mot · GP02So43 · 2002-03-07 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:So43av m.fl. (fp, c, mp)med anledning av skr. 2001/02:87 Redogörelse för en överenskommelse mellan staten och om vissa ersättningar till hälso- och sjukvården för Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om påtagligt skärpta krav på tillgänglighet i landstingens primärvård. Motivering I skrivelsen 2001/02:87 redovisar regeringen bland annat att ingått uppgörelse med om att, när det gäller skärpta krav för tillgänglighet i primärvården, följa en linje som är den rakt motsatta mot vad utskottet anförde då det i 2000/01:SoU5 behandlade propositionen 1999/2000:149. uttalade i det betänkandet, såvitt gällde landstingens primärvård, bl.a. mot bakgrund av de resurstillskott som aviseras anser utskottet det naturligt att regeringen och i kommande förhandlingar kommer överens om påtagligt skärpta krav på tillgänglighet. Detta skedde med direkt hänvisning till två motioner (c respektive fp), nämligen So3, yrkande 7 och So9, yrkande 3. Utskottet framhöll att det delade de tankegångar som i den här frågan framfördes i dessa motioner och ansåg dessa yrkanden tillgodosedda i och med behandling av proposition och motioner. har, som redovisats för , dock verkat i motsatt riktning. Departementet har, tillsammans med , i det avtal som regeringen sedan godkänt skrivit in att det inte är fråga om några skärpningar alls vad gäller kraven på tillgängligheten i primärvården. Detta skall då jämföras med att socialutskottet framhöll att det var naturligt med påtagligt skärpta krav. I sakfrågan hänvisar vi till de nämnda motionerna (c, fp) och till vad som i denna fråga anfördes av utskottet i betänkandet 2000/01:SoU5. Det finns ingen orsak att ändra den bedömning som utskottet då gjorde. Några skäl för ett ändrat ståndpunktstagande från sida har vare sig regeringen eller de s k parterna redovisat. Att det i olika landsting förekom eller övervägdes mer eller mindre verkningsfulla planer vad gäller tillgängligheten i primärvården var väl känt för utskottet och andra då den nämnda propositionen behandlades. Det som i avtalstext och proposition nämns som bakgrund till att man avfärdat det som skrevs vid riksdagsbehandlingen är bara att parterna anser att det inte skall vara någon skärpning av kraven på tillgänglighet, i vart fall inte tills vidare. Vad detta handlar om är att regeringen, i sin egenskap av part, har kommit att anse motsatsen till vad regeringspartiet i riksdagsbehandlingen kom överens med andra partier om. Detta är inget skäl för att undanröja den ståndpunkt som socialutskottets majoritet hade i den tidigare behandlingen. Det är däremot ett skäl att med ett tillkännagivande till regeringen fastslå vad ståndpunkt är, och man måste sedan utgå från att inte agerar i den rakt motsatta riktningen. Det måste förutsättas att i vart fall samtliga de partier som stod bakom betänkandet 2000/01:SoU5 nu upprepar det tidigare ställningstagandet i form av ett tillkännagivande till regeringen. Regeringens handlande då det gäller kraven på tillgängligheten i primärvården bör ses i samband med en annan och ännu viktigare del av det riksdagsbeslut som i enlighet med socialutskottets betänkande fattades med anledning av propositionen om den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården. gav då regeringen tillkänna vad utskottet anfört om finansiell samordning, alltså om det som brukar kallas Finsam-frågan. Utskottet betonade då vikten av att regeringen skyndsamt skulle återkomma med förslag till . Gotab, 2002 () () ()