mot · GQ02Kr369 · 2002-10-23 00:00:00 — Arkiv, bibliotek och museer Förslag till riksdagsbeslut 14 2 Vårt gemensamma kulturarv 15 2.1 Det synliga kulturarvet 16 2.2 Det osynliga kulturarvet 17 3.1 Regional arkivverksamhet 18 3.2 Kyrkokommunala arkiv 19 4.2 Skolbibliotek och barnbibliotek 22 5.1 Fritt inträde 23 5.2 Hyror och ramanslag 24 5.4 Regionala museer 26 5.5 Några särskilda museer 26 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ny ABM-utredning. begär att regeringen återkommer med en redogörelse för de behov som måste tillgodoses för att vi skall kunna bevara det kyrkliga kulturarvet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om resursfördelningen inom anslaget 28:26 Bidrag till kulturmiljövård. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om folkrörelsearkiven. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om projektet kulturarvs-IT. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om sockennamnen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om verksamheten vid SVAR. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommunala biblioteksplaner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om gratis inträde för barn och ungdomar på statliga och regionala museer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om museernas säkerhet. begär att regeringen återkommer med ett konkret förslag på en lösning av magasinsproblem. begär att regeringen återkommer med information om situationen för regalskeppet . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kvinnomuseer. 1 Yrkande 6 hänvisat till SkU. Vi är alla medskapare av vår kultur och har därför också ett gemensamt ansvar för att vårda och värna den både den kultur som vi lever i men också det arv som lämnats till oss av tidigare generationer. Det handlar såväl om en immateriell del av tankar, värderingar, musik och berättelser som om en materiell del av föremål och byggnader, båda lika viktiga att bevara för eftervärlden. Vi har alla ett ansvar för det kulturella arvet men ett särskilt ansvar har våra kulturarvsbärande institutioner: arkiven, biblioteken och museerna. Ansvaret för kulturarvet förenar dessa institutioner. Deras gemensamma ansvar ligger i att välja ut vad som ska bevaras, systematisera materialet och sprida information till allmänheten. Alla tre delarna i ABM-institutionernas uppgift måste uppfyllas för att institutionerna ska uppfylla sin roll. Denna gemensamma uppgift förenar ABM-institutionerna men den innebär inte att de är utbytbara. Varje institution har en egenart som måste tas till vara. Vi har tidigare motionerat om tillsättande av en statlig utredning om möjligheterna till ett utökat samarbete mellan ABM-institutionerna. gav oss sitt stöd och på uppdrag tillsatte regeringen föregående år, i samarbete med Kungl. , , och , en utredning. Det är positivt att regeringen så snabbt tillsatte utredningen. anser vi att utredningen fick allt för små befogenheter och möjligheter att komma med konkreta förslag. Regeringens ambition med utredningen var att sammanställa vad som redan görs. Utskottets begäran innebar inte i första hand en utvärdering av det som redan gjorts utan en utredning av hur samarbetet kan gå vidare och på vilket sätt detta bör ske. Resultatet har blivit att den utredning regeringen tillsatt, i sitt slutbetänkande, konstaterar att det behövs en utredning. Vi kräver därför än en gång att regeringen tillsätter en utredning som utifrån det underlag som finns får mandat att lägga fram konkreta förslag på ett utvecklat ABM-samarbete. Det kan inte nog betonas att samarbete inte innebär sammangående. Varje institution måste få bevara sin unika profil och sina unika uppdrag. Genom att stärka varje institutionsform i sin självbild skapas bättre förutsättningar för dem att möta andra. 2 Vårt gemensamma kulturarv Det räcker inte med att endast blicka framåt om man skall uppnå den välfärd som vi så hett eftertraktar. För att färdas väl är det nödvändigt att även veta hur det ser ut i backspegeln. För oss kristdemokrater har detta alltid varit en självklarhet och det är därför glädjande att insikten om vårt eget kulturarvs betydelse ökat i samhället. Varje människa har ett kulturellt ansvar. Det handlar om att lämna efter sig yttre materiella värden i form av konkreta lämningar, men också om ett för ögat osynligt arv i form av värderingar och normer. Att förmedla båda dessa sidor av kulturarvet till nya generationer är en gemensam uppgift för hela samhället. Att ha god kännedom om sitt eget kulturarv är en förutsättning både för att bygga upp sin egen identitet och för att kunna respektera andras kultur och värden. I mötet mellan kulturer krävs förståelse för att kulturarvet inte är givet en gång för alla, utan ständigt berikas av nya upplevelser, erfarenheter och kontakter med andra länder och kulturer. Att värna och värdera sin egen kultur och bejaka mångfald och värdesätta andra kulturer är förutsättningen för en positiv integration. 2.1 Det synliga kulturarvet Kulturlandskapet, kulturinstitutioner, kulturhistoriska föremål, förvaltning och vård handlar om den fasta delen av vårt kulturarv. För denna materiella del av kulturarvet har arkiv, museer och bibliotek ett särskilt ansvar. Registrering, dokumentation, vård, konservering och magasinering ställer stora krav på såväl kunskap, insikt och omsorg som praktisk hantering. Att överleva och förnya sig, att behålla gamla och attrahera nya besökare, föda deras nyfikenhet och kunskapsiver genom existerande och nya utställningar, ny teknik med mera kräver en genomtänkt plan och pedagogik. Kulturmiljöarbete handlar om insatser för bevarande av delar av det synliga kulturarvet. Från att tidigare ha varit inriktat främst på fornlämningar och särskilt värdefull bebyggelse omfattar arbetet också den historiska kontinuiteten i hela miljön. För är kulturmiljöfrågorna centrala. Med utgångspunkt i den förvaltarskapstanke, som är en av hörnpelarna i den kristdemokratiska ideologin, har vi gång efter annan lyft fram betydelsen av det viktiga kulturarbete som bedrivs på detta område. har antalet byggnader som faller inom ramen för ansvarsområde för kulturmiljövård ökat. Det har dock inte skett någon motsvarande höjning av anslagen, vilket inneburit att en viktig del av vårt kulturarv bokstavligen står och förfaller. Det var därför glädjande när regeringen höjde anslaget till kulturmiljövård med totalt , varav skulle gå direkt till kulturmiljövårdande insatser. Ytterligare insatser utlovades också . Socialdemokraterna i utskottet tillsammans med och ändrade dock regeringens förslag och minskade anslaget med för . Kvar blev för ökade insatser på området. kommer så regeringens dråpslag, tas från anslaget för andra omprioriteringar inom kulturområdet. Det är obegripligt hur regeringen på detta sätt i stort sätt kan utplåna en mycket efterlängtad och välbehövlig kulturpolitisk satsning som den själv ansåg var mycket viktigt. Vi skulle gärna se en motivering från regeringen rörande detta. Vi tar för givet att regeringen kommer att följa upp konsekvenserna av den kraftiga neddragningen. Kulturmiljöarbetet är beroende av långsiktig planering. För att minska effekterna av regeringens oerhört kortsiktiga politik gör vi en ekonomisk satsning på detta område. Bristen på långsiktighet gäller även de mycket stora svängningarna mellan olika års offentliga infrastrukturinvesteringar, vilket uppmärksammat som ett stort problem. Ett viktigt kulturmiljöarbete bedrivs på många olika nivåer i samhället. Vi vill därför särskilt uppmärksamma det arbete som bedrivs av landets hembygds- och fornminnesföreningar som omfattar mer än 450 000 medlemmar. Tillsammans med de insatser som görs av byggnads- och kulturnämnder, länsstyrelser och läns- och kommunala museer samt bidrar man till att förvalta en viktig del av det svenska kulturarvet. Vi vill därför göra en omfördelning inom anslaget till kulturmiljövård så att ytterligare kommer de ideella organisationerna till del. För arkitektur och bebyggelseplanering bär varje generation ett dubbelt ansvar att sätta tidstypiska avtryck i sin samtida kulturmiljö och att ta ansvar för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Med medvetenhet om det arkitekturhistoriska kulturarvet kan detta leva vidare även i nyproduktion. Ett särskilt ansvar har staten , sedan kyrkan fått en friare ställning, för att bevara det värdefulla kulturarv som våra kyrkor utgör. Det är positivt att regeringen ökar den kyrkoantikvariska ersättningen men det är viktigt att vi får en helhetsbild av hur stora behov som finns. Regeringen bör därför återkomma till med en redogörelse för vilka behov som finns för att bevara vårt kyrkliga kulturarv. 2.2 Det osynliga kulturarvet Det för ögat osynliga kulturarvet i form av gemensamma värderingar och principer, historia och tradition, religion och livsåskådning, språk, etiska och moraliska normer, är viktiga element i den icke-materiella kulturella utvecklingen. I varje samhälle krävs en gemensam etisk bas. Förmågan till delaktighet och upplevelse i andras kulturer är också beroende av en egen kulturell identitet, och därigenom blir arbetet med det immateriella kulturarvet ett viktigt vapen i kampen mot rasism och främlingsfientlighet. Biblioteken är här tillsammans med skolor, kyrkor, teatrar, andra kulturinstitutioner och frivilliga organisationer av olika slag naturliga platser för diskussion om människans förutsättningar, livsfrågor och värderingar. Runt om i landet finns ett antal arkiv av olika karaktär som förvaltar betydande arkivbestånd. Det handlar om att vårda och bevara men lika mycket om att ge tillgång till värdefull historia. Dessa samlingar speglar människors tankar, föreställningar, handlingar och symboler genom tiderna. Vi kan följa idéer och handlingsmönster i vårt rika kulturarv från tidig medeltid fram till våra dagar; se hur det moderna växer fram på såväl central som regional och lokal nivå. Det är därför viktigt att bevara mångfalden och tillgängligheten på detta område. Det ökade intresset för släktforskning och hembygdsforskning har gjort att arkiven fått ett uppsving när det gäller allmänhetens användning av materialet. Forskarplatserna är hårt utnyttjade, något som naturligtvis är glädjande. visar tillströmningen att vi måste följa utvecklingen med vaksamhet. Redan nu har arkivpersonalens arbetsbelastning med att tillhandahålla material ökat markant. beställdes 156 342 volymer fram vid riks- och landsarkiven, under de 108 729 forskarbesök som gjordes (enligt årsredovisning). Inte bara antalet forskarbesök ökar år utan även mängden material som arkiven måste ta ansvar för. I ett samhälle där mängden pappersmaterial är oöverskådligt blir besluten om vad som är intressant att bevara för framtiden allt svårare men också allt viktigare. Trots att avgränsningarna för vad som ska bevaras blir allt striktare är materialökningen enorm. För att göra materialet tillgängligt för forskare fotograferas materialet av successivt till mikrofilm. Bara antalet mikrokort tillgängliga för forskare har ökat med flera hundra tusen och omfattar nu över 4,3 miljoner kort. Det är viktigt att vi i samhället får en ökad medvetenhet om arkivmaterialets betydelse för vår historia. Det är särskilt viktigt, eftersom många enskilda arkiv förstörs på grund av okunnighet om materialets betydelse. Som exempel kan nämnas att många idrottsföreningar har arkiv med ett stort kulturhistoriskt värde som på olika sätt förstörs eller riskerar att förstöras. bör få i uppdrag att arbeta mer aktivt med att informera föreningar, folkrörelser, organisationer och enskilda om arkivens betydelse och om möjligheterna att bevara arkivmaterial för eftervärden. Den av tillsatta arkivutredningen har presenterat sitt slutbetänkande som är ute på remiss. Vi anser att det finns många intressanta förslag i utredningen och ser fram emot en kommande proposition på området. Syftet med det statliga stödet är att främja regional arkivverksamhet, att få ett nät av väl fungerande regionala arkivinstitutioner i landet och att bättre integrera folkrörelsearkiven i den regionala kulturpolitiken. Trots att besöken vid de regionala arkiven ökar, och de har blivit en allt större resurs för både privat och offentlig sektor, ligger anslaget även oförändrat. Många av de regionala arkiven brottas med stora ekonomiska problem. Trots att arkiven genomgått en stark utveckling och fått ett vidgat arbetsfält, bland annat i syfte att tillgängliggöra samlingarna för bredare användargrupper, har resurserna relativt sett inte ökat. Att samla in och säkerställa information, att göra den tillgänglig och dessutom arbeta aktivt för att fler skall få tillgång till samlingarna kräver betydligt större resurser än arkiven har till sitt förfogande. Särskilda utvecklingsinsatser i form av exempelvis arkivpedagogik behöver också göras. Vi föreslår därför en ökning av anslaget med för att utveckla denna mycket viktiga verksamhet. Den större delen av de regionala arkiven utgörs av folkrörelsearkiven. menar att regeringens satsning på industrisamhällets kulturarv även borde komma folkrörelsearkiven till del eftersom folkrörelserna spelade en avgörande roll i det framväxande industrisamhället. Regeringen har genomfört en bred satsning på industrisamhällets kulturarv. stöder satsningen men har genomgående poängterat att även folkrörelsearkiven bör få del av de ökade resurserna. har arbetat konkret och aktivt på detta område. Det finns till exempel inte en bruksort i landet som inte har eller har haft ett mer eller mindre omfattande folkrörelseliv. Det kan handla om fackföreningar, nykterhetsrörelser, idrottsrörelser, frikyrkor med mera. Genom folkrörelsearkiven kan vi få en mycket god bild av hur arbetarna, tjänstemännen, barnen och de hemarbetande hade det både i sitt arbete och på sin fritid. Det ideella arbetet färgas nämligen alltid av den aktuella livssituationen. Det märks på foton och affischer, i brev och verksamhetsberättelser och protokoll. Detta ger en helhetsbild av arbetarnas historia och det industriella kulturarvet. Det är mot denna bakgrund som vår satsning på de regionala arkiven ska ses. När kyrkan skildes från staten beslutades att de kyrkliga arkiven, inklusive folkbokföringsarkiven, skulle överföras från kyrkan till staten. Det mycket omfattande materialet ska överföras från församlingarna till landsarkiven. Kyrkans ansvar är att bekosta iordningställande av arkiven samt kostnaden för överföringen. Statens ansvar är att bekosta emottagande samt framtida förvaring. har tidigare tilldelats ett mindre belopp för detta ändamål men det har varit långt ifrån tillräckligt och problemen har blivit allt större. För att lösa problemen tillför regeringen , vilket är mycket positivt. Vi förutsätter att regeringen även kommer att ta ansvar för mottagandet av de kyrkokommunala arkiven i enlighet med överenskommelsen mellan staten och kyrkan. har till uppgift att samla in, bevara, vetenskapligt bearbeta och ge ut material om bland annat ortsnamn. Det skall också avge yttranden i ärenden om ortnamn och granska förslag till namn på allmänna kartor. Ortsnamn är viktiga både ur historisk synpunkt och som identitetsskapare. När det gäller ortsnamn vill vi särskilt uppmärksamma frågan om de svenska socknarnas framtid. I utredningsbetänkande Folkbokföring efter stat-kyrkareformen föreslås att begreppet territoriell församling tas bort ur folkbokföringen och i stället sker kommun- och fastighetsvis. Vi är precis som mycket negativa till en sådan förändring och menar att socknarna utgör en omistlig del av det svenska kulturarvet. Att ta bort sockennamnen skulle även innebära ett dråpslag mot släktforskare. som beslutar i frågan har hänvisat till att en utredning pågår inom och våra hemställansförslag har därför avslagits. Vi står dock fast vid vårt ställningstagande att sockennamnen bör finnas kvar i folkbokföringen och anser att det är anmärkningsvärt att fortfarande, utredande, inte har kunnat lösa frågan. För att garantera sockennamnens framtid anser vi att sockennamnen liksom ortnamnen bör få lagstöd. Regeringen föreslår i årets budgetproposition en permanentning av projektet . Projektet har som syfte att öka tillgängligheten till kulturarvet samt ge funktionshindrade och arbetshandikappade personer arbete. Tanken är att arkivmaterial, fotografier och föremålssamlingar skall bli tillgängliga genom digitalisering. bedrivs detta projekt främst i , och . Vi är mycket positiva till regeringens förslag, eftersom vi menar att detta på många sätt är en lyckad verksamhet, både ur en kulturarvs- och en sysselsättningssynpunkt. Vi vill dock uppmärksamma på vikten av att museerna får full kostnadsersättning för verksamheten när den nu permanentas. I budgetpropositionen nämns ekonomisk ersättning för handledarna men det sägs ingenting om ersättningen för assistenterna. Vi anser att det måste vara självklart att en full kostnadsersättning utgår från statens sida. bedömer dessutom liksom vi påpekat i tidigare motioner att fler orter skulle kunna medverka i projektet som är mycket omfattande. Hos Svensk Arkivinformation, SVAR, som är förlagd till och som är en byrå i finns redan utrustning, lokaler och kunnande som kan utnyttjas i projektet. Det skulle dessutom möjliggöra ett ökat utnyttjande av redan gjorda investeringar. Under finns enheten SVAR som arbetar med att genom digitalisering förbättra tillgängligheten till arkivmaterialet för allmänheten. Verksamheten är huvudsakligen lokaliserad till där det bland annat finns en forskarsal tillgänglig för såväl forskare som intresserad allmänhet. har SVAR fått ekonomisk ersättning för kostnaden för forskarsalen men tillbaka har den ersättningen upphört. Eftersom arkiven ska vara tillgängliga för allmänheten har de heller inte möjlighet att ta betalt för utnyttjande av forskarsalen. Detta har naturligtvis inneburit en besvärlig ekonomisk situation för SVAR och vi förväntar oss att regeringen tillsammans med tar ansvar för att lösa problemet. av alla svenskar besökte ett bibliotek, vilket visar på den enorma spridning biblioteken har. Det finns ingen annan kulturinstitution som har ett så högt antal besökande. Till skillnad från de flesta andra kulturinstitutioner har dessutom besökarantalet ökat , och det är framför allt bland dem som enbart har förgymnasial utbildning som den största ökningen skett. Det finns stora möjligheter för biblioteken i framtidens samhälle. Biblioteken är för de flesta en naturlig plats att vända sig till för att inhämta kunskap. Biblioteken som alltid haft en folkbildande roll borde därför ses som en självklar aktör i visionen om det livslånga lärandet. Allt för ofta glöms biblioteken bort på såväl statlig som nivå i diskussioner om utbildningssatsningar och det livslånga lärandet. införde en bibliotekslag. Vi såg en risk i att en lag som reglerar en miniminivå för biblioteksstandard i en kommun lätt kan bli ett tak istället. Regeringen har arbetat med en omarbetning av bibliotekslagen och vi antar att de i det arbetet även utvärderat vilka resultat lagen fått. Vi har därför sett fram emot att få behandla frågan i samband med en proposition på området. Vi förväntar oss att en kommande biblioteksproposition även kommer att innehålla principiella frågor om statens mål och visioner med biblioteken i ett framtida samhälle. Det är mycket angelägna frågor för såväl våra folkbibliotek som forskningsbiblioteken på högskolor och universitet. Vi kan dock konstatera att regeringen inte heller detta år planerar att lägga fram en proposition. Vi anser att det är anmärkningsvärt att regeringen än en gång skjuter upp frågan. De svenska folkbiblioteken omfattas med värme av stora delar av befolkningen. Från början startade de på initiativ av enskilda eller föreningar med ett starkt intresse av att göra böcker lättillgängliga för alla. När kommunerna dragit ned stödet till biblioteken har nya föreningar bildats för att bevara verksamheten. har den också tagits över av föreningarna till exempel för att en filial skulle kunna leva vidare eller ha generösare öppettider. Det är viktigt att inte folkbiblioteken tas för givna och att mål och visioner för biblioteken i kommunerna uteblir. Biblioteken måste få förändras med det omgivande samhället och med kommunens stöd hitta nya uppgifter och målgrupper i ett nytt samhälle. Varje kommun måste ta ett ansvar för folkbiblioteken som vi tror kommer att få en allt större betydelse i kunskapssamhället. Vi anser därför att varje kommun bör upprätta kommunala biblioteksplaner där frågorna kring bibliotekens roll i kommunen, mål och visioner, diskuteras. 4.2 Skolbibliotek och barnbibliotek Att främja barns läsande är en ovärderlig uppgift för biblioteken och här spelar naturligtvis skol- och barnbiblioteken en särskilt viktig roll. Svenska folket är ett läsande folk och antalet människor som nöjesläser böcker har ökat . Inom en grupp har dock läsandet minskat och det är bland den yngsta gruppen i mätning, 914-åringar. Det är en oroande trend och biblioteken kan tillsammans med alla vuxna spela en viktig roll för att bryta den. Barn- och skolbibliotek kan locka barn till läsning, att visa barnen njutningen med att läsa. Genom att utgå från barnens eget intresse och nyfikenhet kan biblioteken fånga barnens intresse för läsning. Skolbiblioteken är tyvärr en undervärderad resurs på många skolor. har de utarmats på många håll. Skolbibliotekarier har blivit sällsynta och urvalet av böcker är ofta föråldrat. Ofta är det någon av lärarna som någon timme ansvarar för att se till . När det inte finns tillgång till en bibliotekarie kan inte utnyttjas på ett effektivt sätt. översyn av skolbiblioteken bekräftar bilden av att kvaliteten är mycket ojämn. Vi tror att skolbiblioteken har en stor betydelse för lärandet och för lusten att läsa. Vi förväntar oss därför att de kommuner vars skolbibliotek har en låg standard använder resurser från våra ökade statsbidrag till kommunerna till att bland annat förbättra kvaliteten i skolbiblioteken. Museerna ansvarar för en stor del av det materiella kulturarvet. De har ett ansvar för att föremålen bevaras men också för att de finns tillgängliga för allmänheten och forskarsamhället. I bevarandet ligger också samlandet. Det ligger i museernas uppgift att besluta om vad från vår egen tid som ska bevaras. Det är en uppgift som i sig är avgörande för kulturarvet. Det är vi, här och , som genom museerna fattar beslut om hur framtidens människor kommer att se . Den utåtriktade verksamheten på ett museum bör syfta till att skapa ökad förståelse för vårt kulturarv och stimulera människor till att ställa frågor om sig själva, om vårt samhälle och våra värderingar. Föremålen i ett museum har en unik förmåga att ge upplevelser, och det är i det som särarten i museets utåtriktade verksamhet ligger. Museerna är en naturlig plats för diskussion om människans förutsättningar, livsfrågor och värderingar under olika tidsepoker både i och i andra delar av världen. I arbete för att motverka främlingsfientlighet och rasism kan därför museernas roll inte nog poängteras. De skulle i ännu högre utsträckning än kunna bidra till att skapa fördjupad respekt för de värden som är en förutsättning för demokratin. Genom museerna kan den historiska erfarenheten utnyttjas för att ge perspektiv på olika frågor när det gäller att hantera nuets problem och välja framtidsriktning. I museernas verksamhet ligger att med ett vetenskapligt förhållningssätt finna ny kunskap om föremålen och deras plats i historien. De måste vara forskare behjälpliga för att på så sätt bidraga till ny kunskap om vår historia och framtid. Upprepade gånger har vi påpekat att det är det långsiktiga arbetet vid museerna som behöver stöd. År för år behöver museerna fortsätta sitt arbete med kunskapsuppbyggnad, vård och underhåll av samlingar, arkiv och bilder, rådgivning och information.