mot · GQ02Ju236 · 2002-10-23 00:00:00 — I säkerhetspolitiska sammanhang skiljer man mellan hot mot den inre säkerheten och hot mot den yttre säkerheten. Brott som hotar det nationella oberoendet utgör hot mot den yttre säkerheten. Verksamhet som syftar till att med våld, hot eller tvång ändra statsskicket, hindra medborgarna från att utöva sina medborgerliga fri- och rättigheter och verksamhet som syftar till att med våld, hot eller tvång ändra statsskicket utgör brott mot rikets inre säkerhet. Såväl det nya politiska våldet i samband med demonstrationer som den internationella terrorismen utgör hot mot rikets säkerhet, men även den grova organiserade brottsligheten bör ses som ett hot. Den organiserade brottsligheten innefattar såväl narkotikahandel som handel med människor och profiterar ofta cyniskt på utsatta människor. måste öka sin förmåga att upprätthålla denna inre säkerhet. saknas såväl saklig diskussion som principbeslut för hur ska förbereda och arbeta mot terroristverksamhet. Regeringens politik bygger på att även fortsättningsvis kommer att vara förskonat från terrorattacker. är ett av de få länder i som efter inte ökade sin förmåga att bekämpa terrorattacker. Övriga länder både höjde sin kompetens och tillförde ekonomiska resurser. I till exempel ökade man sin antiterrorstyrka med 20 personer. Regeringen ställer sig gärna bakom resolutioner om ökad samverkan men vill inte dra de operativa konsekvenserna. Även om deltar och aktivt bearbetar informationsutbytet är den förhärskande inställningen fortfarande att den typen av händelser inte kommer att inträffa i vårt land. uppfattas internationellt som tafatt. Med viss rätt hävdas att vår lagstiftning möjliggör för kriminella element att slinka igenom gränskontroll och driva verksamhet i landet. Faktum är att det finns individer i som deltagit i träningsläger för olika terrorgrupper och som förberett terrorverksamhet. Många av dem har kommit in på falska dokument och svenska myndigheter har inte känt till deras identitet. Svenskt rättsväsende måste därför uppgraderas. Svensk lag måste innehålla tillräckligt avskräckande straffsatser och ett samhällsskydd som är i nivå med andra jämförbara länder. Risken är annars stor att terrororganisationer lockas att förlägga sin verksamhet till . Ett beslut måste fattas avseende den centrala polisens organisation. Förslaget om en sammanslagning av har lagts på is. Båda enheterna skall dock samverka i betydligt större utsträckning än tidigare men organisation och ansvar är fortfarande otydligt. Detta är olyckligt då kunskaper, kompetens och operativ förmåga inte kan nyttjas optimalt. Säkerhetspolisen () har överfört resurser till terrorbekämpning men har svårt att delta i arbetet inom Europol. Enligt hämmas arbete och informationsutbyte av skillnader i lagstiftning, i synnerhet sekretesslagen. Detta gör att arbetet i Europol blir lidande och går på tomgång, vilket en utvärderingsrapport också visar. Lagstiftning och regelverk bör ses över och de brister som finns på operativ nivå och i samverkan bör åtgärdas. , nu överförd från till , har i alla delar inte den beredskap och kompetens som krävs. Numerären behöver utökas med 20 personer, som utrustning och material är uttjänta och omoderna. I takt med att samhället förändrats har brottsutvecklingen antagit nya former. IT, internationalisering, öppnare gränser och fördjupat samarbete mellan stater ger nya möjligheter för kriminella nätverk att växa. Mycket av modern terrorbrottslighet finansieras av annan kriminell organiserad verksamhet som drar nytta av den nya öppenheten. Att identifiera skillnaden mellan terrorism och olika våldsaktiviteter har blivit svårare. Gränserna mellan politiskt våld, terrorism och den grova organiserade brottsligheten suddas ut alltmer. Alla utgör de dock ett hot mot vårt lands inre säkerhet och demokrati. Det civila samhällets och polisens förmåga att hantera terroraktioner lägger därför även nivån för förmågan att bekämpa grov organiserad brottslighet. Den organiserade brottsligheten är gränslös, har stora ekonomiska resurser till sitt förfogande, obegränsade tillgångar till vapen och drar sig, i likhet med terrorister, inte för att döda oskyldiga. För ett effektivt bekämpande av båda dessa hot måste likheterna accepteras och polisens resurser hanteras rationellt och utan prestige. Arbetet måste präglas av insikten att fokus hos den organiserade brottsligheten alltid ligger på ekonomisk expansion. De kriminella nätverken agerar utifrån rationella kalkyler om risker och förväntade vinster av brotten. Insatserna från de brottsbekämpande myndigheterna måste inriktas på att påverka dessa riskkalkyler i rätt riktning, dvs. brott lönar sig inte. Där har ökad upptäcktsrisk och höjda straffsatser en stor betydelse. För att ska vara väl förberett och åtnjuta internationellt förtroende i dessa frågor krävs ett politiskt ställningstagande och ett politiskt krav på samordning av polisens resurser, en välanpassad och stark organisation för underrättelseverksamhet, effektiv och anpassad lagstiftning som gör oattraktivt för organiserad brottslighet.