mot · GP02Sf35 · 2002-05-03 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Sf35av m.fl. (c)Krisplan mot ohälsa (väckt enligt 3 kap. 15 § RO med anledning av händelse av större vikt) Förslag till riksdagsbeslut beslutar om permanent finansiell samordning av hälso- och sjukvården, och socialförsäkringen för att underlätta samarbetet och åstadkomma ökad hälsa och minskade sjukskrivningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att växla passivt stöd mot rehabiliteringsersättning senast efter tre månaders sjukskrivning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förlänga gränsen för rehabiliteringsersättning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en individuell behandlingsplan för rehabilitering, genom lagfästa rättigheter. Inledning Regeringen har avstått från att lägga fram den aviserade propositionen om en förbättrad folkhälsa för . Regeringen har inte heller återkommit till med förslag om finansiell samordning av hälso- och sjukvården, och socialförsäkringen som efter förslag från har beslutat om. Det innebär att under innevarande inte kommer att kunna ta ställning till viktiga åtgärder för att minska de galopperande sjuktalen. Det är inte acceptabelt. Kostnaderna för sjukskrivningarna fortsätter att öka. senaste rapport visar att även sjukskrivningarna hos riktigt unga människor ökar. har antalet sjukskrivna ökat med 3 000 personer. saknar kraftfulla förslag från regeringen. kostar långtidssjukskrivningarna 25 miljoner per dag, och kostnaderna beräknas öka ytterligare. har larmrapporterna om den kraftigt försämrade folkhälsan avlöst varandra, trots detta har regeringen uppvisat en passivitet som för är oacceptabel. presenterar därför i denna motion en rad åtgärdsförslag för att minska de ökande sjuktalen för att besluta om. Ett mål bör sättas upp för att komma tillrätta med ohälsan. En rimlig ambition är att nå tillbaka ungefär till de ohälsotal som rådde 1997. Det handlar alltså om att halvera ohälsan och samhällets kostnad för denna. Detta mål bör vara uppnått 2008. Social regional klyvning För innebär en god folkhälsa friska människor och små skillnader i hälsa mellan olika grupper i befolkningen. För att effektivt kunna nå detta är det angeläget att kunna följa hälsoläget, utveckla kunskap om såväl hälsans som ohälsans bestämningsfaktorer och sedan också genomföra åtgärder som behövs för att förbättra folkhälsan. har de regionala hälsoskillnaderna inte uppmärksammats i tillräcklig utsträckning. Det är därför angeläget att öka kunskapen om vad de stora geografiska skillnaderna i hälsa beror på och vilka samhällsinsatser som kan motverka och minska de geografiska hälsoskillnaderna. Ojämlika levnadsvillkor ökar hälsoskillnaderna bland medborgare och därför måste folkhälsoarbetet vara en central del i allt samhällsarbete. Alla beslutsnivåer måste vara beredda att kartlägga eventuella riskfaktorer och ta ansvar för att förbättra miljön inom sitt område. På detta sätt kan folkhälsoarbetet bli lönsamt både . Kvinnor Kvinnor har högre sjukfrånvaro än män. Detta beror sannolikt på att den bristande ojämlikheten på arbetsmarknaden återspeglar sig även i ohälsan. Kvinnor är överrepresenterade i yrken där arbetstagarna upplever sig ha liten kontroll över uppgifter och tid. Färre kvinnor är chefer och fler arbetar direkt med ansträngande uppgifter , antingen fysiskt eller psykiskt. För att åstadkomma en förändring krävs förslag som förbättrar jämställdheten på arbetsmarknaden samt förslag som gör det enklare att kombinera familjeliv och arbetsliv. Ett sätt är att bredda kvinnors arbetsmarknad genom mångfald inom offentligsektorn och genom att underlätta eget företagande. Detta skapar konkurrens mellan arbetsgivare, vilket i sin tur leder till att arbetstagarna kan ställa högre krav på arbetsgivaren att förebygga och ta tag i befintliga hälsoproblem. Utbildning vägen till social utjämning Vägen till social utjämning är utbildning. I ett samhälle där kunskaper är den viktigaste grunden för ekonomisk utveckling är lika tillgång till utbildning en rättvisefråga. anser att varje enskild människa skall ha rätt till kvalitetssäker utbildning och stimuleras till ett livslångt lärande. Människor som känner att de inte kan påverka sin egen situation känner hopplöshet och utanförskap. Genom utbildning ökar chanserna till egen försörjning, vilket minskar den stress som uppkommer när människor tvingas uppsöka sociala myndigheter. Arbetsliv/arbetsmiljö En ökad press på arbetsplatsen i kombination med föräldraskap gör situationen ansträngd för många människor. Detta gäller inte minst kvinnor som, ofta beroende på invanda könsroller, har tagit på sig ett större ansvar för det obetalda arbetet i hemmet. Särskilt ansträngd är situationen för ensamstående kvinnor med barn, inte minst beroende på att det ekonomiska utrymmet för denna grupp ofta är kraftigt begränsad. Statistiken talar sitt tydliga språk Det finns tydliga samband mellan arbetstagarnas hälsostatus och deras sociala situation. Utsattheten för stress ökar i takt med att den ekonomiska situationen för den enskilde ansträngs. Möjligheten att koncentrera sig på sitt arbete och sin arbetsuppgift minskar när oron för den långsiktiga försörjningen ökar. Genom att förbättra möjligheterna att kunna försörja sig genom sitt arbete minskar utsattheten för den enskilde. Det är därför nödvändigt att sänka skatterna för de med lägst inkomst. har i vår skattemotion föreslagit inkomstskattesänkningar för dem med lägst inkomst. Det finns även en regional aspekt på ohälsan som kan ledas till sociala klyftor i samhället. Medellivslängden i de mest utsatta regionerna av landet är lägre än den region som har högst medellivslängd. I de regioner som har lägst medellivslängd är ohälsotalen på arbetsmarknaden också de högsta. kommer med anledning av regeringens proposition En politik för tillväxt och livskraft i hela landet (prop. 2001/02:4) att lägga förslag som leder till att de sociala och regionala klyftorna minskar. Bland arbetssjukdomarna dominerar de belastningsrelaterade som utgör av de anmälda fallen 1999. Belastningssjukdomarna har ökat med för både kvinnor och män . Att det sker en ökning av belastningsrelaterade arbetssjukdomar är naturligtvis allvarligt men än allvarligare är utvecklingen av arbetssjukdomar som kan härledas till sociala eller organisatoriska orsaker. Sjukdomar med sociala eller organisatoriska orsaker har ökat med , och utgör av kvinnornas och av männens anmälda arbetssjukdomar 1999. Jämfört med 1998 har arbetssjukdomar med sociala eller organisatoriska orsaker ökat med bland kvinnor och bland män. Huvuddelen av dessa är relaterade till stress och hög arbetsbelastning, men andra orsaker, som mobbning och trakasserier, omorganisation samt konflikter förekommer också. Vanligast är arbetssjukdomar med sociala eller organisatoriska orsaker i näringsgrenar där den anställde arbetar med människor, huvudsakligen inom offentlig sektor. Den offentliga sektorn är särskilt hårt belastad vad gäller ohälsa inom områdena vård, skola och omsorg. Dessa yrkesgrupper domineras av kvinnliga anställda. Av de anmälda arbetssjukdomarna som kan härledas till sociala eller organisatoriska orsaker är de sju mest utsatta näringsgrenarna kopplade till någon form av offentlig verksamhet, vanligtvis inom vård, skola eller omsorg. Inom samtliga dessa näringsgrenar är kvinnor drabbade i större utsträckning än män. Det går även att finna skillnader mellan olika regioner vad gäller arbetssjukdomar. Sjukfrånvaron har ökat i samtliga regioner i landet men den största ökningen har skett i , och , där ökningen varit mellan 5,5 och 4 dagar per invånare och år. Den minsta ökningen har skett i , och där ökningen varierat mellan 1,7 och . Skillnaderna mellan de olika regionerna men även skillnaden i ökning ter sig alltför stor för att detta skall vara en tillfällighet. En kartläggning bör göras kring vilka faktorer som bidrar till skillnader i ökning av sjukfrånvaro mellan olika regioner. Detta bör ges regeringen till känna. Arbetsmiljöforskningen har fokuserats på vad som är orsaken till den ökade sjukfrånvaron. Däremot har intresset varit lägre kring vilka friskhetsfaktorerna är i de yrkesgrupper och regioner som haft låg sjukfrånvaro. En översyn bör göras av vilka faktorer som bidrar till att vissa yrkesgrupper och regioner är mer långtidsfriska än andra. Detta bör ges regeringen till känna. Förebyggande arbete Många av de skador som kan härledas till arbetsmiljön kan förebyggas effektivt, ofta med relativt små insatser till låga kostnader. Det kan handla om att investera i hjälpmedel för tunga lyft eller att arbetsplatserna utformas ergonomiskt riktigt. Andra åtgärder som kan genomföras är av mer organisatorisk art. I båda fallen handlar det i grunden om att arbetsgivaren måste ha, egen alternativt tillgång till annans, kunskap och kompetens i dessa frågor. Den stora ökning av arbetssjukdomar som kan relateras till organisatoriska och sociala orsaker inom den offentliga sektorn visar att denna kunskap inte finns inom den offentliga förvaltningen i önskad omfattning. Detta är särskilt anmärkningsvärt med tanke på de resurser som finns inom den offentliga sektorn. De förändringar som skett inom det privata näringslivet med omstruktureringar och företagsfusioner som följd av en allt större grad av internationell konkurrens på en globaliserad marknad har ökat osäkerheten för de anställda. Den press som den ökade konkurrensen leder till för många företag sprider sig bland företagens anställda, vilket leder till en ökad stress bland dessa. Ett led i att möta marknadens oförutsägbarhet har varit att införa konjunkturanpassade arbetstider eller genom en ökad andel av tim- eller projektanställda bland företagen. Ett annat alternativ har varit att personalen övergått från att vara anställd till att vara uppdragstagare. Sammantaget är det sannolikt att dessa förändringar haft betydelse från arbetsmiljösynpunkt. I vilken utsträckning detta bidrar till stress och ökad ohälsa bland de anställda är inte tillräckligt klarlagt. Men återkommande organisationsförändringar och färre fasta strukturer leder till mindre kontinuitet i arbetet och riskerar att leda till ökad stress för de anställda. försvåras möjligheterna att skapa nya strukturer för hur en kontinuitet och ökad trygghet i arbetet skall kunna byggas upp av gällande lagstiftning. Arbetets förläggning och rum, anställningsvillkor och anställningsformer är områden som tydligt kan avgränsas. En översyn bör göras av dagens strukturer som styr den enskildes arbetssituation så att verktyg för bättre arbetsmiljöer kan utvecklas. Detta bör ges regeringen till känna. Traditionellt arbetsmiljöarbete har koncentrerats till arbetsplatsnära förhållanden och saknar genom detta metoder och verktyg för problem som har koppling till exempelvis otrygga arbetsmarknader. Under högkonjunktur ökar graden av sjukskrivningar bland de anställda medan det i motsvarande grad kan presenteras sjunkande siffror för sjukskrivningar vid lågkonjunktur. Detta behöver inte nödvändigtvis betyda att de anställda är friskare i en lågkonjunktur. En mer trolig orsak till detta är att rädslan över att bli av med sitt arbete på grund av hög sjukfrånvaro är större bland de anställda under en lågkonjunktur, den så kallade sjuknärvaron ökar. Utformningen av dagens socialförsäkringar och bristande möjlighet att snabbt få rehabilitering vid sjukskrivning leder till att många sjukskrivningar förlängs i onödan då dagens offentliga aktörer inte har tillräckligt tydliga incitament för att en rehabilitering skall komma till stånd. Genom att ge ett tydligare ansvar till dagens aktörer, både på arbetsgivarsidan och inom den offentliga sektorn, kan tydligare incitament skapas. Detta innebär inte att arbetsgivarinträdet skall förlängas, snarare att det förebyggande arbetet bör förbättras. Ett sätt att förbättra det förebyggande arbetet är att utarbeta kriterier för en god arbetsmiljö. Dessa kriterier skall ligga som grund för en arbetsmiljöcertifiering. Företagare som lever upp till dessa kriterier bör få en nedsättning av arbetsgivaravgifterna. Regeringen bör utreda vilka kriterier som bör ingå i denna arbetsmiljöcertifiering. Vad som ovan anförs om att utreda kriterier för en god arbetsmiljö och nedsättning av arbetsgivaravgifter för företag som uppfyller dessa bör ges regeringen till känna. Ytterligare incitament kan skapas genom att ge andra aktörer möjlighet att administrera arbetsskade- och sjukförsäkringen och därigenom förbättra såväl det förebyggande som det rehabiliterande arbetet. Regeringen bör ta initiativ till att utreda förutsättningarna för att ge alternativa aktörer möjlighet att administrera arbetsskade- och sjukförsäkringen. Detta bör ges regeringen till känna. Erfarenheter från ett flertal försök, framför allt inom offentlig sektor, visar att de arbetsrelaterade sjukdomarna minskar om arbetstagarens inflytande över exempelvis arbetstiden ökar. Ett flertal landsting och kommuner har utvecklat egna metoder för att öka arbetstagarnas inflytande över arbetstidens förläggning. Resultaten från dessa landsting är positiva. Utan nämnvärd kostnadsökning har de anställdas sjukfrånvaro minskat väsentligt. har en ökad effektivitet inom arbetet kunnat uppnås då kontinuiteten avsevärt har förbättrats. En minskad rundgång av vikarier har förbättrat tryggheten bland de anställda och därigenom har pressen på de anställda minskat, något som haft stor betydelse för att minska den stressrelaterade sjukfrånvaron. De anställda har upplevt ett ökat självbestämmande och en ökad livskvalitet som de har kunnat arbeta full tid. Genom att ta tillvara dessa goda erfarenheter kan en minskad stress och därigenom en förbättrad arbetsmiljö åstadkommas utan att detta behöver lagfästas. Regeringen bör inom ramen för de aviserade trepartssamtalen lyfta frågan om arbetstagarnas förbättrade möjligheter till inflytande över arbetstiden. Detta bör ges regeringen till känna. Företagshälsovård Många anställda på större företag har tillgång till någon form av företagshälsovård. SCB:s statistik visar att av de sysselsatta har tillgång till företagshälsovård. av tjänstemän på mellannivå har tillgång till företagshälsovård, någon större skillnad finns inte mellan kvinnor och män. Riksgenomsnittet bland de sysselsatta är . Bland företagare är dock anslutningen till företagshälsovård sämre. Det finns även skillnader mellan män och kvinnor som driver företag. av männen som driver företag har företagshälsovård medan motsvarande siffra bland kvinnor är . Företagshälsovården utgör för många företag en resurs i arbetsmiljöarbetet. Regeringen bör återkomma med förslag som förbättrar förutsättningarna för företag att anlita den kompetens för förebyggande insatser som företagshälsovården kan bidra med. Detta bör ges regeringen till känna. Hälsoinriktad sjukvårdspolitik Det är hög tid att gå från mer traditionella vård- och omsorgssatsningar till en mer hälsoinriktad hälso- och sjukvård. Människor söker livskvalitet, som inte grundar sig på ekonomisk lycka utan snarare på välbefinnande. När människor har makt över sina liv och ser möjligheter till förändringar är risken för ohälsa mindre. Därför skall allt politiskt arbete genomsyras av hälsoaspekter. Ett decentraliserat samhälle, som grundas på människors aktiva deltagande, ger de bästa förutsättningarna att minska ohälsa. Ojämlika levnadsvillkor ökar hälsoskillnaderna och därför måste folkhälsoarbetet vara en central del i allt samhällsarbete. Alla beslutsnivåer måste vara beredda att klarlägga riskfaktorer och ta ansvar för att förbättra miljön inom sitt ansvarsområde. Det lokala arbetet är betydelsefullt för att förebygga ohälsa. Folkhälsa God folkhälsa är en gemensam utmaning för alla samhällssektorer. Folkhälsa är ett gemensamt ansvar som handlar om att stärka den sociala gemenskapen och tryggheten och att den enskilde skall ha makt över sitt liv. Det handlar om social och ekonomisk rättvisa, om en god miljö som också har utrymme för återhämtning. Det handlar om arbete och om framtidstro. Därför innebär folkhälsoperspektivet att mål formuleras för samhällsverksamheten, bortom de materiella. Folkhälsoinsatser handlar både om att förebygga sjukdom och att främja hälsa. Folkhälsoarbetet drar nytta av engagerade medborgare. Därför är de insatser som medborgarna gör själva som enskilda individer, som föräldrar, bland släkt och vänner, inom frivilliga organisationer och som deltagare i det demokratiska vardagsarbetet av stor betydelse för folkhälsoutvecklingen. Det är angeläget att samhället bedriver aktiva folkhälsoinsatser för att motverka kommersiella hälsohot. Samhället kan genom framsynta åtgärder underlätta för den enskilde att leva ett hälsosamt liv. Primärvård Primärvården, basen i svensk hälso- och sjukvård, måste fungera. Primärvården måste därför utveckla sin förebyggande kompetens och nyckelroll. Den nära vården skall nå alla individuellt och patienten skall ha inflytande över vården. Även distriktssköterskornas roll och framtidens sjukvård måste stärkas. Permanent finansiell samordning Individer som drabbats av ohälsa måste erbjudas rehabilitering och det är angeläget med ett samarbete och samordning mellan de sektorer som kan erbjuda hjälp. Det är dags att öppna för nytänkande kring rehabilitering. Hög kvalitet nås genom en samlad kompetensbedömning där individen själv står i centrum. Vi måste öppna mellan olika myndigheter, där det råder vattentäta skott. Finansiell samordning av hälso- och sjukvården, och socialförsäkringen underlättar samarbetet så att vi kan åstadkomma ökad hälsa och minskade sjukskrivningar. Efter motion från har beslutat att ställa sig bakom att skyndsamt återkomma till med förslag om en permanent finansiell samordning. Samordningen skall ske med utgångspunkt från de lokala förutsättningarna. Genom att regeringen avstått från att lägga fram propositionen om bättre folkhälsa kommer inte att kunna ta ställning till något konkret lagförslag för finansiell samordning. Även i annat sammanhang har regeringen underlåtit att tillmötesgå beslut med anledning av vår tidigare motion om finansiell samordning. bör nu genom lag besluta om permanent finansiell samordning av hälso- och sjukvården, och socialförsäkringen för att underlätta samarbetet och åstadkomma ökad hälsa och minskade sjukskrivningar. Det bör ankomma på berört utskott att närmare utforma lagstiftningen. Arbete kan även ha en baksida som medför kostnader för såväl den enskilde som för samhället. I en ökande konkurrens, inte minst internationellt, ökar pressen på såväl arbetstagare som arbetsgivare att producera mer och till lägre kostnad. Att arbeta hårt utan att ha tillgång till nödvändiga hjälpmedel, eller i av andra orsaker besvärliga arbetsmiljöer, medför ofta att arbetstagaren drabbas av någon form av ohälsa. Ohälsan kan vara antingen av psykosocial karaktär eller bero på belastnings- och förslitningsskador. Vårdgaranti Långa kötider inom sjukvården hindrar aktiva rehabiliteringsinsatser. Många människor får vänta innan de får sina behov bedömda. Vi måste införa en ny nationell vårdgaranti som ger patienten besked om när en behandling skall utföras. Kötiderna leder till försämrad livskvalitet och sjukskrivningen förlängs. Enligt uppfattning bör en ny och vidareutvecklad vårdgaranti införas. I ett första steg bör den ursprungliga vårdgarantin med vissa kompletteringar införas. bör vårdgarantin omfatta alla medicinskt motiverade diagnoser och utfästa en behandling . Patienten skall kunna välja sjukhus i hela landet om inte vården kan ges vid närmaste sjukhus inom angiven tid. När köerna är borta kommer det långsiktigt att bidra till en ökad effektivitet som kommer landstingen tillgodo. Vad som ovan anförs om en vårdgaranti bör ges regeringen till känna. Tillgänglighetsgarantin föreslår också en förbättrad tillgänglighetsgaranti som innebär att ingen skall behöva vänta för besök hos läkare inom primärvården. Tillgänglighet innebär också att patienter snabbt skall få kontakt med vården via telefon. Väntetider eller obesvarade telefonsamtal skall inte få förekomma. Tillgänglighetsgarantin är ett sätt att fokusera åtgärder som förbättrar möjligheterna för medborgarna att nå vården. Därför bör en tillgänglighetsgaranti införas. Detta bör ges regeringen till känna. Sjukskrivningar/rehabilitering Alla människor skall ha rätt till rehabilitering även de sjukdomsgrupper som har liten möjlighet att återgå till arbete. Rehabiliteringsinsatserna skall inte vara beroende av ålder, kön, funktionshinder eller var personen bor. vill ge människan möjlighet att ta makten över sitt liv och aktivt delta i rehabiliteringsprocessen. Rehabiliteringsreformen har inte åstadkommit det som var avsikten, dvs. att minska sjukfrånvaron och få till stånd aktiva och tidiga rehabiliteringsinsatser. Reformen gav arbetsgivarna ett stort men otydligt ansvar och i praktiken har ansvaret flyttats från arbetsgivaren till fyra olika sektorer som har olika finansiärer: hälso- och sjukvården, , arbetsförmedlingen och . Detta gör att individens bästa klämts in mellan fyra olika sektorers regler och finansieringskällor. Individens inflytande över rehabiliteringsprocessen är litet. Den enskilde har rätt till sjukpenning men har ingen rätt eller formell möjlighet att påverka val av aktiva insatser som finansieras med allmänna medel. För att den enskildes rätt skall stärkas vill införa en rehabiliteringsgaranti. Detta innebär en växling från sjukpenning till rehabiliteringsersättning senast efter tre månaders sjukskrivning. En växling från passivt stöd till aktiva insatser innebär ökade möjligheter för den enskildes möjligheter att påverka. Den som inte är beredd att medverka i rehabilitering bör få lägre sjukersättning. Den nuvarande ettårsgränsen för rehabiliteringsersättning bör tas bort. Arbetsgivarna måste ta ett större ansvar för arbetsmiljön och för att stoppa de höga sjuktalen. En bra arbetsplats förhindrar att stressrelaterade sjukdomar uppkommer. Det krävs incitament för att utvecklingen skall vända. Många sjukskrivna får vänta innan de får sina behov bedömda. Långa kötider inom sjukvården hindrar aktiva rehabiliteringsinsatser. Kötiderna leder till försämrad livskvalitet och sjukskrivningen förlängs. Valfrihet för patienten skall omfatta samtliga godkända vårdgivare både i öppenvården och hos privata vårdgivare. Hjälpmedel är en nödvändighet för att många skall kunna återgå till arbete. Köerna är orimligt långa och bristen på hjälpmedel gör att människor inte kan delta i samhällslivet på lika villkor som andra. Hjälpmedel för rehabilitering och trygghet måste säkras. En helhetssyn och en samlad bedömning måste göras i ansvarsfördelningen mellan kommun och landsting. För att avhjälpa detta föreslår en hjälpmedelsgaranti med normer för väntetider och utprovning samt reparationstider inom rimliga tidsgränser. Vad som ovan anförs om en hjälpmedelsgaranti bör ges regeringen till känna. Rehabilitering är ett nyckelord i vården. vet vi att en stor del av dem som får del av samhällets vård och omsorg får alltför lite hjälp med rehabilitering. Alla människor skall ha rätt till rehabilitering, även de som har liten möjlighet att återgå till arbete. I takt med ökande stress ökar också riskerna att individen drabbas av utbrändhet, av ohälsa och utslagning. Vi måste förändra attityder och förhållningssätt så att den dagliga vilan ses som lika viktig som arbete och produktion. Kvinnor har högre sjukfrånvaro än män. Möjliga orsaker till detta är att kunskapen inom medicin är mindre vad gäller diagnostisering, behandling, rehabilitering respektive prevention av kvinnors besvär och att kvinnor oftare har arbeten som är ergonomiskt eller psykosocialt krävande. Ohälsan i arbetslivet påvisar bestående ojämlikhet. Då kvinnor i högre utsträckning dubbelarbetar är det också de som drabbas hårdast. kan inte acceptera att människor slås ut och att de hindras att delta i arbetslivet om de önskar.