mot · GQ02U284 · 2002-10-23 00:00:00 — De måste leva upp till sina löften till sina medborgare och till de rika länderna. Att fördjupa demokratin är en av de enskilt viktigaste åtgärderna för att hantera interna konflikter och för att fördela resurser inom samhället. Biståndets effektivitet är direkt avhängigt den demokratiska utvecklingen i mottagarländerna. Dessutom är en god demokratisk samhällsordning ett mål i sig eftersom det främjar människors frihet och oberoende. Därför är det en absolut nödvändighet att en del av biståndet ges som ett direkt riktat demokratistöd för att utveckla och stärka demokratin hos partnerländerna. Prioriterade biståndsområden bör vara bland annat rättsväsendet, utbildningssektorn och de offentliga institutionerna. Korruption, maktmissbruk, valfusk och andra former av antidemokratiska åtgärder måste bekämpas med ökad kraft. En större del av svenskt bistånd bör gå till direkt demokratifrämjande projekt och vi anslår som tidigare nämnts 200 miljoner till en ny delpost Mänskliga rättigheter och demokrati. Ett effektivt sätt att bidra till ett demokratiskt synsätt och en demokratisk tradition med hjälp av biståndsmedel är att kanalisera mer finansiella resurser genom svenska enskilda organisationer men också till motsvarande organisationer i mottagarländerna. Därigenom stärks det civila samhället. De enskilda organisationerna med sina ofta väl utbyggda nätverk har goda förutsättningar att se till att biståndsmedel når målen utan svinn och höga administrativa kostnader. Dessutom har de en närmare kontakt med medborgarna och kan göra dem mer delaktiga i samhällsdebatten och utvecklingen. Det är speciellt viktigt att stödja det civila samhället på lokal nivå, för att förhindra en maktkoncentration till storstadsregioner. I uppbyggandet av ett demokratiskt samhälle behövs demokratiska beslutsfattare och demokratiska politiska partier. De svenska riksdagspartierna har haft möjlighet att kanalisera biståndsmedel till systerpartier i utvecklingsländer i avsikt att främja och stärka demokratin. Vi kristdemokrater välkomnar att den tidigare försöksverksamheten med det s.k. partinära biståndet nu permanentats. Att bygga en demokrati med ett flerpartisystem kräver politiska erfarenheter och kompetens från traditionella och stabila demokratier. Det är även viktigt att det partinära biståndet samordnas med det övriga demokratibiståndet, för att gemensamt och samlat stödja demokratiutvecklingen i partner- och samarbetsländerna. De partinära organisationerna kan med fördel engageras och inbjudas i strategiarbetet av svenskt demokratibistånd. Det är även viktigt att samordna detta arbete med andra internationella aktörer, exempelvis multilaterala organisationer som eller FN-organ, liksom nationella stiftelser, demokratiinstitut och andra organisationer som verkar för demokratisering och flerpartisystem i utvecklingsländer. är en av de få kvarvarande kommunistiska diktaturerna i världen. rapporterar den kubanska regimens konsekventa kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Förtrycket är målmedvetet, systematiskt och sofistikerat. ger bistånd till statliga organ för att bl.a. påskynda ekonomiska och politiska reformer. Vi kräver att biståndet istället skall kanaliseras via frivilliga organisationer till oppositionella kubaner som arbetar för ett pluralistiskt och demokratisk med respekt för de mänskliga rättigheterna. En viktig internationell institution med säte i är demokrati- och valassistansorganisationen , förverkligad genom beslut av fyrpartiregeringen . har 18 länder och fem internationella enskilda organisationer som medlemmar. IDEA:s målsättning är att främja och utveckla demokrati över hela världen. Det sker genom att medvetandegöra och öka förståelsen för implementering av regler och riktlinjer för flerpartisystem och demokratiprocesser, samt genom att främja öppna och rättvisa val. har en hel del kritik riktats mot för ineffektivitet och maktmissbruk. Vi anser att idén bakom är bra, men vi ställer samma grundläggande krav på som vi ställer på Sida: inget bistånd kan motiveras om det används fel. 5 En mångfacetterad fattigdomsbekämpning Fattigdom har traditionellt sett definierats som bristen på materiella resurser. Vi kristdemokrater anser att fattigdom är ett mångfacetterat begrepp. Det handlar om den ekonomiska situationen, liksom om tillgången till sociala förmåner, hälsovård, utbildning, säkerhet och rättigheter. Ytterst handlar det om möjligheten att få leva ett människovärdigt liv. 5.1 Ekonomisk utveckling är grunden Fattigdom är ett av de största hindren för social rättvisa och ekonomisk utveckling. Fattigdom och stora ekonomiska klyftor leder ofta till konflikter och krig. Fattiga länder har mindre kapacitet och möjligheter att implementera ekologiskt hållbara utvecklingsmetoder. Om vi inte ökar våra ansträngningar så kommer fattigdomen och klyftorna i världen öka än mer. Befolkningstillväxten sker snabbt och framför allt i de fattigaste länderna. Målet som sattes upp vid är att halvera antalet fattiga . Enligt UNDP:s årsrapport går utvecklingen framåt, men målet kommer inte att nås om inte något drastiskt görs för att påskynda utvecklingen. En förutsättning för att minska fattigdomen är att uppnå en bred ekonomisk tillväxt i utvecklingsländer. Insatser måste göras för att skapa näringslivsutveckling och tillväxt. Resurser måste skapas i och av samarbetsländerna själva genom en framsynt ekonomisk politik som leder till en utveckling av framför allt det lokala näringslivet. Företagandets utveckling och samhällsutvecklingen är intimt sammankopplade. Vi bör stödja en stabil, öppen och icke-diskriminerande handels- och investeringspolitik i EU och i samarbetsländerna. Frihandeln spelar en central roll för en positiv ekonomisk utveckling och problemet är att det finns för lite, snarare än för mycket, frihandel. Det krävs starkare insatser för att öka utvecklingsländernas tillträde till både de globala och regionala marknaderna och för att stödja de lokala och inhemska företagens möjligheter att konkurrera. I vissa fall kan det behövas övergångsperioder för att inte helt slå ut inhemsk produktion. Utländska direktinvesteringar är en central faktor i den internationella ekonomin som komplement till handeln och för näringslivsutvecklingen i utvecklingsländerna. Från såväl ett utvecklings- som ett investerarperspektiv är tydliga nationella regler och regler för utländska investeringar viktigt. Ett alltmer uppmärksammat problem i utvecklingsländerna är den s.k. brain drain som drabbar vissa fattiga länder. Det är ett stort problem att den bäst utbildade delen av befolkningen lämnar de fattiga länderna för att arbeta eller studera i rikare delar av världen. Internationellt utbyte är en utmärkt metod för att sprida kunskap och information, men det är viktigt att vinsterna av utbytet kommer alla till nytta. Det behövs inom utvecklingssamarbetet riktlinjer och program för att locka de utbildade medborgarna att stanna eller återvända hem till sina utvecklingsländer. Vi kristdemokrater tror att denna aspekt av svensk biståndspolitik skulle kunna förbättras genom att tillvarata kunskaper och kontakter som till invandrade människor besitter. Det behövs ett bättre partnerskap mellan biståndsmyndigheter och svenskt näringsliv i arbetet med att kartlägga behoven av och förutsättningarna för biståndsinsatser som syftar till att öka tillväxten och stärka näringslivet i samarbetsländerna. En förutsättning för detta är att samverkan i de planerade och förberedande faserna av olika projekt intensifieras, inte minst vid upprättandet av landstrategier. I många situationer kan ett samarbete mellan biståndet och näringslivet skapa en högre utväxling och större effektivitet och mottagarnytta. Inom Sida borde det kunna upprättas ett forum där svenska multinationella företag i samarbete med Sida och UD kan diskutera och arbeta fram konkreta handlingsplaner för hur svenska företag kan verka för mänskliga rättigheter i samband med investeringar i utvecklingsländer. bör lära sig av andra föregångare och pionjärländer som t.ex. , och . En av många trånga sektorer för utveckling och tillväxt i utvecklingsländerna är bristen på finansiering. Dels har länderna själva brist på kapital för investeringar, dels har företagen ofta dåliga, eller obefintliga, möjligheter att ta långfristiga lån för investeringar. För stora offentliga projekt finns en stor vilja bland biståndsgivare och utvecklingsbanker att bidra med finansiering. De multilaterala och bilaterala finansierings- och biståndssystemen är anpassade efter denna typ av projekt. För mindre projekt är det svårare. Även om svenska staten på olika sätt bidrar till exportfinansiering och riskkapital är omfattningen av de olika stödformerna blygsam i relation till totala export. Att avsätta medel för riskdelning med svenska företag är ett viktigt sätt att stödja privata sektorns utveckling i samarbetsländerna. Näringslivet kan också spela en mycket viktig roll i återuppbyggnadsprocesser efter väpnade konflikter och krig. Ett ganska vanligt problem i konfliktdrabbade regioner är hur man skall kunna avväpna tidigare soldater, inte bara i konfliktens slutskede utan också i förlängningen. Näringslivets betydelse som tillhandahållare av arbetstillfällen för före detta soldater och liknande, som ett led i att avmilitarisera en region efter uppnådd fred, är ett område som måste uppmuntras mer. 5.2 Teknologi, energi och utveckling Den teknologiska utvecklingen har spelat en avgörande roll för den industrialiserade världens tillväxt och välfärd. Frågan är nu om modern teknik, såsom t.ex. informations- och kommunikationstekniken, kan användas för att bekämpa världens fattigdom. Tendensen är att några utvecklingsländer är teknologiska frontlöpare medan de flesta andra halkar efter. När det gäller teknologi och forskning har speciellt de allra fattigaste länderna väldigt svårt att hävda sig. Dels saknas kapacitet att ta fram ny teknologi och kunskap som motsvarar dessa länders specifika behov och förutsättningar. Dels saknas det i många fall kapacitet att ta efter redan existerande teknologi. Det finns ett stort och ökande behov av energi i utvecklingsländerna, vilket kommer att kräva enorma investeringar i infrastrukturen och tjänster för energiförsörjning. Tillgången till energi är ett viktigt instrument för utveckling och det behövs därför sunda och samordnade strategier för energiförsörjningen. Framför allt är det viktigt att investeringarna är ekologiskt hållbara och energieffektiva. Användandet av förnybara källor är en viktig utgångspunkt för den hållbara utvecklingen och minskade koldioxidutsläpp. Det är avgörande att energin görs tillgänglig för alla, även dem som bor på landsbygden. Däri ligger nyckeln till deltagande i den globala ekonomin och tillgång till nödvändig information. Det behövs stora investeringar från i-världen. Samarbete krävs mellan en rad olika aktörer, såväl från biståndsdonatorer och mottagare som mellan privata företag i både i-världen och utvecklingsländerna. I UNDP:s årsrapport lyfts biotekniken fram som ett sätt att bekämpa världens fattigdom. Den areal som tas i anspråk för odlingar av genmodifierade grödor har ökat 1996 till . Men av dessa grödor kommer från endast tre länder, , och . lider cirka 800 miljoner människor av undernäring världen över. Genmodifiering lyfts därför fram som en väg att kraftigt reducera antalet undernärda och medverka till utveckling av näringsberikade grödor, resistenta mot virus och mer tåliga mot torka. Kritik har däremot lyfts fram från olika inhemska och internationella frivilligorganisationer mot bruket av bioteknik i kampen mot fattigdom och svält. För det första råder inte brist på mat i världen totalt sett, det är fördelningen som är problemet. Sedan riskerar det traditionella jordbruket att konkurreras ut av de stora bioteknikföretagen, bl.a. till följd av monopolställning och patenträttigheter hos multinationella företag, vilket kan missgynna en bred och samlad utveckling för utvecklingsländerna. Sist men inte minst är de hälso- och miljömässiga konsekvenserna mycket osäkra av biotekniken. Vi vet ännu inte hur en ökad användning av biotekniken slår på det ekologiska systemet och försiktighetsprincipen bör därför råda inom detta område. 5.3 IT och utveckling En viktig del av fattigdomsbekämpningen i globaliseringens tider är det ökade inslaget av direkt IT-bistånd. Vissa hävdar att fattigdomsbekämpning måste komma först och sedan bistånd till IT-utveckling. Vi kristdemokrater säger att båda delar behövs, och att IT utgör ett grundläggande medel för utvecklingsländer att delta i det globala samhället och skörda frukterna av ökat globalt välstånd. IT-revolutionen kan, om rätt utnyttjad, erbjuda mycket goda möjligheter i fattigdomsbekämpningen. Aktiviteter som distansutbildning med hjälp av IT och telemedicin samt över huvud taget tillgången till telefoni och Internet i fattiga byar kan kraftigt förbättra möjligheterna till ekonomisk och social utveckling. Ett flertal pilotprojekt bekräftar detta. Den digitala revolutionen har gett världen nya och bättre kommunikationssystem, men även helt nya produktions- och utvecklingsmöjligheter. Det finns enorma möjligheter förknippade med IT-utvecklingen, men också stora faror. Den största faran är att nya klyftor uppstår mellan de som har och de som inte har tillgång till Internet. Gapet växer fort både inom och mellan länder. finns det flera hundra miljoner Internetanvändare runtom i världen och de blir fler i mycket snabb takt. Men ökningen återfinns främst i och endast i mindre utsträckning i utvecklingsländer. Majoriteten av världens befolkning står därför fortfarande helt vid sidan av denna nya teknik. Klyftan mellan de som har respektive inte har tillgång till den nya tekniken har många orsaker. Bristerna i infrastrukturerna är påtagliga, liksom kostnaderna för att vara uppkopplade. Det är här biståndet kommer in i bilden. Västvärlden har ett stort ansvar för att IT-revolutionen inte ska skapa nya och vidga gamla klyftor. Med undantag av några få stora internationella organisationer UNDP och har biståndsgivare varit förvånansvärt långsamma med att tillvarata de möjligheter som IT-revolutionen ger de fattigaste länderna. Få har utarbetat omfattande strategier för IT och dess utvecklingsmöjligheter. anser därför att regeringen skall ingå partnerskap med privata företag om att utarbeta strategier för att öka IT-investeringarna i de fattigaste länderna. Sida bör söka samarbete med andra länder, t.ex. inom EU-biståndet och FN-samarbetet, för att gemensamt rikta insatserna och investeringarna. Ett IT-utvecklingsperspektiv borde genomsyra alla de nuvarande utvecklingsprogrammen. För många utvecklingsländer utgör skuldbördan ett enormt problem som kraftigt begränsar och ibland omöjliggör deras möjligheter att utvecklas. I framför allt de fattigaste länderna överskrider i många fall enbart räntekostnaderna för lånen intäkterna från dessa länders export. Utlandsskulden för de fattigaste länderna är både i absoluta tal och som andel av BNP och export, avsevärt större än för 10 eller . För att de värst skuldsatta länderna ska ta sig ur skuldkrisen krävs att de för en konsekvent ekonomisk politik som kan främja utveckling och tillväxt. För att skriva av skulderna måste villkor och krav ställas på en sund ekonomisk politik, en demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter, liksom på tydliga och konkreta handlingsplaner för att bekämpa fattigdomen. anser att skuldavskrivningar är nödvändiga för att dessa länder ska ha en möjlighet till ekonomisk tillväxt. Det som åstadkommits på och Internationella valutafondens initiativ är inte tillräckligt. Löften om radikala avskrivningar har ännu inte infriats. Vi kräver att bör vara ett föredöme i det internationella samfundet och leda den globala opinionen för skuldavskrivningar. har vi anslagit betydligt mer än regeringen inom detta område; anslog vi mer, för mer, för mer, för mer, 200 miljoner och anslår vi mer för ytterligare skuldavskrivningar. 5.5 Social utveckling; utbildning, hälsa och svält Även om ekonomisk tillväxt är en nödvändig förutsättning för att minska fattigdomen och inkomstskillnaderna, så är det inte tillräckligt. En integrering i den globala ekonomin för utvecklingsländerna måste åtföljas av en effektiv socialpolitik, bättre utbildning för alla, bättre hälsovård och mat åt alla. Framgångarna inom det sociala området beror till stor del på bra ledarskap och goda samhällsinstitutioner. För att skapa förutsättningar för social utveckling, trygghet och för att förbättra levnadsvillkoren, krävs det ett ökat internationellt bistånd till utvecklingsländerna. Utvecklingssamarbetet inom hälsosektorn omfattar främst hälsoreformer, sexuell och reproduktiv hälsa samt folkhälsofrågor. Sjukvårdsreformer behövs i många utvecklingsländer med målsättningen att åstadkomma hälsovård för alla samt att förbättra folkhälsan för speciellt utsatta grupper. Enligt behövs det en ökad fokusering på läkemedelsfrågor. Den kan tillsammans med svenska läkemedelsföretag inleda banbrytande projekt för att öka investeringarna i och förbättra kapaciteten hos inhemska läkemedelsföretag. Hiv/aidsrelaterade sjukdomar är speciellt viktiga att bekämpa, liksom malaria, tuberkulos och smittkoppor. Det är alldeles nödvändigt att se sambanden mellan hälsa, utveckling och minskad fattigdom. De sjukdomar som sprids i exempelvis utgör ett stort hinder för de afrikanska ländernas möjligheter att utvecklas. syn på utvecklas i särskild motion. För att främja en god utveckling i de fattigaste länderna krävs det ett omfattande undervisningsstöd och utbildningsbistånd. Detta bistånd innehåller stöd till basutbildning för lärarfortbildning, läromedelsinsatser samt skolbyggnadsprogram. Vi vill slå fast alla barns rätt att gå i en skola och få utbildning av god kvalitet. Det måste också finnas lika möjligheter för flickor och pojkar, liksom för funktionshindrade barn, att gå i skolan. Då allt fler barn och ungdomar får möjlighet att gå i skola, finns det en risk att de vuxna hamnar efter. Därför måste satsningar på vuxenutbildningen ökas, för att främja en jämn och höjd utbildningsnivå i hela samhället. För oss är det speciellt viktigt att kunskap om mänskliga och kulturella värden främjas. Därför bör utbildning och forskning inom humaniora och samhällsvetenskap inkluderas. Alla barn och ungdomar bör på ett tidigt stadium diskutera etiska frågor och få möjlighet att lära sig om demokrati samt mänskliga rättigheter och skyldigheter. Vi har kommit ganska långt i ansträngningarna att försörja världens befolkning. Aldrig förr har jorden kunnat föda så många människor. Fem miljarder människor har mat för dagen, men cirka en miljard svälter. Tusentals dör av svält och undernäring. Majoriteten av dessa är barn . dör omkring sju miljoner barn av hunger. Det tycks som om vi, även här i , har glömt bort att nästan var femte människa på jorden inte får äta sig mätt. Vi vill lyfta frågan om hur världssvälten skall utplånas och anser att regeringen liksom FAO bör driva temat Ett millennium utan hunger. 5.6 Hälsa och utveckling Över 700 miljoner människor lever i högt skuldsatta fattiga länder, där en kombination av extrem fattigdom och svåra finansiella problem skapar ett speciellt svårt lidande. Den rika världen blundar ofta för dessa länders enorma problem. De svåra förhållandena i dessa länder ökar dramatiskt och beräknas mer än fördubblas till omkring 1,5 miljarder människor , trots att den globala vetenskapen och teknologin ständigt höjer välfärden och hälsonivån för den rika världen. Mycket oroande är att den globala hälsoforskningen i allt större utsträckning inriktas på problemen i de rika länderna. Det internationella systemet misslyckas ofta med att möta de vetenskapliga och teknologiska behoven bland världens fattigaste, och avsätter relativt lite pengar för forskning till deras gagn. De fattigaste länderna har inte råd med dyra mediciner och läkemedelsföretagen tenderar att inrikta sin forskning på att hitta botemedel för de rikas sjukdomar. Malaria dödar cirka 2,5 miljoner människor , framför allt i de fattigaste länderna i söder om . De senaste framstegen i biotekniken visar att det finns stora möjligheter att ta fram ett definitivt vaccin mot malaria. Det borde därmed finnas en stor vilja att investera i sådan forskning, men det gör det inte. Många läkemedelsföretag anser inte att det finns någon marknad för vaccinet eller några pengar att tjäna på ett sådant vaccin. Ett än värre problem än malaria är aids där två tredjedelar av världens 33 miljoner hivsmittade bor i de fattigaste länderna. Rika länder kan i viss mån kontrollera epidemin genom informationsinsatser och genom bromsmediciner. Sådana mediciner är alldeles för dyra för de fattiga. Vaccinforskningen inom detta område koncentreras helt på de specifika problemen i och , och inte på de tropiska förhållandena i . Liknande problem gäller för en tredje folkepidemi, nämligen tuberkulos, som dödar mer än 2 miljoner människor . Det bör konstateras att miljontals liv skulle kunna räddas om hälsoforskningen även inriktades mot de fattiga ländernas sjukdomar. Internationella organisationer som WHO och FAO får inte tillräckligt med bidrag för att de själva ska kunna bedriva forskningen. Tiden är nu kommen att utarbeta en strategi för samarbete mellan den rika och den fattiga världen vad gäller hälsoforskningen. och andra biståndsgivarländer måste tillsammans med de internationella organisationerna garantera att det finns marknader för vaccin mot t.ex. malaria, tuberkulos och aids. De rika länderna kan vara de stora beställarna av vaccinen från läkemedelsföretagen. Många liv skulle på så sätt räddas . anser att samarbetet mellan regeringar, internationella organisationer och läkemedelsindustrin måste intensifieras för att öka forskningen och produktionen av vaccin mot de fattigas sjukdomar. Men det räcker inte med att få fram nya och bättre mediciner. Det krävs även en infrastruktur för att mediciner skall nå fram och komma de behövande till hjälp. Distributionskanaler i utvecklingsländer måste förbättras såväl i städer som på landsbygden. Ett led i denna strävan är att effektivisera primärvården. Det krävs ibland ytterst små insatser för att rädda liv, men dör framför allt många barn p.g.a. avsaknad av den allra enklaste vård och medicin. Vi anser att större satsningar måste göras för att förbättra hälsovårdens infrastruktur i de allra fattigaste länderna. 5.7 Miljö och utveckling Globaliseringen integrerar inte bara handeln, utan även konsumtion och konsumentmarknader. Att ökad internationell handel och investeringar hjälper till att få hjulen i rullning i fattiga länder är positivt. Problemet är att de livsstilar som sprids från den rika världen inte är långsiktigt hållbara. Redan slog fast att västvärldens konsumtionsvanor leder till katastrofala effekter för miljö och klimat. Svaret på dilemmat tillväxt kontra hållbarhet är givetvis inte att förneka utvecklingsländerna deras självklara rätt till utveckling och en bra standard. Men deras tillväxt måste ske genom ett mycket intelligentare sätt att använda energi och material. Om länder som och baserar sin fortsatta industri på kolkraft kommer miljökonsekvenserna lokalt, regionalt men också globalt att bli katastrofala. Det finns långt effektivare teknik än den konventionella för att möta merparten av konsumenternas behov. Om man satsade på alternativ energiteknik som till exempel solceller och vätgas skulle mycket stora miljövinster göras. Satsningar på reningsteknik är av stor vikt. Det allt tätare samarbetet mellan olika länder skulle kunna öppna helt nya möjligheter att överföra både kunnande och sådan teknik till utvecklingsländerna som är ekologiskt hållbar. Problemet är att vi saknar mekanismer för ett sådant samarbete samt att vi i vår egen region inte ger tillräcklig stimulans åt miljöanpassad teknik.