mot · GQ02Ub203 · 2002-10-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inget barn skall behöva lämna med mindre än erforderliga baskunskaper. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om införande av en individuell kunskapsrätt. I ett kunskapssamhälle är det orimligt att ha kvantitativa skyldigheter som skolplikten, i stället för kvalitativa rättigheter som individuell kunskapsrätt. I en målstyrd skola måste kunskapsmålen vara det styrande. På vilket sätt skolan arbetar, vem som driver den, vilken pedagogisk inriktning den har eller exakt hur det tar att nå kunskapsmålen är av underordnad betydelse. Det viktiga är att alla barn ges möjlighet att nå och verkligen når kunskapsmålen. Att var fjärde barn inte når kunskapsmålen i visar att inte klarar sin uppgift . Bristande kunskaper ger konsekvenser senare i livet. Vilken framtid väntar de ungdomar som inte lär sig räkna, skriva eller läsa ordentligt? Vilka chanser på arbetsmarknaden har en ung människa utan ens gymnasieutbildning? Vilka möjligheter till framtida kompetenshöjning har en person utan fullständiga grundskolebetyg? Skolans fokus och styrning måste ändras. Vad är det som gör att barn kan släppas igenom hela sin skoltid utan att kunna läsa, räkna och skriva? Eller att man upptäcker först sent på högstadiet att killen är dyslektiker? Att ansvaret alltid är någon annans? Elevens rätt måste stärkas i skollagen, i allmänhet men särskilt vad gäller rätten inte bara till utbildning utan den kunskap utbildningen borde syfta till. Att faktiskt få det stöd och den hjälp som krävs för att man skall klara skolans kunskapsmål och kunna ta det första trappsteget på livets kunskapstrappa, förutan vilket man riskerar att slås ut redan som 16-åring. En viss mängd grundkunskaper är nödvändiga för alla barn att nå, för att man skall klara sig bra senare i livet. Varje barn bör därför ha en individuell rätt till de insatser som gör att man kan nå en viss definierad grundkunskap, som alla svenska medborgare behöver ha. Det är detta som är individuell kunskapsrätt. Ett annat sätt att uttrycka detta på är att inget barn skall behöva lämna med mindre än erforderliga baskunskaper. Den uppfyllda kunskapsrätten kan också tjäna som behörighetskriterium för gymnasieintagningen. Det kommer ta olika för landets barn att nå målet. För de flesta kan säkert vara ett riktmärke, men ingenting hindrar att en del barn klarar målen snabbare, som andra behöver . Det är kunskapsmålet som är det viktiga, inte tiden som åtgår. Den individuella kunskapsrätten är individuell och kan inte hindras från att uppfyllas av t.ex. ovilliga föräldrar. Det är barnets rätt inte föräldrarnas. Ingen har rätt att ställa sig i vägen för barnets kunskapsrätt. skall kunskapsrätten inte ha någon tidsbegränsning. Skulle en elev få personliga problem så kan den individuella kunskapsrätten utnyttjas senare, när eleven kommit på fötter igen. Ytterst är det precis som upp till varje individ vad man gör av sin tid i skolan. För att skolan skall klara att möta de krav den individuella kunskapsrätten ställer kommer betydande förändringar att krävas, där de viktigaste troligen är starkt ökad individualisering av undervisningen och ökade satsningar på barn med särskilda behov. Det blir inte längre möjligt att låta barn vandra genom hela grundskoletiden med betydande läs- och skrivsvårigheter. Problem måste identifieras och tas tag i för att den individuella kunskapsrätten skall kunna uppfyllas. Skolpolitiken fokuserar på fel saker och sänder fel signaler. Skolplikten skolpolitikens portal upplevs fokusera på att barn skall vistas i en viss lokal . Men utbildning skall inte handla om var man vistas, utan om vad man lär sig. Utbildning skall handla om den kunskap man har med sig ut från skollokalen . Skollagen ger möjlighet för elever både till extraår och till att sluta skolan tidigare om man möter kraven, men det utnyttjas mycket sällan. Individualisering av skoltiden är ett undantag i stället för regel. Skolan saknar tillräcklig flexibilitet. Regeringen har medgivit att inte alla kommuner ens erbjuder extra skolår för små barn som halkat efter. Skollagen medger att den som tidigare än våren man fyller 16 vid prövning kan visa sig uppfylla kunskapsmålen kan medges undantag från skolplikten. Exemplet har dock visat hur kontroversiell tanken att skolan är till för att förmedla kunskap är. Det kvantitativa tänkandet dominerar . Skolplikten börjar hösten det år barnet fyller sju. Den reglerar att ingen är skyldig att gå i skolan , eller åtta i de lägsta årskurserna . Men innehållet vad skolan kan uppnå står i skymundan. Det avgörande är att skolpolitiken och skolan med kunskapsrätten fokuseras på varje barns individuella kunskap och resultat. Det blir inte längre möjligt att skicka ¼ av barnen igenom utan att de klarar målen. Problem och behov av extra undervisning och stöd måste upptäckas och åtgärdas . Barnen har ju rätt att vara kvar tills de når ända fram. Det blir dyrt och på så vis skapas också ekonomiska incitament att tidigt ge barnen stöd. skickas problemen framåt . får andra än skolan individer och samhället bära de ekonomiska kostnaderna för skolans misslyckande. Genom kunskapsrätten individualiseras kostnaderna för skolans eventuella tillkortakommanden. Därmed skapas incitament för förnyelse. Kan kunskap fördelas? Men kunskap kan inte fördelas, invänder någon. Nej, men resurser för att nå kunskap kan göra det. Kunskapsrätten handlar om varje barns rätt till de insatser som krävs för att han eller hon skall kunna nå kunskapsmålen. Följande saker krävs för att kunskapsrätten skall fungera: En individuell finansiering i form av en skolpeng anpassad efter barnets behov. Pengarna skall bildligt talat följa barnet ända in i klassrummet och undervisningen. Starkt ökad individualisering av själva undervisningen. Barn har olika lätt för olika saker, de utvecklas i olika takt och har olika intressen. I en enhetsskola görs barns individualitet till ett problem när de avviker från gruppen. Ökade satsningar på barn med särskilda behov, som regelmässigt betraktas som kostnader och problem, inte som människor som har särskilt goda möjligheter att utvecklas, bara betingelserna är de rätta. Att det fulla ansvaret för skolans resultat, tillsammans med befogenheterna att styra verksamheten, läggs hos skolans medarbetare. Skolan måste också börja arbeta betydligt mer med att höja motivationen hos ointresserade elever. Det ställer krav på att lärarnas ledarskap utvecklas. Man är kunskapsledare. Det ställer också krav på ökat föräldraansvar. Parallellen vårdgaranti och kunskapsrätt driver kravet på vårdgaranti för landets patienter. Vårdgarantin ger patienten rätt till vissa insatser, dvs. viss behandling som man behöver , men resultaten av en medicinsk åtgärd som en operation kan ingen garantera. Kunskapsrätten är en parallell till vårdgarantin. Den individuella kunskapsrätten skall garantera alla barn, att de insatser som krävs för att barnen skall kunna klara kunskapsmålen verkligen kommer dem till del . Men sist och slutligen är det upp till varje ung människa hur man förvaltar skoltiden och därmed vad man lär sig. Ingen kan mot sin vilja tvingas på kunskap. Poängen är att så många fler svenska barn skulle kunna lära sig så mycket mer och klara skolans kunskapsmål om bara de gavs chansen och de rätta stödinsatserna i skolan. För att detta skall åstadkommas måste skolans styrsystem ändras, inte minst vad gäller lagar och regler. Skolpolitiken är inte barn- och kunskapsfokuserad . Den är genombyråkratiserad, toppstyrd och alldeles för uppgiven. Tror landets skolpolitiker längre att alla barn kan nå kunskapsmålen? Betvivlar de det? Varför finns målen om inte alla ges förutsättningar att nå dem? Och om landets skolpolitiker tror att alla barn skulle kunna klara kunskapsmålen, hur kan de vila utan att förändra skolan så att alla verkligen når fram? En individuell kunskapsrätt sätter press på politiken och skolan att leverera innehåll, förutsättningar, för barn att växa. Inte bara deklarationer. Det blir mätbart om skolpolitiken lyckas eller inte.