mot · GQ02Ju258 · 2002-10-23 00:00:00 — Poliser som skadats i tjänsten skall inte behöva drabbas ekonomiskt och stödverksamheten inom polisen för de som drabbas av psykiskt eller fysiskt våld måste bli bättre. Likaså måste polisens utrustning bli bättre, det kan gälla allt från skyddsutrustningen till bra bilar och ett fungerande datasystem. Det är även hög tid att förnya polisens kommunikationsutrustning. Vad som ovan anförts om att stärka polisen bör ges regeringen till känna. Att förhindra våld mot kvinnor och barn måste bli en prioriterad fråga i hela samhället. Polisväsendet bör ha en organisation och rutiner anpassade till detta. Det behövs exempelvis tydliga rutiner för tidiga beslut om förundersökning och en aktiv förundersökningsledning. Även informationen inom polisen måste förbättras. Attityderna bland de verksamma i poliskåren måste förändras när det gäller lägenhetsbråk, dvs våld inom hemmet. Dessa brott får inte betraktas som förmildrande bara för att tillbuden sker i hemmet. Attitydfrågor som dessa bör tas upp i undervisningen på polishögskolorna. Då motsvarande yrkande finns i rättsmotion avstår vi från ett yrkande här. Kriminalvårdens arbete skall vila på en human grundsyn och en gedigen kunskapsgrund. Straffsystemet skall präglas av rättvisa, proportionalitet mellan brott och straff, legalitet och förutsägbarhet. För att kunna upprätthålla detta så krävs det utökade resurser till kriminalvården. Extra budgetmedel till kriminalvården bör skjutas till för att få igång en fungerande rehabiliterings- och programverksamhet. Detta bör ges regeringen till känna. Personal inom kriminalvården lyfter ofta upp frågan om kriminalvårdens resurser utnyttjas tillräckligt effektivt. Flertalet menar att så inte är fallet. Det vore av stort intresse att göra en effektstudie och se hur mycket av de totala resurserna som används i verksamheten att handha och behandla de intagna och hur mycket som används till den inre organisationen. Kriminalvårdens direktiv bör ses över och utvärderas. Vad är effektivt inom verksamheten och vad är det inte? En översyn av detta är därför nödvändig. Detta bör ges regeringen till känna. Antalet som sitter i häkte i väntan på anstaltsplacering har ökat stadigt. Även antalet unga i häktet har ökat, vilket har medfört speciella problem eftersom dessa inte kan hållas skilda från äldre häktade, som i flera fall dessutom är återfallsförbrytare. Det är sagt att väntetiden inte får överstiga . Tyvärr efterlevs inte dessa rekommendationer i praktiken utan många tvingas vänta . Detta förhållande är oacceptabelt, även om problemet kan förväntas lösas genom att fler anstaltsplatser öppnas. När det gäller utdömande av samhällstjänst är det angeläget att det i första hand är ungdomar och förstagångsförbrytare som döms till denna form av straff. Det har skett en positiv kulturförändring bland personalen inom kriminalvården. kunde det synas en viss skepsis mot nytänkande och ibland kan detta lysa igenom . Även om mycket blivit bättre så finns det mycket kvar att göra. Ingen vårdare skall behöva möta kraftigt motstånd när hon eller han presenterar några nya idéer. Det är därför av största vikt att samtliga vårdare inom kriminalvården kontinuerligt får vidareutbildning. Vad som ovan anförts om vikten av vidareutbildning av kriminalvårdare bör ges regeringen till känna. måste hänsyn tas till den enskilde internens behov, situation och förutsättningar. Många har ett föräldraansvar och det är viktigt att kontakten med anhöriga inte bryts . Inte minst för barnens skull är det viktigt att kontakterna upprätthålls och att umgänget kan ske under så normala former som möjligt. Ett led i detta är att anskaffa ytterligare besökslägenheter. Kvinnor med barn inom anstaltsmiljön har också en situation som kräver särskild uppmärksamhet. I regel har kvinnor som är intagna på anstalter ett annorlunda rehabiliteringsbehov än män. Kvinnorna är ofta väldigt nedkörda och utnyttjade och mår därför väldigt psykiskt dåligt. Vad som ovan anförts angående kvinnors situation i fängelser bör ges regeringen till känna. Mot bakgrund av att av dem som döms till fängelse har suttit inne minst en gång måste målsättningen med kriminalvårdens verksamhet vara att de intagna inte ska återfalla i brott. För att uppnå detta mål krävs ett batteri av åtgärder. En utgångspunkt måste vara att den intagne direkt när verkställigheten påbörjas får möjlighet att förbereda livet utanför murarna: en laglydig tillvaro utanför anstalten. De intagna måste få alla möjligheter till att utveckla det personliga ansvaret. En viktig del i att undvika återfall är att ge de intagna stöd och hjälp samt att erbjuda behandling. Brotts- och missbruksrelaterade program finns vid anstalter, häkten och inom frivården. Dessa program är emellertid resurskrävande eftersom de förutsätter kompetent personal som dels kan handleda annan personal som leder program, dels kan utveckla kvalificerade behandlingsprogram. Behovet av grundläggande utbildning och arbetspraktik hos de intagna är omfattande. Arbete och andra sysselsättningsformer som utbildning, undervisning, arbetsträning och social färdighetsträning måste erbjudas de intagna. De intagna måste få alla möjligheter till att utveckla det personliga ansvaret. Här ingår till exempel att komma in i en vanlig och nykter dygnsrytm utan att för den skull bli institutionaliserad. Att förbättra de intagnas förutsättningar i dessa avseenden är avgörande för att minimera risken för återfall i brott. För att göra de intagna mer motiverade bör man se över ett nytt bonussystem där de intagna blir belönade när de följer sitt behandlingsprogram. Det skall t.ex. vara lika lönande att gå hos en psykolog som att arbeta i verkstaden. Belöningssystemet skall kunna ge större daglig ersättning, ökat personligt ansvar, möjlighet till permission, friare platser osv. På samma sätt skall liknande förmåner minskas eller tas bort om den intagne missköter sig. Vad som ovan anförts om en översyn om ett nytt bonussystem inom kriminalvården bör ges regeringen till känna. Att behandlingsinsatserna för psykiska problem (dessa har närmast fördubblats ), drogmissbruk och andra problem hos de intagna upprätthålls på en hög nivå är av utomordentlig vikt. Uppmärksamhet bör även riktas mot spelberoendeproblematiken som växer i . Det blir allt fler spelmissbrukare som hamnar i fängelse för brott som de begått för att finansiera sina spelutlägg. Även denna kategori av intagna måste få en meningsfull behandling. Detta bör ges regeringen till känna. Programverksamhetens innehåll måste utformas efter de dömdas enskilda behov. Individuella vårdplaner är ett måste. För att programverksamheten ska vara framgångsrik krävs dock tillgång till kompetent och engagerad personal, inte minst psykologer och psykoterapeuter. är det tyvärr just denna kategori som det dragits ned på inom kriminalvården. Vad som ovan sagts om en utveckling av kriminalvårdens programverksamhet bör ges regeringen till känna. En särskild problematik är de psykiskt stördas situation inom kriminalvården. kan vård utebli på grund utav att hemlandstingen inte anser sig kunna betala specialistvård för särskilt vårdkrävande eller att en sjukvårdsinrättning, eftersom det råder platsbrist, inte kan ta emot fler vårdbehövande. Antalet intagna med psykiska problem på landets kriminalvårdsanstalter är stort och kan förväntas öka ytterligare. Möjligheterna att inom kriminalvårdens ram erbjuda vård och behandling för dessa är ofta begränsade. Kriminalvården bör ges möjlighet att ge dessa intagna det stöd och den rehabilitering som behövs för att de ska kunna återgå till ett normalt liv efter anstaltsvistelsen. Vid bedömningen av hur denna vård ska utformas, ska hänsyn tas till såväl den enskilde vårdbehövande som till verksamheten på anstalten i övrigt. Få döms till rättspsykiatrisk vård. Av alla utdömda påföljder , ca 70 000, är endast ca 300, eller mindre än en halv procent, domar till rättspsykiatrisk vård. Utvecklingen tyder inte på att antalet rättspsykiatriska undersökningar eller antalet domar till rättspsykiatrisk vård kommer att öka. Våldet tycks minska bland dem som får psykiatrisk vård, medan det däremot kvarstår eller ökar bland dem som döms till fängelse. När det gäller den rättspsykiatriska vården så är det av stor vikt att patienten sätts i centrum och att en kontaktperson följer patienten under hela behandlingsperioden. Den utredning som behandlat hur psykiskt störda lagöverträdare skall hanteras, har kommit fram till att alla bör dömas till fängelse och de som behöver psykiatrisk vård skall få detta. ser positivt på utredningens arbete och förväntar sig att regeringen lägger en proposition i ärendet. 6.3 Anstalter fria från narkotika och alkohol En stor del av de som tas in på landets kriminalvårdsanstalter är drogmissbrukare och har begått drogrelaterade brott. Ofta fortsätter missbruket även under fängelsevistelsen, vilket innebär att den intagne mycket lätt återgår till brottslig verksamhet efter frigivandet. Därför är det av vikt att anstalterna och häktena hålls fria från narkotika och alkohol. Många anstalter rapporterar att de har stora problem med droger. Att narkotika och alkohol förekommer på anstalterna skapar problem och bidrar t.ex. till ökad oro på anstalterna och våld mellan de intagna. Personalen inom kriminalvården anser att de behöver vara fler för att övervakningen ska uppfylla säkerhetskraven. Dessutom är den höga beläggningen på både anstalter och häkten en faktor som försvårar arbetet mot narkotika- och alkoholmissbruket. Omfattningen av kontrollåtgärder måste öka. Urinprovtagningar och grundliga visitationer på anstalter och häkten bör genomföras oftare. Narkotikahundar måste användas i ökad omfattning för att stoppa insmugglingen av droger i anstalter och häkten. En annan åtgärd bör vara att öka differentieringen av de intagna så att de som är motiverade att komma ur sitt narkotikamissbruk placeras bland andra narkotikafria. Differentiering kan även i övrigt vara ett effektivt instrument för att motverka oönskade gängbildningar. De som vill måste få vistas i lokaler som är fria från droger. Vad som ovan anförts angående åtgärder för att få mindre narkotika och alkohol i fängelserna bör ges regeringen till känna. För att rehabilitera de intagna från missbruket krävs tillräckliga behandlingsmöjligheter. Enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt kan en intagen medges att vistas utanför anstalten om han eller hon är föremål för särskilda åtgärder. har dock antalet § 34-placeringar minskat kraftigt. Detta är en oroande utveckling. Finansieringen har angetts vara ett stort problem vid placeringarna. Efter dagen för den villkorliga frigivningen är det den intagnes hemkommun som svarar för behandlingskostnaderna för en § 34-placering. Detta gör att sådana placeringar påverkas av kommunala prioriteringar och ekonomi. Samverkan mellan kommunerna och kriminalvården är därför viktig och det är angeläget att samarbetet vidareutvecklas. Detta bör ges regeringen till känna. 6.4 Tiden efter frigivningen De behandlingsresultat som kriminalvården åstadkommer är alltid beroende av samhällets mottagande efter frigivningen. Hur bra än fängelset har varit, kan alla effekter förstöras om samhället utanför stöter bort individen och det inte kan erbjuda fortsatt hjälp och stöd. Speciellt viktigt är det att se till att unga människor får möjlighet att skapa ett liv utan kriminalitet men detta kräver ett starkt stöd från samhället. Hälften av de intagna är arbetslösa när de friges från anstalten. Många är hemlösa. Till detta kommer att kommunernas benägenhet att bekosta vård och behandling för drogmissbruk sjunkit. De intagna har således ofta stora svårigheter när de friges. BRÅ, brottsförebyggande rådet, konstaterar i en rapport att hälften av de villkorligt frigivna döms eller misstänks för ett nytt brott efter frigivningen. friges över 5 000 personer villkorligt från fängelse och ställs under övervakning . Frivårdens uppgift är att verka för att de frigivna återanpassas i samhället och inte återfaller i brott. Frivården skall delta i behandlingsplaneringen inför frigivningen och ansvarar för att upprätta en behandlingsplan för övervakningstiden, tillsätta övervakare och förmedla stöd och hjälp. För att detta skall fungera krävs det att frivården får tillräckligt med resurser. Behandlingsplaneringen för anstaltstiden skall ske i samarbete mellan anstalt, frivårdare, övervakare och klient men BRÅ visar att detta samarbete inte fungerar tillfredsställande. Lekmannaövervakarnas situation behöver också förbättras, bättre support med höjd ersättning är nödvändigt. Ett effektivt samarbete mellan anstalterna, frivården, , arbetsmarknadsmyndigheterna och hälso- och sjukvården är nödvändigt för att goda förutsättningar för den intagne att återanpassa sig till ett liv utan kriminalitet vid frigivningen ska skapas. Bostadssituationen är ett huvudansvar för de sociala myndigheterna. Detta är en viktig komponent i det att den intagne vid frigivningen ska ha en ordnad tillvaro med försörjning, boende och sysselsättning. Kommer man tillbaka till en kaotisk eller i övrigt osäker tillvaro ökar återfallsrisken. Ett viktigt led i detta är att ha någon att vända sig till i förtroende. Här är frivilligorganisationerna, exempelvis , till stor hjälp för de som just blivit utsläppta från fängelserna. Vad som ovan anförts angående en förbättrad utslussningssituation bör ges regeringen till känna. Antalet långtidsdömda i fängelse med strafftider längre än har ökat. Frigivningsförberedelser för denna kategori intagna ställer särskilda krav. En metod som pågår är en utslussning med intensivövervakning , inom ramen för pågående verkställighet, för dem som dömts till fängelse eller mer. En annan metod skulle kunna vara att skapa en ny typ av anstaltsform, mindre enheter. Kriminalvården kan då ge den intagne ett större egenansvar under kontrollerade former. På detta sätt skulle den intagne tränas på ett bättre sätt än vad som är fallet . Regeringen bör se över fler tänkbara utslussningsalternativ som hjälper de intagna att leva ett laglydigt liv, där ovanstående modell kan vara ett alternativ. Detta bör ges regeringen till känna.