mot · GQ02So437 · 2002-10-23 00:00:00 — Bemötandet av patienter och anhöriga bör bli en integrerad och kontinuerlig del av personalens utbildningar. Erfarenheterna från brukarråd och liknande bör också tas tillvara inom verksamheten. Vad som här anförts om den psykiatriska vården bör ges regeringen till känna. 16 En andra läkarbedömning gäller rätten till en andra bedömning (second opinion) för patienter med livshotande eller särskilt allvarlig sjukdom eller skada. Det kan vara rimligt att möjligheten till en andra bedömning även ska gälla för fler diagnoser som är allvarliga men inte täcks av nuvarande lagstiftning. Det skulle stärka patientens rätt och valfrihet att få diskutera sjukdomen och behandlingen med en annan läkare om behov av detta skulle föreligga. En sådan andra bedömning ingår, som framgick ovan, även som en del av vårt förslag om nationell vårdgaranti. Rätten att få en bedömning av en andra läkare har också i våra förslag en motsvarighet i en skyldighet för patienten att bli undersökt av en andra läkare om det blir aktuellt med en något längre sjukskrivning då också en rehabiliteringsgaranti skall gälla för dem som konstateras vara i behov av rehabilitering. 17 Information om organdonationer De svårigheter som finns med att få tillräckligt många organ för transplantation har mycket mer med information och med sjukvårdens rutiner att göra än med lagstiftningen. Gällande transplantationslag är inte problemet. När det gäller information förefaller det som om nyckelgrupper inom läkarkåren inte har uppmärksammats tillräckligt. De som har det medicinska ansvaret när patienter tas emot men hastigt avlider efter t ex olyckor har de största möjligheterna att praktiskt se till att rätt kontakter tas med anhöriga och att rätt saker görs för att transplantation inte skall omöjliggöras. Bättre kontakter mellan läkare med olika uppgifter och bättre kännedom om transplantationskirurgins behov kan förmodligen göra stor nytta. Informationen till allmänheten har varit alltför mycket av stor engångsinsats och åtföljande tystnad. Grundproblemet liknar det som finns vid förebyggande folkhälsoarbete. Det är därför viktigt att man är ihärdig och att upplysning om organdonationer pågår oavbrutet. Det som beslutats om samverkan mellan staten och bör alltså inte få bli en ny engångsåtgärd utan en fortlöpande informationsaktivitet. Det bör under utskottsarbetet undersökas om budgetpropositionens förslag när det gäller ekonomiska medel knutna till uppgörelse med (s k Dagmar-pengar), får följder som skadar förutsättningarna för fortlöpande information om organdonationer. Vad som här anförts om organdonationer bör ges regeringen till känna. 18 Vård i livets slutskede När bot inte kan ges och patienten är döende skall patienten få dö en lugn och värdig död. Det måste vara en självklarhet att tillräcklig smärtlindring ges. Psykologiskt och socialt stöd skall erbjudas den sjuke och de anhöriga. Den döende skall kunna få ett värdigt avsked från livet. Vården måste vara lyhörd för den döende och de anhörigas behov och önskemål. Besökstider bör inte begränsas annat än av hänsyn till den sjuke. Efter ädelreformen är det en allt större andel av de äldre som slutar sina dagar i hemmet. Här finns en stor uppgift för kommunerna att möta. Det är viktigt att dessa personer får dö under så värdiga former som möjligt. Här måste det finnas upparbetade kontakter med specialistsjukvården och ett kontinuerligt stöd av distriktsläkare m fl. Den döende respektive de närmaste anhöriga skall ha möjlighet att själva avgöra om vården i det allra sista skedet skall ske i hemmet eller på sjukhus. I det läget skall reglerna om ersättning från kommun till sjukvårdshuvudman för vårdplatser inte kunna vara tillämpliga. 19 Synen på kvinnor och män i vård och forskning Inom medicinen, liksom på en del andra håll, har forskningen tidigare varit fokuserad mest på män och mäns problem. Resultaten från dessa studier har ofta generaliserats, utan att detta ifrågasatts, till att gälla också för kvinnor. Också den epidemiologiska forskningen över hälsoproblems förekomst har utförts på och av män och baserats på manlig erfarenhet. Statistik har inte varit könsuppdelad och i studier där kvinnor funnits med har man ofta utgått från det manliga som norm. Sådan forskningen har därmed inte varit värdeneutral eller objektiv, i valet av vetenskapliga metoder, frågeställningar eller studieobjekt. har dock en förändring skett. Mer satsas på att ta reda på hur olika sjukdomstillstånd yttrar sig hos kvinnor och vilka behandlingar som medför bäst resultat för kvinnor. Men är den kunskap vi har om diagnos och behandling av olika sjukdomar generellt sett större för män än kvinnor. Man har också funnit att det finns medicinska diagnoser för en större del av de symptom män brukar söka för än för kvinnor. Därmed får män oftare en diagnos för de symptom de presenterar när de söker vård än vad fallet är för kvinnor. Vi anser att regeringen bör lägga fram en handlingsplan över hur hälso- och sjukvården för kvinnor och män skall utformas så att vården i ordets rätta bemärkelse skall bli jämställd. De snabbt ökande kostnaderna för läkemedel har delvis sin förklaring i medicinska framsteg och nya möjligheter att framgångsrikt behandla sådant som var svårt att bota eller lindra. Men kostnadsutvecklingen har också andra sidor, och det är viktigt att inte bristande kostnadskontroll och alltför höga priser blir en onödigt stor börda på skattebetalarna och välfärdssystemet. Från sida stöder vi i huvudsak de förändringar när det gäller läkemedlen som efter åratal av onödig fördröjning beslöts vid förra . Detta finns dock några delfrågor där vi inte höll med om det som beslutades. Det är av flera skäl angeläget att uppföljningen av förskrivning och användning av läkemedel förbättras. Användning av någon form av arbetsplatskod eller motsvarande på recept har stor betydelse för möjligheterna att göra sådan uppföljning. Regeringens förslag som antogs var dock utformat så att bl.a. de läkare som saknar fast arbetsplats, t.ex. pensionerade läkare och läkare som arbetar i forskningsverksamhet, inte kommer att kunna förskriva läkemedel med subvention. Den arbetsinsats som dessa läkare gör och som sannolikt har avsevärd betydelse för att avlasta hälso- och sjukvården går därmed förlorad. Förslaget fick också en åldersdiskriminerande effekt. Regeringen bör återkomma till med förslag till ett system med arbetsplatskoder eller motsvarande som omfattar alla förskrivare. 20.2 Producentobunden utbildning om läkemedel Den producentobundna utbildningen om läkemedel borde bli mer prioriterad och öka i omfattning. Det medför ett behov av utbyggnad av ämnesområdet klinisk farmakologi, och att resurser vid såväl universiteten som avdelas för utbildning och information. Förskrivarna måste få möjlighet till utbildning inom ramen för sin tjänst. Tid måste också avsättas för såväl läkare, sköterskor som farmaceuter att förmedla kunskap om läkemedel till både konsumenter och blivande konsumenter. Detta bör ges regeringen till känna. 20.3 Läkemedel i hemsjukvård skrivs många sjuka människor ut till hemsjukvården. Denna utveckling är positiv, det finns stora hälsomässiga mervärden i att få vård i närheten av vänner och familj där man känner sig trygg. När en patient, som vid sjukhusvistelse skulle ha fått sin medicin kostnadsfritt, vårdas i hemsjukvården skall läkemedel enligt vår uppfattning alltid erbjudas utan kostnad. Regeringen bör återkomma med ett nytt förslag i enlighet med vad som här anförs. 20.4 Forskning om läkemedel Trots att jämfört med andra länder har en bra läkemedelsstatistik vet vi fortfarande alltför lite om varför läkemedel förskrivs, hur de används, varför patienter avstår från läkemedelsbehandling, hur läkemedlen fungerar, vilka hälsoekonomiska vinster läkemedelsbehandling medför etc. bildades efter riksdagsbeslut (). Dess uppgift är att forska kring läkemedelsanvändningen och dess nytta och risker. NEPI är en stiftelse och finansieras dels genom avkastningen på , dels genom beviljade forskningsmedel från landsting, myndigheter och läkemedelsindustri. Årsbudgeten ligger på , vilket inte räcker långt när det gäller denna typ av forskning. I utredningen Den nya läkemedelsförmånen (SOU 2000:86) föreslogs ett ekonomiskt tillskott för läkemedelsforskning. Denna fråga bör tas upp till ny prövning och regeringen bör i budgeten återkomma med underlag för bedömning. Därvid bör särskilt beaktas att förutom hälsoekonomisk forskning bör forskning kring äldres läkemedelsanvändning prioriteras, eftersom de äldre utgör den största användargruppen och är överrepresenterade i statistiken över skador förorsakade av läkemedel. 20.5 Förskrivning av narkotiska eller andra beroendeframkallande preparat I narkomanvård finns numera flera substanser som används för att dämpa suget efter narkotika genom att tillföra ett annat medel med delvis liknande verkningar. Förskrivning av sådana medel kan i kontrollerade former vara av värde och underlätta övergång till ett normalt liv. Men förskrivning av sådana preparat kan också om den sköts illa innebära stora risker för att det som skall vara ett läkemedel i själva verket används som ännu ett missbruksmedel och rentav läcker ut på den illegala marknaden och överlåts mellan olika narkomaner. För metadon gäller i särskilda begränsningar i rätten att skriva recept. För ett nyare medel som Subutex, som har en delvis likartad användning, finns inte dessa begränsningar utan det kan i princip skrivas ut av vilken läkare som helst. Detta innebär en risk att en legalförskrivning av narkotika successivt blir en metod att hantera narkomaner och på sina håll införs utan den kontroll som kännetecknar t ex ett strikt kontrollerat metadonprogram. Regeringen bör återkomma till med lagförslag som innebär större möjligheter att begränsa rätten att skriva recept för sådana läkemedel och andra preparat som är riskabla då det gäller narkomani och läkemedelsmissbruk. 20.6 Över- och feldosering Läkemedel är den vanligaste behandlingsformen i hälso- och sjukvården. I genomsnitt följer varannan patient inte läkarens ordination, vilket kan leda till behandlingsmisslyckanden, uteblivna effekter och biverkningar. En fjärdedel av alla intagningar av patienter på medicinklinik har uppskattats bero på felanvändning av läkemedel. Vad det kostar svensk hälso- och sjukvård är inte känt. Om av patienterna inte tar läkemedlet alls kan kassationen uppskattas till kanske . Det här är förhållanden som propositionen till förra trots att den hade andra förtjänster inte föreslog några effektiva åtgärder mot. Den grupp som konsumerar mest läkemedel är äldre personer, och de är även den grupp som oftast behöver sjukhusvård på grund av felmedicinering. I äldreboenden behövs det läkemedelsronder som regelbundet går igenom läkemedelsanvändningen i syfte att undvika felmedicinering och överdosering. Utöver detta är det en stor fördel om den äldre patienten har en egen husläkare. Det skulle förbättra översikten över patientens läkemedelskonsumtion och spara kostnader för både patienter och samhället. Mot bakgrund av det lidande som felanvändning av läkemedel förorsakar patienterna, de ökande läkemedelskostnaderna och kostnaderna för konsekvenserna av felbehandlingen, är det nödvändigt med en nationell handlingsplan för att åstadkomma en optimal läkemedelsanvändning, dvs. rätt läkemedel till rätt patient på rätt indikation i rätt dosering under rätt behandlingstid och i rätt administreringsform. Detta bör ges regeringen till känna. är det enda land i hela som upprätthåller monopol på apoteksverksamheten. Dessutom är den svenska apotekstätheten påfallande låg, vilket innebär att servicen i vissa fall är mindre god. Statliga utredningar har pekat på välfärdsvinster i att avskaffa apoteksmonopolet. Licensierade butiker och apotek bör ges möjlighet att sälja receptfria respektive receptbelagda läkemedel. Erfarenheter från andra länder visar att ökad mångfald har lett till fler apotek, bättre tillgänglighet och service såväl i glesbygd som i storstad samt lägre läkemedelskostnader för den enskilde. En förutsättning för att ett företag skall få tillstånd till detaljhandel med receptbelagda läkemedel bör vara att det har farmaceututbildad personal. På så sätt kan mindre privata apotek bedriva egen verksamhet i konkurrens med andra privata apotek. Avknoppning av verksamheten bör således skyndsamt komma till stånd. Däremot bör det statsägda apoteksmonopolet inte ersättas av ett privat monopol genom en försäljning. Det är viktigt att apoteken, även de som blir privata, kan ge samma service som med rådgivning och olika typer av upplysningskampanjer. Apoteken har en stor uppgift när det gäller prevention och egenvård, och att medverka där måste vara en uppgift för all apoteksverksamhet. bör få ansvar för att genom tillsyn och tillståndsgivning garantera att säkerhet och kvalitet upprätthålls och förbättras. Marginalsättningen och övrig policy gällande verksamheten skall i princip vara oförändrad som åtgår för att avveckla apoteksmonopolet, vilket innebär att monopolets lager- och leveransberedskap skall fullföljas som . Regeringen bör återkomma till med förslag om formerna för upphävande av apoteksmonopolet.