 3 Förslag till riksdagsbeslut 10 4 Från regionalpolitik till landsbygdspolitik 12 5 Regional klyvning 14 6 Grundläggande förutsättningar 15 6.1 Utbildning genom hela livet 15 6.2 Små skolor 16 6.3 Högre utbildning 16 6.10 Digital allemansrätt och mobila kommunikationer 19 6.11 Garanterad grundservice 20 6.15 Nära till sjukvård 21 6.16 Lokalisering av statlig verksamhet/myndigheter, verk och bolag 22 7.1 Utveckling av naturresurser 22 7.2 Lokalt utvecklingsarbete 24 7.3 Kommunala skatteutjämningssystemet 24 7.4 Återföring från vattenkraften 25 7.5 Nedsättning av de sociala avgifterna 26 8 Lokal makt 27 8.2 Makt över utvecklingsresurser 27 9 Jämställd regionalpolitik 28 10 Kultur för regional balans en kulturell allemansrätt 29 10.1 KUL-miljoner lika villkor för ung kultur i hela landet 29 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att formulera en särskild landsbygdspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att formulera en särskild skärgårdspolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförts om att stödja en utveckling av klusterbildningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge i uppdrag att finna former för kunskaps- och kompetensutveckling i små skolor.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en statligt garanterad tillgång till grundservice. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av hur närheten till vård skall kunna garanteras.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utlokalisering av statliga myndigheter, bolag och verk. begär att regeringen tar initiativ till ett samlat program för en ökad småskalig livsmedelsproduktion i samråd med företrädare från hushållningssällskap, lantbrukarnas organisationer och regionala företrädare.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en satsning på utbildning och kompetenshöjning inom den svenska fiskerinäringen.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen i samråd med de regionala hushållningssällskapen, turistbranschens aktörer och regionala företrädare utvecklar ett samlat program för att utveckla landsbygdsturismen. begär att regeringen tar initiativ till att utforma ett samlat program för produktion av alternativa drivmedel från både spannmål och skogsråvara. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av hur det regionalpolitiska stödet fungerar och betalas ut för att frigöra resurser för regionala och lokala utvecklingsresurser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett förbättrat kommunalt skatteutjämningssystem.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att föra över vissa faktorer från det kommunala skatteutjämningssystemet till den statliga regionalpolitiken.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda en modell för återföring av delar av resurserna som genereras av vattenkraften till regional och lokal nivå. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inrätta regionala riskkapitalfonder med regionala styrelser för startandet av nya företag. begär att regeringen skyndsamt i prövar möjligheten att införa en nedsättning av de sociala avgifterna även för de branscher som undantas i dagens regelverk.5 beslutar att reseavdraget till och från arbetet höjs till per mil och även kommer att omfatta resor till och från barnomsorg.6 beslutar att den självkostnadspremie motsvarande som finns i reseavdraget fortsättningsvis delas upp på årets 12 månader för att öka möjligheten för säsongsarbetare att kunna ta del av reseavdraget.6 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över likabehandlingsprincipen i kommunallagen för att tillåta större lokal variation och lokala lösningar.7 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett ökat regionalt ansvar över utvecklingsresurserna. begär att regeringen tar initiativ till att förhindra missbruket av allemansrätten i kommersiellt bruk för att i stället skapa förutsättningar för markägaren och det lokala näringslivet att utveckla verksamheten efter de lokala förutsättningarna.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kommunerna bör ha ansvaret för utformningen av strandskyddet.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärdering och förändringar av regionalpolitiken utifrån ett jämställdhetsperspektiv. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en kulturpolitisk strategi med ett underifrånperspektiv bör utvecklas som en del av den regionala och lokala utvecklingen.8 1Yrkande 4 hänvisat till UbU. 2 Yrkande 6 hänvisat till SoU. 3Yrkandena 8, 9, 22 och 23 hänvisade till MJU. 4Yrkandena 13 och 14 hänvisade till FiU. 5Yrkande 17 hänvisat till SfU. 6Yrkandena 18 och 19 hänvisade till SkU. 7Yrkande 20 hänvisat till KU. 8Yrkande 25 hänvisat till KrU. 4 Från regionalpolitik till landsbygdspolitik Möjlighet att bo och arbeta samt att etablera företag över hela landet är en grundförutsättning för att skapa livskraft i hela . Genom många företag över hela landet får en hållbar ekonomisk utveckling som inte bara beror på några få storföretag eller några få regioner. Människors fria val att utforma sitt liv och leva sin dröm kräver att varje individ har en reell möjlighet att påverka sin vardag. Samhällets ansvar är att alla medborgare ges rätt till vissa grundläggande förutsättningar. har den sociala och regionala klyvningen av landet blivit än tydligare. Det illustreras inte minst i form av stora skillnader i utbildningsnivå, sjuktal, arbetslöshet och sjukdomsmönster. har samhällsservicen försämrats: många små skolor har lagts ner, lantbrevbärarlinjer dragits in, stängts och vägar försämrats. I takt med att resekostnaderna skjutit i höjden har kostnaden för dem som är beroende av bilen för att komma till arbete, samhällsservice och fritidssysselsättning ökat. Den gångna högkonjunkturens tillväxt och ökning av sysselsättningen nådde inte ut till alla delar av landet. Detta har slagit hårt mot enskilda individer, kommuner och regioner. Om fler kan bidra till välfärden kan också tillväxten öka. Den gamla tidens bidragstänkande inom regionalpolitiken är förbi. Det är nu dags att skapa lika villkor för att tillväxt och utveckling ska komma hela landet till del. För att göra detta behövs både generella förändringar och riktade insatser mot särskilt utsatta grupper och regioner i landet. Olika typer av kulturmiljöer har dramatiskt olika förutsättningar. Städernas täthet och närhet skiljer sig dramatiskt från landsbygdens vidsträckthet och fysiska avstånd. Där staden drabbas av höga markpriser och överhettning, har landsbygden problem med underlaget för att behålla den lokala servicen. Det borde därför vara självklart att det, inom ramen för en politik för regional utveckling, finns såväl en stadspolitik som en särskild landsbygdspolitik. Det är ett stort tillkortakommande i svensk politik att en särskild landsbygdspolitik inte har utformats. Målet för en landsbygdspolitik är att utnyttja landsbygdens särdrag till dess fördel och utveckla livskvaliteten samt avhjälpa strukturella hinder för utveckling. Det centrala uppdraget måste därför vara att utveckla näringsverksamheten på landsbygden. Detta innefattar såväl att utveckla de traditionella näringarna, jord- och skogsbruk, genom exempelvis forskning kring råvaruförädling som att underlätta för nya företag inom t.ex. turism och tjänster och för de många människor som har kompletterande försörjning på flera områden. Tillgång till fungerande och nära service är avgörande för att detta mål ska nås. Återigen förutsätter landsbygdens särskilda förutsättningar att man arbetar på ett annat sätt än i tätorter. För exempelvis statliga och kommunala myndigheter är samverkan kring såväl arbetsplatser som uppgifter avgörande för att man i många fall ska finna underlag för att tillhandahålla servicen, medan man i tätorter hellre eftersträvar specialisering. Den viktigaste resursen är och förblir människor, deras vilja att skapa och utveckla sin omgivning. Precis som på större arbetsplatser är små- och egenföretagare beroende av kompetensutveckling, men har sällan tid att avsätta för mer sammanhållen utbildning. En kontinuerlig kompetensutveckling förutsätter både att man kan sätta av pengar och att relevant utbildning tillhandahålls på distans. Kunskapen kring landsbygdsutveckling är relativt skral i och dessutom spridd på en mängd institutioner. Forskning kring landsbygdsutveckling bedrivs inom ramen för t.ex. SLU (), regionalpolitisk forskning i och . Även många andra forskningsfält, som kulturgeografi, miljöforskning och träforskning är relevanta för utvecklingen av landsbygdsnäringar. För att samordna och stödja denna forskning bör ett särskilt inrättas. Från regeringens sida bör förslag till en landsbygdspolitik presenteras. Denna bör utarbetas gemensamt för flera departement för att kunna föreslå verkningsfulla åtgärder utan att hindras av konkurrens mellan olika statsråd, så som t.ex. regeringens ovilja att utveckla landets regioner sätter käppar i hjulet för regionalpolitiken. En särskild landsbygdspolitik bör formuleras. Inom ramen för denna bör insatser göras för utveckling av landsbygdens näringsverksamhet, tillgänglighet till service, utbildning och utveckling av personliga resurser samt infrastruktur och kommunikationer. Ett institut för landsbygdsforskning bör inrättas för att samordna insatser vid en mängd institutioner. Vad som ovan anförts om att formulera en särskild landsbygdspolitik ges regeringen till känna. De flesta av Sveriges skärgårdar hyser bofast befolkning sedan många . Redan de första människorna i skärgården sökte sig dit för naturresursernas skull. Man nyttjade det naturen gav och byggnader uppfördes för både bostäder och djur. Skärgårdslandskapet formades av människors aktiviteter, man brukade jorden och man både fiskade och jagade, som ett samspel mellan landskapet, naturresurserna och den tekniska, ekonomiska och sociala utvecklingen. Många av de skärgårdsvärden vi uppfattar som genuina har alltså uppstått genom människors drivkraft att kunna försörja sig. Det blir då en paradox att det intresse som visas från samhällets sida är att bevara det som inte längre fungerar eller existerar som en hållbar skärgårdsekonomi. En paradox uppstår också när man vidtar sådana åtgärder för att begränsa fisket så att det småskaliga och kustnära fisket som i många sammanhang är motorn i skärgårdslivet slås ut. En centralfråga måste då vara hur man kan skapa tillväxt och utveckling i skärgården som leder till livskraftiga miljöer och samhällen året runt, skärgårdsmiljöer som har tydliga band med anslutande områden på fastlandet. Våra kuster har unika värden och unika naturområden som har betydelse för både bofasta och besökare. Skärgårdslivet har en annan situation än landsbygden och staden och måste därför ha en politik som speciellt tar hänsyn till de stora skillnaderna mellan åretruntliv och fritidsliv och deras effekter på samhället och miljön. Efterfrågan på fritidsboende i många skärgårdssamhällen har skapat ett tryck och en ekonomisk obalans mellan åretruntboende och fritidsboende, som i vissa områden kommer att leda till döda vintersamhällen och konstgjorda sommarmiljöer om inget görs. Denna obalans får genomslag på både boendekostnader, grundläggande service, infrastruktur och kommunikationer, vilket i förlängningen också skapar ointresse och omöjligheter för nya kustbor att etablera sig. skall man ha i åtanke att efterfrågan på fritid i skärgården just grundas huvudsakligen på att det finns en naturlig och yrkesmässig aktivitet baserad på de naturvärden som finns i havet och längs kusten. finns skärgårdsområden med ett oerhört efterfrågetryck på bostäder där boplikt efterfrågas för att söka lösningar mot fastighetsförsäljning till fritidshus och för att kunna dämpa boendekostnaderna och fastighetspriserna. finns det skärgårdsområden som redan har förlorat sin sista öbo eftersom kommunikationerna och servicen har försvunnit eller inte utvecklats. Det krävs planeringsförutsättningar och lagstiftning som lokalt hanteras så att lokala förutsättningar, tradition och kultur i samverkan med tillväxtfaktorer kan skapa livskraftiga skärgårdssamhällen. Vad som ovan anförts om att formulera en särskild skärgårdspolitik ges regeringen till känna. har den regionala klyvningen accelererat i . Inte har avfolkningen gått så fort som den gjort . Efter en positiv utveckling åren 199094, då samtliga län utom (-0,) hade ökande befolkning, bröts trenden den följande mandatperioden. Åren 199498 minskade 16 län i befolkning. Värst drabbade var , , , och , alla med befolkningsminskning. I drabbades nästan lika hårt då befolkningen minskade . Trots en något mer positiv trend efter 1998, fortsatte minskningen till 2002 i 13 län, återigen med och som de värst utsatta. är det endast i som har haft en ökad befolkning, varav hela ökningen härrör . Även inom länen har befolkningsförändringarna märkts tydligt; den inomregionala koncentrationen har ökat . Exempelvis har mer än hälften av kommuner minskat sin befolkning 19902002, som länet som helhet har växt. Många av länets kommuner är hårt drabbade, exempelvis, (-8,), , , , och , som alla förlorat av sina invånare. Befolkningssiffrorna må vara det tydligaste eller mest dramatiska tecknet på den tilltagande regionala klyvningen. Dessvärre gör sig denna påmind på flera områden och sammanfaller i mycket stor utsträckning med den sociala klyvningen. Lönebildningen ger en tydlig bild av hur situationen har utvecklats. Från en mycket jämn regional utveckling av löneökningarna åren 199195, då storstadsregionerna hade en något lägre löneökningstakt än övriga riket, har bilden förändrats åren 19952000. Endast , och hade dessa år en löneökningstakt över riksgenomsnittet, med klart i topp (av riksgenomsnittet). Utvecklingen har lett till att löneklyftorna har växt markant, , då lönerna var högre i än i , till 2002, då lönerna i var högre än i . Jämfört med , som ligger markant lägre än och , är skillnaden 34 respektive . Samma utveckling går igen inom områden som såväl arbetslöshet som sjuktal. Också här har ojämlikheten ökat kraftigt . I samtliga län har antalet sjukdagar ökat dramatiskt, men ökningen är ojämnt fördelad. I stora delar av sydöstra , liksom i det närmaste hela norra har ohälsan ökat mer än i övriga landet. I stor utsträckning sammanfaller denna ojämlikhet med den ojämnt fördelade arbetslösheten. För att människor ska kunna leva och företag ska kunna verka i hela behövs grundläggande förutsättningar såsom utbildning, möjlighet till försörjning, hälso- och sjukvård och fungerande kommunikationer. Tillgång till lokal service ökar tryggheten för såväl barnfamiljer som för äldre. En annan grundläggande förutsättning är att skapa ett mångkulturellt samhälle som bygger på respekt för varandra och att man lär av varandra. Ett samhälle som bejakar mångfald är ett samhälle som inte bara är bättre för den enskilda människan utan också mer framgångsrikt som helhet. För ökad framtidstro ute i bygderna måste kvinnors erfarenheter och kunskaper bättre tas till vara. Ska fler välja att bo och verka på landsbygden så måste kvinnoperspektivet ingå i samhällsplaneringen. Kvinnors handlingsutrymme och kreativitet för skapande måste tas på allvar. Ett decentraliserat och jämställt samhälle medför också att självbestämmande och livskvalitet ökar. Endast genom respekt för varandras olikheter får vi fart på hela . 6.1 Utbildning genom hela livet Bra grundskola, gymnasieskola och högre utbildning ska finnas i hela landet. Den enskilda och gymnasieskolan har en stor betydelse för att barnfamiljer ska finna ett boendeområde attraktivt detta gäller såväl på landsbygden som i tätorten. Lika rätt till bra utbildning innebär inte likadana skolor. Det viktiga är att skolorna håller lika hög kvalitet för att inte ytterligare bidra till en segregering av samhället. Lokala styrelser bestående av lärare, föräldrar och elever kan utveckla skolan till att möta de lokala behoven. I takt med att kunskaper ökar i betydelse så är det dock viktigt att det finns flera vägar för livslångt lärande i hela landet. Många ungdomar vill pröva nya bostadsorter, se sig om i världen, det är naturligt och värt att bejaka. Klusterbildning kan vara en strategi för att uppnå god tillväxt också på en relativt liten arbetsmarknad. Med kluster menas att det uppkommer en ansamling av företag med liknande verksamhet i ett område. Välfungerande kluster kan erbjuda gemensam uppbyggnad och spridning av kunskap inom produktionsfältet och en relativt välutvecklad arbetsmarknad för personal med kompetens inom produktionsfältet. Exempel utanför storstadsområdena är möbelindustrin i , biltestklustret i och bioteknikklustret i , samt det framväxande Rockcity i och film- och videoklustret i . Att utveckla kluster handlar om att stödja ett system. Förutom kärnproducenterna och deras underleverantörer ingår också de aktörer som på olika sätt stöder detta produktionssystem. Universitet, forskningsinstitut, branschorgan och lokala regionala offentliga aktörer är exempel på sådana stödjande aktörer. För den lokala och regionala politiken är det avgörande att inse att klusterbygge inte är en administrativ process. Det är också av största betydelse att inte låta perspektivet inskränkas av regionala indelningar, administrativa rutiner och ett ensidigt fokus på tillväxtföretag. Vad som ovan anförts om att stödja utvecklingen av kluster ges regeringen till känna. Alla elever har rätt till kunskaper oavsett bostadsort. Kvaliteten måste därför vara hög på alla skolor för att motverka sociala klyftor. Betydelsen av de små lands- och glesbygdsskolorna kan inte överskattas. De utgör en väsentlig del i kommundelens utvecklingskraft, på grund av den naturliga mötesplats som en skola på landsbygden utgör. bör ges ett särskilt uppdrag att tillhandahålla stöd i form av kunskaps- och kompetensutveckling för små skolor. I verkets regi bör arbete med att utveckla läromedel för distansutbildning också på grundskolenivå inledas och tillhandahållas alla skolor. Vad som ovan anförts om att ge i uppdrag att finna former för kunskaps- och kompetensutveckling till de små skolorna ges regeringen till känna. Högskolor och universitet fyller viktiga funktioner inte bara som utbildningscentrum, utan också som motor för hela regionen. Omgivande näringsliv och företag får lättare tillgång till välutbildad arbetskraft och till de senaste forskningsrönen. Den tredje uppgiften ger lärosätena i uppdrag att hålla bra kontakt med det omgivande samhället. I den kreativa och kunskapsintensiva miljön som bildas runt högskolor och universitet föds många idéer om nya affärsverksamheter. Möjligheterna till distansutbildning bör också ytterligare förstärkas. Medvetna statliga och privata insatser i kombination med lokalt ansvar och inflytande är avgörande för en god regional utveckling. Det gäller att stimulera innovationer och nyföretagande i samverkan mellan högskolor och det omgivande samhället. Lokala och regionala aktörer, som högskolor, kommuner och lokalt näringsliv, bör stimuleras att i än högre grad samverka kring lokal utveckling. Regionala fonder och bolag i samverkan med universitet, högskolor och näringsliv har visat sig framgångsrika både i och . Det behövs förbättrade möjligheter till delägarskap för dem som är inblandade i kommersialiseringen av forskningsresultat. Detta innebär även att forskare inom universitet och högskolor i högre grad måste vara beredda att avstå delar av rättigheterna till sina forskningsresultat till eller högskolan där forskningen bedrivits, om forskaren själv inte har intresse av att kommersialisera sina forskningsresultat. På detta sätt ökar incitamenten för såväl forskare som universitet och högskolor att kommersialisera forskningsresultaten. En av grundförutsättningarna för att kunna få livskraft i hela landet är väl fungerande kommunikationer och en väl utvecklad och underhållen infrastruktur. Utjämning av kostnader för person- och varutransporter till följd av långa avstånd är ett viktigt inslag i den resursfördelningen. Kommunikationer måste fungera bra med hänsyn till de lokala och regionala förutsättningarna för att människor ska kunna bo och verka i alla delar av landet. I vår infrastrukturmotion lägger vi flera konkreta förslag för att förbättra infrastrukturen och kommunikationerna i hela landet. Planeringen av infrastrukturen måste få en fördjupad demokratisk förankring. Fler aktörer måste komma in i processen på ett tidigt stadium. Våra förslag för att förstärka den lokala/regionala demokratin och inflytandet står tyvärr i skarp kontrast till regeringens synsätt. anser att satsningen på bärighet, tjälsäkring och rekonstruktion bör vara större och ingå i de regionala planerna. Anslagen till de regionala planerna bör också öka. Att flytta ut besluten till den regionala nivån är en garanti för att få väl avvägda och riktiga satsningar utifrån lokala och regionala behov. Bra vägar i alla delar av landet är ett måste. Det handlar om något så enkelt som lika villkor. De dåliga vägarna kostar människor och företag stora summor pengar. Fordon körs sönder och måste repareras för stora summor, gods kommer inte fram vilket kostar företag pengar, vägar stängs och trafiksäkerheten försämras. I stora delar av landet är det inte främst nya vägar som är tillväxtskapande, utan det är att det befintliga vägnätet fungerar väl. Upprustningen av det nedslitna och hårt åtgångna vägnätet måste vara en prioriterad åtgärd för att kunna skapa livskraft i hela landet. avvisar planerna på att göra om allmänna vägar med en låg trafikeringsgrad till enskilda vägar. Ta igen det eftersatta underhållet och garantera en underhållsnivå som inte tillåter nya eftersläpningar att uppstå. Genomför satsningar på tjälsäkring, bärighet och rekonstruktion. Bygg bort flaskhalsar i befintliga transportsystem och genomför redan planerade projekt. Genomför önskvärda nyanläggningar och nyinvesteringar.