mot · GQ02Kr370 · 2002-10-23 00:00:00 — Dramapedagogiken används till exempel med stor framgång i olika problemsituationer i skolan, men också organisationer, föreningar, vårdsektorn, näringsliv och teater använder sig av dramapedagogiken. Dramapedagogernas utbildningssituation måste aktualiseras. Yrkesutbildningen bedrivs endast i mycket liten skala och många söker till det begränsade antalet utbildningsplatser. Behoven av dramapedagogik är stora och efterfrågan på utbildade dramapedagoger överstiger med råge tillgången. Vi vidhåller därför vårt tidigare krav på en utredning som ser över efterfrågan och utbildningssituationen för dramapedagoger. 3 Bild och form Bild- och formkonstnärer visar oss nya sätt att se på världen. De utmanar det invanda, visar på skönheten i det enkla och framställer urklipp ur verkligheten i former och färger. 3.1 Den offentliga konsten Den offentliga konsten finns i vår vardagsmiljö, i parker, på gator, i skolor, på sjukhus och på myndigheter. Den skänker skönhet och eftertanke i vardagen. har i uppgift att verka för att konst blir ett naturligt och framträdande inslag i hela samhällsmiljön. De ansvarar för att förvärva god samtidskonst till statens byggnader och andra lokaler för statlig verksamhet, medverkar till att konst tillförs även andra gemensamma miljöer och sprider kunskap om konstens betydelse för en god samhällsmiljö. Eftersom praxis i är att en procent av byggnadskostnaden i offentligt byggande ska gå till konstnärlig utsmyckning innebär det att är en av de viktigaste konstbeställarna i landet. Det offentligas inköp av konst syftar alltså både till att skapa vackra miljöer och göra samtida konst tillgänglig för allmänheten men den syftar även till att skapa arbetstillfällen för svenska konstnärer. Alla konstnärer måste ha samma möjligheter att få uppdrag från konstrådet. Det är därför anmärkningsvärt att en stor del av de inköp som görs sker utan upphandling och anbudsförfarande. I arbetet med att förse en statlig byggnad med god samtidskonst är det värdefullt om söker uppnå så bred delaktighet från berörda parter i beslutsprocessen som möjligt. För att delaktighet och engagemang ska bli möjligt måste det finnas samråd med dem som kommer att vistas i byggnaden. Frågor om vilken konst som skall köpas in bör föras ut lokalt oftare än vad som sker . Vi menar att en decentraliserad beslutsprocess är nödvändig om på ett bra sätt skall fullgöra sitt uppdrag. beslutade om en utvärdering av konstrådets verksamhet. Vi utgår ifrån att bland annat dessa aspekter kommer att behandlas i den utvärderingen. 3.2 Samtidskonst och konstpedagoger Inom området bild och form vill vi särskilt uppmärksamma situationen när det gäller spridning av samtidskonst. Glädjande nog visar utredningen i hela landet att spridningen i landet är god trots att en statligt stödd infrastruktur för bild- och formområdet i stort sett saknas. Problemet är att många av de initiativ som tas i landet endast är av temporär art. Det långsiktiga kulturarbete som efterlyser på område efter område lyser med sin frånvaro också inom bild- och formområdet. Ett av problemen handlar om tillgång på utbildad personal. Behovet är stort inom hela området. En förutsättning för att samtidskonst skall kunna visas, förstås och diskuteras är att utställningsarrangörer har tillgång till konstpedagoger. Riksutställningar arbetar inom ramen för den statliga kulturpolitiken med vandringsutställningar samt utvecklar utställningsmediet konstnärligt, pedagogiskt och tekniskt. De har förklarat sig beredda att ta ansvar för utbildningar inom sina specialområden, under förutsättning att man får ekonomisk kompensation. Detta bör övervägas. har också föreslagit att ska få spela en mer aktiv roll. Sammantaget finns tillräckligt med underlag för att regeringen skulle kunna återkomma till med en åtgärdsplan för en konstpedagogisk satsning. Regeringen har i tidigare behandling av denna fråga hänvisat till en utredning som skulle avslutas . Eftersom någon utredning ännu inte presenterats återkommer vi här med yrkanden i denna fråga. 3.3 Form- och designutredningen Den form- och designutredning som tillsattes lämnade sitt slutbetänkande. Utredaren identifierar i denna en rad brister när det gäller de offentliga insatsernas inriktning och omfattning på området. Utredaren pekar bland annat på bristen av samordning och att det ännu inte finns någon statlig myndighet med ansvar att hålla samman och representera form- och designområdet. Vidare uppmärksammar utredaren hur staten i upphandlingar, genom att inte prioritera kortsiktiga ekonomiska lösningar framför kvalitet och skönhet, skulle kunna medverka till att svenska produkter präglas av hög kvalitet och att intresset för formgivning och design stärks och breddas. De frågor som behandlas i utredningen är mycket intressanta, och vi anser att vi bör få ta ställning till ett konkret förslag. Regeringen har i budgetpropositionen liksom utlovat stora satsningar på form och designområdet. Bristen på konkreta förslag är dock påfallande. presenterades inrättandet av Mötesplats för form och design men finns inte ett enda förslag. Det enda som sägs är att regeringen ska återkomma med en skrivelse om det arbete som pågår. Eftersom såväl statsministern som övriga statsråd talat om designens betydelse förväntar vi oss att det kommer en proposition som tar upp fler av de förslag som utredningen presenterade. 3.4 Hemslöjd en viktig del av vårt svenska kulturarv Arbetet med att föra vidare traditionella tekniker handlar om att odla stolthet och samhörighet med sin bygd och sin historia. som de tekniker som utvecklats under historiens gång vidareanvänds förändras formerna och användningsområdet. Det arv som skall gå vidare utvecklas och når nya former. För att i möjligaste mån skapa förutsättningar för slöjden att leva vidare finns i de flesta län två länshemslöjdskonsulenter, en med inriktning mot textil och en som har ansvar för de hårda slöjdteknikerna. I deras arbete ingår att ordna kurser, utbildningar och utställningar med pröva-på-verkstäder för en slöjdintresserad allmänhet. En viktig dimension av länshemslöjdskonsulenternas arbete handlar om att ordna verksamheter för barn och ungdomar, till exempel i form av särskilda slöjdläger. På så sätt förs kunskaperna vidare till nya generationer. I där allt skall gå fort ger slöjden möjlighet till andrum. På detta sätt fyller arbetet, med att föra vidare kulturarvet, funktionen av att också vara en glädjekälla i . Hemslöjdsarbetet fyller flera syften och vi menar att det bör uppmuntras. vill i detta sammanhang särskilt uppmärksamma verksamheten som bedrivs av föreningen . har en lång tradition av knyppling av spetsar, en tradition som har svårt att överleva. Det är viktigt att denna tradition förs vidare och inte försvinner, och det bör därför vara ett prioriterat område inom . Som kulturbärare är filmen unik i sitt gränsöverskridande. Den fyller också andra funktioner som att påverka och förklara omvärlden, roa, informera och även bidra till igenkännande och identifikation. Film är också konst. För är det därför en självklar utgångspunkt att filmen skall ges statligt stöd. Stödet har en viktig uppgift när det gäller att främja värdefull svensk filmproduktion och främja visning av värdefull film. ingick staten ett filmavtal med , och för att reglera det statliga stödet till svensk film. var positiva till att ett nytt avtal ingicks eftersom det ger en god grund att stå på för svensk film. Redan då markerade vi dock vikten av att får vara med och påverka avtalsinnehållet innan avtalet skrivs under. Det är annars i praktiken omöjligt att påverka delar av avtalet eftersom i så fall måste brytas. Regeringens sätt att ställa inför ett redan förhandlat avtal är inte acceptabelt. Vår kritik har blivit extra angelägen eftersom flera brister i avtalet uppmärksammats. Bland annat var avtalet redan från början underfinansierat vilket visade sig när det publikrelaterade efterhandsstödet tog slut . Att regeringen nu gått in med ytterligare resurser var därför nödvändigt för att rädda avtalet. I avtalet regleras även resurser till de så kallade regionala filmcentren. Några regioner saknar sådana centra och när nu verksamhet kommit igång i dessa regioner saknar möjligheten att ge ekonomiskt stöd eftersom samtliga resurser är intecknade. Avtalet har i dessa avseenden på ett oönskat vis blivit en tvångströja istället för ett stöd till svensk film. Vår förhoppning är att regeringen ska ta till sig av den kritik som förekommit och att dessa brister ska kunna justeras inför nästa avtalsperiod. 4.2 Verksamhetsmål och kvalitet driver en verksamhet som ska stödja produktion av värdefull svensk film och främja spridning och visning av kvalitetsfilm. Verksamheten är reglerad av filmavtalet. Avtalet innehåller en mängd detaljregleringar för olika typer av filmstöd och regleringar för de olika parternas ansvar. Vad som saknas är mål och visioner. Vad vill staten med ? Vilka mål ska verksamheten sträva mot? Vilka mål har staten för svensk film? Detta är frågor som även ställer. Här finns en otydlighet som hämmar ett effektivt arbete för svensk film. I det nya filmavtalet måste förändringar ske i riktning mot mindre detaljreglering och mer målinriktning. Det sägs i avtalet att det statliga filmstödet ska gå till svensk kvalitetsfilm. Vi anser att det är ett bra förhållningssätt men det kräver en diskussion om vad kvalitet står för. Om vi skall använda kvalitetsbegreppet som vattendelare för vilka som tilldelas stöd krävs att kvalitetsbegreppet tydliggörs. I arbetet med att ta fram en kvalitetsdefinition bör utgångspunkten vara att filmskapande är en kreativ process, ett skapande som kan likställas med andra konstnärers arbete. Definitionen får med andra ord inte bli för stelbent och inskränkt, utan uppmuntra den konstnärliga friheten, bredden och mångfalden. Definitionen måste dock diskuteras både på bredden och djupet. En sådan diskussion är viktig som grund för ett beslut om vad som är kvalitetsfilm och vi efterlyser därför en sådan diskussion. 4.3 Filmen och människan En filmpolitik måste sätta in filmen i dess sammanhang och se på filmen ur olika perspektiv. Vi anser fortfarande att regeringen gjort en allt för snäv avgränsning inom filmpolitiken och inte sett filmen ur ett helhetsperspektiv. Vad som händer vid mötet med publiken uppmärksammas till exempel inte alls trots att det ur betraktarperspektivet är en central fråga. Det krävs mer kunskap om filmmediets påverkan på människor, inte minst gäller det populärfilmen. I vissa fall kan filmen vara det medel vi behöver för att bearbeta upplevelser. Den medverkar till igenkännande så att vi bättre kan förstå oss själva och vår omgivning, och filmen som pedagogiskt verktyg är därför viktig att värna och ta till vara även i skolan. De statliga stöd som stiftelsen skall fördela motsvarar stöd som på andra områden fördelas av offentliga institutioner. Därför bör dessa förvaltningsuppgifter omfattas av handlingsoffentlighet. Kristdemokrater anser detta och det ansåg även den filmutredning som låg till grund för filmpropositionen . Regeringen hävdar dock att det är omöjligt att skilja ut vilka medel som är allmänna och vilka som utgör bidrag från andra än staten vid stiftelsens handläggning av ärenden. Detta är ett anmärkningsvärt ställningstagande. Liksom för andra stiftelser/förbund som fördelar statliga medel borde krav ställas på att offentlighetsprincipen ska gälla delar av verksamheten som rör statliga medel. I budgetpropositionen presenterade regeringen förslaget om en filmvårdscentral för icke-fiktiv film i . Syftet är att samla insatserna för bevarande av det filmkulturella arv som inte är inriktat på konstnärliga uttryck det vill säga dokumentärfilmen. Materialet som ska förvaras vid centralen är mycket omfattande och av stort kulturhistoriskt värde. Det är därför avgörande att materialet finns tillgängligt för forskare och intresserad allmänhet. Vid behandlingen av föregående års budget fördes många diskussioner om huvudmannaskapet för verksamheten. Regeringen aviserade därför att en kommitté skulle tillsättas som skulle se över organisationsformerna för den nya myndigheten och då bland annat huvudmannafrågan. Även kulturutskottet underströk vikten av detta. När regeringen nu återkommer i frågan säger de att de beslutat att även fortsättningsvis ska vara huvudman. Det klargörs dock inte om kommittén står bakom detta förslag eller om det är regeringens eget ställningstagande. Vi anser att det finns anledning att ifrågasätta om är den mest lämpliga huvudmannen för denna verksamhet. arbetar framför allt med att stödja filmproduktion. Deras verksamhet för bevarande av äldre film är ytterst begränsad. Vi anser att verksamheten vid filmvårdscentralen har mer likheter med och behov av kompetens från andra kulturarvsinstitutioner, och vi anser därför att regeringen bör återkomma med en redogörelse för sitt ställningstagande i frågan om huvudmannaskapet för filmvårdscentralen i . Konsten är en gåva från konstnären till samhället, och samhället måste vara berett att ge något tillbaka. Förutsättningar måste skapas för att kulturskaparna ska få drägliga livsvillkor och möjligheter att utöva sin konst utan att ekonomiskt behöva stå på ruinens brant. är det många konstnärer som har svårt att klara sitt uppehälle. De stödformer och försäkringsvillkor vi skapat är inte anpassade efter konstnärernas speciella arbetsvillkor och livssituation. För att nå en kulturell frihet och mångfald i måste dessa brister i systemet uppmärksammas och justeras. Samtliga politikområden bör samordnas så att rimlig hänsyn kan tas till konstnärernas speciella förhållanden. Kulturell frihet, mångfald och vidareutveckling skall främjas genom goda villkor för konstutövare. Den konstnärliga friheten är en förutsättning för ett livskraftigt kulturliv, och det är därför viktigt att kulturpolitiken, inklusive konstnärsstöden, verkar stödjande utan att vara styrande. Konstnärlig frihet innebär dock inte att kulturen är problemfri eller att den står ovanför regler och ansvar. Vad som är god smak kan inte läggas fast av någon statlig nämnd men vi måste ändå våga stå för att konstnärer precis som andra människor har ett ansvar för det de producerar. En aktiv debatt om vad som är kvalitet kan därför verka mer uppfriskande än begränsande. Konstnärernas arbetsmarknad skiljer sig från situationen inom de flesta andra yrken. Om fast arbete är det vanliga på arbetsmarknaden i stort, är arbetena inom kultursektorn oftast tillfälliga. råder det en långvarig och strukturell obalans mellan utbud och efterfrågan. Utredningar visar att de statliga ersättningarna och bidragen har ökat väsentligt i betydelse för de yrkesverksamma konstnärerna och för deras möjlighet att ägna sig åt sitt konstnärliga arbete. En bidragande orsak till detta är bland annat att arbetslösheten inom konstnärsyrkena är fortsatt hög, trots en högkonjunktur. När regeringen och ska utforma tillämpningen av a-kassereglerna och aktivitetsgarantin, måste särskild hänsyn tas till kulturarbetarnas specifika arbetsvillkor. Ett enigt kulturutskott har påpekat detta för arbetsmarknadsutskottet men eftersom de inte tagit hänsyn till utskottets begäran kommer vi att fortsätta följa denna fråga noggrant. Konstnärerna påverkas också av beslut som fattas inom andra utgiftsområden. Pensionsreformen som genomfördes fick konsekvenser som förefaller mindre lämpliga för konstnärer inom bland annat dans och musikområdena på grund av dessa yrkens speciella karaktär. Genom att nu samtliga aktiva år ska finnas med i beräkningen och inte enbart de 15 mest lönsamma drabbas de hårt. Särskilt angeläget är det att frågan om pensionerna för de fria grupperna får en lösning. Frågan har under en mycket behandlats i och ännu har inte något förslag presenterats. Det är oacceptabelt. Dansare har kort karriär, även utan skador i arbetet kan de fysiska förutsättningarna att utöva yrket upphöra , ofta mycket tidigare. Då återstår i yrkesverksamhet. Därför bör det i grundutbildningen alltid finnas en förberedelse till en alternativ karriär och en planering för dansares omskolning eller vidareutbildning. Dansare som lämnat karriären har erfarenheter som skulle kunna tas till vara inom olika delar av samhället. En översyn av dansutbildningarnas möjligheter att förbereda för en alternativ karriär är nödvändig och bör genomföras . 5.2 Bild- och formkonstnärer Bild- och formkonstnärer är den grupp av konstnärer som har svårast att försörja sig på sitt konstnärliga yrke. Genomsnittsinkomsten för en bildkonstnär ligger , vilket kan jämföras med genomsnittsinkomsten hos landets kommunalanställda som är . Det är därför angeläget att en översyn görs över hur staten kan förbättra sina insatser på området. 5.2.1 Konstnärsstöd och ersättningar Få konstnärer klarar sitt uppehälle enbart på inkomsterna från sitt konstnärliga yrke. Många måste därför även ha ett annat arbete. Konstnärernas bruttoinkomster är mycket låga särskilt med tanke på att majoriteten har en högskoleutbildning bakom sig. Bland de olika konstnärsgrupperna är det bildkonstnärerna som har de lägsta inkomsterna. Deras genomsnittliga bruttoinkomst ligger , vilket kan jämföras med genomsnittsinkomsten hos landets kommunalanställda som är . För att öka konstnärernas möjligheter att försörja sig på sin konstnärliga verksamhet och minska behovet av så kallade brödjobb finns ett antal statliga stöd och ersättningar. Dessa ges oftast i form av projektbidrag eller arbetsstipendier och fördelas till största delen av . Tendensen har varit att stöden ges i allt högre belopp till allt färre konstnärer. Vi vill i detta sammanhang även ta upp frågan om den så kallade inkomstgarantin för konstnärer. Vi anser att det kan ifrågasättas om det är rimligt att cirka 150 konstnärer ska få en livstidslön eller om det istället vore bättre att sprida stödet till fler. Det får dock inte vara fråga om korta stipendier utan om fler långtidsstipendier . Vi anser att staten bör överväga nya metoder och stödformer som kommer fler konstnärer till del. En översyn av de nuvarande stödformerna bör därför göras och då bör även de många goda förslagen från (SOU 1997:184) tas tillvara. 5.2.2 Sammansättning av konstnärsnämnder En stor del av det offentliga stödet till konstnärerna fördelas alltså via . För bildkonstnärernas del är det , som organisatoriskt hör samman med , som fördelar resurserna i form av stipendier och projektbidrag. Regeringen tillsätter ett visst antal ledamöter i och Bildkonstnärsfondens styrelser. Övriga ledamöter tillsätts efter nomineringar från konstnärsorganisationerna. var det enbart vissa namngivna konstnärsorganisationer som hade rätt att nominera ledamöter, ett system som ändrades för sedan. Än så länge består dock och Bildkonstnärsfondens styrelser fortfarande av ledamöter från ett litet fåtal organisationer. Eftersom många konstnärsorganisationer inte finns representerade finns en oro bland vissa bildkonstnärer när det gäller styrelsens objektivitet vid fördelningen av konstnärsstöd. Att dessutom ledamöterna i är aktiva konstnärer kan innebära ytterligare en risk för bristande objektivitet och jäv. Styrelsernas sammansättning är av avgörande betydelse för fördelningen av konstnärsstöd. Det är därför av stor vikt att styrelserna har förtroende hos konstnärerna. Även har haft kritiska synpunkter på styrelsesammansättningarna. Det har ännu gått sedan reglerna för styrelsernas sammansättning ändrades och det är därför svårt att avgöra om förändringen fått de önskade effekterna med en större spridning i styrelsesammansättningen. Vi förväntar oss dock att resultaten kommer att följas upp när ytterligare gått samt att en återrapportering till kulturutskottet då sker. En viktig del i arbetet för att förbättra situationen för landets bild- och formkonstnärer är att se över behoven av kollektivverkstäder. Nyutexaminerade konstnärer från konsthögskolorna har ingen ekonomi att bygga upp egna ateljéer med kostsam utrustning. Kollektivverkstäder kan på detta sätt fylla en angelägen funktion och bör finnas tillgängliga i hela landet. bör konsthantverkskooperativen ses över. Olika utredare har lämnat kritiska synpunkter på verksamheten och det finns anledning att fundera över vad som behövs för att kooperativen skall fylla den funktion som ursprungligen avsågs. Utställningarna utgör viktiga mötesplatser där konstnärerna får möjlighet att presentera sina verk för publiken. Att komma i kontakt med sin publik och möjliga kunder är av avgörande betydelse för konstnärens yrkesutövande. Där får allmänheten möjlighet att kontinuerligt ta del av ett varierat utbud av konstverk och följa bild- och formkonstens utveckling. För att sprida denna form av kulturverksamhet och därigenom också öka deltagandet i kulturlivet är arrangörsfrågan ett centralt kulturpolitiskt område. I omvärldsanalys har framhållits att utställningsverksamheten och utställningsersättningen givit positiva effekter för konstnärernas inkomstmöjligheter. Konstföreningar i landet har dessutom kunnat höja den konstnärliga kvaliteten på sina utställningar. Stödet är därför ett viktigt komplement till de permanenta museerna och konsthallarna. Från och med föregående år ges även ett stöd till arrangerande föreningar. Detta var en angelägen komplettering för att utställningsersättningarna skulle få en tillräcklig omfattning och spridning. Stödet till arrangörer inom området är fortfarande mycket begränsat och behovet av vidgade utställningsmöjligheter för yrkesverksamma konstnärer är stort. Det är således angeläget att ersättningsfrågan bedöms ur ett helhetsperspektiv så att ingen snedfördelning kommer till stånd. Vi följer därför den fortsatta utvecklingen med noggrannhet. 5.2.5 Ersättning för upphovsrätt Konstnärer har laglig rätt till viss upphovsrättslig ersättning vid fotokopiering av deras verk. Staten och betalar en klumpsumma för rätten att fotokopiera konstverk i framför allt undervisningssyfte. Resurserna betalas till företaget som på uppdrag av ett antal medlemsorganisationer/förbund bevakar rättsinnehavarnas ekonomiska intressen. Bonus-Presskopia träffar också avtal för medlemsorganisationernas räkning om fotokopiering ur upphovsrättsligt skyddat material. Resurserna fördelas sedan via Bonus till medlemsorganisationerna som i sin tur och efter egna regler fördelar resurserna till konstnärerna. Eftersom det rör sig om förhållandevis små resurser fördelas de oftast inte till varje enskild konstnär som fått ett verk kopierat utan istället i form av stipendier. Medlemsorganisationerna i Bonus representerar olika konstnärsgrupper som till exempel bildkonstnärer, fotografer, tecknare, tonsättare och författare. Bonus tillåter dock bara en medlemsorganisation för varje konstform. De mindre konstnärsorganisationerna får alltså inte ansluta sig till Bonus. Givetvis bör statens kopieringsersättning gå till alla de konstnärsorganisationer som ställer sina medlemmars verk till förfogande för kopiering. Naturligtvis måste alla konstnärer på samma villkor få del av den upphovsrättsliga ersättningen. Eftersom Bonus-Presskopia inte tillåter alla konstnärsorganisationer att bli medlemmar måste staten överväga om den nuvarande metoden är den bästa för att fördela den statliga upphovsrättsersättningen. En utvärdering av det rådande fördelningssystemet bör göras. 5.2.6 Avskrivning för konstinköp Det finns många andra angelägna frågor om hur vi kan öka konstnärers möjligheter att försörja sig på sitt yrke. Det handlar till exempel om hur skatteregler och gallerimoms kan justeras för att inte hämma konstnärernas utkomstmöjligheter och hela konstmarknadens utveckling. Vi anser att det är orimligt att ett företag får skriva av designade fåtöljer men inte konstverk. Genom att ge företag möjlighet att skriva av inköp av samtida konst skulle marknaden öppnas för landets konstnärer. Regeringen bör få i uppdrag att utreda möjligheterna för att låta företag göra avskrivning för inköp av samtidskonst.