mot · GQ02A320 · 2002-10-23 00:00:00 — har hävdat behovet av att göra arbetsrätten mer flexibel och bättre anpassad till de mindre företagens situation. Det handlar om: Rätten att undanta två personer från turordningsreglerna vid uppsägning. De som undantas inom varje turordningskrets ska vara personer som enligt arbetsgivarens bedömning är viktiga för företagets fortsatta drift, så kallade nyckelpersoner. Detta är viktigt för främst mindre företag vid en neddragning av verksamheten. Förutsättningarna för företaget att överleva och växa igen är större om viktig kompetens kan bibehållas vid en neddragning av verksamheten. Fackets vetorätt vid entreprenader avskaffas. Förbud införs mot blockad av enmans- och familjebolag samt mot företag som inte har kollektivavtal (så kallade hängavtal) därför att ingen av de anställda är medlemmar i något fack eller vill ha något kollektivavtal. Möjligheten till provanställning förlängs från nuvarande , vilket skulle öka företagens benägenhet att nyanställa istället för att nyttja övertid vid exempelvis en konjunkturuppgång. Skyldigheten för arbetsgivare att återanställa ändras från nuvarande för viss arbetskraft, till exempel för personer . Visstidsanställning vid arbetsanhopning bör tillåtas upp till . Genom uppgörelser mellan de icke-socialistiska partierna har beslutat om ett förbud mot blockad av enmans- och familjeföretag. Samma majoritet har också beslutat att företag med högst tio anställda ska kunna undanta två nyckelpersoner från turordningsreglerna vid situationer där arbetsbrist föreligger. Beslutet var en kompromiss. Vi kristdemokrater hade helst sett att regeln var generell för alla företag. En rimligare balans mellan arbetsmarknadens parter bör etableras vid konflikter. En bättre proportionalitet kan åstadkommas bland annat genom att rätten till sympatiåtgärder begränsas och att ett proportionalitetskrav införs för att begränsa möjligheten till stridsåtgärder som kostar lite för den egna organisationen men orsakar stora kostnader för motparten och tredje man. Proportionalitetskravet skulle inte bara omfatta den första stridsåtgärden utan även svarsåtgärder. Vi anser att ett proportionalitetskrav bör införas inte bara vid förhandlingar om tecknande av ett nytt kollektivavtal utan också vid blockad och andra stridsåtgärder för att förmå ett företag att ansluta sig till ett redan gällande avtal. Att införa proportionalitetskrav skulle innebära att fackföreningen exempelvis inte får ta ut små nyckelgrupper i strejk om det vållar mycket stor skada för arbetsgivaren. Huruvida en åtgärd är proportionell eller inte bör prövas dels med utgångspunkt från åtgärden, dels den skada den orsakar. Vid en internationell jämförelse framkommer bland annat att strejkrätten är hårdare reglerad i exempelvis , , och . I är strejkrätten underordnad en proportionalitetsprincip vilket innebär att facket måste ta hänsyn till framförallt de ekonomiska skadeverkningarna med strejken. Att strejka för att få igenom krav som inte kan uppfyllas genom kollektivavtal tillåts inte, och sympatistrejker är helt otillåtna. Det är i sista hand den tyska arbetsdomstolen som avgör om en tvist är oproportionerlig eller ej. Felande part får betala vite eller skadestånd. En prövning av frågan om stridsåtgärden är rimlig eller inte, bör ske både när parterna förhandlar om att förnya ett kollektivavtal och när fackliga organisationer genom blockader försöker förmå företag att ansluta sig till ett redan befintligt avtal. har ett flertal sådana blockader varit aktuella på arbetsmarknaden. I dessa lägen aktualiseras principen om den negativa föreningsrätten (regeringsformen 2 kap. 23 §). Mycket omfattande stridsåtgärder riktade mot oorganiserade företag kan inte bara framstå som orimliga utan också strida mot den negativa föreningsrätten. Ett krav på proportionalitet i dessa situationer skulle stärka den rätten och innebära ett bättre skydd för konventionen. I måste en strejk vara generell och beröra hela företagets personal eller en hel bransch. Det är förbjudet med sympatiåtgärder som riktas mot tredje part. Rättsligt är det svårt att motivera rätten till sympatiåtgärder. Vid en primär arbetskonflikt existerar inget bindande avtal mellan parterna, vilket gör att parterna kan ta till åtgärder för att tvinga fram ett avtal. Den egentliga orsaken till att parterna får ta till stridsåtgärder vid en konflikt är att det inte finns ett avtal upprättat mellan parterna. Vid sympatiåtgärder är däremot de stridande parterna bundna av ett avtal och därmed borde det också vara rimligt att dessa avtal upprätthålls. En annan orsak till förbud mot sympatiåtgärder är den snabba tekniska utvecklingen på marknaden. Företagens ökade beroende av den nya tekniska utvecklingen gör dem extremt känsliga när arbetstagare med den rätta tekniska kompetensen tas ut i strejk eller av andra skäl inte kan utföra sina arbetsuppgifter. Det finns inte rimliga skäl till att sympatiåtgärder skall tillåtas som ett instrument vid arbetsmarknadskonflikter. 13 Sysselsättningsfrågor inom EU Inom EU har arbetsmarknadspolitiken och arbetslösheten blivit en allt viktigare fråga. Det står helt klart att gemensamma initiativ och spridande av erfarenheter mellan länderna är nödvändiga för att förhindra den utslagning som den höga arbetslösheten innebär. Ökad flexibilitet inom arbetsmarknadsområdet, lägre löneskatter, förbättringar av företagsklimatet samt satsning på tjänstesektorn är några huvudpunkter i de gemensamma program som upprättats inom EU:s ram. Inom ramen för sysselsättningssamarbetet har regeringen år medverkat till antagande av rådsrekommendationer till som man sedan helt struntat i på hemmaplan. För detta förtjänar regeringen stark kritik. De relativt blygsamma sänkningarna av inkomstskatterna sker motvilligt och från, inte minst ur ett låginkomsttagarperspektiv, en mycket hög nivå. Viljan att se över arbetsrättens inverkan på möjligheterna för långtidsarbetslösa, invandrare och ungdomar att få arbete är begränsad, liksom öppenheten för att pröva samarbete med privata alternativ inom arbetsförmedlingsverksamheten. Regeringen bör revidera sin handlingsplan med anledning av riktlinjer för sysselsättningen, i enlighet med ovanstående, för att omsätta de gemensamma ståndpunkter som EU-länderna enats om vad gäller arbetslöshetsbekämpning. bör också i EU-samarbetet betona vikten av att subsidiaritetsprincipen tillämpas konsekvent, det vill säga att metoderna för att uppnå de gemensamma målsättningarna avgörs på nationell nivå. Riktlinjerna från kommissionen måste bygga på råd och stöd, inte på detaljerade lösningar som mer eller mindre åläggs respektive land. Sysselsättningspolitiken bör vara ett område där samarbete eftersträvas, men ej tillämpas med överstatliga beslut eller andra former som får liknande innebörd. Den arbetsform genom vilken medlemsstaternas politik samordnas mot gemensamma mål, exempelvis inom ramen för sysselsättningsstrategin, kom vid i att lanseras som den öppna samordningsmetoden. Den öppna samordningsmetoden innehåller inga rättsligt bindande element, utan ska ses som ett komplement till lagstiftning på gemenskapsnivå inom områden där kompetensen ligger hos medlemsstaterna och inte på unionsnivå men där det finns ett behov av ökad politisk samordning inom unionen. De instrument som finns tillgängliga inom ramen för den öppna samordningsmetoden innefattar gemensamma mål, riktlinjer, övervakning och uppföljning med hjälp av indikatorer och rekommendationer. Det är uppenbart att den öppna samordningsmetoden kan bidra till att sätta politiskt fokus på angelägna samhällsproblem. Arbetsmetodiken bidrar till och underlättar utbyte av erfarenheter och goda exempel mellan medlemsstaterna. är det viktigt att den öppna samordningsmetoden inte tillåts urholka subsidiaritetsprincipen genom att föra över beslutsfattande i frågor som tillhör medlemsstaternas kompetens från dessa till unionen. 14.1 Översyn av AMS/AMV Riktlinjerna för en ny myndighet och en ny effektiv arbetsmarknadspolitik redogörs för i kapitel 8. Innan den nya arbetsmarknadspolitiken är sjösatt fullt ut anser vi att AMS som central myndighet ska få en tydligare roll av stabskaraktär med möjlighet till ytterligare rationalisering. En besparing på skulle då vara möjlig . omsätter enorma summor och har en förvaltningsbudget på . har tydliga indikationer kommit som visar att det finns problem med styrning samt resultatuppföljning och kontroll av hur medel använts. Kritiken är utbredd inom AMV över hur stor den interna administrationen är. Många arbetsförmedlare uppskattar att av deras arbetstid går åt till administration. Detta beror bland annat på mindre väl utformade interna styr- och uppföljningssystem, men också på det politiska systemets överdrivna önskan att detaljstyra och reglera den praktiska förmedlingsverksamheten. Färre antal program kan minska administrationen centralt i AMS och inom länsarbetsnämnderna, vilket skulle möjliggöra besparingar. Detta tydliggör att det är fältarbetet på arbetsförmedlingarna som ska prioriteras samt att de högre organens roll är att stödja de lägre nivåernas arbete. Länsarbetsnämnderna bör avvecklas som självständiga myndigheter för att minska intern administration och öka möjligheterna till samordning och tydlighet när det gäller beslut och ansvar. En regional samverkansnivå med det omgivande samhället ska givetvis bibehållas. 14.2 Arbetslöshetsförsäkringen och aktivitetsstöd I en särskild motion (2002/03:A324) presenteras syn på arbetslöshetsförsäkringen. För att arbetslöshetsförsäkringen ska bli en trygghet för alla föreslår vi att en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring införs. Vi föreslår också en höjd egenavgift, , för att uppnå ett bättre samband mellan arbetslöshet och lönebildning. Det innebär minskade utgifter med för . I Ds 1999:58, Kontrakt för arbete rättvisa och tydliga regler i arbetslöshetsförsäkringen, betonas värdet av en strukturerad sökprocess. Arbetsgruppen som gjort utredningen menar att de krav som ställs på en arbetssökande måste bli tydligare och mer strukturerade än . Målet är att söktiderna förkortas och därmed också den totala omfattningen på antalet ersatta dagar. Om man lyckas förkorta den arbetslöses söktid skulle det minska utgifterna för arbetslöshetsersättningen med . stöder de förslag som lades fram i utredningen. Ett genomförande av utredningens förslag skulle minska kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. Sammantaget kan en besparing på anslag 22:2 ske med . Vi föreslår vidare att ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen, liksom när det gäller sjuk- och föräldraförsäkringen, i princip bör grunda sig på de inkomster man faktiskt haft och betalat avgifter på, inte på den inkomst man har när man blir arbetslös. I arbetslöshetsförsäkringen ska detta träda i kraft först arbetslöshet. Därmed uppstår inga budgeteffekter . Vi föreslår inga förändringar vad gäller golv och tak. Inom ramen för utgiftsområde 22:2 säger vi också nej till det extra anslaget, , till friårsförsöket. Idén bygger på att a-kassemedel ska utnyttjas, och kostnaderna för administration för projektet bör tas inom befintliga ramar. Genom vår satsning på en bättre småföretagarpolitik, sänkt skatt för hushållstjänster och andra reformer inom den ekonomiska politiken kan vi frigöra resurser från aktivitetsstödet och arbetsmarknadsutbildningen. Dessa anslag minskas med . Flyttbidraget har ingen avgörande betydelse på människors benägenhet att byta bostadsort för ett arbete. Reseersättningen för anställningsintervjuer och/eller studiebesök för arbetssökande bör dock finnas kvar. Vi vill också underlätta pendling med bil genom höjt avdrag för resor mellan bostad och arbetsplats. Vi beräknar en besparing på på utgiftsområdet i denna del . 14.3 och särskilda åtgärder för arbetshandikappade Det är nödvändigt att tillförsäkra de arbetshandikappade möjligheten till ett fortsatt aktivt arbetsliv. Inte minst när arbetsmarknaden har vänt uppåt gäller det att de arbetshandikappade får fäste på den ordinarie arbetsmarknaden. Lönebidragen är då ett effektivt instrument. Regeringen har haft dålig kontroll på sina myndigheter, varför panikbromsningar fick göras 1999, då en utlovad satsning på i praktiken blev en indragning på bland annat på grund av övertrasseringar . råder anställningsstopp på vissa håll för tillsättande av nya lönebidrag. Osäkerheten är betydande om den långsiktiga inriktningen av regeringens politik. I förordningen för lönebidragsanställda bör på nytt införas en paragraf som innebär att om risk för uppsägning föreligger skall en sänkning av lönebidrag ej genomföras. Möjlighet till en ersättning på vid anställning i ideella organisationer skall gälla såväl vid nyanställningar som för dem som innehade anställning efter . får ett statsbidrag på för de merkostnader som bolaget har jämfört med andra företag, till exempel för den anpassade arbetstakten, att verksamheten finns i hela landet och anställningstryggheten för arbetshandikappade anställda. har cirka 27 000 anställda. har kritik riktats mot att affärsmässigheten i bolaget dominerar för mycket och att rekryteringen från de prioriterade grupperna minskat. Även andelen övergångar från till ordinarie arbeten har minskat, trots den goda konjunktur som rått . , som startade , har genomgått stora förändringar . Affärsmässigheten och kundfokus har blivit bättre, som kostnaden per arbetshandikappad sjunkit. Problemet för ett företag som är balansen mellan det sociala uppdraget och att driva verksamheten så effektivt som möjligt. Ett illustrativt exempel på detta är satsningen på servicetjänster som slagit in på i allt högre grad. Kraven är ganska höga på dem som ska arbeta med dessa tjänster att de är kundorienterade, serviceinriktade och har god förmåga att hantera stress, många personliga kontakter och besitter stor flexibilitet. Krav som många arbetshandikappade inte förmår leva upp till. Frågan är om inte volym bör minska något och en ökad tonvikt läggas på lönebidraget som instrument för att hjälpa de arbetshandikappade. sociala uppdrag måste komma mer i fokus utan att för den skull statens kostnader skenar iväg. Mycket talar också för att roll i arbetsmarknadspolitiken bör tonas ned i förhållande till andra instrument. I avvaktan på den utredning som ska utreda som regeringen nu äntligen tillsatt föreslås att överförs från anslag till anslaget för lönebidrag. har myndigheten fått ökade anslag, vilket bland annat tagit sig uttryck i att alla medel inte kunnat förbrukas. Med tanke på de ökade anslagen och den rationaliseringspotential som bör finnas efter sammanslagningen av Arbetarskyddsstyrelsen och de regionala yrkesinspektionerna bedömer vi att en besparing på är möjligt, utöver de i engångssatsningar som vi avvisar. Vi vill istället införa en ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring i linje med utredningen till arbete (; SOU 2000:78). anser att tyngdpunkten för rehabiliteringsansvaret ska flyttas från de fyra nuvarande offentliga sektorerna (landstingens hälso- och sjukvård, kommunens socialstjänst, statens arbetsförmedling och försäkringskassa) till en offentlig huvudaktör som har motsvarande ansvar men olika mål och medel. Arbetsgivaren har en central betydelse för att se till att arbetet utformas så att det i sig har en hälsofrämjande och förebyggande effekt. Även individen äger självfallet ett ansvar att skapa en så hälsosam arbetsplats som möjligt. Denna nya och samordnade rehabiliteringsförsäkring ska gälla från . Den totala helårseffekten skulle bli en satsning på totalt . Halva detta belopp satsas därför 2003, och åren därefter är den samordnade försäkringen fullt utbyggd. Detta innebär att den kommande treårsperioden satsar på rehabilitering och en ökad hälsa i arbetslivet. anser att denna satsning kan leda till stora vinster för den offentliga sektorn. När man läser regeringens texter och lyssnar på debatter slås man av hur dogmatiskt regeringen ser på orsakerna till sjukfrånvaron. Arbetsplatsens beskaffenhet och arbetsmiljön verkar vara de enda faktorer som påverkar om människor mår dåligt och sjukskriver sig. Med ett sånt snävt fokus kommer man inte att komma åt problemen. har ett betydligt bredare fokus. Utan att förringa arbetsplatsens betydelse i sammanhanget menar vi att det finns ett flertal orsaker till den ökade sjukfrånvaron. En viktig uppgift som bör prioritera är utbildning och stöd till regionala arbetsmiljöskyddsombud som arbetar uppsökande på de mindre företagen. Under 19992000 ökade () antalet anställda och expanderade verksamheten både regionalt och centralt. Allvarliga brister i styrningen har konstaterats. I samband med den översyn som skett av institutets verksamhet har en rad forskningsuppgifter flyttat ut till högskolor och universitet. Regeringen aviserar också en vidare översyn av och dess relationer med andra myndigheter. En sådan översyn bör ske grundligt och förutsättningslöst. Mycket talar för att ALI:s forskningsresurser kommer till effektivare användning om de används till att finansiera forskning på universitet, högskolor och andra organ. Den informationsspridning som ska göra bör kunna skötas av . Mer av den utbildnings- och informationsverksamhet som sker kan avgiftsfinansieras. Informations- och utbildningsverksamheten bör i allt väsentligt kunna skötas av . En process i denna riktning bör inledas. bör dessutom kunna genomföra en del rationaliseringar och fokusera sin verksamhet, bland annat minska en del av sin bidragsgivning och sina ambitioner på en del områden. Vi delar regeringens bedömning att prioritera den arbetslivsinriktade forskningen på arbetsorganisationsområdet. Vi vill också poängtera vikten av att forskningen inom arbetslivsområdet verkligen kommer de som berörs till del. Sammantaget bedömer vi att anslaget till kan minska med för . bör kunna avvecklas och de forskningsresurser som finns fördelas av och andra aktörer som rationaliseringsvinster kan uppnås. 14.6 Särskilda utbildningsinsatser med mera Bidrag till regionala skyddsombud, informationsinsatser samt standardiseringsverksamhet har förts över från detta anslag till , likaså har förvaltningskostnaderna förts över till Arbetslivsinsitutet. Kvar är som ska dela ut i bidrag till fackliga förtroendemäns arbetsmiljöutbildningar samt viss EU-bevakning. Eftersom stödet till de regionala skyddsombuden, som främst arbetar gentemot de mindre företagen, numera finns på anslag är det tveksamt om statliga bidrag i all evighet ska gå till utbildning av övriga fackliga förtroendevalda. De fackliga organisationerna bör klara sådan utbildning själva, eller i samarbete med arbetsgivarna. Det är tveksamt om staten ska betala bidrag för sådan utbildning; därför kan anslaget halveras för att sedan helt tas bort.