mot · GQ02So513 · 2002-10-23 00:00:00 — Den första är att huvudmännen har komplicerade beställningsrutiner och regelsystem. Dessa innebär att den som behöver tjänsten inte kan skaffa sig en överblick över sina resor. Beställningar av fordon uteblir eller är kraftigt försenade, och detta beror till stor del på den organisation som tillämpas i många kommuner. Det andra problemet är kostnaderna. Huvudmännen är fria att sätta priserna. används reglerna för att begränsa resandet. Detta sker tvärtemot kollektivtrafikens mål där priset används för att stimulera ett kollektivt färdsätt. För att råda bot på problemen anser att det behövs ändringar i de två lagar som reglerar färdtjänsten. Dessa ska utformas så att kommunerna inte ges möjlighet att begränsa antalet resor och därmed funktionshindrades behov av resor. vill också att det i lagen ska finnas en regel om att besluten om vem som ska ha rätt till färdtjänst skall ses som myndighetsutövning och inte kunna överlåtas på trafikhuvudmannen. Vi anser att trafikhuvudmannen inte besitter den kompetens som behövs för att fatta dessa beslut. Vi vill också att färdtjänsten skall ha en tillsynsmyndighet som kan se till att det finns en trafikförsörjningsplan. Vi ser det som en allvarlig brist som måste åtgärdas. Färdtjänsten har inga krav på sig att upprätta sådana planer. Det innebär bland annat att det inte existerar någon uppföljning av färdtjänsten. Detta behövs för att säkra kvaliteten och ge brukarna en myndighet att vända sig till vid bedömning, klagomål, överklagande av beslut m.m. Då färdtjänsten just nu är föremål för utredning avvaktar vi denna utredning och den kommande propositionen i frågan. tar också upp kravet på ökad säkerhet för barn och vuxna som färdas med färdtjänst i en särskild motion om trafiksäkerhet. 12 Hjälpmedel för funktionshindrade Väntetiderna för hjälpmedel är generellt sett långa och varierar stort mellan landstingen. Kostnaderna varierar också. I vissa landsting är de mycket höga medan de i andra är måttliga. Vidare varierar prioriteringsordningen mellan landstingen så, att i vissa landsting får personer i arbetsför ålder förtur före äldre personer. Det förekommer också sjukskrivningar i avvaktan på att de behövande skall beviljas hjälpmedel för sitt funktionshinder. Det är många olika aktörer som är inblandade, och det ekonomiska ansvaret kan vara delat. Hjälpmedelsfrågan är viktig ur likabehandlingssynpunkt. En konsekvens av att bedömningen varierar mellan landsting är att möjligheten till rehabilitering också varierar beroende på var i landet en person är bosatt. anser också att hundar skall ingå i arsenalen av de hjälpmedel funktionshindrade skall ha rätt att erhålla. Det kan exempelvis gälla en servicehund som bär saker och hämtar föremål som hjälpmedel för en rörelsehindrade. Det kan finnas personer som behöver en rehabiliteringshund som hjälpmedel för sin sociala rehabilitering eller det kan gälla en diabetiker som behöver hunden som hjälpmedel för att varna för insulinkänningar. Regeringen har tillsatt en utredning som ska analysera och lämna förslag till hjälpmedelsförsörjningen i vid mening. Den ska bland annat se över hur IT och annan kommunikationsteknik kan användas. avvaktar utredningens förslag. Det är inte självklart att psykiskt funktionshindrade känner sig hemma i handikapprörelsen. För vissa innebär en definition av det psykiska funktionshindret som handikapp att det blir ett permanent tillstånd som inte kan avhjälpas. Psykiska funktionshinder är för många en rad symtom som växlar i omfattning, i styrka och . Stigmatiseringen av psykiskt funktionshindrade är påtaglig. Rättsliga rådet har i sitt arbete konstaterat att gruppen inte får tillgång till rehabilitering, ofta saknar sysselsättning samt att möjligheterna till inflytande och makt över det egna livet är begränsade. När den s.k. psykiatrireformen trädde i kraft innebar det ett förtydligande av ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting. I enlighet med detta överfördes en rad verksamheter från landstingen till kommunerna. Psykiatrireformen innebär också att psykiskt funktionshindrade skall få ett större inflytande och medbestämmande. I och valfrihet konstaterades att många av reformens intentioner infriats. Allt var och är dock inte bra. Bland annat finns det ett stort antal psykiskt funktionshindrade som är kvar på institutioner, fastän platserna nu betalas av kommunen. Dessa borde ha minskat i antal i stället för att deras antal ökat från 2 400 personer till 2 700 personer. Det har alltså inte skett en förskjutning från psykiatrisk heldygnsomsorg till eget boende utan till andra vård- och boendeformer. Detta kan bland annat bero på brister i den psykiatriska öppenvården och i det kommunala stödet för öppen verksamhet. anser det mycket viktigt att denna utveckling bryts och att incitament skapas för att förverkliga reformens intentioner om ett eget boende för psykiskt funktionshindrade. Detta bör ges regeringen till känna. Det genomfördes en lokal studie i i samband med ädelreformen 1995. Denna har följt vad som hänt med livsvillkoren bland personer efter att de skrivits ut från den psykiatriska långtidsvården som s.k. medicinskt färdigbehandlade. Mer omfattande studier som visar huruvida levnadsförhållandena kommit att förbättras för gruppen har dock inte genomförts. Enligt Stockholmsstudien är det ingen av de medicinskt färdigbehandlade som har arbete på den öppna marknaden. Däremot är det betydligt fler som jämfört med tiden före utskrivningen har någon form av regelbunden sysselsättning. Ett problem som iakttagits är att många har ekonomiska problem. Den ökade boendestandarden och därmed ökade boendekostnader är en trolig orsak till detta. anser det vara av stor vikt att en studie av psykiskt funktionshindrades livsvillkor genomförs. Detta bör ge regeringen till känna. Att vara psykiskt funktionshindrad skapar ofta stora svårigheter i de sociala kontakterna. Det beror både på att det är en del av funktionshindret men också på omgivningens attityd. Det är därför angeläget att den psykiatriska vården och stödet har bra former för ett reellt inflytande för den enskilda. konstaterar att gruppen psykiskt funktionshindrade inte får tillgång till rehabilitering, ofta saknar sysselsättning samt att möjligheterna till inflytande och makt över det egna livet är begränsade. En av avsikterna med psykiatrireformen var att ge psykiskt funktionshindrade ett större inflytande och medbestämmande. På några platser i landet har ett arbete med s.k. brukarrevisioner initierats med ett mycket positivt resultat. Vi föreslår att ges i uppdrag att ta fram en enhetlig manual för s.k. brukarrevisioner. Det skulle vara ett led i kvalitetssäkring och även möjlighet till jämförelser över landet. Detta bör ge regeringen till känna. 14 Rehabilitering, habilitering För att få ett bra liv som funktionshindrad behövs en god tillgång till rehabilitering. Det behövs också tillgång till habilitering för att upprätthålla förmågor. För vård och omsorg har därför prioriterat sådana insatser. För att uppfylla prioriteringens villkor anser att följande måste uppfyllas: Personer med bestående funktionshinder eller fortgående försämringar av sjukdomar och skador skall garanteras rätt till årliga rehabiliteringsinsatser under hela livet såvida inte sjukdomens eller skadans art kräver tätare insatser. Sjuka och skadade skall erbjudas en rehabiliteringsplan som revideras vid de årliga kontrollerna. Rehabiliteringsplanen skall bl a omfatta fysisk träning, psykologiskt stöd och rådgivning, översyn av hjälpmedel och hjälpmedelsbehov och rådgivning när det gäller personlig service. Rehabiliteringsinsatser skall kunna ges polikliniskt eller i form av en vistelse vid rehabiliteringsenhet beroende på medicinskt och socialt behov och personligt önskemål. Den enskilde skall i största möjliga utsträckning själv kunna välja rehabiliteringsgivare. Trots prioriteringsordning är det svårt att få den rehabilitering som behövs, och för att behålla sin funktionella förmåga krävs en habiliteringsinsats som sjukvårdshuvudmännen sparar in på. anser att regeringen bör göra en översyn av vilka habiliteringsresurser som finns att tillgå, vilka brister som finns och komma med förslag till åtgärder i enlighet med den prioriteringsordning som gäller för landets hälso- och sjukvård. Detta bör ge regeringen till känna. Den kooperativa företagsformen röner allt större intresse inom det sociala området. Det är framför allt kooperativa daghem och personalkooperativ, som bildats genom avknoppningar från tidigare reguljära verksamheter inom landsting och kommuner, som nått en viss omfattning. Utomlands, företrädesvis i , finns s.k. sociala kooperativ. Dessa företag arbetar med människor som har svårt att komma ut på den reguljära arbetsmarknaden. Dessa sociala kooperativ är arbetskooperativ som säljer varor och tjänster på marknaden. I finns en speciell kooperativ lagstiftning. Där är kooperativ en lagreglerad företagsform. Många kommersiella företag drivs kooperativt. Flera av största företag inom bygg-, jordbruks- och metallsektorn är kooperativ. Men det finns dessutom en speciell lagstiftning som reglerar de sociala kooperativens verksamheter. Exempelvis måste ett socialt kooperativ ha arbetshandikappade som kooperatörer. Det finns också lagstadgat hur eventuella överskott får eller skall fördelas mellan investeringar och löner, samt hur mycket det måste finnas som fonderade medel, motsvarande aktiekapitalet i kooperativet. Om ett företag uppfyller de krav som ställs för att det skall klassas som ett socialt kooperativ finns vissa skattelättnader att få. Detta motiveras med att kooperativet finns på marknaden och överlever genom att sälja sina produkter. Men det sociala kooperativet har vissa marknadsmässiga nackdelar i jämförelse med andra företag som verkar på samma marknad, nämligen att av kooperatörerna oftast har något nedsatt arbetsförmåga. I har den kooperativa verksamheten fått en annan inriktning och utformning. I stora drag har vi fyra olika typer: Producentkooperativ, företrädesvis inom jordbruket. Konsumentkooperativ, t.ex. och HSB. Brukarkooperativ, t.ex. daghem, solarier (som drivs av PSO). Sociala kooperativ i rehabiliteringssyfte finns ofta i anslutning till den psykiatriska vården eller till omsorgsverksamhet. Framför allt innebär det sistnämnda ett nytänkande inom den psykiatriska rehabiliteringen och har såvitt det kunnat bedömas uppvisat fina resultat och ökad livskvalitet för dem som ingått i kooperativen. Dessutom är kostnaderna lägre än vid traditionella behandlingsmetoder. Det är möjligt att detta är en framkomlig väg som bör uppmuntras. Det italienska exemplet som vi ovan redogjort för tar ytterligare några steg framåt och är, för våra förhållanden, väldigt avancerat i och med att det i praktiken kombinerar alla fyra typer av kooperativ. Vi vill inte utesluta att det kommer att resas krav och önskemål på att starta liknande verksamhet även i vårt land. finns det ett antal lagar som begränsar möjligheten att inrätta eller stödja sociala kooperativ. Det handlar bl.a. om lagen om offentlig upphandling, konkurrenslagen m.fl. anser att dessa lagar bör ses över så att de inte förhindrar eller försvårar bildandet av s.k. sociala kooperativ. anser att bör ge regeringen till känna det även i ska skapas möjligheter att starta och driva sociala kooperativ. 16 Statsbidrag till handikapporganisationerna I samband med att den nya förordningen om statsbidrag till handikapporganisationerna som trädde i kraft , fick i uppdrag att kartlägga och redovisa effekterna av de nya bestämmelserna. Styrelsen riktade då kritik mot att det nya systemet inneburit att flera gamla handikapporganisationer fått kraftigt minskade bidrag som gått ut över deras verksamhet. För en del organisationer innebär det att om inget görs kommer statsbidraget realt att ha halveras fram . Detta har bland annat medfört att dessa varslat om uppsägningar på sina kanslier. Dagens utvecklingen tyder på att handikapporganisationerna blir allt mer beroende av riktade bidrag,eller olika slags projektmedel, vars ändamål bestäms av dem som beviljar medlen. Utrymmet för rent intressepolitisk påverkansarbete minskar. Det anslaget som givit handikapporganisationerna frihet att i demokratisk anda helt självständigt bestämma inriktning på och syfte med sin verksamhet, nämligen statsbidraget, krymper oroande hastigt. anser att denna utveckling är olycklig eftersom vi vill ha en fri handikapprörelse. Ett utredningsarbete pågår som kommer att lägga förslag om ett ändrat system där merkostnader ska beaktas och ersättningen höjas. Regeringen planerar att komma med förslag i den ekonomiska tilläggsbudgeten . vill inte föregripa regeringen förslag utan avvaktar för att se om vi får anledning att återkomma till detta. 17 Välfärd och funktionshinder lämnade Kommittén Välfärdsbokslut ett delbetänkande, Funktionshinder och välfärd. Där konstateras att mer än en och en halv miljon personer i åldern kan räknas till gruppen funktionshindrade. Utredarna har kunnat konstatera att dessa inte har lämnat arbetsmarknaden i större utsträckning än andra under den ekonomiska krisen, men däremot är deras förvärvsgrad betydligt lägre än bland dem som inte är funktionshindrade detta även med hänsyn taget till nedsättningar i arbetsförmåga. Det visar sig att yngre och medelålders med funktionshinder samt familjer med funktionshindrade barn inte har sämre inkomster än andra grupper men däremot större ekonomiska svårigheter än befolkningen i övrigt. Detta kan bara tolkas så att funktionshindret i sig medför ökade kostnader. Det gör att kvinnor och män med funktionshinder avstår t.ex. oftare än andra från läkarbesök, har en annan mathållning och ett annat konsumtionsmönster än befolkningen i övrigt. Vidare konstateras också att det kommunala stödet har minskat under 1990talet bland alla grupper av yngre och medelålders med funktionshinder. Det är endast bland gruppen funktionshindrade med de allra största behoven som stödet har ökat. Där har en ökning skett sedan LSS infördes . Det har också skett en minskning av det kommunala stödet för alla grupper av äldre funktionshindrade, som hjälp från anhöriga och tjänsteföretag har ökat. Det senare betyder att den enskilde själv får betala biståndet. Utredningen redovisar också att personer med funktionshinder särskilt de med psykiska besvär oftare än andra saknar förmåga att överklaga myndighetsbeslut. Personer med sämre förmåga att tillvarata sina rättigheter riskerar att komma till korta när handikappreformer har en betoning av individens rättigheter. Vår slutsats av delbetänkandet från Kommittén Välfärdsbokslut blir att avvikelserna mellan funktionshindrades inkomstnivåer och förekomsten av ekonomiska svårigheter kan ses som en följd av att personer med funktionshinder har större utgifter förknippade med funktionshindret. Vi antar att detta är kostnader för läkarvård, läkemedel, service samt mer indirekta merkostnader föranledda av att funktionshindret medför högre kostnader för boende, semester, mat eller annat. Detta innebär också att det finns påtagliga skillnader inom gruppen funktionshindrade beroende på graden av hjälpbehov. hade av befolkningen i åldrarna stora ekonomiska svårigheter. Bland funktionshindrade som är beroende av hjälp i vardagen var andelen och bland övriga funktionshindrade . har i samarbete med regeringen och kring den av antagna propositionen Avgifter inom äldre- och handikappomsorg skapat förutsättningar för att funktionshindrade med behov av stöd skall kunna behålla ett större ekonomiskt utrymme när avgifter för vård och omsorg är betalda. Dessutom har lämnat till regeringen ett tillkännagivande som har att göra med en översyn av de funktionshindrades ekonomiska situation. En del åtgärder har alltså vidtagits för att stärka de funktionshindrades situation, och vi avvaktar nu regeringens översyn i frågan. Kommittén Välfärdsbokslut har konstaterat att det bland personer med funktionshinder finns tydliga könsskillnader. Kvinnor har i högre grad ekonomiska problem än män. Kvinnor får också mindre stöd och hjälp. Det finns klara skillnader i hjälpmönstret. Det är vanligare med hjälp bland män som bor ensamma jämfört med kvinnor i samma situation. Detta gäller både yngre och äldre funktionshindrade. Det är också vanligare med hjälp bland gifta par när det är kvinnan som är hjälpbehövande. En förklaring kan vara att mannen inte förväntas kunna bistå kvinnan. Eftersom det finns en viss dokumenterad kunskap anser vi att det är nödvändigt med en mer fördjupad kartläggning av ojämlikheten som nämns ovan. Detta skall följas av ett åtgärdsprogram där man presenterar förslag som skall minska skillnaderna mellan kvinnor och män. Detta bör ge regeringen till känna.