mot · GQ02U250 · 2002-10-23 00:00:00 — 1 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör ge sitt kraftfulla stöd till de två fredsprocesser som pågår när det gäller inbördeskriget i : i första hand till IGAD-processen men eventuellt också till den process som leds av och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör ta initiativ i FN till en resolution angående inbördeskriget i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i EU tar upp frågan om att agera för en fredlig lösning i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör utreda möjligheterna att för svenska företag med verksamhet utomlands formulera en bindande uppförandekod förbunden med vissa sanktionsåtgärder för de företag som bryter mot denna kod. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU bör verka för att kyrkliga organisationer och inhemska frivilligorganisationer som arbetar i skall ges ökade ekonomiska resurser för biståndsverksamhet i landet. är största land, fem gånger större än . Invånarantalet uppgår till cirka 30 miljoner. Landet är mest tätbefolkat kring huvudstaden . Den etniska mångfalden är stor och det talas över 100 olika språk i landet. är den största folkgruppen efter araberna. Arabiska är officiellt språk och islam statsreligion (över två tredjedelar av befolkningen är muslimer). Man skulle kunna säga att är det land där möter det svarta . har goda förutsättningar för att vara ett blomstrande land, med stora naturtillgångar och med som en livgivande blodåder. Men inbördeskriget, som med undantag för pågått sedan självständigheten , har dock utarmat landet. är ett av världens fattigaste länder. historia är nära knuten till , främst på grund av det gemensamma intresset av att utnyttja den resurs som utgör. 1820 erövrades av , som då var under turkiskt styre. Den egyptiska närvaron öppnade sedermera för ett brittisk-egyptiskt styre 1899. Britternas närvaro kan sammanfattas i principen härskasöndra. som britterna byggde sitt styre med hjälp av den inhemska arabiska aristokratin och islam i de norra delarna var man lika mån om att bevara de södra delarna av landet från islamisering och arabisk kultur. Polariseringen mellan norr och söder skärptes under den brittiska närvaron. Detta bidrog i sin tur till att det nationsbygge, som inleddes i och med självständigheten , kom att bli problematisk. I södra fanns vid tiden för självständigheten en utbredd fruktan för att styras av en arabisk regim i . När de södra provinserna inte fick självstyre gjorde lokala militära förband uppror 1955, vilket blev början på inbördeskriget mellan syd och nord. Förbanden bildade senare grunden i gerillarörelsen som fick starkt stöd hos dinkafolket. Inbördeskriget i var alltså redan påbörjat vid tiden för självständigheten . Därefter följde av svaga centralregeringar i . 1958 tog en militärjunta makten och kriget mot södra intensifierades. Arabiska introducerades som språk inom administration och utbildning och islam användes av regimen i ett försök att skapa nationell samhörighet. Sedan följde av oförmåga från regimens sida att lösa landets problem. 1969 övertog överste makten genom en kupp understödd av landets kommunistiska parti. Numeiri förespråkade vid den här tidpunkten en sekulär stat och en allians med . Ett misslyckat kuppförsök av 1971 betydde slutet på det kommunistiska inflytandet. 1972 inleddes samtal mellan Numeiri och i söder, som resulterade i den s.k. . Ambitionen var att få ett slut på det inbördeskrig som då pågått . Överenskommelsen innebar att södra fick regional autonomi. Juba blev huvudstad i den autonoma regionen. Tanken med var att fredlig samexistens mellan de norra och de södra delarna de kulturella och religiösa skillnaderna till trots skulle garanteras. Numeiri stärkte sin egen position i och med överenskommelsen, men viljan till att förverkliga överenskommelsen saknades. Generellt kan man dock hävda att åren var relativt lugna. 1983 blossade dock oroligheterna åter upp efter att Numeiri agerat på ett sådant sätt att det i söder upplevdes som provocerande. Bland annat ändrades kartor så att de oljerika områdena hamnade i norra . Dessutom infördes de så kallade septemberlagarna, där sharia kom att få status som landets lag. Sammantaget bidrog detta till att inbördeskriget på nytt tog fart. Peoples Liberation Movement (SPLM) med den militära grenen Peoples Liberation () bildades under ledning av . 1985 störtades Numeiri i en militärkupp. En demokratiskt vald koalitionsregering mellan UMMA-partiet och Democratic Unionist Party, båda partierna med starka islamiska inslag, kom till makten under ledning av Sadiq el . Det politiska läget var dock labilt, vilket i sin tur underlättade för maktövertagande i nästa militärkupp 1989. I och med maktövertagande förbjöds alla politiska partier i . blev det dock åter tillåtet med politiska partier. Dessa har dock aldrig fått mäta sina krafter i något val. grundar sitt styre på Party (tidigare National Islamic ), en utbrytargrupp ur Muslimska , grundat i . Partiets generalsekreterare och grundare uppfattades länge som verklige makthavare. Turabi blev talman i parlamentet 1996. Internationellt uppfattades Turabi som en påskyndare av islamiseringsprocessen. och Turabis militärregim framstod som en av världens hårdaste diktaturer. Beskrivningen av den inhemska politiska utvecklingen leder lätt till en diskussion om förhållandet mellan politik och religion. blev detta förhållande tydligt i och med maktkampen mellan och . upplöste parlamentet i ett försök att distansera sig från Turabi. Internationellt uppfattades agerande som något positivt, som ett försök att minska Turabis inflytande. tillkännagav att parlaments- och presidentval skulle hållas . Den politiska oppositionen motsatte sig dock valen, eftersom den menade att det först måste till en nationell konferens om problemen i , innan val kan hållas. hölls i de regeringskontrollerade områdena utan oppositionens medverkan, vilket i praktiken innebar att endast parti deltog i valet. IGAD (Intergovermental Authority for Development) är en regional utvecklingsorganisation för länderna på och består av medlemsländerna , , , , , och . De första fredssamtalen under IGAD:s ledning hölls i , samtal som sedan följts upp med jämna mellanrum. Fredssamtalen har fortsatt och båda sidor, SPLM och den sudanesiska regeringen, har accepterat upprättandet av ett permanent sekretariat i för fortsatta samtal. IGAD uppfattades länge av många bedömare som den mest lovande fredprocessen. Det som ligger till grund för IGAD- samtalen är (DOP), som undertecknades av SPLA/M och av regimen . DOP är inte att betrakta som någon överenskommelse, utan snarare som en struktur, stomme, för samtalen. Styrkan med DOP är att både relationen mellan stat och religion och rätten till självbestämmande för södra tas upp som viktiga frågor. Parallellt med IGAD-processen förs fredssamtal under ledning av /. Dessa samtal förs under bredare former där även () deltar. NDA är en oppositionell rörelse som är verksam i östra i ett område som gränsar mot och . IGAD-processen har fått kritik för att fokuseringen på SPLA/M inte är representativ och tillräcklig för att fred ska kunna uppnås. Det är delvis i ljuset av detta som och initiativ ska tolkas. /har presenterat ett fredsförslag om för att få ett slut på det inbördeskrig som i omgångar pågått . Den sudanesiska regeringen har accepterat fredsförslaget och även inom oppositionen är man försiktigt optimistisk. Från /sida började man planera för en fredskonferens om för att följa upp de nio punkter som tas upp i fredsförslaget. Inom SPLA/M säger man sig vara redo att diskutera de nio punkterna vid en konferens, men uttrycker man viss besvikelse över att varken självbestämmande för södra , eller relationen mellan stat och religion, tas upp i fredsförslaget. Det egyptisk-libyiska förslaget tycks ha avstannat. har däremot fredsförhandlingar inom IGAD:s ram pågått i Machackos, där man antog en principdeklaration för en fredlig lösning när det gällde . Läget såg därmed ut att ljusna, men därefter fortsatte kriget med förnyad kraft. Regeringen har köpt in ytterligare vapen. Den sudanesiska regeringen bombar åter befolkningen i södra . Helikoptrar har kommit till användning i regeringens krigföring något som inte förekommit. Även har varit inblandat i försöken att skapa fred i . Det finns inga amerikanska företag som projekterar efter eller utvinner olja i , men har uppenbart varit intresserat av fred med siktet inställt på att få tillgång till den sudanesiska oljan. har försökt att forcera fredsprocessen och är mindre intresserad av under vilken form av fred en fred under islamistiskt styre, vilken med stor sannolikhet inte skulle bli hållbar, eller en fred under demokratiska förhållanden. Någon FN-resolution rörande har dock inte antagits. Det vore därför angeläget att tog ett initiativ till en resolution angående situationen i i FN. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Det finns inte någon gemensam hållning eller något gemensamt agerande från EU:s sida när det gäller situationen i . Vi vill erinra om att det handlar om ett av största länder, rikt på naturtillgångar, där befolkningen lider svårt under pågående inbördeskrig. anser därför att i EU bör ta upp frågan om att agera för en fredlig lösning i . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. anser likaså att , i likhet med , bör ge sitt kraftfulla stöd till de båda ovannämnda fredsprocesserna, i första hand till IGAD-processen men eventuellt också till den process som leds av och som pågår när det gäller inbördeskriget i . Oljetillgångar finns främst i de sydvästra och de centrala delarna av . Oljeindustrin i har blivit en internationell affär med en rad företag från olika länder inblandade: , , , , , , , och . Den industri som utvecklats i samband med oljan är problematisk. För de människor som är bosatta i de områden där olja utvinns har livssituationen förvärrats, och människor har blivit bortdrivna från sina hem. Kyrkorna i har i ett uttalande argumenterat för att oljetillgångarna är att betrakta som en nationell resurs och därför bör komma alla människor i till del. Kyrkorna hävdar vidare att pengarna från oljeutvinningen av den styrande regimen i använts till vapenköp och att de människor som bor längs området där oljan utvinns utsatts för övergrepp. I ett försök att kontrollera vart pengarna som den sudanesiska staten får in genom oljeutvinningen tar vägen, föreslog () etablerandet av en fond där oljepengarna skulle sättas in. NSCC föreslog vidare att dessa resurser skulle fördelas på ett rättvist sätt genom en överenskommelse som IGAD skulle förhandla fram. Kyrkornas förslag har dock inte vunnit gehör. Den sudanesiska oljan har blivit en politisk maktfaktor, inte bara så tillvida att den sudanesiska regeringen kan stärka sin maktställning genom vapenköp. Inkomsterna som den sudanesiska staten får genom oljan har på många sätt öppnat vägen för möjligheterna för internationella påtryckningar, för krafter som arbetar för fred och mänskliga rättigheter. De utländska projekterings- och oljeutvinningsföretag som verkar i har och tar, som alla andra företag i världen, som sin främsta uppgift att bedriva en lönsam och vinstgivande verksamhet, att tjäna pengar. Inte sällan blir för en del företag denna uppgift så dominerande att det blir den enda. Men vinst till varje pris är en dålig princip. Tillämpad i praktiken medför den svåra sociala och ekonomiska problem med åtföljande djupa politiska motsättningar. I samband med engagemang i har svenska företags verksamhet utomlands aktualiserats. Uppgifter och bedömningar har varit motstridiga. En del har varit starkt kritiska till verksamhet. Andra har försvarat den med att om inte deltog i projekteringsarbetet skulle andra länders företag som saknar moraliska betänkligheter träda in i ställe. I andra sammanhang när det gällt svåra och känsliga frågor har tillsammans med andra länder formulerat s.k. uppförandekoder som haft karaktären av rekommendationer t.ex. när det gäller krigsmaterielexport. anser att regeringen bör utreda möjligheterna av att formulera en uppförandekod formulerad som bindande code of conduct när det gäller svenska företags investeringar utomlands. De som bryter mot den bör drabbas av lämplig sanktionsåtgärd. I kan företag som bryter mot dylika överenskommelser uteslutas från börsen. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. 5 Kyrkornas roll i arbetet för fred () bildades som ett led i att stärka kyrkornas ekumeniska arbete. Bakom grundandet stod de ledande kyrkorna i landet, den katolska och den ortodoxa kyrkan samt några protestantiska kyrkor. () är verksamt i södra och bildades till följd av det långa inbördeskriget och har regionalt administrativa uppgifter. Både SCC och NSCC spelar en viktig roll i arbetet för fred och försoning i dagens . De har bland annat lyckats arrangera en försoningskonferens mellan de två största stridande folkgrupperna nuer och dinka. Kyrkorna har visat sig ha förmåga att genomföra ett framgångsrikt fredsarbete på lokal nivå och fungera som en länk på gräsrotsnivå och få till stånd samtal på högre nivå. Det finns även inhemska frivilligorganisationer som arbetar med utvecklingsfrågor, mänskliga rättigheter, utbildningsfrågor och verkar för ett demokratiskt samhälle. Det är genom dessa organisationer som svenskt bistånd bör kanaliseras. Situationen i är oerhört komplex och vägen till fred är lång. De olika fredssamtal som förs mellan regimen och oppositionen är en möjlighet och början på vägen till fred. Inga konflikter är olösliga. Det handlar om att se och tillvarata möjligheterna i stället för att fokusera på det som kan tyckas omöjligt. anser att inom EU bör verka för att de kyrkliga organisationer och inhemska frivilligorganisationer som arbetar i skall ges ökade ekonomiska resurser för biståndsverksamhet i landet. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Sermin Özürküt (v)