mot · GQ02K432 · 2002-10-23 00:00:00 — EU är och kommer antagligen att ständigt vara i behov av förändringar och reformer. Utvidgningen österut innebär att EU:s institutioner och deras arbetsformer behöver förändras för att de ska fungera effektivt. finns det ett växande behov av att tydliggöra ansvarsförhållandet mellan EU, den nationella, regionala och lokala nivån. EU skall inte ägna sig åt allt. Principen överallt ska vara att besluten ska fattas så nära den enskilde medborgaren som möjligt, och helst av allt av den enskilde själv. Av precis den anledningen är liberalernas vision en form av ett federalt system i EU. 7.1 Rätt frågor på rätt nivå Där det inte är möjligt med individuella beslut bör besluten tas på den lägsta praktiska politiska nivån. liberalerna vill bygga en europeisk union som agerar kraftfullt där internationellt samarbete är önskvärt. Det gäller särskilt det europeiska samarbetet. På övriga områden vill vi att beslutsrätten ligger kvar i varje medlemsland. Ansvarsfördelningen mellan de olika nivåerna i EU-samarbetet är av stor betydelse, och måste ständigt ses över. Utifrån denna grundsyn menar vi att EU ska koncentrera sig på de stora gränsöverskridande frågorna. Viktiga exempel är fred och säkerhet genom EU:s gemensamma utrikespolitik, fri rörlighet för människor över gränserna inom EU, bättre förutsättningar för ekonomiskt välstånd genom bl a den inre marknaden, globalt europeiskt ansvar gentemot fattiga människor i fattiga länder genom politiken för migration, handel, mänskliga rättigheter och bistånd, och inte minst kampen för en bättre europeisk och global miljö. EU ska däremot inte syssla med frågor som bättre kan lösas av medlemsländerna själva. Frågor som till exempel grundskola, barnbidrag, dagisavgifter, föräldraledighet och turism bör kvarstå som nationella angelägenheter. Om EU ska kunna fungera med 27 eller fler medlemsländer krävs en koncentration på färre uppgifter. Varje medlemsland och särskilt måste idka strikt självdisciplin när det gäller att ge EU fler uppgifter. förordar därmed en form av ett federalt system i EU. Vår vision är att den centrala makten avgränsas till de gränsöverskridande frågorna och att huvuddelen av alla politiska frågor ska ligga kvar hos medlemsländerna. Federalism i vår mening bygger således på principen att maktdelningen mellan unionen och medlemsstaterna klargörs på ett tydligt sätt och regleras i . Ett federalt system med denna innebörd innebär alltså en tydligt markerad makt- och ansvarsfördelning mellan medlemsländerna och unionen. Genom att den slås fast i en europeisk författning blir den ett värn mot omotiverade centralistiska tendenser. 7.2 EU behöver en författning Frågan om en europeisk författning har kommit upp bl a i samband med utvidgningen och genom tecken på otydlig ansvarsfördelning mellan EU och medlemsstaterna och är en huvuduppgift för det nu samlade konventet. , liksom den liberala gruppen i , vill att medlemsländerna skriver en gemensam författning. Detta är helt nödvändigt för att medborgarna ska veta var ansvaret ligger och för att medlemsländerna ska veta vilka politiska och demokratiska åtaganden som är förknippade med ett medlemskap i . Principerna och procedurerna måste finnas tydligt angivna i en officiell text och det måste klart framgå vilka frågor som EU ska handha och vilka frågor EU inte får syssla med. En sådan konstitution skulle innebära att EU:s olika fördrag samlas till en enda text, lämpligen bestående av två olika delar: Den första delen ska vara en konstitutionell del som omfattar EU:s mål, principer och ansvarsområden samt frågan om medborgarnas rättigheter. Här bör bestämmelserna om institutionerna, lagstiftningsförfaranden och de olika befogenheterna regleras. EU bör ansluta sig till om mänskliga rättigheter så att enskilda kan föra talan inför om EG-rätten strider mot konventionen. Principen om offentlighet och öppenhet bör skrivas in i grundfördraget, liksom en princip om meddelarfrihet. I denna del av fördraget bör den europeiska medborgaren vara i centrum. Stadgan om de grundläggande rättigheterna bör införas. Dokumentet bör vara kortfattat, enkelt och lättförståeligt. Det bör endast kunna ändras om alla medlemsländer är eniga och förändringarna ska godkännas av såväl som medlemsländernas parlament. Den andra delen bör beskriva EU:s olika sakområden. Den delen bör vara lättare att ändra för att garantera flexibilitet och effektivitet. Ett grundläggande krav på en sådan författning är att den är fullt begriplig och tillgänglig för medborgarna. liberalerna beklagar att den har avvisat tanken på en . Därmed har regeringen placerat sig någon annanstans än hos oss som förordar ett system för en tydligare ansvarsfördelning mellan unionen och medlemsstaterna. 8 Reformera EU:s institutioner Kommissionen måste reformeras. Den är allt för tungfotad, sluten och byråkratisk i sin organisation. Kommissionens roll är och ska vara att verka i de europeiska medborgarnas intresse. För att förstärka kommissionens öppenhet och tydliga ansvar inför folk bör, som ett ombud för dessa, ha rätt att efter en formell procedur, och efter en offentlig utfrågning, avsätta enskilda kommissionärer. Kommissionen kan inte bevara sin nuvarande form och storlek i en utvidgad union. Redan dagens kommission med 20 ledamöter har svårt att arbeta effektivt. Fler kommissionärer riskerar att leda till mer byråkrati. En sådan utveckling avvisar vi bestämt. anser inte att något land ska ha mer än en kommissionär. Vi förordar ett system med t ex kommissionärer och biträdande kommissionärer där rangordningen dem emellan kan roteras. På så vis kan alla länder vara representerade även . Det är dock viktigt att betona att kommissionen fyller en viktig roll som övervakare av fördragen. Inte minst är detta viktigt för små medlemsländer. Vi tar bestämt avstånd från de idéer som förts fram om att göra kommissionen till ett sekretariat till rådet. Kommissionens ordförande bör väljas på ett mer öppet och demokratiskt sätt för att på så sätt ge EU ett tydligare ansikte. bör ordföranden väljas av EU:s medborgare, men som ett första led av efter att rådet nominerat flera kandidater. Viktningen av rösterna i ministerrådet måste bättre avspegla befolkningsstorleken i de enskilda medlemsländerna. För att inte underminera balansen mellan stora och små länder är det viktigt att utforma ett system som särskilt tar hänsyn till de små länderna. Vi vill införa ett system med dubbla majoriteter i vissa frågor, det vill säga att det krävs en majoritet av medlemsländerna men också att dessa länder representerar en majoritet av medborgarna för att ett beslut ska kunna genomföras. Detta är viktigt ur ett demokratiskt perspektiv med tanke på att medborgarna på ett tydligt sätt därmed står bakom rösten. Rådets arbete måste bli effektivare. I syfte att öka effektiviteten i beslutsprocessen bör användningen av kvalificerad majoritet bli för allt beslutsfattande i ministerrådet. Endast frågor som rör ändring av fördragen, internationella avtal, nya medlemmar samt beslut om samarbete inom nya områden bör avgöras med enhällighet. Rådet stiftar vissa lagar som berör 360 miljoner medborgare. Dessa beslut fattas bakom stängda dörrar. Detta är helt oacceptabelt. Dessa sammanträden måste vara öppna för allmänheten och dess ombud i form av media. Mötesprotokollen bör vara offentliga. För att öka Europasamarbetets legitimitet måste flera åtgärder vidtas. Förutom ökad öppenhet och ökade ansträngningar i medlemsländerna och på Europanivå att skapa fora för europeisk debatt bör medborgarnas inflytande öka genom att inflytande ökar. Ett dilemma är dock att valdeltagandet i valen till är besvärande lågt ur legitimitetssynpunkt. Enbart vidgade befogenheter för kommer knappast att driva upp valdeltagandet. Parlamentet är unikt i EU eftersom det är det enda direkt folkvalda organet på EU-nivå, som ställs till ansvar i allmänna val. Därför bör parlamentet ha medbeslutanderätt på alla områden där majoritetsomröstning i rådet gäller. Vidare måste det kunna utöva sina parlamentariska befogenheter på hela EU:s budget. Det innebär att jordbruksbudgeten också måste bli föremål för parlamentets kontroll. Parlamentet måste självt få fatta beslut om sina arbetsformer och sin sammanträdesort. Trots att vi känner stor respekt för det historiska beslutet att förlägga sessioner till , staden som symboliserar freden mellan och , är det varken praktiskt, funktionellt eller ekonomiskt försvarbart att pendla mellan och på det sätt som görs . Arbetet ska koncentreras till en ort. Majoriteten av ledamöterna vill ändra på detta men eftersom det står inskrivet i fördraget kan endast stats- och regeringscheferna ändra beslutet, med enhällighet. bör därför driva denna fråga i ministerrådet. Även övriga institutioner bör ses över. Till exempel bör revisionsrättens självständiga roll stärkas. Domstolen, som är svårt överbelastad, måste se över sina arbetsformer för att kunna fungera och tillföras mer resurser. Förstahandsinstansen kan i ökad utsträckning ta hand om vissa förhandsavgöranden. Möjligheten att införa strängare prövningstillstånd vid överklaganden bör övervägas. En europeisk oberoende åklagarmyndighet ska inrättas med uppgift att skydda unionen mot bl a bedrägerier. menar att det även är angeläget att se över möjligheten att öka de nationella parlamentens inflytande i EU-samarbetet. Det är viktigt att finna mekanismer som gör att de nationella parlamenten kan påverka beslutsprocessen på ett så tidigt stadium som möjligt och att de får information om kommissionens årliga arbetsprogram. Det är vidare angeläget att se över möjligheten att finna mekanismer för ett vidgat remissförfarande för lokala och regionala organ och institutioner. 9 Vägen framåt ett EU i förändring , som antogs av EU:s stats- och regeringschefer , innebär att en del konstitutionella hinder har eliminerats i syfte att möjliggöra utvidgningen. Det är givetvis bra, men fortfarande återstår mycket att göra innan EU kan fungera demokratiskt och effektivt med 27 eller fler medlemsstater. Det handlar om att rensa bland EU:s arbetsuppgifter, att tydliggöra maktfördelningen mellan EU och medlemsländerna, att reformera EU:s byråkrati och öppna den för insyn och att förenkla det svårbegripliga fördraget. Det behövs en författning för EU som är tydlig för alla och envar. tas allt för många frågor med enhällighet. tycker till exempel att det är beklagligt att man inte kunnat enas om majoritetsbeslut i viktiga frågor som flyktingpolitiken och handelsfrågor. Flykting- och handelspolitik är klart gränsöverskridande frågor, där svar och lösningar finns endast inom ramen för internationellt samarbete. Det växande antalet rekommendationer och riktlinjer som det fattas beslut om vid toppmöten tenderar att bli ett oklarhetsproblem genom sin omfattning och sin inte sällan geléleartade karaktär. En gallring i mängden soft law inom EU bör övervägas. 9.1 Bred framtidsdebatt nödvändig Toppmötet i visar också tydligt att den traditionella metoden med regeringskonferenser för att ändra i är olämplig. Regeringskonferenser som fenomen är varken demokratiska eller öppna. anser att man bör använda en annan metod. Fler måste få möjlighet att påverka. De nationella parlamenten och bör ha mer insyn och delaktighet i processen. Men det måste också skapas bättre möjligheter för olika medborgargrupper att delta i diskussionerna. Konventet är en intressant innovation i detta sammanhang och vi hoppas att denna metod för författningsändringar ska visa sig både demokratisk och effektiv, till skillnad från t ex konferensen i . En utvärdering av slutresultatet måste dock anstå. Ordförandeskapet i ett utvidgat EU bör inte efter utvidgningen med ytterligare tio länder rotera på det frekventa sätt som sker, dvs var sjätte månad. Dock, mindre länder som visat sig effektiva som opartiska ordförandeländer under EU:s historia bör inte uteslutas från uppdraget att regelbundet ingå i ett ordförandeskap, tillsammans med andra länder i team, eller en regional grupp, som de nordiska länderna. Detta går att lösa på olika sätt, och vi vill inte låsa oss för någon speciell institutionell modell. Tanken på en president i ministerrådet har framkastats av bl a , och , med instämmande av statsminister (). är dock skeptiskt till dessa, visserligen, ofullgångna tankar. För det första har kommissionen varit de små ländernas stöd mot stora länders tendens att dominera, och värnar bl a av detta skäl en (reformerad) kommissions starka och centrala ställning i EU-samarbetet. För det andra är ovilligt att släppa fram en presidentkonstruktion som skulle driva EU-samarbetet i en mera mellanstatlig riktning, snarare än i riktning mot federalt samarbete med tydlig rollfördelning mellan EU och medlemsländerna som traditionellt förespråkat. 10 Solidaritet och öppenhet Vi liberaler vill att EU för en humanare flyktingpolitik. EU får inte resa murar mot omvärlden. Tyvärr går utvecklingen åt ett annat håll och den har dessvärre agerat alltför passivt inför de negativa förändringar som faktiskt ägt rum på detta område. liberalerna är till exempel mycket kritiskt till hur regeringen hanterade frågan om det så kallade transportörsansvaret under ordförandeskapet. Att göra incheckningspersonal på flygplatser och båtterminaler ansvariga, under hot om dryga böter, för att inresande har giltiga resehandlingar anser vi vara fel väg att gå. För att alla länder ska ta sitt ansvar krävs gemensamma minimiregler som ligger på en så hög och humanitär nivå som möjligt. Det bör vara möjligt för enskilda medlemsländer att bedriva en mer generös politik. Asylrätten på grund gäller även inom ramen för en gemensam europeisk flyktingpolitik. vill ha en europeisk flyktingpolitik, som bättre fördelar bördorna av mer omfattande flyktingströmmar mellan de europeiska länderna. EU:s flyktingpolitik har länge fokuserat på teknik och byråkrati, vilket manifesterats bl a genom I-konventionen och Schengenreglerna. Vi liberaler menar att denna linje måste brytas och att EU:s flyktingpolitik måste fokusera mer på de humanitära värdena. Den ökande flyktingsmugglingen är i grunden ett resultat av olika skärpta procedurregler, som gör det allt svårare för människor att få sin asylfråga prövad. Att begränsa denna möjlighet ytterligare kommer att resultera i en allt desperatare smuggling av skyddsbehövande migranter. Utöver en human syn på och politik gentemot de människor som flyr undan förföljelse vill vi liberaler att EU och dess medlemsstater också på plats bekämpar orsakerna till att människor tvingas lämna sitt hemland. Genom vårt medlemskap i kan vi verka för att mobilisera omfattande stöd till de människor som tvingas på flykt genom ett mer direkt stöd till grannstater som ger dem skydd. Detta är dock inget alternativ, utan utgör ett komplement till att hjälpa människor i nöd. Vi liberaler menar också att listan över viseringspliktiga länder måste kortas. EU:s strikta visumpolitik utgör ett stort hinder för människor att ta sig till och gör att människosmugglingen ökar. Grundregeln måste vara att människor har rätt att resa in fritt i EU, inte tvärtom. 10.2 Utvecklings- och biståndspolitiken För oss liberaler är det viktigt att EU:s internationella ansvar inte stannar vid gränserna. Som ett av de rikaste områdena på vårt klot har ett ansvar för att minska klyftorna mellan rika och fattiga. Den europeiska unionen bygger på gemensamma värderingar som bl a kommer till uttryck i fördragen. Kampen för demokrati, rättsstatens principer och försvaret för mänskliga rättigheter är grundläggande för det europeiska samarbetet. Detta måste tydligt prägla även biståndspolitiken. måste EU-institutionerna fokusera mer på demokrati och mänskliga rättigheter. Det bör ske inom ramen för en sammanhållen, konsekvent och tydlig strategi. Sannolikt går inte detta med mindre än att man beslutar sig för en genomgripande reform av biståndspolitikens mål och institutioner. liberalerna är starkt kritiskt till en hel del av det arbete som sker inom EU gentemot tredje världen. Det är inte alltid utvecklingsambitioner som styr utan ofta lyser andra, exempelvis postkoloniala och företagsekonomiska, intressen igenom. Frågor om mänskliga rättigheter måste bli viktigare inom EU:s utvecklingspolitik. EU:s utvecklingspolitik måste också präglas av högre kompetens och en större närvaro i de länder man samarbetar med. EU-biståndet har kritiserats för en alltför ogenomtränglig byråkrati. Denna försvårar på flera sätt genomförande av biståndsinsatser och kontroll av dessa. menar att bör verka för att EU:s bistånd i ökande utsträckning sker i form av programstöd istället för projektstöd. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik pågår. Bland annat kommer administrationen av biståndet att koncentreras till mottagarländerna i högre grad . Det är positivt. Administrationen har i alltför hög utsträckning varit centrerad till och pengar har bokstavligen pumpats in i mottagarländerna utan fullständig kontroll och utvärdering. Biståndsutbetalningar har kraftigt försenats, vilket givetvis har lett till svåra negativa konsekvenser för mottagarländerna. Den byråkratiska hanteringen och centraliseringen av EU:s bistånd har lett till att fusk och oegentligheter uppstått. Arbetet med att reformera EU:s biståndspolitik måste fortgå och påskyndas. EU bör fördjupa sitt samarbete med länder i , och för att främja en demokratisk, ekonomisk och social utveckling för människorna där. Den absolut viktigaste utvecklingshjälpen är frihandel. ska gå i spetsen i kampen för global frihandel. Det gör dessvärre inte . Genom EU:s handelsavtal med länderna i tredje världen har handelshinder avskaffats på många varor, men knappast på de varukategorier som är viktiga för exportländerna. Systemen med preferensavtal är också krångliga och svåra att administrera både i exportländerna och EU. T ex har EU stränga handelshinder för teko-, stål- och jordbruksprodukter. har också möjlighet att begränsa importen då ett medlemsland klagar på konkurrensen utifrån. Detta bör bekämpa. Det är varor kan konkurrera som deras tillträde till marknaden är önskvärt både för dem och EU:s konsumenter. EU måste möjligt avskaffa kvoterna inom bl a tekoområdet och driva på så att världens tekohandel blir fri 2005. EU:s system för antidumpingåtgärder måste inskränkas väsentligt. Över hälften av EU:s budget används till jordbruksstöd, som jordbrukssektorn är väl skyddad från konkurrens från utländska importörer. Detta får en mycket snedvridande och destabiliserande effekt i världsekonomin. Speciellt allvarligt är detta för utvecklingsländerna. Jordbruket är nämligen ett område där är konkurrenskraftiga gentemot i-världens producenter. EU:s gemensamma jordbrukspolitik sätter här upp stora hinder genom att detta subventioneras och skyddas mot importkonkurrens. Den gemensamma jordbrukspolitiken är djupt osolidarisk och måste omgående liberaliseras. Kärnsäkerheten i , i östra och centrala utgör ett viktigt mål för EU:s biståndsinsatser. Den bristande säkerheten i kärnkraftverken där är ett allvarligt miljöhot mot hela vår kontinent, likväl som det utgör en direkt och påtaglig fara för människorna i den omkringliggande regionen. Målen måste vara att främja en säker energiproduktion. Bättre hushållning med elenergi och effektivare energidistribution skulle minska den totala energianvändningen. Genom framförallt WTO-medlemskap kommer sannolikt dess subventionering av energikonsumtion att minska. 11 Fred och säkerhet För oss liberaler är det av grundläggande betydelse att hålla i minnet att EU bildades för att bryta en tusenårig tradition av krig. Fred är och förblir det allra djupaste syftet med samarbetet. 11.1 Utrikes- och säkerhetspolitiken Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) bygger på respekt för internationella konventioner, mänskliga rättigheter, bistånd, handel och nationsbyggande. Genom GUSP har viktiga insatser kunnat göras på och i . Efter EU:s misslyckande på framstår det som oerhört angeläget att EU har förmåga att kunna agera i sitt eget närområde och kunna tillhandahålla personal och resurser för konflikthantering och fredsbevarande insatser. Genom Amsterdamfördraget fick EU ökade befogenheter inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Ett viktigt steg var inrättandet av posten som EU:s generalsekreterare som EU:s högste representant för utrikespolitiken. Denna person leder bl a analys- och planeringsenheten. EU fick också möjligheter att utföra humanitära insatser, fredsbevarande samt fredsskapande uppgifter. Dessa uppgifter specificerades vid toppmötet i . Där beslöts att EU ska införa en militär kapacitet för att genomföra krishantering och fredsbevarande uppgifter. En styrka på minst 60 000 man ska kunna vara redo att sättas in för dessa uppdrag. EU ska också ha en ständig politisk säkerhetskommitté och införa en samordningsmekanism för civil krishantering. EU är på väg att få en trovärdig, samlad utrikespolitik. Men än är det mycket kvar att göra innan EU är en aktör att räkna med på det säkerhetspolitiska området. Ett problem är att GUSP leds från två olika institutioner, dels från ministerrådet genom den höge representanten, dels från kommissionen genom den ansvarige kommissionären för utrikespolitiken. menar att man bör överväga att slå ihop dessa delar till en för att på så vis effektivisera arbetet och tydliggöra att EU talar med en och samma röst i frågor som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Arbetet med GUSP måste drivas framåt med kraft och beslutsamhet. Även den civila krishanteringen måste stärkas och behovet av till exempel poliser, åklagare och jurister är stort på . EU har ett ansvar även här. Vi liberaler menar också att det är viktigt att EU:s säkerhetspolitik utvecklas så att även de alliansfria länderna kan delta. Beslut i säkerhetspolitiska frågor bör tas med majoritet, men möjligheten till konstruktivt veto, det vill säga att ett land kan välja att stå utanför men inte hindra de andra att gå vidare, bör kvarstå. 11.2 Stärk den transatlantiska länken För oss liberaler är det självklart att Natolänken mellan och spelar en fundamental roll inte bara för utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga, utan även för roll i det europeiska säkerhetsbyggandet. Det är viktigt att bibehålla fortsatta engagemang i den nordatlantiska regionen. Dock bör en bättre arbetsfördelning arbetas fram. EU bör axla ansvaret i större utsträckning för sitt eget närområde och mobilisera resurser för detta. Men, vill inte att EU utvecklar ett parallellt försvar med egna säkerhetsförpliktelser. Strävan ska vara att bygga en alleuropeisk fredsordning vilande på ett tätt och jämbördigt samarbete mellan och . ska naturligtvis bidra till denna fredsordning. menar bl a av detta skäl att ska söka medlemskap i omgående. 12 Välfärd och frihet Vi liberaler menar att samarbetet inom EU utgör en ovärderlig grund för fortsatta ekonomiska utveckling och välfärd. Nationsgränserna betyder allt mindre, och internationellt samarbete är avgörande för vår möjlighet att bygga ett ekonomiskt uthålligt och välmående samhälle. 12.1 Den inre marknaden Den inre marknaden och den ekonomiska integrationen utgör på flera sätt grunden och startpunkten för EU-samarbetet. Skattepolitiken utgör en viktig del i den ekonomiska politiken, och dess funktion är att finansiera offentliga utgifter. Vi anser inte att det finns någon anledning att lägga beslut om skattesatser på någon gemensam EU-nivå. Däremot bör en fortsatt harmonisering av skattebaser genomföras. säger nej till gemensamma bindande beslut om skattesatser. Vilket skattetryck och vilken blandning av skatter ett enskilt land har ska vara upp till varje enskilt medlemslands medborgare att avgöra även om det i praktiken blir en konvergens genom gränshandel och människors och företags rörlighet. Vi vill dock lyfta fram ett viktigt undantag. Det är nödvändigt att införa gemensamma miniminivåer för miljöavgifter för att komma åt gränsöverskridande miljöförstöring.