mot · GQ02Fi254 · 2002-10-23 00:00:00 — principiella kritik mot fastighetsbeskattningen tar sin utgångspunkt i övertygelsen att alla skatter måste vara begripliga och rättvisa. Alla skatter måste kunna prövas utifrån grundläggande värden. Skatter kan vara oetiska i den meningen att lagstiftningen i sig innebär att grundläggande etiska värden och mänskliga fri- och rättigheter och härur härledda skatterättsliga principer överträds. Vår uppfattning är att fastighetsskatten genom sin konstruktion kommer i konflikt med såväl äganderätten som den social- och skatterättsliga principen om skatt efter bärkraft. Den statliga fastighetsskatten kan inte heller motiveras utifrån intresseprincipen, eftersom det inte finns någon som helst koppling mellan å ena sidan den skatt man tvingas betala och å andra sidan någon form av förmån eller nyttighet man har som fastighetsägare. Den nuvarande konstruktionen är också svårmotiverad även om man accepterar kapitalinkomstperspektivet, och någon utvecklad logik med att beskatta boende både som kapital och konsumtion finns inte. föreslår därför att den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhus (egna hem) och bostadshyreshus (hyresrätter och bostadsrättsföreningar), kommersiella lokaler och industrienheter. Kommunerna ges rätt att ta ut en fast avgift per småhus, per bostadslägenhet samt per kvadratmeter lokalyta för kommersiella lokaler och industrienheter. Den totala kommunala avgiften får inte överstiga kommunernas självkostnader för gator/vägar och parkering, räddningstjänst samt fysisk planering. Avgiften per småhusenhet får maximalt uppgå till , avgiften per bostadslägenhet får maximalt uppgå till , avgiften för kommersiella lokaler får maximalt uppgå till per kvadratmeter och avgiften för industrienheter får maximalt uppgå till per kvadratmeter . Reavinstskatten vid försäljning av privatbostadsfastighet och bostadsrätt höjs till den generella nivån på . Nuvarande uppskovsregel vid anskaffande av ersättningsbostad föreslås vara oförändrad. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 5 Löpande statlig fastighetsbeskattning principiellt felaktig 4 5.2 Hot mot äganderätten 4 5.3 Teorin bakom fastighetsskatten är inte konsistent 5 6 Regeringens fastighetsskattepolitik förstör hela bostadspolitiken 6 6.1 Orimligt hög beskattning av boendet 6 6.2 Begränsningsregel och sänkt skattesats löser inte problemen 6 6.3 har världens högsta boendeskatter 7 6.4 Svenska hushållens boendekostnader högst i EU 8 6.5 Byggandet har avstannat 8 6.6 Statens nettoinkomster för boendesektorn överstiger utgifterna 9 6.7 Ökad boendesegregering 10 6.8 Hur ser medborgarna på fastighetsskatten? 7.1 Slopa den statliga fastighetsskatten för småhus 11 7.1.1 Inför avgift 11 7.2 Slopad statlig fastighetsskatt på hyresbostadshus 13 7.3 Slopad fastighetsskatt för kommersiella lokaler och industrifastigheter 13 8 Reformens finansiering m.m. 14 8.1 avgift minskat statsbidrag 14 8.2 Regionala skillnader 15 8.3 Likformig reavinstskatt 16 8.4 Lägre administrationskostnader 17 8.5 Ekonomiska effekter för hushållen, företagen och offentlig sektor 17 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att avskaffa den statliga fastighetsskatten. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en avgift för fastigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att höja reavinstskatten vid försäljning av bostäder. I samband med skattereformen 1991 ersattes schablonbeskattningen av villor och fritidshus med fastighetsskatt. Detta innebar en kraftig ökning av boendekostnaderna, främst genom minskad effekt på ränteavdragen. Till detta har sedan lagts effekterna av sjunkande bostadssubventioner, ökad moms på uppvärmning samt ökande kommunala taxor och avgifter. Fastighetsbeskattningen är statlig och motiveras enbart som en intäktskälla för staten. I samband med inträde i Europeiska gemenskapen motiverades t.o.m. en höjning av fastighetsskatten med inträdets finansiering. Relationen mellan skatt och legitim orsak till skatten är borta. Fastighetsskatten är ologisk och orättvis. Skattens konstruktion är feltänkt. Fastighetsskatten har sin grund i att fastighetsägarna skulle garanteras samhällsnyttiga tjänster, såsom tillfartsvägar, vatten och avlopp, gatuunderhåll, sophämtning m.m. Flera av dessa kommunala tjänster är avgiftsbelagda. Underlaget för fastighetsskatt utgörs av ett taxeringsvärde som i princip ska uppgå till av marknadsvärdet. Marknadsvärdet bestäms av byggnadens och markens storlek samt deras kvalitet och läge. Enligt SCB bodde av vuxna befolkning i småhus 1998. av alla barnfamiljer bodde i småhus . Då en så stor del av barnfamiljerna bor i småhus kan man utgå ifrån att alla inkomstgrupper finns representerade bland dem. För framför allt låg- och medelinkomsttagare med barn är därför fastighetsskattens utformning av avgörande betydelse. har den så kallade rullande fastighetsskatten som infördes i själva verket inte gällt. Under inkomståren 19982000 har taxeringsvärden använts. har dock nya fastighetstaxeringar gjorts som kraftigt höjt fastighetstaxeringen i många områden . Omräkningstalen som anger hur mycket taxeringsvärdet förändras slår olika hårt beroende på bostadsområde. Den totala fastighetsskatten för småhus, hyreshusenheter, kommersiella lokaler och industrifastigheter beräknas uppgå till 23,7 miljarder . Till detta skall läggas att många drabbas av förmögenhetsskatt på sin bostad. Därmed uppgår den fastighetsrelaterade skatten till betydligt högre belopp. 5 Löpande statlig fastighetsbeskattning principiellt felaktig Konstruktionen med nuvarande löpande fastighetsbeskattning är principiellt felaktig. Motiven för och utformningen av skatten är verklighetsfrämmande för den stora majoriteten av småhusägare. Skatten är oerhört hög, särskilt i vissa områden, och tar inte hänsyn till skattebetalningsförmågan, utan bryter mot principen om skatt efter bärkraft. Därmed blir den också ett hot mot äganderätten, och ibland i praktiken ett direkt brott mot äganderätten för dem som enbart av skatteskäl tvingas flytta. Fastighetsbeskattningen är inte skatteteoretiskt konsistent inom den norm för likformig kapitalinkomstbeskattning som råder sedan skattereformen 1990/91. Skatten saknar därmed legitimitet. Motiven för den löpande fastighetsbeskattningen är verklighetsfrämmande för den stora majoriteten av småhusägare och bostadsrättsinnehavare. Det verklighetsfrämmande består i att småhusägare och bostadsrättsinnehavare i regel huvudsakligen köpt sina hus eller bostadsrätter för att bo i dem och inte för att placera ett stort överskott av kapital. Att ordna bostad för sig själv och sina närmaste är ur allmänmänsklig synvinkel att betrakta som ett grundläggande behov, en plikt och i slutändan en rättighet, än som en av flera möjligheter till kapitalplacering. Även för det fåtal personer som kan köpa en fastighet utan att ta lån, torde det vara mycket svårt att hävda att frånvaro av löpande beskattning av fastigheter skulle snedvrida dessa individers val i sådan grad att en samhällsekonomiskt ineffektiv resursfördelning uppstår. 5.2 Hot mot äganderätten Hotet mot ägandet blir akut, när den enskilde husägaren på grund av fastighetsskatten drabbas av likviditetsproblem, som regeringen brukar välja att kalla det. Med likviditetsproblem avses att fastighetsskatten inte tar hänsyn till den uråldriga skatterättsliga principen om skatt efter bärkraft. Att låta taxeringsvärdet utgöra underlag för beskattningen är nämligen detsamma som att bestämma fastighetsskatten för en viss person genom andra personers husaffärer. Stiger marknadspriserna på fastigheter så stiger även den allmänna fastighetsskattenivån i värdeområdet, oavsett hur mycket ett enskilt hushåll har i inkomst eller oavsett hur mycket det förmår betala i skatt. Denna orimliga effekt av taxeringsvärdets koppling till det föränderliga marknadsvärdet, ofta i kombination med förmögenhetsbeskattningen, får till följd att permanentboende i kustnära områden eller i expansiva storstadsområden får allt högre fastighetsskatt på grund av nya köpstarka grannar, inte på grund av egna ökade faktiska inkomster. Husägare med låga inkomster, exempelvis en pensionär som betalat av sina skulder på huset, drabbas extremt hårt av nuvarande system. Ägare till privatbostadsfastigheter med låga inkomster och kanske avbetalda lån får därför likviditetsproblem och därmed svårigheter att betala skatten. Till slut tvingas de flytta från sina hem. Detta är då inte längre bara fråga om ett hot mot äganderätten, utan den blir ett statligt sanktionerat brott mot äganderätten. 5.3 Teorin bakom fastighetsskatten är inte konsistent Ägande av bostäder betraktas i nuvarande skattesystem för det första som en form av sparande eller kapitalplacering. Enligt likformighetsnormen för kapitalbeskattningen får, till att börja med, inget obeskattat sparande förekomma. Vidare gäller enligt detta synsätt att den implicita avkastning i form av boendetjänster som egnahemsägaren eller bostadsrättsinnehavaren erhåller skall utgöra skattepliktig inkomst1. Därför ska såväl den löpande beskattningen som reavinstbeskattningen utformas så att detta sparande beskattas likformigt med annat sparande. En kapitalplacering i till exempel en villa skall således beskattas som en kapitalplacering i en aktieportfölj eller sparande på bank. Nivån på beskattningen bör vara densamma oavsett vilken typ av kapital det rör sig om, det vill säga pengarna ska beskattas lika hårt om man sätter in dem på banken eller om man betalar delar av ett hus med dem. Så långt låter resonemanget om man medvetet bortser från likviditetsproblemet ganska rimligt. Men resonemanget stämmer dåligt överens med verkligheten när det gäller beskattningen av småhus. Den skattesats på av taxeringsvärdet som gällde före regeringens senaste reträtt förutsatte en real avkastning på för att vara jämförbar med 30 procents kapitalinkomstskatt på en alternativ placering (till exempel sparande i bank). Lägger man sedan förmögenhetsskatten till detta, så blir det reala avkastningskravet på en alternativ placering om pengar bundna i fastigheten inte ska vara hårdare beskattade än pengar placerade på annat sätt.2 En så hög avkastning kan man normalt inte väntas uppnå på placeringar med lika låg risk som fastighetsinnehav. Fastighetsskatten, som beräknas utifrån marknadsvärdet, innebär också att värdestegringen beskattas innan den realiserats. Men så är inte fallet om man placerar pengar i aktier. Då beskattas värdestegringen först vid försäljningen. Redan dessa förhållanden gör det svårt att motivera dagens löpande beskattning av egnahemsboende med likformighetsskäl. Kännetecknande för en kapitaltillgång är att den ger någon form av avkastning. Tillgångar i kapital ger i regel löpande avkastning i reda pengar, men så är inte fallet med egnahem. Den konstgjorda parallellen med andra kapitalplaceringar upprätthålls dock genom att regeringen och andra förespråkare talar om en icke-monetär avkastning, det vill säga en avkastning eller inkomst som inte faller ut i reda pengar. Denna avkastning sägs alltså motsvara den inkomst kapitalet skulle ha genererat om det placerats i någon alternativ sparform. Ett annat begrepp som används för att beteckna denna avkastning är nettohyresvärde. Detta värde ska enligt logiken fångas upp till beskattning genom fastighetsskatten. 6 Regeringens fastighetsskattepolitik förstör hela bostadspolitiken 6.1 Orimligt hög beskattning av boendet Sedan skattereformen 1990/91 gäller att fastighetsägande även betraktas som konsumtion i skattehänseende. Således är alla byggnations-, förvaltnings- och underhållskostnader belagda med 25 procents moms. För den som investerat kapital i en aktieportfölj eller i bank är dock varken inköpet eller förvaltningen av detta kapital inte belagd med moms. Vidare gäller att kapital till exempel kan placeras i en 10-årig obligation utan att skatt behöver betalas förrän , när den löper ut. Pengar kan även placeras i reinvesterande fonder, där utdelningen reinvesteras och beskattning sker först vid försäljning. Dessa fakta gör att logiken kring att både momsbelägga boende och att hävda kapitalinkomstperspektivet för egna bostadsfastigheter haltar betänkligt. Det är för övrigt enbart fastigheter som i skattehänseende beskattas både som konsumtion och kapital. 6.2 Begränsningsregel och sänkt skattesats löser inte problemen Begränsningsregeln i fastighetsskatten samt ändrade grundavdrag i förmögenhetsbeskattningen som regeringen genomdrivit 2001 är bara de senaste exemplen på de återkommande och ad hoc-mässiga regeländringar, som bekräftar kritiken som presenteras i denna motion. Problemens orsak kvarstår i grunden, eftersom skattesatsen är fortsatt på en hög nivå och kopplingen till marknadsvärdet finns kvar. Nya och oönskade marginaleffekter skapas dessutom genom begränsningsregeln, och den sambeskattning som missgynnar gifta framför ogifta utan barn förstärks. Enligt begränsningsregeln ska förvärvsinkomster före skatt, inkomst av kapital samt av den skattepliktiga förmögenheten över fribeloppet räknas som inkomst enligt denna regel. Fastighetens taxeringsvärde skall dock inte räknas in i förmögenheten. Begränsningsregeln gäller taxeringsvärden mellan och . För fastigheter med taxeringsvärde betalas full fastighetsskatt på värdet över denna gräns. Fastighetsskatten kan därmed aldrig understiga . Hushåll med en sammanlagd inkomst kan inte utnyttja begränsningsregeln alls. anser att även om begränsningsregeln kan motverka de värsta effekterna av fastighetsskatten så är den snarare en bekräftelse av hur felkonstruerad fastighetsskatten är i grunden. Det kan inte vara rimligt att någon ska behöva betala av sin inkomst i skatt på sitt boende utöver den höga inkomstskatt som svenska inkomsttagare redan betalar. 6.3 har världens högsta boendeskatter Trots kritiken från oppositionen har fortfarande vid sidan av världens högsta skatter och har den i särklass hårdaste beskattningen på boendet i hela världen. I övriga europeiska länder är momsen lägre, försäljningsskatten (reavinstskatt) förekommer och fastighetsskatten är mycket begränsad. Vissa länder har ingen fastighetsskatt. BOENDE OCH FÖRMÖGENHETSBESKATTNING I NÅGRA LÄNDER Nej, men markskatt Källor: SOU 2001:11 Skatternas betydelse för den finansiella sektorns framtid, SOU 1996:156 Bostadspolitiska utredningen, . 6.4 Svenska hushållens boendekostnader högst i EU Hushållen i har sammantaget de högsta boendekostnaderna i hela EU (förutom ). av hushållets disponibla inkomst går till att sörja för boendet i . HUSHÅLLENS BOENDEKOSTNADER (ANDEL AV DISPONIBELINKOMST 1999) (Källa: ) 6.5 Byggandet har avstannat På grund av de höga kostnaderna för boende investeras mindre pengar i nya bostäder. hade 1999 minst antal nybyggda bostäder i hela EU. Även hyresregleringarna skapar denna återhållsamhet i byggandet. Sammantaget är slutsatsen att bostadsbristen i de svenska storstäderna är långt ifrån löst. ANTAL FÄRDIGSTÄLLDA BOSTÄDER 1999 (Källa: ) 6.6 Statens nettoinkomster för boendesektorn överstiger utgifterna Regeringspolitiken innebär att varje förändring av den höga skatten på boende måste finansieras inom samma sektor. När regeringen till följd av den kraftiga opinionen mot den orimliga konstruktionen av fastighetsbeskattningen föreslår en om än blygsam lättnad av fastighetsskatten, så skall den finansieras av höjda taxeringsvärden. Statens intäkter och kostnader för boendet genomgår dramatiska förändringar. Statens nettokostnader för boendesektorn har varit stora. Ökade intäkter, från bland annat fastighetsskatt och moms på byggande, ställt mot sjunkande kostnader för räntebidrag, gör att statens netto blev positivt. Intäkterna uppgick till i storleksordningen och kostnaderna till , det vill säga ett netto på en halv miljard 1997. Prognosen för nettot mellan fastighetsskatt och räntebidrag pekar på ett överskott på ca 17,9 miljarder . Motsvarande siffra är enligt prognoserna 20,4 miljarder. Den post på kostnadssidan som minskar mest är räntebidragen. Det kan ifrågasättas om det är rimligt att staten tar in ökade skatter på boendet när statens kostnader för räntebidrag minskar. Många barnfamiljer och pensionärer med låga inkomster som köpte hus när priserna stod som högst 198991 har stora svårigheter att bo kvar. Detta gäller särskilt boende i skärgårdar och storstadsområden. Uppgifter från , SCB visar att av LO-medlemmarna bor i småhus (villa eller radhus) som de själva äger. bor i småhus med annan upplåtelseform. Det är således fel att påstå att människor som bor i småhus generellt sett är rika. Det bör vidare uppmärksammas att av alla barn bor i villa. Regeringen, och bäddar för en ny bostadssegregering genom att överbeskatta småhus och övrigt markboende. Vissa områden kommer att rensas från normalinkomsttagare och endast mycket välbeställda kommer att befolka dessa. I skärgårdar, längs kusterna, i fjällvärlden och andra områden som berörs av mycket kraftiga höjningar av taxeringsvärdena utgör fortfarande fastighetsskatten ett stort problem. Våra kuster blir ett reservat för rika som skatten tvingar bort bönder, hantverkare, butiksägare och fiskare. Det är anmärkningsvärt att Socialdemokraterna vill skapa en sådan segregering. Fastighetsskatten innebär att skillnaden mellan lågprisorter och högprisorter ökar. Det är inte acceptabelt att det för ett likvärdigt hus kan skilja flera i årlig fastighetsskatt beroende på var i landet huset är beläget. 6.8 Hur ser medborgarna på fastighetsskatten? Forskningsgruppen för samhälls- och informationsstudier, FSI, har gjort studier som bl.a. visar att det endast är av LO-anslutna som är negativa till en sänkt fastighetsskatt. Inom TCO och är det ungefär samma förhållande. Av hela svenska folket är det som vill behålla fastighetsskatten på samma nivå som den är . Detta innebär att det finns ett starkt stöd för att fastighetsskatten måste minskas och slutligen avskaffas helt. I FSI:s senaste undersökning konstaterades följande: Fastighetsskatten möter en starkt negativ opinion som tydligt går igenom alla partiernas väljargrupper. De mest kunniga är de mest kritiska. Fastighetsskatten har en särställning och ses med större kritik än skattetrycket och andra enskilda skatter i allmänhet. De modifieringar av fastighetsskatten som avsetts att mildra den har knappast lämnat några spår i opinionen . anser att skatten bör tas bort och att den bör minskas med mer än hälften. Närmare var femte invånare upplever en viss risk att de skall behöva flytta på grund av fastighetsskatten. Oron är betydligt större bland villaboende. Omkring 100 000 invånare uppger att de planerar att flytta eller har flyttat på grund av fastighetsskatten. föreslår att den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhus (egnahem) och bostadshyreshus (hyresrätter och bostadsrättsföreningar), kommersiella lokaler och industrienheter. Kommunerna ges rätt att ta ut en fast avgift per småhus, per bostadslägenhet samt per kvadratmeter lokalyta för kommersiella lokaler och industrienheter. Reavinstskatten vid försäljning av privatbostadsfastighet och bostadsrätt höjs till den generella nivån på . Nuvarande uppskovsregel vid anskaffande av ersättningsbostad föreslås vara oförändrad. 7.1 Slopa den statliga fastighetsskatten för småhus Den totala fastighetsskatten beräknas för uppgå till ca . Av detta belopp svarar småhusen (villor och fritidshus) för . Vårt förslag innebär att den statliga fastighetsskatten slopas helt för småhusen. Bortfallet av denna skatteintäkt föreslår ska finansieras fullt ut för statens del, huvudsakligen genom en avgift och genom höjd reavinstskatt vid försäljning av privatbostadshus. För småhusens del innebär det att det totala årliga löpande skatte-/avgiftsuttaget minskar från ca till ca . Småhusägarna (de som säljer med vinst) kommer att bära större delen av den höjda reavinstskatten, som dock beräknas på en faktisk tillgång av likvida medel. Statsbidragen till kommunsektorn motsvarar av kommunernas totala inkomster. Med olika metoder har kommunsektorn använts i den statliga saneringspolitiken, vilket naturligtvis påverkat den kommunala servicen negativt. har kommunerna fått ta över en allt större del av den offentliga sektorns åtaganden. Kommunerna kan alltså inte finansiera all sin verksamhet med egna skattemedel, utan är beroende av kompletterande statsbidrag. Ett starkt motiv för en fastighetsavgift är det incitament kommunerna får för utveckling av infrastrukturen, ett offensivt bostadsbyggande och en bra näringspolitik. När även företagssektorns lokaler och industrier utgör en del av avgiftsunderlaget i kommunerna, blir effekten långt större incitament än att verka för det lokala näringslivet och för nya arbetstillfällen. En ytterligare aspekt är att kommunerna genom en avgift får intäkter från fritidsbebyggelse som i vissa kommuner är omfattande, men som inte genererar några kommunala intäkter i dagens system. Subsidiaritetsprincipens makt- och uppgiftsfördelning mellan olika nivåer i samhället motiverar dessutom, enligt vår uppfattning, en ekonomiskt stabilare grund för kommunernas uppgifter och för den kommunala självstyrelsen. Utan ekonomiskt självstyre, ingen självstyrelse. Bättre långsiktiga tillväxtförutsättningar och en högre grad av självfinansiering genom en bredare avgiftsbas är ett led i att ge en ekonomiskt stabil bas för den kommunala självstyrelsen. Denna slutsats delas till exempel också av så kallade skattebasberedning. I regel är dessutom fastighetsbeskattningen utomlands en angelägenhet, vilket på kontinenten inte minst har motiverats av subsidiaritetsprincipen. I ambitionen att stärka kommunernas ekonomiska bas och öka incitamenten att utveckla kommunen spelar alltså en delvis växling av fastighetsskatten till en avgift en viktig roll. När systemet med statlig fastighetsskatt avvecklas bör kommunerna ges möjlighet att ta ut en avgift för täckande av kostnader för gator och vägar samt räddningstjänst (brandförsvar) och fysisk planering/bostadsförbättring. Statens intäktsbortfall för den slopade fastighetsskatten kan då delvis kompenseras genom en nivåjustering i statsbidraget till primärkommunerna i enlighet med finansieringsprincipen. En fastighetsavgift för vägar, räddningstjänst och fysisk planering har både legitimitet, transparens och förutsägbarhet. Den som betalar avgiften vet att pengarna går till det som han/hon som fastighetsägare har nytta av. Eftersom avgiften inte baseras på marknadsvärdet försvinner hoten om framtida chockhöjningar. Förutsebarheten inte bara ökar utan blir en realitet. Husägaren får en trygghet och kontroll över sin ekonomi. Någon kan invända att kommunernas invånare redan via kommunalskatten betalar för gator, vägar och räddningstjänst och därmed får betala dubbelt med den nya avgiften. Kommunerna klarar dock inte, som nämnts ovan, att finansiera alla sina utgifter med sina egna skatteinkomster, utan är beroende av statsbidrag. Det är därför rimligt att betrakta växlingen fastighetsavgift mot sänkta statsbidrag som att kommunen själv får möjlighet att finansiera det man inte tidigare kunde finansiera på egen hand. Därför blir det också felaktigt att se det som att fastighetsägaren med vår föreslagna reform kommer att betala dubbelt för vägar, räddningstjänst och fysisk planering. Enbart om kommunalskatten redan täckte alla kommunens utgifter och en avgift för redan befintlig verksamhet lades uppe på detta, skulle det vara fråga om att betala dubbelt. För så kallade vägsamfälligheter som på privat sätt ordnar med väghållningen i sitt område måste undantag göras för den kommunala avgiften. Vår fastighetsskattereform gällande den kommunala avgiften måste utformas så att kommuner tvingas ge fastighetsägare som är medlemmar i en vägsamfällighet en rimlig nedsättning av fastighetsavgiften. Den kommunala fastighetsavgiften ska dessutom vara helt befriad från moms. 7.2 Slopad statlig fastighetsskatt på hyresbostadshus