mot · GQ02U283 · 2002-10-23 00:00:00 — har en fredsprocess inletts i med vissa uppnådda framgångar. har terrorattacker och motåtgärder hindrat ytterligare framsteg, speciellt i fredssamtalen mellan och palestinier. Mellanösternpolitik syftar till att stödja parterna att uppnå fred i området. förordar en mer balanserad svensk Mellanösternpolitik som medför bra relationer till konfliktens alla parter. De mänskliga rättigheterna bör sättas i fokus och roll som tredje land är framför allt att verka som en opartisk medlare. kan däremot inte ställa sig neutralt i kampen för demokrati och det öppna samhället. Speciellt viktigt är det att arbeta för försoning och ökad respekt mellan israeler och araber. Den politiska dialogen behöver kompletteras av en religiös dialog för att främja och utveckla det som är gemensamt av värderingar inom islam, judendom och kristendom. EU bör spela en betydligt mer aktiv roll i också i de regionala multilaterala processer som äger rum och bland annat hårdare driva frågan om att institutionalisera samarbetet kring vatten i regionen. Det är viktigt att omvärlden uppmanar parterna att uppfylla sina åtaganden i enlighet med tidigare ingångna avtal och bistår med politisk och ekonomisk assistans för att underlätta en fredsprocess. stöder FN:s centrala resolutioner: resolution 242 som talar om återlämnande av ockuperade områden, resolution 338 som uppmanar parterna att stoppa all militär verksamhet och genomföra resolution 242 fullt ut, resolution som bekräftar säkerhetsrådets vision om en region där två stater, och , lever sida vid sida inom säkra och erkända gränser. Förslag till riksdagsbeslut 54 3.2 Det multilaterala förhandlingsspåret 58 3.3 Resultat av de multilaterala förhandlingarna 59 3.4 Det bilaterala förhandlingsspåret 60 3.5 Förhandlingar och palestinierna 60 5 Försoning, dialog och ökad respekt 62 6 ställningstaganden till 63 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att parterna i uppmanas uppfylla sina åtaganden enligt FN:s resolutioner och i enlighet med tidigare ingångna avtal. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om alla nationers rätt till trygghet inom fasta och erkända gränser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att arbeta för försoning och ökad respekt mellan israeler och araber. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att EU bör fortsätta att stödja de multilaterala processer som finns och hårdare driva frågan om att institutionalisera vattensamarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att främja ett utökat utbyte mellan israeliska och arabiska historiker för att arbeta fram gemensamma riktlinjer för historiebeskrivningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att främja den judiska, muslimska och kristna dialogen för att utveckla det som är gemensamt av värderingar inom de tre världsreligionerna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och EU bör uppmana att inleda sin del av fredsförhandlingarna med utan dröjsmål. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och EU bör uppmana och att fortsätta att bidra till regional fred och stabilitet genom diplomatiskt stöd och stimulans till en fortsatt fredsprocess. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att verka för att EU skulle bidra till en lösning av konflikten som en s.k. facilitator. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det politiska och ekonomiska stödet från och EU måste vara kopplat till en respekt för mänskliga rättigheter och relateras till en vilja att uppnå fred i regionen. är en av de mest allvarliga och utdragna konflikterna i världen. Den har såväl politiska som kulturella och religiösa dimensioner. Det mänskliga lidandet har varit och är enormt. Sedan staten bildades har krig och oroligheter präglat regionen. De kringliggande arabstaterna och har fört en kamp om och försvarat sina nationella intressen. I centrum av konflikten står frågan om palestinierna. kämpar för att få sin rätt att existera erkänd av sina grannar, som palestinierna kämpar för att få en egen stat och en sammanhållen nationell hemvist. Alla nationer har rätt till trygghet inom fasta och erkända gränser och alla människor har rättigheter och skyldigheter. är den enda demokratin i med ett parlamentariskt system, där exempelvis yttrandefrihet, pressfrihet, religionsfrihet, jämlikhet mellan könen är lagfäst. Inom det palestinska samhället finns strävanden efter en demokratisk struktur. Det återstår emellertid mycket för att ett demokratiskt samhällssystem ska etableras. Enligt rapporter från FN och Amnesty sker kränkningar av mänskliga rättigheter såväl av den palestinska myndigheten som av den israeliska staten. Fredsavtal har upprättats mellan och respektive . Än saknas det ett heltäckande fredsavtal mellan och palestinierna, även om det pågår en mer eller mindre aktiv fredsprocess. En kort genomgång av de senaste hundra årens historia är nödvändig för att förstå något av orsakerna till dagens konfliktsituation. 1915 , som enligt arabernas tolkning innebar ett brittiskt löfte om ett oberoende arabiskt . 1917 Britterna lovade i den s.k. Balfourdeklarationen att upprätta ett judiskt nationalhem i . 19181948 Britterna erövrade under . 1922 () tilldelade mandatet över och uppmanade britterna att underlätta judisk invandring till . Från det ursprungliga mandatet avstyckade britterna detta år hela området öster om och två mandat upprättades över det ursprungliga . Området öster om fick namnet Transjordanien och emir från blev där statsöverhuvud. Judar förbjöds att bosätta sig i denna del. 1929 Oroligheter utbröt och 133 judar och 116 araber rapporterades ha dödats. 19361939 Araberna opponerade sig mot att judar tilläts invandra till . Nya oroligheter blossade upp. Enligt officiella källor dödades araber, 547 judar och 126 britter. 1937 föreslog en delning av den resterande delen av . Delningen syftade till att upprätta en arabisk stat och en judisk stat inom samma område. Båda parterna förkastade förslaget. 19391945 bröt ut och pågick . sattes judarna i i koncentrationsläger. I Förintelsen dödades sex miljoner judar. 1947 Efter flera misslyckade försök att dela överlämnade britterna frågan till FN. antog resolution 181 som föreslog att skulle delas i en arabisk och en judisk stat. accepterade förslaget medan avvisade det. 1948 Det brittiska mandatet upphörde när britterna lämnar . till anföll sex arabiska stater (, , , , och ) och den första arabisk-israeliska konflikten bröt ut. Kriget pågick mellan . 1949 Vapenstilleståndsavtal slöts mellan å ena sidan och , , och å andra sidan. vägrade att sluta något avtal med , medan inte ansåg det vara nödvändigt att sluta något avtal med i detta avseende. beviljade generalförsamlingen medlemskap i . införlivades i Transjordanien, och i . Mellan 5 000 och 6 000 israeler förlorade sina liv, medan araberna uppskattas ha förlorat 15 000. Över 350 000 arabiska och 7 000 judiska flyktingar beräknades. president nationaliserade Suez-kanalen och förbjöd israelisk sjöfart att passera. Detta kulminerade i ett krig mot . I huvudsak stod och för försöken att återta Suez-kanalen. gick sedermera med i konflikten på fransmännens och engelsmännens sida. av arabisk militär upptrappning och terror mot , gick till anfall mot , och . tog kontrollen över , , och . enades om resolution 242, som bl.a. uppmanade att dra sig tillbaka från ockuperade områden. Ingen mellanstatlig konflikt bröt ut, men utsattes för kontinuerliga terrorattacker . införde även en bojkott mot alla stater och företag som handlar med . anföll och överraskande från två fronter under judarnas heligaste högtid, . 19771978 president besökte för att sluta fred med . mellan och slöts. Avtalet innehåller utgångspunkterna för hur den arabisk-israeliska konflikten skall kunna lösas. 1982 drog sig tillbaka från som erövrades under junikriget . Tillbakadragandet var ett resultat av fredsavtalet mellan och . inledde , med syfte att undanröja fortsatta terrorattacker från i södra . 1987 Det palestinska upproret, intifadan, inleddes på och . 19901991 Gulfkrisen börjar när invaderar . En FN-allians bestående av Nato- och arabstater beslutade att befria 1991. vill spräcka alliansen genom att dra in i konflikten och attackerade med scudmissiler. i inleddes under och överinseende. Fredssamtalen mellan å ena sidan , å andra sidan , och en jordansk-palestinsk delegation inleddes. 1993 och PLO erkände varandra som parter och undertecknade en principdeklaration () om att uppnå en rättvis, varaktig och allomfattande fred. Under en 5-årig interimsperiod skulle palestinskt självstyre upprättas och de återstående sakfrågorna lösas för att man sedan skulle nå fram till ett slutligt fredsavtal. 1994 Avtalet om Gaza-Jeriko-först (I) undertecknas i av och PLO. undertecknades Washingtondeklarationen mellan och . Deklarationen innehåller utgångspunkter för hur konflikten länderna emellan skall lösas. undertecknades fredsavtalet mellan och i . 1995 II undertecknades. Avtalet stipulerar att israeliska trupper skall dra sig tillbaka från de större städerna på samt att val till det palestinska rådet skall hållas. PLO förpliktigade sig att stryka de paragrafer i sin stadga som manar till utplånandet av . 1996 Under drygt dödas över 60 civila i , och Askelon av palestinska självmordsattacker. Den israeliska opinionen börjar ifrågasätta PLO:s fredsvilja. Premiärminister mördas av judiska extremister vid ett fredsmöte i . Israelerna väljer till premiärminister i valet för att utvärdera och sakta ner takten i fredsprocessen. Parollen land för fred byttes ut mot säkerhet för fred. 1997 undertecknades, försenat, avtalet om . Den palestinska myndigheten övertog kontrollen av den större delen av staden. Den israeliska regeringen beslutade att bygga ett nytt bostadsområde i Har Homa i östra . PLO hotade med våld om byggprojektet fullföljdes. genomförs en rad självmordsattacker i och . tar på sig skulden för attackerna. 1998 Wye undertecknades av såväl premiärminister för som ordförande för PLO i Vita huset, , . Dokumentet behandlar steg för att underlätta implementeringen av fredsprocessen samt en tidtabell med detaljer om t.ex. en polisstyrka och nolltolerans för terrorism från båda sidor. 1999 Memorandum undertecknades av såväl som PLO med ytterligare preciseringar av en tidtabell för att effektuera tidigare överenskommelser, med detaljer om t.ex. frigivande av fångar, interimskommittéer, säkra passager mellan och samt åtgärder mot terrorism. 2000 Förhandlingar mellan israeliska och palestinska förhandlingsgrupper vid i , mellan 21 och . Dessa kulminerade i förhandlingar mellan premiärminister och ordförande i , under överinseende av president . Förhandlingarna avslutades utan att en överenskommelse hade nåtts som båda parter kunde acceptera. 20002001 En ny palestinsk intifada bryter ut . Efter en lång rad av terrorattacker och de misslyckade fredsförhandlingarna väljer israelerna till ny premiärminister för landet. Den palestinska intifadan hårdnar med upplopp och demonstrationer. svarar med militära medel och kritiseras av omvärlden för övervåld. uppfyller sina åtaganden i enlighet med FN:s resolution 425 och drar sig tillbaka från södra . Attacker fortsätter dock från . Den fredsprocess i som pågått , men som i det närmaste avstannat, fördes i enlighet med de regler som lades fast av fredskonferensen i . Processen har bestått av följande huvudsakliga element: Enligt inbjudan till konferensen i skulle denna konferens ses som en öppning av förhandlingar längs två olika, men parallella spår det bilaterala förhandlingsspåret och det multilaterala förhandlingsspåret. Konferensen skulle inte ha någon makt att påtvinga någon av de deltagande parterna en lösning eller inlägga något veto i någon fråga. , som hade och det dåvarande (numera ) som värdar, pågick . Konferensen kan endast återinkallas om alla deltagarna samtycker. 3.2 Det multilaterala förhandlingsspåret De multilaterala förhandlingarna syftar till att bygga framtidens . Detta skall bland annat ske genom att en rad av förtroendeskapande åtgärder vidtas. Dessa förhandlingar inleddes i och omfattar fem huvudsakliga ämnesområden. Deltagare i förhandlingarna är områdets stater samt andra stater som representerar det internationella samfundet. Förhandlingarna fokuseras på de nyckelfrågor som berör hela , nämligen vatten, miljö, rustningskontroll, flyktingar och ekonomisk utveckling. Förhandlingarna, eller samtalen, förs i arbetsgrupper som möts regelbundet på olika platser runt om i världen. har alltfler av samtalsrundorna förts i . 3.3 Resultat av de multilaterala förhandlingarna Inom ramen för de multilaterala samtalen, som inleddes i , har redan flera konkreta samarbetsprojekt diskuterats. I den arbetsgrupp som diskuterar vattenfrågor antogs ett israeliskt förslag. Enligt ett annat förslag från det arabiska emiratet skall ett vattenforskningsinstitut inrättas i , med bl.a. israeliska experter. En annan arbetsgrupp sysselsätter sig med miljöfrågor och har lagt fast ramarna för flera projekt. Bland annat har det stora miljöhot som hänger över Akaba/ uppmärksammats. Både och har stora oljehamnar i vikens norra spets och riskerna för en oljekatastrof utgör ett påtagligt hot. Därför har man tillsatt en expertgrupp med medlemmar från , , och EU för att skapa tre miljövårdscentraler i Akaba, och Nuweiba för att höja beredskapen mot en oljekatastrof i den unika och mycket känsliga . EU anslog 2,5 miljoner ecu (ca ) för att bygga upp dessa tre centraler. har huvudansvaret för ett projekt, som går ut på att odla upp öken och stepp och hindra ökenspridning bland annat genom trädplantering i stor skala. Direkt inblandade länder i det projektet är , , och . I ett annat miljövårdsprojekt sysslar man med att utarbeta gemensamma miljövårdsregler och lagar, som skall gälla i hela området. Den arbetsgrupp, som arbetar med flyktingfrågor formulerade vid sitt möte i flera konkreta projekt bland annat avseende barnavård. har lovat att bidra med motsvarande 2 miljoner USD till olika program för barn på och . Övriga flyktingfrågor kommer att diskuteras inom ramen för de förhandlingar som skall föras mellan och PLO om utformningen av den permanenta överenskommelsen mellan de båda parterna. Arbetsgruppen, som ägnar sig åt områdets ekonomiska utveckling, har redan skördat framgångar och är kanske den grupp som har lättast att nå resultat på grund av de mycket direkta effekter besluten kan få på människors vardag. Bland annat diskuteras hur turismen kan utvecklas, hur tullhindren mellan områdets stater och de näraliggande europeiska marknaderna kan minskas. Konstruktion av nya vägar och järnvägar (motorväg mellan Akaba/EilatSinai), ihopkoppling av de olika elnäten i området, studier av möjligheterna att anlägga en hydroelektrisk anläggning mellan och är andra områden som uppmärksammats. Vid sidan av dessa diskussioner har flera privata intressenter påbörjat samarbetsprojekt mellan israeler och palestinier och israeler och jordanier. En av de centrala och viktigaste frågorna i det multilaterala samarbetet i regionen är vattenfrågan. Vatten är dels en orsak till många konflikter, dels en ändlig resurs som fordrar samarbete över nationsgränserna. Gemensam uppfattning om hur vattnet strömmar och i vilka riktningar, liksom vilken kvantitet vatten som är tillgängligt saknas. EU bör i sin gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik fortsätta att stödja de processer som finns och hårdare driva frågan om att institutionalisera vattensamarbetet, bl.a. genom att tillsammans med parterna upprätta gemensam data. torde kunna bidra med expertis. 3.4 Det bilaterala förhandlingsspåret De bilaterala förhandlingarna syftar till att lösa den pågående konflikten mellan och arabstaterna/palestinierna. De första direkta förhandlingarna någonsin mellan och , respektive , och palestinierna startade i , efter . Dessa förhandlingar utgörs i själva verket av fyra separata bilaterala förhandlingar. Fredsavtal slöts 1994 mellan och . 3.5 Förhandlingar och palestinierna I inledningen av de bilaterala förhandlingarna vägrade att se PLO som en part i förhandlingarna. I stället ingick representanter för palestinierna på och i den jordanska förhandlingsdelegationen. Redan från början stod det klart att inga resultat skulle uppnås på detta vis, eftersom palestinierna i den gemensamma jordansk/palestinska delegationen inte vågade ta ställning utan att först inhämta tillstånd från PLO-ledningen i . Följaktligen körde förhandlingarna mellan och palestinierna fast, och det nåddes inga resultat före de hemliga förhandlingarna i mellan och , som ledde fram till det ömsesidiga erkännandet . Det stora förhandlingsgenombrottet blev den principdeklaration, som och PLO undertecknade i och som är en principdeklaration mellan och PLO om att uppnå en rättvis, varaktig och allomfattande fred. En av huvudpunkterna i den omfattande principdeklarationen var att en palestinsk interimistisk självstyrande myndighet och ett valt råd skall skapas åt det palestinska folket på och för en övergångsperiod om högst , vilket skall leda till en permanent lösning byggd på FN:s säkerhetsråds resolutioner 242 och 338. Principöverenskommelsen var inget allomfattande fredsavtal utan ett fastställande av hur förhandlingarna skall föras mellan parterna och inledningen på en interimsperiod där parterna successivt tar steg för att närma sig varandra och ett eventuellt fredsavtal. De svåra frågorna att lösa som , flyktingarna, bosättningarna, säkerhetsarrangemang samt gränser skjuts till framtida förhandlingar. De förhandlingar och den process som inleddes i och med principdeklarationen går under beteckningen fredsprocessen eller Oslo-processen. Uppkomna oroligheter, terrorattacker och politiska skiljelinjer har gjort att fredsprocessen försenats och ibland avstannat helt. Den s.k. Oslo-processen kan i princip sägas vara död eftersom så många av dess grundläggande principer har brutits av båda parter och att dess tidsramar spruckit. Däremot fortsätter förhandlingar som i viss mån bygger vidare på tidigare överenskommelser. Successivt har land överlämnats från israelisk kontroll till palestinskt självstyre. undertecknades, försenat, avtalet om . Den palestinska myndigheten övertog kontrollen av den större delen av staden. undertecknades Wye i Vita huset, . Dokumentet behandlar steg för att underlätta implementeringen av fredsprocessen, samt en tidtabell, med detaljer om t.ex. nolltolerans för terrorism från båda sidor, och upprättandet av en palestinsk polisstyrka. undertecknades Memorandum med ytterligare preciseringar av en tidtabell för att effektuera tidigare överenskommelser, med detaljer om t.ex. frigivande av fångar, interimskommittéer, säkra passager mellan och samt åtgärder mot terrorism. genomfördes förhandlingar mellan israeliska och palestinska förhandlingsgrupper i i som kulminerade i förhandlingar mellan premiärminister och ordförande i , under överinseende av president . Dessa förhandlingar var troligtvis de mest långtgående någonsin mellan de högsta israeliska och palestinska ledarna. låg på förhandlingsbordet ett faktiskt förslag till ett slutligt fredsavtal med en uppgörelse om de flesta svårlösta frågorna. Förhandlingarna avslutades däremot utan att en överenskommelse hade nåtts som båda parter kunde acceptera. har en ny israelisk premiärminister valts, som terrorattackerna ökade mot . En ny palestinsk intifada bröt ut och användningen av militära stridsmedel för att bekämpa upplopp och terrorism har ökat. anklagas för att elda på det palestinska upproret, istället för att i enlighet med avtalet bekämpa palestinsk terrorism. anklagas för att ta till övervåld i kampen mot våld och terrorism. anser det viktigt att parterna uppmanas uppfylla sina åtaganden i enlighet med tidigare ingångna avtal och bekämpa terrorism på alla olika plan och stoppa utbyggnader av fler judiska bosättningar på och . De palestinska myndigheterna bär ett ansvar för att förhindra och motverka ökat våld och uppror mot israeler. måste följa folkrättens lagar om bl.a. proportionella insatser i självförsvar och för att förhindra väpnade angrepp. Den libanesiska frågan har medfört ett inslag av instabilitet i . fullföljde FN:s resolution 425 och drog sig tillbaka från . FN:s generalsekreterare har också bekräftat att fullgjort sina åtaganden. Tyvärr har å sin sida inte lyckats fullgöra sina och etablera säkerhet och stabilitet i området. Detta har indirekt resulterat i att Hizbollah praktiskt taget har makten i södra . Denna organisation har i ett manifest formulerat förintelse som sin målsättning. har en nyckelroll i . Maktövertagandet, då dog och hans son övertog makten, innebar inte någon förändring i den attityd som intagit i konflikten, med en negativ hållning gentemot . Den nyutnämnde syriske presidenten har exempelvis uttalat sig kraftfullt mot i samband med påvens besök i , och stöder fortfarande terrororganisationer som arbetar med bas i . har fyrtiotusen soldater stationerade i , vilket strider mot om länders suveränitet. anser att och EU bör uppmana att inleda fredsförhandlingar med utan dröjsmål. Såväl som har diplomatiska förbindelser med , tack vare fredsfördrag som undertecknats av dessa länder och . Både och har visat återhållsamhet och en vilja att bidra till stabilitet i . anser att och EU bör uppmana dessa länder att fortsätta att bidra till regional fred och stabilitet genom diplomatiskt stöd och stimulans till en fortsatt fredsprocess. 5 Försoning, dialog och ökad respekt En viktig bidragande orsak till att konflikten i gror och fortlever är att hat förs vidare från generation till generation. Barn och ungdomar växer upp med en bild av sina grannar som onda och hatiska varelser. Den antijudiska opinionsbildning som bl.a. kommer till uttryck i delar av arabisk press och i vissa palestinska skolböcker, och ibland även tar sig uttryck i ett förnekande av Förintelsen, är mer än förkastlig. Bland vissa israeler projiceras en bild av alla araber som terrorister och motståndare till den israeliska staten. Alla insatser som ökar förståelsen mellan israeler och araber och respekten för varandras integritet och rätt att existera bör självfallet stödjas. Försoning mellan stridande folkgrupper är den största utmaningen i . Det är en av de viktigaste förutsättningarna för en hållbar och varaktig fred i regionen. bör därför stödja ett ökat utbyte mellan israeliska och arabiska historiker för att möjliggöra att de tillsammans kan arbeta fram gemensamma riktlinjer för historiebeskrivningen i skolböcker och läromedel. Den religiösa dialogen måste främjas mellan judiska, muslimska och kristna företrädare, utifrån det som är gemensamt av värderingar inom de tre världsreligionerna. Det svenska teologiska institutet i torde kunna spela en viktig roll som en mötesplats för försoning, dialog och ökad respekt. stöder FN:s centrala resolutioner: resolution 242 som talar om återlämnande av ockuperade områden, resolution 338 som uppmanar parterna att stoppa all militär verksamhet och genomföra resolution 242 fullt ut och resolution från som bekräftar säkerhetsrådets vision om en region där två stater, och , lever sida vid sida inom säkra och erkända gränser. bejakar den fredsprocess i vilken och Taba utgör milstolpar. Vi har stött förre USA-presidenten förslag och har uttryckt häpnad över att EU och således också , utan nämnvärda reaktioner, lät avvisa det förslaget. Mellanösternpolitik måste syfta till att stödja parterna att uppnå fred i området. Tyvärr har den politik inte alltid varit nyanserad. har det mestadels vägt över till ett stöd för palestiniernas sak. Även om statsminister har förbättrat relationerna med har det socialdemokratiska partiet kvar sin traditionella Mellanösternpolitik. eftersträvar en mer balanserad Mellanösternpolitik som sätter de mänskliga rättigheterna i fokus.