mot · GQ02So337 · 2002-10-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att inrätta ett enklare förfaringssätt för att anmäla intresse om organdonation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av ett enklare och effektivare system där man snabbt kan avläsa om en person gett medgivande till organdonation. drabbades en 17-årige pojke av en livshotande hjärtsjukdom. spelar han innebandy hemma i bandylaget med ett nytt hjärta i kroppen. Den här pojken hade tur, eftersom många dör i operationskön i brist på organ. Läget var akut, men den här gången kunde man få fram ett nytt hjärta. I har vi svårt att ta ställning för om vi vill donera våra organ i händelse av att något händer oss. Vi intar en bottenplats i när det gäller organdonationer. Dessutom är det en svårighet att på ett lättillgängligt sätt få donatorns vilja känd. Problemet är ofta att de anhöriga inte känner till den avlidnes inställning till att donera organ. Det är något som man undviker att tala om. Att tala om döden är tabubelagt och det skjuter man . Resultatet har blivit att anhöriga lägger in sitt veto i hälften av de fall där en avliden bedöms vara en lämplig donator, på grund av att man inte känner till hans eller hennes inställning till organdonation. För att en donation ska kunna genomföras räcker det annars med att de anhöriga ger sitt godkännande. Det behövs alltså inte något ifyllt donationskort, men det underlättar om inställningen till donation finns registrerad. Lagen som reglerar organdonation kom 1996. Den säger att om man inte känner till vad den döde har för inställning till donation så förutsätts man vara positiv till den. Anhöriga kan, om den dödes vilja inte är känd, säga nej och så sker i av fallen. Det finns ingen säker statistik på området, men att så många säger nej kan bero på olika saker. Kanske vet man att den avlidna inte skulle vilja det, och då är det ju enkelt. Eller så mäktar man inte med att säga ja i eftersom det är ett stort ansvar att fatta beslutet när man inte vet. Det är därför viktigt att vi själva tar ställning till donation, och inte lämnar över beslutet till våra anhöriga. Det råder organbrist i och antalet organdonationer har minskat med mer än en tredjedel . Det finns flera förklaringar till det, bland annat att det är färre trafikolyckor numera, människor använder både cykelhjälm och bilbälten vilket är bra eftersom vi undviker skador och dödsfall. Vi är också bättre på att behandla människor med skallskador och hjärnblödningar , vilket också är positivt, men det gör att organbristen ökar. I har vi en lång kö av patienter på väntelistan för olika organ: njure 580, njure och bukspottkörtel 17, bukspottkörtel 5, lever 33, hjärta 18, lunga 39. (Källa: Livet som , en nationell samverkansgrupp som bildades med mål att öka kunskapen om transplantation och donation.) , transplantationskoordinator på i , hoppas på en förändring. Det finns alltid patienter på våra väntelistor som inte hinner bli transplanterade utan dör i väntan på transplantat, säger hon i en tidningsintervju. har ändå tusentals svenskar räddats tack vare organdonationer. På Sahlgrenska har 3 876 njurtransplantationer genomförts . För hela landet är antalet över 9 000. Sedan dödsbegreppet ändrades 1988 har Sahlgrenska dessutom gjort 307 hjärttransplantationer, 607 levertransplantationer, 173 lungtransplantationer samt 34 hjärt-lungtransplantationer plus ett stort antal hornhinnetransplantationer. ligger sist på Europalistan när det gäller hur många som donerar sina organ efter döden. ligger överlägset först med fler givare per miljon invånare. toppar överlägset statistiken med 32,5 donationer per miljon invånare, medan ligger näst sist med 12,1 före med 11,7. Antalet donationer per miljon invånare i : 32,5, 23,7, 26,6, 20,2, 17,8, 17,1, 17,0, 14,4, 13,2, 13,1, 13,1, 12,1 och 11,7. Organdonation från avlidna kan i princip endast genomföras då donatorn avlidit under pågående respiratorbehandling på en intensivvårdsavdelning. De människor som dör under sådana omständigheter är inte fler än 300400 i landet. Bland dessa måste man sedan inhämta samtycke till donation. En majoritet har inte givit uttryck för sin egen vilja i sammanhanget och regeln blir därför att de närstående får tolka den avlidnes inställning till donationsfrågan, vilket inte alltid är så lätt. Utfallet tycks då bli att i hälften av fallen erhålls inte samtycke till donation. Kvar blir alltså blott omkring 100 organdonatorer . Visserligen kan ofta var och en av dem hjälpa flera mottagare genom transplantation av ett organ, men många fler väntar på den hjälpen. Naturligtvis är det faktum att samtycke inte erhålls i mer än drygt hälften av fallen beklagligt. Det är vanligt att man tror att detta skulle kunna avhjälpas genom mer information, men det är inte självklart. Informationen som ges måste ju dels leda till att människor faktiskt formulerar och meddelar sin uppfattning i dessa frågor, dels måste ju denna uppfattning sedan vara positiv, annars har man ju knappast funnit fler . Det finns säkert många faktorer som gör att människor skjuter ifrån sig frågor som rör livets ovillkorliga slutpunkt och det går inte att tvinga fram ställningstaganden från människor som väljer att inte ta till sig frågeområdet. Givetvis ska fullgod information finnas tillgänglig, men problemen är inte lösta därmed. har bara ett hundratal personer donerat sina organ i . Allt färre får en ny bukspottkörtel eller njure, nytt hjärta eller nya lungor. kommer att bli ett särskilt dåligt år för dem som väntat på hjärt-lungtransplantation. har bara ett fåtal genomförts. Informationsarbetet om donationer är betydelsefullt. Det är angeläget att fler aktivt ska ta ställning till om deras organ och vävnader kan användas till transplantationer. Då är det också viktigt att det finns ett enkelt förfaringssätt för hur man anmäler detta intresse, men även hur sjukvården på ett snabbt och enkelt sätt ska kunna se detta medgivande eller önskemål. Ofta sker dödsfallet hastigt, genom en olycka eller hastig sjukdomsupptäckt. Enligt statistik är det knappt 1,3 miljoner svenskar som har registrerat sin vilja angående donationer och antalet sjunker . På bara har nyanmälningarna till donationsregistret halverats. När 1 000 personer tillfrågades per telefon svarade två av tre att de inte ens kände till att det fanns. Nästan lika många uppgav att de inte hade informerat någon om vad de ville med sina organ efter döden. Det finns många förslag som både kan anses oetiska eller omöjliga då det gäller hur man anmäler sitt intresse av att vilja donera organ. Men jag förutsätter att genom sitt arbete och erfarenhet i dessa frågor, kan komma med nya förslag på hur man snabbt ska kunna ta fram registrerad vilja att donera organ i händelse av död.