mot · GQ02Ju364 · 2002-10-23 00:00:00 — Det är naturligtvis viktigt att åklagare skaffar sig speciell kompetens för att bättre kunna driva vissa måltyper, t.ex. miljömål och ekomål, men det saknas anledning att ha särskilda myndigheter för viss typ av brottslighet. Vad som är specifikt ekonomisk brottslighet är svårt att definiera. Dessutom är oftast typiska ekobrott begångna som annan brottslighet och det finns effektivitetsskäl som talar för att alla brottstyper bör utredas . Det finns heller ingen grund för uppfattningen att just sådan brottslighet skulle ha ökat särskilt i förhållande till andra brottstyper. Det förhållandet att en åklagare kan behöva sakkunnigt biträde vid utredningen är inte unikt för ekonomisk brottslighet utan gäller också för många andra brottstyper, särskilt inom specialstraffrätten. Med anledning av det menar att anslagsramen för utgiftsområde 4:4 bör minskas i förhållande till vad som tidigare föreslagits. Verksamheten med åklagare och sakkunniga bör överföras till ordinarie åklagarmyndigheter eller i vissa fall till polisens utredningsverksamhet. bör myndigheten upphöra. Därvid kan besparingar på centrala kansli- och myndighetsfunktioner som blir överflödiga göras. har det förts en diskussion om en strömlinjeformning av det svenska domstolssystemet. Bland de tankar som då kommit fram återfinns bland annat en idé om att slå samman de allmänna domstolarna med förvaltningsdomstolarna och att inskränka antalet domstolar i första instans kraftigt. Ett enhetligt allmänt domstolssystem har onekligen vissa fördelar. En sådan omfattande förändring medför emellertid också ofrånkomligen betydande kostnader och störningar i verksamheten som i vart fall innebär minskad effektivitet i rättsvården. De fördelar som en enhetlig domstolsorganisation skulle medföra är inte så stora att de motiverar de kostnader och svårigheter som hänger samman med en så omfattande förändring. Däremot bör det endast finnas en högsta domstolsinstans i landet. Det förhållandet att det finns två och Regeringsrätten har lett och kan leda till kompetenskonflikter. En enda högsta domstolsinstans leder till större stringens och säkerhet i utformandet av praxis. All den rättsvård som ankommer på domstolar bör handläggas inom ramen för de allmänna domstolssystemen, vilket inte hindrar att olika kategorier av mål och ärenden inom den behöriga domstolen kan till särskilda enheter. har länge krävt att , som är en specialliknande domstol för utlänningsärenden, skall läggas ner. Alla specialdomstolar bör dock avskaffas. I första hand bör de så kallade partssammansatta domstolarna avvecklas. Systemet med specialdomstolar är ytterst tveksamt med hänsyn till kravet enligt artikel 6 i på att alla domstolar skall vara fria och obundna. Många upplever också att de inte får en rättvis rättegång när de skall dömas av domare som utses av intresseorganisationer som ofta har gemensamma intressen att försvara. har också fällts av för systemet med intresseledamöter. Det är allvarligt att som rättsstat allt för ofta balanserar på gränsen till vad som är inom ramen för . Det är som tidigare nämnts nödvändigt med en ökad samordning mellan tingsrätternas, åklagarmyndigheternas och polisens geografiska ansvarsområden. En sådan samordning hindrar inte att en åklagarmyndighets eller polismyndighets geografiska kompetens kan omfatta flera tingsrätters domsagor. Regeringen och har i flera omgångar sett över organisationen för de svenska tingsrätterna. Tanken har varit att effektivisera verksamheten genom att antingen lägga ner de minsta domstolarna alternativt slå samman dem med en större tingsrätt. framhåller att det är mycket viktigt att noggrant utvärdera om de sammanslagningar som genomförts lett till några betydande effektivitetsvinster, eller om ökade avstånd och därmed sammanhängande transportbehov, längre restider och ökad frånvaro från ordinarie arbetsuppgifter för till exempel vittnen och poliser överstiger nyttan av sammanslagningar. Vi menar att det finns ett värde i att bevara de mindre tingsrätternas koppling till lokalsamhället. Inte minst förankringen av rättssystemet och den folkliga insynen i rättsprocesserna genom nämndemannasystemet försvåras av stora myndigheter och långa avstånd. Medborgarnas närhet till domstolen är viktigt inte minst med tanke på att lekmannasystemet med nämndemän delvis bygger på att det skall finns en stark medborgerlig förankring i själva dömandet. Regeringen aviserar i årets budget att en översyn av är aktuell. Det ställer sig positivt till. Det har framförts klagomål på arbetsförhållanden vid denna myndighet, och en översyn om storleken är gynnsam med tanke på effektivitet, och arbetsledning är därför önskvärd. Det bör också noteras att just förhållandena vid talar emot ett ensidigt framhållande av positiva effekter av sammanslagning. Andra kvalitativa faktorer avgör sannolikt vilken storlek på domsagorna som är att föredra. Domstolarna har svårigheter med personalförsörjning och organisation. Det måste åtgärdas för att rättssystemet ska kunna hantera den belastning av ärenden som finns, och som dessutom vid en effektivisering av polis- och åklagarväsendena skulle öka ytterligare. föreslår därför en förstärkning av ramanslaget jämfört med vad regeringen anslår i budget för utgiftsområde 4:5 med 100 miljoner. Vid lättutredda och tillika erkända gärningar bör åklagaren ha möjlighet att erbjuda strafföreläggande med fängelse som påföljd. Det kan gälla exempelvis rattfylleri, vissa ringa narkotikabrott och grov olovlig körning. Det kan antas att även gärningsmannen i många sådana fall skulle uppskatta att slippa rättegång. Det obehag och pedagogiska värde som rättegången i sig själv kan innebära för gärningsmannen måste beaktas, men bör inte hindra att möjligheten till strafföreläggande byggs ut. Även skadestånd och förverkandekrav bör kunna bli föremål för föreläggande. Fler måste vilja vittna Trakasserier eller rena hot om våld är allt vanligare gentemot vittnen i domstolar. Trots skärpt syn på övergrepp i rättssak är det allt svårare att få medborgare att göra sin plikt i domstol. Förklaringar till uteblivandet kan vara olust att möta den misstänkte eller hans eller hennes retoriskt spetsiga advokat men även osmidiga kallelser från domstolen kan göra sitt till. I förlängningen lämnas polisen ensam att utreda vad som hänt vid brott. Då vittnen ofta är mycket viktiga för bevisningen är det ökade uteblivandet av vittnen en ytterst allvarlig utveckling. Ännu saknas en landsomfattande samordning för att skydda hotade vittnen. Frågan utreds dock. Försöket att, i undantagssituationer, vittna via videokamera kommer att införas vid landets alla domstolar . Om detta får fler vittnen att infinna sig vid domstolar och att avläggandet av vittnesmål utanför rättssalen inte inskränker på rättssäkerheten ser vi positivt på initiativet. Allvarligt är dock att inte fått bättre ordning på rutinerna för kallelser. Dagens kallelser är fortfarande i regel mycket byråkratiskt utformade utan någon känsla för att det som åligger ett vittne är något som staten ser positivt på och vill hjälpa till att göra så smärtfritt som möjligt. har uppdraget att utforma bättre kallelser för vittnen, men ingenting har hänt. Det är oacceptabelt att hänvisa till införandet av ett nytt datasystem. Många utredningar läggs emellertid ned på grund av sin omfattning, svårighetsgrad eller resursbrist hos polis och åklagare så att de drivs så pass långsamt att de misstänkta brotten preskriberas. Av dessa skäl blir det ofta en tillfällighet vilka brott som utreds och åtalas samt vilka utredningar som läggs ned. En tänkbar lösning som kunde öppna nya möjligheter i svåra och omfattande fall, vore att under vissa förutsättningar ge åklagaren rätt att träffa uppgörelser med misstänkta personer om att begränsa förundersökningen till en del av brottet i utbyte mot information, liknande det som på engelska kallas plea bargaining. Det finns givna betänkligheter mot den här sortens system utan starka begränsningar. Sådana uppgörelser skulle behöva bära karaktären av undantag och ske inom strikt angivna ramar och under förutsättning av att de misstänkta som berörs biträds av försvarare. Varje sådan uppgörelse bör också underställas domstol för godkännande. Domstolen bör därvid bedöma om uppgörelsen är rimlig med hänsyn till olika förhållanden såsom de brott som misstankarna rör, vad som framkommit under utredningen, vilken tid och vilka resurser som skulle krävas för att slutföra utredningen och det allmänna intresse som kan finnas i saken samt tänkbara påföljder vid fällande dom. Frågan om ett system med kronvittnen bör utredas. Det långsiktigt brottsförebyggande arbetet Parallellt med det konkreta brottsförebyggande arbete här och måste det långsiktiga arbetet prioriteras. Det handlar till stor del om att skapa goda uppväxtvillkor för barn och ungdomar. Otrygga uppväxtförhållanden med dålig normbildning från vuxenvärlden, bristfälliga skolor och otillräckliga resurser till barn med problem är ett växthus för kriminalitet. Att det till exempel har försvunnit speciallärare och andra specialresurser från skolan som antalet barn i ökat är att bädda för framtida samhällsproblem. Mobbning och våld hör inte hemma i skolan. Därför ska normbildningen när det gäller ordning, hänsyn och förbud mot våld i skolan bli tydligare, lärares och övrig personals befogenheter vad beträffar att upprätthålla normerna ökas och allvarligare former av våld och kriminalitet polisanmälas. Många barn som senare i livet kan komma att få problem kan upptäckas redan på barnavårdscentralen. Det är därför en viktig uppgift för samhället att tillsammans med föräldrar vidta förebyggande insatser för att minska risken att barn hamnar snett . Sökandet efter kriminalitetens förklaringar får dock inte innebära att vi tvekar att sätta in åtgärder mot själva brottsligheten. Brottslighet kan även mötas genom olika åtgärder som minskar möjligheterna att berika sig genom brottsligt beteende. Ett exempel kan hämtas från reglerna för hur polisen hanterar stulet gods som uppges ha förvärvats i god tro. Vi menar att brottsoffrens, i detta fall alltså de ursprungliga ägarna av det gods som stulits, ställning bör stärkas. Det bör innebära att polisen inte återlämnar gods som tagits i beslag till någon annan än den ursprungliga ägaren utan att hon eller han fått möjligheter att ta sin rätt tillvara genom att lösa godset (d.v.s. köpa tillbaka det) eller väcka talan om s.k. bättre rätt. Vi ser med tillfredsställelse fram emot en sådan proposition från regeringen. menar att det brottsförebyggande arbetet måste förnyas. En väsentlig fördel med närpolisreformen var att föra ut poliser på lokalplanet för att öka synlighet och kontakt. Genom att flytta över de delar av Brottsförebyggande rådets verksamhet som handlar om att metodutveckla brottsförebyggande arbete och verka opinionsbildande till ökar kopplingen till det dagliga polisarbetet. Den kompetensen kan utgöra en central resurs för närpoliserna i deras brottsförebyggande verksamhet. bör vid sidan om sin statistikinsamlande roll utvecklas till att sköta mer kvalificerade forskningsuppgifter i nära samverkan med till exempel och vid . Med anledning av detta bör anslagsramen för minskas med fem miljoner mot vad tidigare föreslagits och en ombildning av rådet till ett centrum för brottspreventiv forskning utredas. menar också att det är viktigt att stödja det lokala, konkreta brottsförebyggande arbetet i högre grad. Det har skrivits en del om hur förändringar av den fysiska miljön i till exempel miljonprogrammets bostadsområden kan göras för att minska brottslighet. För att i högre grad kunna stimulera kommuner, fastighetsägare, bostadsrätts- och företagarföreningar att vidta sådana åtgärder bör anslaget för bidrag till brottsförebyggande arbetet, 4:15, ökas med utöver vad regeringen föreslagit i budget. Att utsättas för brott utgör en grov och allvarlig kränkning av den personliga integriteten. När en individ utsätts för brott rubbas förtroendet för samhället. Denna känsla förstärks om personen bemöts negativt eller med ointresse av de rättsvårdande myndigheterna. Bemöts man å andra sidan med respekt, erkännande och intresse förstärks känslan av tillit och samhörighet i samhället. Skydd mot att samhället genom sitt agerande mot brottsoffret gör detta till ett offer även i förhållandet till samhället är lika viktigt som skydd mot det ursprungliga brottet. Brottsoffer ska ha samhällets reservationslösa uppmärksamhet och stöd. Samhällets åtgärder och insatser för att erkänna och stärka brottsoffrens rättigheter är grundläggande för upplevelsen av rättvisa och trygghet i samhället. Stödet till brottsoffer åligger ytterst kommunerna enligt den nya socialtjänstlagen. Detta fungerar ytterst tveksamt i praktiken i allt för många kommuner. Om denna skyldighet inte omsätts i praktiken måste det undersökas vilka möjligheter som finns för staten att åta sig detta viktiga ansvar. Den viktigaste samhällsinsatsen för brottsoffer är naturligtvis att se till att brott inte begås. När brott har begåtts ska två grundläggande principer gälla i brottmålsprocessen: 1) Brottsoffrets rättigheter ska ges samma prioritet som den misstänktes. 2) Processen får inte medföra att brottsoffrets problem på något sätt ökar, s.k. sekundär viktimisering. Brottsoffren ska ha rätt till följande: Respekt och erkännande på alla nivåer i brottsmålsprocessen. Att få information om och förklaring till hur deras fall utvecklar sig. Skydd både för sin personliga integritet och den rent fysiska tryggheten. Tillgång till rättshjälp. Rätt att ge och inhämta information från de personer som fattar beslut beträffande brottslingen. Medling ger offret möjlighet att ställa direkta frågor till gärningsmannen och förklara vilka konsekvenser och känslor brottet har medfört. Syftet är att någon form av uppgörelse ska nås t ex i form av skadestånd eller ursäkt. Speciellt viktigt är det att unga lagöverträdare konfronteras med sina offer på detta sätt. Familjerådslag, som innebär att förövare och deras familjer träffar offret tillsamman med polis och representanter för skola och sociala myndigheter, är viktigt som en del av åtgärderna för alla omyndiga lagöverträdare. ser med glädje att beslut om att tillämpa medling och familjerådslag nu är fattat. De svenska skadeståndsreglerna bör kompletteras med en rätt till ersättning för sorg och saknad. Ersättningen kan utgå med ett begränsat schablonmässigt belopp utan någon mera tidsödande och omfattande utredning. Personer som får fingerade personuppgifter, får sekretessmarkering i folkbokföringen eller kvarskrivning, ska ha rätt till ekonomisk ersättning för de kostnader som uppkommer. En grundläggande rättighet är att alla, oavsett ekonomisk situation, ska kunna ta tillvara sin rätt. Den nya rättshjälpslagstiftningen innebär i korthet att den som har en rättsskyddsförsäkring som täcker den aktuella angelägenheten inte ska få rättshjälp. Inte heller den som med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt, sina ekonomiska eller personliga förhållanden borde haft en rättsskyddsförsäkring ska kunna få rättshjälp. Detta kan stå i strid med den europeiska konventionen till skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, eftersom det där slås fast att staten ska ha det finansiella ansvaret för medborgarnas rättshjälp. Inskränkningen av rättshjälpen drabbar framför allt lågavlönade kvinnor. Rättshjälpen bör därför restaureras. Det får aldrig vara en ekonomisk fråga om man ska ha möjlighet att hävda sin rätt i domstol. Särskilt i de s.k. familjemålen har effekterna av den försämrade eller uteblivna rättshjälpen påverkat utvecklingen negativt. Föräldrar kan inte få rättshjälp utan att föra en tvist till domstol. Härigenom uppmuntras parter att driva vårdnadsprocesser i domstol i stället för att hitta samförståndslösningar. Visserligen har våra familjerättssekreterare getts utökade möjligheter att erbjuda föräldrar samarbetssamtal och upprätta avtal om vårdnad, barnens boende och umgänget med barnen, men ofta hindras de i sitt arbete av att föräldrarna uppehåller sig vid sina ekonomiska mellanhavanden i stället för vid sina barn. De ekonomiska frågorna vet inte familjerättssekreteraren svaren på. Föräldrarna har inte råd att anlita juridiskt ombud, eftersom de inte får rättshjälp och möjligheterna till samförståndslösning uteblir. Resultatet blir ofta en vårdnadstvist i domstolen för att föräldrarna ska få rättshjälp och med barnen som stora förlorare. Rättshjälpslagen ska återställas till en nivå i enlighet med vad som gällde innan försämringarna 1997, och därför anslår vi ytterligare medel i vårt budgetalternativ. Kvinnofrid och barnens trygghet Hot, förföljelse och våld mot kvinnor är tyvärr ett utbrett problem i . Det civila samhället spelar en viktig roll för att bidra till att uppmärksamma och reagera mot kvinnomisshandeln. Det är allas vårt ansvar att fråga när vi ser blåmärken, som uppenbarligen inte tillkommit för att kvinnan har gått in i en dörr eller ramlat ner för en trappa. De psykiska följderna av misshandeln är oändligt svårare att läka än de fysiska. Många misshandlade kvinnor undrar om det de blivit utsatta för är normalt och något de själva provocerat fram. Vi menar att alla män liksom kvinnor ska vara fullt medvetna om att det aldrig är deras fel att de blivit utsatta för våld. Förövaren ofta en närstående Enligt siffror från , , anmäldes 20 517 misshandelsbrott mot kvinnor. Mörkertalet kan vara stort då anmälningsgraden ofta är lägre om kvinnan är bekant med gärningsmannen. Många av de brott kvinnor utsätts för syns därför inte i statistiken. Statistik visar också att det är vanligare att kvinnor utsätts för våld i inomhusmiljöer jämfört med män som i högre utsträckning utsätts för våld i utomhusmiljöer. Nästan 8 av 10 kvinnor har utsatts för våld av en gärningsman som tidigare är känd för kvinnan. Ge kvinnan tillbaka sin rörelsefrihet Kvinnor som utsätts för trakasserier och hot om våld, lever i en ständig otrygghet och måste därför ges största möjliga stöd av polis, rättsväsende och vårdpersonal. menar att lagstiftningen måste utformas med kvinnan, brottsoffret, i centrum. Den som lever under hot eller förföljs måste få tillbaka sin frihet med hjälp av det offentliga. Det är gärningsmännens rörelsefrihet som skall inskränkas, inte kvinnans. Vi är inte främmande för att utvidga det område som åklagaren har möjlighet att låta omfattas av besöksförbudet. En sådan utvidgning kunde exempelvis ske genom en ändring i 2 § lagen om besöksförbud på så sätt att orden närheten av ersätts med lydelsen del av kommun som innefattar. En man kan i princip överträda besöksförbudet som han sitter i rätten och försäkra att han aldrig ska kontakta kvinnan mer. kan de hot mannen i fråga utsätter kvinnan för vara så subtila att de är svåra att förstå för en utomstående och därmed svåra att bevisa. Dessa hot kan till exempel vara brev, telefonsamtal till arbetsplatsen, SMS eller meddelande i snön. Vi menar att detta problem snabbt måste åtgärdas. Den som bryter mot besöksförbudet bör kunna anhållas. Frågan om besöksförbud bör dessutom automatiskt prövas då tingsrätten tar ställning i brottmålet. Utöver geografisk begränsning kan system för förvarning införas. Män som inte har respekterat ett besöksförbud när de är på fri fot ska förses med en elektronisk fotboja. Regeringen har gett i uppdrag att göra en förstudie om huruvida den teknik som finns är tillförlitlig och om övervakningen är praktiskt genomförbar. BRÅ presenterade 1999 rapporten vid besöksförbud. Teknikens möjligheter och begränsningar. Enligt vår uppfattning är den förstudien i det närmaste onödig. Sådana larmanordningar på män med besöksförbud som varnar om de närmar sig kvinnornas hem används redan i en del delstater i . bör därför nu hos regeringen begära lagförslag innebärande att män som överträder besöksförbud kan förses med elektronisk fotboja. För den som återkommande överträder ett besöksförbud kan ytterligare inskränkningar i rörelsefriheten eller indraget körkort bli aktuellt. Hotade kvinnor måste få fullgott skydd som är anpassat efter kvinnans önskemål och behov. Det kan tillgodoses av livvakt eller en stödperson som bor tillsammans med kvinnan. För en del kvinnor kan en hund ge den trygghet hon behöver. Dessa kvinnor ska kunna ges vapenlicens för tårgasspray. Ytterligare förslag i denna viktiga fråga utvecklas i partimotion Krafttag mot våld i nära relationer. har i tidigare motioner förordat en ökning av anslagen till bland annat kvinnojourerna. Det är positivt att regeringen nu har gått oss halvvägs till mötes, då de föreslår en ökning av anslaget 18:1, Bidrag till utveckling av socialt arbete med mera, med . Men vi anser fortfarande att för att denna värdefulla verksamhet ska kunna utsträckas över hela landet, så krävs ytterligare resurser. Med anledning därav förordar vi att anslaget ökas med utöver vad regeringen i budget föreslagit. Misshandel slutar ofta med separation eller att makarna tar ut skilsmässa. När äktenskapet upplöses skall bodelning göras. För att inte ett eventuellt skadestånd som kvinnan erhållit från mannen som misshandlat henne ska ingå i bodelningen och således gynna mannens ekonomiska situation, bör regler utformas så att en jämkning blir möjlig. Bodelningen bör genomföras skyndsamt, så att mannen inte förbrukar de gemensamma tillgångarna. Påstådda traditioner får aldrig legitimera förtryck I ett mångkulturellt samhälle måste vi respektera varandras kulturella och religiösa bakgrund. Fördomar får inte hindra människor från att utöva sin religion eller utestänga människor från vår samhällsgemenskap. För de allra flesta människor med invandrarbakgrund är det naturligt att se sig själv som en person med två språk och två tillhörigheter. Men det finns tyvärr exempel där kvinnor behandlas på ett sätt som strider mot svensk lag. Det har i debatten varit aktuellt med frågan om kvinnors begränsade rörelsefrihet och förföljelse från någon i den egna familjen. Det har framför allt gällt ifall en ung kvinna inte följer familjens förväntningar i fråga om val av levnadssätt och umgängesformer. Arrangerade äktenskap av olika grad förekommer fortfarande i . En annan form av övergrepp är kvinnlig könsstympning något som fortfarande förekommer på flickor i trots att det är kriminaliserat. De s.k. hedersmorden där unga flickor med utländsk bakgrund dödats av familjemedlemmar har uppmärksammats mycket . Omfattningen av utmaningen bekräftas av att t ex polisen i enligt egen uppgift får kontakt med en ung kvinna som känner sig hotad av sin egen familj. Polisen måste stå till dessa kvinnors förfogande och alla former av skyddsåtgärder måste vidtas på största allvar. Det kan handla om livvaktsskydd, kvarskrivning m.m. I kollisionen mellan påstådda sedvänjor och svensk lagstiftning får det inte råda någon tvekan om att det är svensk lag som gäller. Övergrepp mot enskilda får aldrig ursäktas eller bagatelliseras med att de sker enligt sedvänja och religiös tradition. Myndigheter, rättsväsendet, hälso- och sjukvården och skolan måste alltid stå på kvinnans sida. Även dessa frågor utvecklas närmare i motionen Krafttag mot våld i nära relationer. När det gäller invandrarkvinnor är det extra angeläget att försöka sprida information via myndigheter och inte minst via invandrarorganisationerna, om kvinnors rättigheter och möjligheterna att få hjälp i det svenska samhället. Ett viktigt krav som vi anför är att det måste finnas information på kvinnornas hemspråk på till exempel sfi (svenska för invandrare) och MVC (mödravårdscentralen) om vilken hjälp det finns för kvinnor som utsatts för våld. Stoppa handeln med kvinnor Handeln med kvinnor är ett växande problem. Denna verksamhet, där fattiga kvinnor och mycket unga flickor är offer, väcker stark avsky. Kvinnorna kommer ofta från fattiga förhållanden i öst.