mot · GQ02U290 · 2002-10-23 00:00:00 — De specialmediciner som krävs för behandling i dessa fall är så dyra att utvecklingsländerna generellt och speciellt inte har råd att erbjuda behandling för denna form av tuberkulos. Desto mer glädjande är det då att notera det samarbete mellan WHO, och som ledde till att man lyckades minska priset för en av de viktigaste medicinerna som används för behandling av den multiresistenta formen av tuberkulos. Initiativet bör följas av fler liknande samarbeten. 9 Tillgång till mediciner Den brist på mediciner som råder i är, förutom de moraliska aspekterna, i allra högsta grad en säkerhetsrisk. Människor vet att det finns mediciner som kan bota dem, men de nekas tillgång med motiveringen att resurserna brister, vilket i längden är ohållbart. Tillgången till bromsmediciner för de omkring 25 miljoner hivsmittade som finns i är oerhört viktig för att bryta den uppgivenhet som breder ut sig bland sjukvårdspersonal, skolpersonal och hela befolkningar och bidrar till den flykt som sker av välutbildad arbetskraft till andra världsdelar. Tillgång till behandling ökar också sannolikheten för att människor frivilligt hivtestar sig, då man annars inte ser någon mening med att ta reda på om man har en sjukdom man ändå inte kan få hjälp för. Det främsta skälet för att säkra tillgång till behandling är dock att det bland 25 miljoner hivsmittade människor är fem miljoner som behöver omedelbar behandling för att inte dö. Den forskning som bedrivs för att finna nya mediciner mot sjukdomar som främst drabbar utvecklingsländerna är av obetydlig storlek till skillnad från den tid då västvärlden hade koloniala intressen i dessa länder. För flera svåra sjukdomar, som sömnsjuka och infektionssjukdomen kala azar, finns det läkemedel, men dessa håller på att försvinna enbart beroende på kommersiella intressen. Som det ser ut får många förlita sig på veterinärforskning för att ta del av eventuella positiva sidoeffekter som kan komma människor till del. Av de 1 233 nya läkemedel som kom ut var endast elva direkt avsedda för tropiska sjukdomar. Samtliga av dem var resultat av veterinärforskning och traditionell kinesisk medicin. Från folkmordet i till konflikten i till det spända läget i , lever vi på vår kontinent med de värsta konsekvenserna av rasism och intolerans. (FN:s generalsekreterare vid OAU:s 37:e toppmöte i , 2001.) Ett av de största hindren för en varaktig social och ekonomisk utveckling för länder är de många väpnade konflikter, ofta inbördeskrig, som rasar på kontinenten. Enligt påverkar väpnade konflikter livet för av befolkningen i söder om . Orsakerna är skilda, men bidrar gör fördomar och hat knutet till etniska och religiösa skillnader som utnyttjas av ledare för egen skull, missnöje med regeringen som uppfattas handla mot allmänhetens bästa och bara gynna en särskild grupp eller särskilda grupper i samhället, arbetslöshet som plötsligt förvandlar anslutning till regeringstrupper eller andra väpnade grupper till ett sysselsättningsalternativ. Konflikterna i har alltid koppling till fattigdomen, särskilt bristen på att tillvarata mänskliga resurser. Konflikterna har också sin bakgrund i den ojämna fördelningen av värdefulla naturtillgångar, vilka även missbrukas av den sida i konflikten som har kontroll över dem i form av exportinkomster m.m. vilket hjälper till att finansiera fortsatt krigföring. Demokratins stärkande på alla nivåer i samhället är viktig. De väpnade konflikterna förstör infrastruktur, ger människor psykiska och fysiska men, skapar fientlighet mellan olika etniska grupper i befolkningen och traumatiserar hela generationer av unga kvinnor och män. Konflikterna leder också till kapitalflykt, minskar inhemska och utländska investeringar i landet och avleder regeringens ekonomiska satsningar från områden som leder till allmänhetens bästa till militära utgifter. Konflikterna påverkar också det internationella biståndet, som istället för att gå till projekt för långsiktig utveckling går till katastrofhjälp. Dessa skador tar att reparera och leder till permanenta skador och problem. I konflikternas skugga finns ett enormt antal flyktingar som lever i flyktingläger, slumområden och s.k. omflyttningsläger. Många flyktingar saknar rättigheter och medborgarskap på de platser de har flytt eller förflyttats till. Rörelsefriheten och arbetstillstånden begränsas, vilket gör dem beroende av internationella givare och leder till oerhörda svårigheter för dem att ändra sina liv. Det finns siffror på att upp till 100 miljoner människor i lever utan laglig status p.g.a. politiska och väpnade konflikter och av ekonomiska skäl. Oavsett de exakta siffrorna är det klart att det inte har funnits så många flyktingar i sedan tiden för slavhandeln. Medlemsländerna i OAU har en konvention som skyddar flyktingar och asylsökande. Regeringarna i får aldrig driva sina befolkningar på flykt och bör betrakta flyktingarna som en tillgång, med samma rättigheter som övriga befolkningen, i landets utveckling. Stor försiktighet bör iakttas vad gäller handel och investeringar generellt med länder som härjas av konflikter. Exempel på detta är där försäljning av olja försåg regeringsstyrkorna med fortsatt finansiering av krigsmaterial. , fram till ett handelsembargo , finansierades av diamanthandeln, som låg under gerillas kontroll. På liknande sätt har diamantexporten delvis haft betydelse för väpnade grupper i . Oljan i tillåter regeringen i att fortsätta sina bombningar mot södra delen av landets civilbefolkning och fördrivningen av densamma från hus och hem. Bombningarna har fortsatt även efter det att årets fredsavtal har undertecknats av regeringen och SPLA. Man tror att omkring 6 000 kvinnor och barn mot sin vilja är fångna i regeringskontrollerade områden i norra . Här har omvärlden ett stort ansvar för att åtminstone dämpa effekterna av de många konflikter som finns. beslut att importera olja från fick många kenyaner och sudaneser att protestera. tycks rösterna dock ha tystnat, på samma sätt som resten av omvärlden teg. På samma sätt har diskussioner förts i de flesta länder som har oljebolag i landet. Diskussionen har blossat upp för att tystna när nyhetsvärdet bedöms uttömt. Att större uppmärksamhet ges åt lidandet i konflikter från det internationella samfundet är nödvändigt. På så sätt hade exempelvis folkmordet i med all sannolikhet åtminstone delvis förhindrats. ständigt pågående och allt värre våldsamheter har likheter med och uppmärksammas alltför lite av omvärlden. Ett ökat antal flyktingar från har noterats i som flyktingar från DR flyr till . Detta krig, som har liknats vid ett världskrig, har krävt miljontals liv och skapat mänskliga tragedier och har haft inblandning av en rad olika som på olika sätt har stött olika sidor och förvärrat den fasansfulla utvecklingen. har glädjande nog äntligen börjat dra tillbaka trupper och det finns andra försiktigt positiva tecken, men det krävs en massiv insats av internationellt samarbete, från AU, FN och andra organisationer, för att sätta press på regeringar, skapa en varaktig fred och inte minst starta det enorma försoningsarbete som måste till. För att möjliggöra för flyktingar att återvända hem samt ge stöd och skydd krävs också ett omfattande samarbete och att regeringen i landet tar sitt ansvar. Under har härjats av krig. utkämpades frihetskriget som ledde till självständighet från . Efter detta plågades landet av inbördeskriget som utkämpades mellan MPLA, stöttat av och , och Unita, som stöttades av och . vann MPLA ett val som förvandlade det till landets legitima regering . Unitas ledare, , förkastade resultatet och tog till vapen igen. för landet misslyckades. 199496 skrevs ett nytt fredsfördrag under av MPLA och Unita och fredsbevarande trupper från FN sattes in. 1998 återupptog regeringen striderna och situationen förvärrades. Unita slutade samarbeta med internationella observatörer och FN:s fredsbevarande trupper drogs tillbaka. Regeringsarmén startade en offensiv mot Unita. dödades Unitas ledare av regeringstrupper och skrevs ett avtal om vapenstillestånd under av Unita och . Mer än en miljon människor har mist sina liv i inbördeskriget och har landet över 3 700 000 internflyktingar. Internflyktingar saknar den internationella status som en riktig flykting har och har ingen rätt till det skydd och den vård som UNHCR annars har ansvar för enligt flyktingkonvention. sade att man vill att nära en halv miljon internflyktingar ska vara tillbaka i sina byar för att så inför aprilskörden. Detta uttalande har dock inte följts av några större insatser för att hjälpa dem att återvända. Regeringen kontrollerar majoriteten av de rika naturresurser som finns, bl.a. olja och diamanter. Dessa tillgångar skulle kunna göra till ett välmående land. Istället gav oljeinkomsterna regeringen ytterligare ekonomiskt utrymme att utöka sina militära aktioner. I ett försök att förhindra Unita att finansiera sin krigföring med diamantförsäljning infördes sanktioner av FN 1997. Regeringssidan liksom Unita använde tvångsrekrytering för att utöka sina trupper. Unita rapporterades även tvångsrekrytera barn. Lidandet för civilbefolkningen är enormt. Minst 70 000 personer har skadats av de oräkneliga minor som finns i landet. har en av världens bördigaste jordar, men p.g.a. minorna är den farlig och svårbrukad, vilket leder till undernäring och hungersnöd. Nära en halv miljon människor hotas av svält och regeringen tycks likgiltig. Mindre än en fjärdedel av befolkning hade tillgång till sjukvård 2001 och på landsbygden fanns i snitt en läkare per 400 000 människor. Efter årets avtal om vapenstillestånd har situationen förbättrats något, men i och med de nya behov som upptäckts när man har tagit sig in i nya områden har uppgiften växt. Barnadödligheten är en av de högsta i världen och tre av tio barn dör . I vissa områden finns i stort sett inga barn då de dött av undernäring eller sjukdomar. Av landets totala befolkning saknar tillgång till rent dricksvatten. Medellivslängden har sjunkit till . anser att den bör uppmuntra strävanden efter att omvandla vapenstilleståndet i landet till en varaktig fred samt att ett försoningsarbete ska påbörjas. Den på många håll växande kriminaliteten är ett problem som inte kan ignoreras. Civilbefolkningens säkerhet måste kunna garanteras av varje regering som strävar efter att bli respekterad. Om denna grundförutsättning för ett fungerande samhälle inte kan uppfyllas stjälps övriga strävanden efter exempelvis ekonomisk och social utveckling. Brist på säkerhet kopplad till den alltför utbredda korruptionen, ofta på beslutsfattarnivå, gör att förutsättningarna för en process mot demokratisk samhällsstyrning inkluderande fattigdomsbekämpning samt ekonomisk och social utveckling är närmast obefintliga. I länder där polisen på olika sätt deltar i kriminell verksamhet finns inget skydd för enskilda medborgare. Den osäkerhet som detta skapar leder i förlängningen inte sällan till att de som har möjlighet att lämna landet gör det, m.a.o. bidrar det till den brain-drain, som är så fatal för länderna i . Kriminaliteten hotar att rasera den ekonomi som finns genom att näringsidkare helt enkelt inte vågar stanna kvar. Människor går inte ut efter mörkrets inbrott och man lever allt mer som isolerade öar i sina hem. Kriminaliteten springer ur de enorma klyftor mellan rika och fattiga som i de flesta är mycket påtagliga. Situationen skärps ytterligare då människor vet att många av de enorma rikedomar som ett fåtal sitter på inte sällan tillkommit genom missbruk av allmänna medel. Korruption och mutor är i många länder mer regel än undantag och hotar allvarligt all ekonomisk utveckling. Brotts- och korruptionsbekämpning måste vara ett prioriterat område inom länderna, liksom ett fungerande rättssystem allt för att utrota fattigdomen och bidra till demokratiska strukturer. Demokrati bör ses som en process snarare än ett statiskt mål. Historiskt och traditionellt har demokratin existerat på lokal nivå i , men inte på makronivå. Själva grunden till de afrikanska folkens kamp för frihet från kolonialmakterna var just bristen på demokrati och mänskliga rättigheter. I svenskt och internationellt demokratibistånd har man främst fokuserat på stärkande av det civila samhället. Ett starkt civilsamhälle utgör kraften för att driva utvecklingen, politiskt och socialt, framåt i ett land och bevaka de rättigheter man som medborgare skall få åtnjuta. Ökad medvetenhet hos civilsamhället ökar möjligheterna att påverka landets beslutsfattare så att de verkligen uppfyller de löften som givits. Det är positivt att vi i svenskt bistånd har införlivat den politiska dimensionen i demokratibiståndet, i form av demokratistödet till de partianknutna organisationerna. Ännu mer glädjande är det att stödet från och med detta år är har blivit permanent. Alltför sällan har ländernas politiska partiväsende diskuterats inom internationellt bistånd. Mottagarländerna i har krävts på bevis på att de är demokratiskt styrda och genomför rättvisa och fria val med flera partier för väljarna att rösta på. Men alltför lite biståndssamarbete om något alls har använts för att stärka just de komponenter som krävs för att detta ska komma till stånd, vilket leder till en väldigt skev situation. För att komma i åtnjutande av hjälp till att bygga upp viktiga förvaltningar, institutioner, hälsovård och skola krävs man på något som kanske är det svåraste av allt utan att samarbetet har inriktats på det. Som någon har uttryckt det: Så länge man arbetar för demokrati är det ganska lätt att få finansiellt stöd, men när man väl deltar i demokratin, t.ex. politiskt, får man inget stöd längre. En undersökning visar att en majoritet av befolkningen i tolv anser att flerpartisystem är viktigt och i många fall nödvändigt för en fungerande demokrati, även om flera undantag finns. Viktigt att notera är dock att anser det nästan lika viktigt, eller lika viktigt, att grundläggande behov som bostäder, mat och rent vatten tillgodoses för att begrepp som demokrati överhuvudtaget ska kunna användas. Det går inte att tala om demokratiutveckling i utan att tala om fattigdomsbekämpning. Ett av de viktigaste ändamålen för en väl fungerande demokrati är att skapa kanaler mellan medborgare och de politiska institutionerna. Detta riskerar att misslyckas om det inte finns ett fungerande partiväsende. I takt med att det civila samhället på många ställen nu har stärkts måste beslutsfattarna och de formella institutionerna stärkas för att rörelsen mot ett alltmer demokratiskt samhälle ska kunna hållas igång. Partiväsendet i många uppvisar ofta svagheter i form av att många partier är något av enmanspartier, d.v.s. en person oftast en man med sin fanklubb som attackerar regeringen, men när man själv når dit visar man inte prov på annat förfarande än det man tidigare kritiserat. Etniciteten har också en framträdande roll i flera länder även utanför , vilket inte minst fått erfara . I exempelvis visar detta sig i form av partier vars väljarbas tas från den etniska grupp som partiledaren eller majoriteten av partiet tillhör. Alltför stor fokusering på flerpartisystem kan i sämsta fall förstärka den inte ovanliga situationen för många afrikanska stater, som i exempelvis där det finns 120 partier. Finansiering är ett annat problem som partierna brottas med. Då staten inte tillhandahåller bidrag får man använda sin fantasi och exempelvis starta frivilligorganisationer för att komma i åtnjutande av annat stöd eller söka finansiering hos företag, vilket ofta leder till korruption och nepotism och i förlängningen till korrupta ministerier. Å andra sidan har det visat sig att statligt stöd har uppmuntrat till att partier startats endast av ekonomiska skäl. Unga människor måste ges chansen att delta politiskt, centralt och lokalt. är det lättare för dem att engagera sig i frivilligorganisationer än i partier, vilket påminner om den situation som råder i vårt eget land. Partier och frivilligorganisationer bör uppmuntras till att föra en kontinuerlig dialog. Det är självklart lika viktigt att demokratibiståndet inriktas både på civilsamhället, för att detta skall ställa rättmätiga krav på staten, och på att stärka partiväsende, statliga institutioner, rättsväsendet och andra viktiga delar i en modern demokrati. Fattigdom och krig slår alltid hårdast mot barnen. Det är barn som främst insjuknar i malaria och en miljon dör av sjukdomen. Det är barnen som dör i barnsjukdomar, diarréer och stelkramp som en följd av undernäring och nedsatt motståndskraft. Minornas främsta offer är barn som i lekens iver inte tänker på att hålla sig till anvisade minröjda stigar och vägar. Nyckeln till en god utveckling för länder och en rättighet för alla barn är en grundutbildning, och denna rättighet måste tillgodoses. Fattigdom, inbördeskrig, familjeproblem, hiv/aids och föräldralöshet har tvingat alltför många barn till ett liv på gatan. Barn som lever på gatan är oerhört utlämnade och sårbara och far illa. För flickor som lever på gatan är riskerna mycket stora att de förr eller senare tyvärr ofta förr hamnar i prostitution. I återfinns en tredjedel av alla barnsoldater. 120 000 barn strider för olika rebellrörelser och regeringsstyrkor främst i , , , , , , och . Barnen utsätts för och tvingas bli redskap för utförande av ofattbart våld, död, stympningar, sexuella övergrepp, psykisk och fysisk terror. Barn tvingas till lojalitet, ibland med hjälp av droger, och kan på grund av sin psykiska och fysiska omognad lätt manipuleras till deltagande i våld som de inte kan ta in eller förstå. Små flickor ges som fruar till rebelledare. De psykiska och fysiska men som barnsoldater bär med sig kommer att kräva massiva insatser från frivilligorganisationer, regeringar inblandade i konflikter och det internationella samfundet för att återföra dem till ett normalt liv i den mån det alls är möjligt. Här måste insatser inriktas både på barnens fysiska och psykiska väl, liksom på samhället för att det senare ska ta emot dem med förståelse när man vet vilka fruktansvärda handlingar många har begått. Markfrågan har aktualiserats i svenska medier , främst genom den våldsamma utvecklingen i . nådde sin självständighet först under revolutionsledaren ledning och markfrågan var en av huvudfrågorna under frihetskriget. ägde den vita minoriteten av landets bördiga mark, medan majoriteten av zimbabwierna ägde av marken som dessutom låg i delar med sämre förutsättningar för nederbörd och härjades av torka. var länge en av södra framgångsländer och var den enda regionala aktören som hade möjlighet att exportera mat till under svältkatastrofen . Ekonomin, som till största delen alltid har utgjorts av jordbruksvaror som tobak, bomull och sockerrör och relaterad produktion, var god och befolkningen var välutbildad och hade det bättre ställt än många andra i regionen. Den senaste markkrisen i tog sin början då president och hans regering meddelade att man planerade att ta ca mark från vita lantbrukare och ge dem till den svarta befolkningen. Markägarna hänvisades till den brittiska staten för kompensation, eftersom orättvisorna uppkommit under det brittiska kolonialstyret. meddelade att man var villig att finansiera en jordreform, men bara om den kom den fattiga delen av befolkningen till del. Delar av den beslagtagna marken har hamnat i regeringsmedlemmars ägo. Mer än 1 500 storskaliga gårdar listades för beslagtagande på begäran. Byråkratin och omständliga tillvägagångssätt gjorde att beslagtagandet gick långsamt. utlyste en folkomröstning för att ändra konstitutionen, och ett av förslagen skulle ge regeringen tillåtelse att beslagta mark från vita farmägare. När regeringen förlorade folkomröstningen tågade genast tusentals av anhängare under krigsveteranerna från frihetskrigets ledning iväg för att invadera gårdar som ägdes av den vita minoriteten. Under dödshot försökte man få markägarna att lämna sina gårdar. ändrade regeringen, oberörd av folkomröstningens resultat, få bort de hinder för beslagtagande av mark som fanns. Denna nya lag innebär dock att regeringen skall stå för kostnaderna av de förbättringar som har gjorts på den mark som beslagtas. ekonomi har fortsatt sin väg mot botten och våldsamma protester mot stigande priser har vid ett flertal tillfällen brutit ut. tillkännagav till slut att man var tvungen att importera mat till landet. FN menar att detta till stor del beror på den distribution av mark som regeringen genomför. har aldrig hört till flerpartisystemets försvarare och försökte till och med göra till en enpartistat 1990. Detta motsatte sig, kanske förvånande, hans eget parti Zanu-PF. har dock fortsatt hålla landet i ett järngrepp. När oppositionspartiet visade framfötterna släppte han krigsveteranerna fria att under valkampanjen använda våld och mord som valstrategi. Dessa ger sig även på enskilda chefer i industrin, vilket håller på att leda till dess sammanbrott. De används också vid den utrensning av regeringspartiets provinsledare som har pågått . Också domarkåren attackeras. Regeringen har gjort det olagligt för politiska partier att ta emot finansiering från utlandet. Det torde stå klart att det krävs en förstärkning av demokratiska idéer från andra länder, särskilt från grannlandet . Det torde också stå klart att den från början orättvist fördelade marken måste omfördelas, men att detta måste ske under fredliga och juridiskt godtagbara former. De personer som mister sin äganderätt skall kompenseras och skall inte med våld fråntas sin mark. krav att marken skall komma den fattiga och landlösa delen av befolkningen till del måste uppfyllas. , som slöts , gav falskt hopp om en bättre utveckling. Avtalet förhandlades fram med hjälp av och innebar att skulle genomföra jordreformen juridiskt riktigt och skulle ge finansiell assistans till jordreformen. lovade också att ersätta de vita farmare som miste sin mark, om stoppar de illegala farmockupationerna. Efter avtalet har det om möjligt blivit än värre. Händelseutvecklingen kombinerat med att landet har upplevt den värsta torrperioden har lett till att minst sex miljoner zimbabweaner behöver omedelbar nödhjälp, samt att ytterligare tio miljoner i landets södra delar står på randen till svält. Liknande problem vad gäller fördelningen av mark finns i flera andra , däribland . Tillgång till vatten är avgörande för alla samhällen och ger upphov till diskussioner mellan grannar och konflikter mellan och inom länder och regioner. Vatten har dock också på sina ställen verkat som ett kitt, då samarbeten kring vattnet har lett till en vidare dialog kring andra ämnen. vattentillgång är beroende av nederbörd och varierar betydligt mellan olika regioner. Alltför mycket regn liksom inget regn alls leder emellanåt till katastrofer på kontinenten, som exempelvis översvämningarna i och torkan på bär vittne om. vattentillgång är låg jämfört med andra kontinenter, men trots det används av vattnet för vattenförsörjning och jordbruk. Trots detta blygsamma uttag är det flera länder som börjar få ett allvarligt vattenunderskott. Samarbeten kring vattenfrågan inom exempelvis AU bör uppmuntras.