mot · GQ02U294 · 2002-10-23 00:00:00 — Detta gäller såväl bistånd som förmedlats genom Sida som enskilda organisationer. Demokratibistånd är inte endast diverse utbildningsprojekt, som ofta bedrivs av enskilda organisationer, eller uppbyggnad av rättssystem, som bl a bedrivs av Sida. Mänskliga rättigheter och demokrati hör ihop men demokrati är också något mera än att människor tillförsäkras grundläggande rättigheter. Det är demokrati och frihet, inte diktatur och ofrihet, som tillåter kritik och nya förslag till lösningar av viktiga utvecklingsproblem. Regeringen bör i en särskild rapport eller på annat lämpligt sätt för redovisa läget beträffande demokrati och mänskliga rättigheter i våra mottagarländer. Med tanke på demokratimålets betydelse är det rimligt att denna information regelbundet och på ett lättillgängligt sätt ställs till förfogande och därmed också kan bli föremål för diskussion. Detta bör ges regeringen till känna. 7.3 och bra och dåliga exempel på svenskt demokratibistånd har biståndet till varit en radikal föregångare för framtidens demokratibistånd. När programmet togs fram prioriterades tre insatsområden: insatser för att främja demokrati och mänskliga rättigheter, miljöinsatser, och insatser ute i regionerna. Svenska enskilda organisationer fick tillsammans med vitryska partner ansvaret för att göra verklighet av ambitionerna, och de befriades från kravet på att bidra av projektkostnaden i s.k. egeninsats, som annars är för folkrörelsebiståndet. I den utvärdering som genomförts på uppdrag av Sida beskrivs programmet som mycket lyckat. Programmets främsta resultat är att många tidigare löst sammansatta och svaga vitryska organisationer utvecklats till väl fungerande folkrörelser, med tydliga strategier och professionella metoder. Detta är avgörande för demokratiseringen. Finns det inga fungerande organisationer finns det inte heller någonstans för människor att engagera sig för demokrati. Prioriteringen av demokratistärkande insatser visar sig också i medelsfördelningen. Mer än hälften av pengarna gick under försöksåren till demokrati- och MR-projekt. Det är inte bara de faktiska resultaten av programmet som är glädjande, utan även den attityd som hela programmet andas. De dokument som beskriver Sidas förhållningssätt gentemot den vitryska regeringen är mycket tydliga i beskrivningarna av brotten mot de mänskliga rättigheterna och hur demokratin förtrycks. Projekt får inte genomföras tillsammans med centrala myndigheter, och ansökningar om samverkan med regimvänliga organisationer i avslås konsekvent. befinner sig det svenska biståndet till i ett bekymmersamt läge, å ena sidan vill regeringen inte bidra med stöd till den kubanska staten om denna inte förbättrar situationen gällande mänskliga rättigheter, å andra sidan vill regeringen inte öppet bidra med stöd till dem som faktiskt arbetar för demokrati. Förvisso tar politik gentemot sin utgångspunkt i EU:s gemensamma ståndpunkt gällande , vars mål bland annat är att bidra till en övergång till pluralistisk demokrati och främja respekten för de mänskliga rättigheterna. Men tveksamheten om hur dessa mål ska nås i praktiken är slående. har ett antal svenska humanitära och kristna enskilda organisationer inlett samarbeten med kubanska (), dvs. organisationer som den kubanska regeringen skapat just för att de ska fungera som partners för internationella biståndsorganisationer. En strategi för att stärka den kubanska demokratirörelsen så att kubanerna själva ska kunna arbeta för demokrati finns dock inte, och detta trots att regeringen erkänt demokratirörelsens betydelse. Den svenska ambassaden i arrangerar dessutom gärna träffar mellan svenskar på besök och representanter för olika organisationer i rörelsen. Frågan är därmed: Om vill att ska utvecklas i demokratisk riktning och dessutom vet att det finns en mycket aktiv demokratirörelse på , varför får denna rörelse inte helhjärtade stöd? liberalerna anser att regeringen bör förlänga Vitrysslandsprogrammet med en femårsperiod. Programmet bör prioritera insatser som gynnar demokratisering och jämställdhet, och i övrigt ta fasta på de rekommendationer som Sidas utvärdering ger, särskilt vad gäller konsoliderandet av samarbetsprojekt framför initierandet av nya. Vidare bör regeringen använda erfarenheterna från Vitrysslandsprogrammet som en grund för ett mycket mer omfattande folkrörelseinriktat demokratibiståndsprogram. I många totalitära och auktoritära stater finns det demokratirörelser som inte vill annat än att samarbeta med svenska folkrörelser för att stärka sitt eget demokratiarbete. Regeringen bör med utgångspunkt i erfarenheterna från Vitrysslandsprogrammet och med samma typ av riktlinjer utarbeta ett Kubaprogram. Programmet bör ha som främsta mål att stärka demokratirörelsen för att möjliggöra en demokratisering av landet . Fokus i svensk biståndspolitik och debatt bör ligga på hur man långsiktigt gör biståndet så effektivt och ändamålsenligt som möjligt. Biståndets kvalitet är av avgörande betydelse för mottagaren men också för givaren. Precis som inom andra skattefinansierade verksamheter måste strävan vara att få ut så mycket som möjligt av varje satsad krona. Biståndets effektivitet och lämplighet har kunnat ifrågasättas och kritiken mot biståndsverksamheten har varit berättigat hård även från liberalerna. Likafullt är fortsatt ambitiöst bistånd till utvecklingsländerna nödvändigt. Enskilda misslyckanden kan inte tillåtas bli skäl för att dra ned på ambitionerna avseende stöd till dem som är i nöd. I det sammanhanget är det av fundamental betydelse att givaren av biståndet har förtroende för den politik som förs i mottagarlandet. Det gäller både för politiken i stort som för politiken inom den berörda sektorn. Vi vet ju faktiskt en del om vilka metoder som faktiskt fungerar för att skapa utveckling. Inslag av villkor eller krav, s.k. konditionalitet, blir därmed en nödvändighet för svensk biståndsverksamhet. Otydlighet är förödande i allt samarbete. Partnerskapstanken är viktig, men den får inte leda till att söker behandla t ex diktaturer som jämbördiga partner. Detta ger en legitimitet åt makthavare som inte skall stödjas. Alla länder har ett ansvar för sin egen utveckling. Vad som är bäst för det enskilda landet formas genom en demokratisk process. Det finns dock ett alltför stort antal länder som inte låter sin befolkning komma till tals. Självklart har även här ett ansvar för att alla människor ska åtnjuta de mänskliga rättigheterna. Eftersom ansvar enligt vår uppfattning är gentemot den fattiga enskilda människan måste andra vägar sökas för att nå dessa individer. 8.1 Välj alternativa kanaler för biståndet Precis som vi påpekat ovan bör i större utsträckning välja alternativa kanaler för biståndet som inte har anknytning till regeringar. Det kan bl.a. handla om internationella NGO:er (dvs. icke-statliga organisationer) och direktstöd till organisationer som är verksamma i mottagarlandet, när lämpliga sådana kan identifieras. Värdet av mångfald och alternativa kanaler är också ett viktigt skäl till att det bistånd som förmedlas genom enskilda organisationer i som ofta har likartade samarbetspartner i mottagarlandet bör ligga på en hög nivå. Möjligheterna att ge bistånd till uppbyggnad av politiska partier och uppbyggnad av partisystem var länge begränsade i till skillnad från exempelvis ; en försöksverksamhet av stöd genom partinära organisationer som har genomförts och utvärderats. Utvärderingen visar tydligt att denna sorts bistånd har bidragit med något mycket positivt. Genom stärkandet av politiska partier har hela demokratiseringen tagit stora steg framåt. Ny kompetens inom ett viktigt område har byggts upp. Vi kan inte förespråka demokratibistånd utan att inse att ett flerpartisystem behövs och att dessa partier kan behöva stöd, framför allt moraliskt, utifrån. Detta är ett mycket viktigt arbete. Partinära organisationer bör även fortsättningsvis kunna bedriva biståndsverksamhet. Man kan dock fundera över hur deras stöd kan effektiviseras. De strukturer som har byggts upp bör kunna förmedla mera medel utan att administrationskostnaderna behöver öka. Detta är en möjlighet som bör utnyttjas. Nästa steg är att skapa ett fastare regelverk kring de partianknutna organisationerna samt fundera över eventuella samordningsfördelar som kan uppnås. 8.2 Bistånd genom enskilda organisationer Enskilda människor och enskilda organisationer utgör själva basen för biståndsviljan. Utredningar som gjorts rörande biståndet visar också att internationellt solidaritetsarbete genom enskilda organisationer är effektivt och vilar på stor erfarenhet. Korta beslutsvägar och obyråkratiskt sätt att arbeta gör att hjälpen genom frivilligorganisationer är kostnadseffektivt och når fram. Arbetet sker ofta i små lokalt förankrade projekt, med en mycket nära kontakt mellan de engagerade människorna i och deras samarbetspartner i syd eller öst. Andra delar av folkrörelsebiståndet sker i större skala, speciellt inom de områden där organisationerna har extra stor kompetens, som exempelvis demokratifrågor och speciella humanitära insatser. Den solida biståndsvilja som finns bland de människor som arbetar inom olika enskilda organisationer måste tas tillvara och på olika sätt stödjas och uppmuntras. Utan den långa biståndserfarenhet som finns bland alla dessa enskilda organisationer såsom kyrkor och samfund av olika slag, solidaritetsgrupper, fackföreningar, idrottsföreningar, politiska partier etc. skulle det svenska biståndet inte vara så effektivt och så väl förankrat i det svenska samhället som det är . Folkrörelserna har en central roll när det gäller att mobilisera folkligt stöd för utvecklingsarbete. Informationsarbetet hos enskilda organisationer i utgör en allt större del av deras verksamhet. Genom seminarier, debatter, utbyte mellan utvecklingsländerna och väcker man intresset och ökar medvetenheten hos inte minst den yngre generationen för globala frågor. I dagens kommunikationsvärld är det oerhört viktigt att de fattiga länderna inte isoleras. Folkrörelserna har en viktig roll i det arbetet. De stora biståndsorganisationerna har haft en särställning bland de enskilda organisationerna i det att de blivit s.k. ramorganisationer. Gruppen av ramorganisationer måste kunna förändras och fler organisationer bör kunna tillkomma. anslår ytterligare till delposten Enskilda organisationer utöver regeringens förslag. 8.3 Avdragsrätt för gåvor till internationell biståndsverksamhet Den frivilliga biståndsverksamheten betyder mycket. Först och främst är den viktig för att den ofta kan bedrivas närmare folket i mottagarlandet än statlig biståndsverksamhet kan komma. I vissa fall är frivilliga hjälparbetare den enda vägen att förmedla utländskt bistånd. Dessa människor drivs av ett starkt ideellt engagemang och åstadkommer ofta stora resultat med förhållandevis små resurser. Den frivilliga hjälpen är också viktig för att förankra den internationella solidariteten hos det svenska folket. Fadderbarnsverksamhet, Röda korset, Amnesty, och är exempel på verksamheter och organisationer som inte bara gör fantastiska insatser i fjärran länder utan också för in tredje världen i vår svenska vardagsverksamhet. skänker svenska folket i storleksordningen en och till internationell hjälpverksamhet. anser att det är dags att stimulera ett ännu kraftigare frivilligt resursflöde från till behövande människor på andra kontinenter. Därför anser vi att en avdragsrätt för gåvor till internationellt biståndsarbete bör införas. En avdragsrätt av denna typ finns i ett flertal andra länder, såsom , , , , , och . Det finns flera argument för att införa en avdragsrätt för gåvor till biståndsverksamhet: Den ger givaren möjlighet att styra bidrag till ändamål som han/hon själv prioriterar och att få en fördel av detta. Den tydliggör för allmänheten det angelägna arbete som biståndsorganisationerna utför. Den ökar incitamentet för ideellt engagemang hos allmänheten och näringslivet. Den ökar intäkterna för landets erkända biståndsorganisationer. Den bidrar till att försvåra för oseriösa insamlingar eftersom dessa hamnar utanför listan. uppmanar regeringen att lägga fram ett förslag om att införa avdragsrätt för gåvor till internationell biståndsverksamhet. Avdragsrätten borde kunna utformas så att den gäller för gåvor till enskilda organisationer som utövar just internationell biståndsverksamhet, eller på något annat sätt verkar för internationellt samförstånd, demokrati eller respekt för de mänskliga rättigheterna. Ett högsta liksom ett lägsta belopp som är avdragsgillt bör fastställas, för enskilda respektive för företag. Till exempel skulle endast gåvor utöver , men högst ett halvt basbelopp vara avdragsgillt för enskilda. En övre gräns för företag skulle exempelvis kunna sättas till fem basbelopp. Den nedre gränsen syftar till att en del av den vardagssolidaritet som redan existerar, som att lägga en slant eller sedel i en bössa eller skicka en månatlig summa till ett fadderbarn, ska kunna fortgå utan att infogas i avdragssystemet. En övre gräns kan behövas för att det skulle kunna anses stötande om vissa människor använder denna metod för att kraftigt sänka sin skatt, även om personen själv inte får någon ekonomisk nytta av det. Vi föreslår att endast gåvor till organisationer med s.k. 90-konton ska ge rätt till avdrag, och bör upprätta en förteckning över organisationer till vilka gåvor kan anses avdragsgilla. Vidare bör organisationerna sända en uppgift till varje avdragsberättigad person eller företag där det framgår hur mycket personen skänkt under föregående år. Det är sedan upp till var och en som så önskar att i sin självdeklaration yrka avdrag. Erfarenheterna från bl.a. och visar att endast av dem som givit bidrag verkligen fullföljer med att yrka avdrag. Avdragsrätten bör utformas så att den har samma värde oberoende av givarens inkomst, förslagsvis i form av en reduktion på slutskatten. Beräkningarna av de ekonomiska konsekvenserna är naturligtvis behäftade med osäkerhet. Förutsättningarna för vår bedömning är den nämnda skattningen av den nuvarande volymen av frivilligt bistånd, den utländska erfarenheten att alla gåvor inte dras av, våra begränsningsregler samt ett ställningstagande till den svåra frågan hur avdragsrätten kommer att påverka viljan att skänka pengar. Vi har utifrån detta beräknat skattebortfallet till , vilket motsvarar mer än ett dubbelt så stort penningflöde till bistånd. Vi bedömer att huvuddelen av detta kommer att komma utöver den hittillsvarande volymen. Förutom att gå i spetsen för ökad frihandel ska också gå i täten för ett omfattande bistånd för att stärka de strukturer som gör att också de fattigaste får del av tillväxtens frukter. står hundratals miljoner människor helt vid sidan av och har aldrig kommit med på globaliseringståget. För dem behövs bistånd. Tyvärr fortsätter dock de rikare ländernas utvecklingsbistånd att ligga på en skamligt låg nivå. Av EU:s medlemsländer är det endast fyra som uppnår det av FN uppsatta målet att av BNI ska gå till bistånd. har inte särskilt mycket att yvas över. Vi ligger inte särskilt mycket över det den förre biståndsministern kallade för skammens gräns. ska vara ett föredöme i EU och gå i spetsen för en generös biståndspolitik. liberalerna vill därför se en kraftfull satsning på bistånd . Vi föreslår att biståndet höjs totalt med mer än utöver regeringens förslag åren 20032004. Vårt förslag innebär att den totala biståndsramen uppgår till av BNI för år av BNI för . Med vår föreslagna ökningstakt kommer enprocentsmålet att vara återställt . Till skillnad från regeringen och dess samarbetspartier, (v) och (mp), har vi en konkret tidsplan för när enprocentsmålet ska vara uppnått. EU är , genom den egna budgeten och varje enskilt medlemslands egna bidrag, den största biståndsgivaren i världen. Men EU-länderna kan mera och bättre. Vid om finansiering och utveckling i hade världens rika länder chansen att enas om en höjning av biståndet till världens fattiga. Men de konkreta löftena uteblev. Med politisk vilja och ledarskap bör alla EU:s nuvarande medlemsländer kunna nå upp till FN:s biståndsmål . Vi anser att EU:s linje bör vara att det samlade biståndet i världen snabbt bör öka . samlade bistånd uppgår till ca . Vårt förslag skulle alltså innebära ytterligare ca . 10 Satsningar på skuldavskrivning Större satsningar bör även göras på de skuldavskrivningar som gynnar de fattiga människorna i de fattigaste länderna. Det är viktigt att notera att all skuldavskrivning inte är gynnsam utan kan leda till slöseri, t.ex. i fall när en korrupt regim får nya möjligheter att berika sig själv genom förnyad upplåning utomlands. lever över två miljarder fattiga människor i länder som är svårt skuldsatta. Tillsammans betalar dessa länder av ca av sina skulder till rikare länder. För många länder innebär det att mer pengar går åt till skuldavbetalningar än till sjukvård och utbildning. En stor del av dessa skulder kommer från lån som gavs från i-länder och internationella institutioner . Det är orimligt att svårt skuldsatta som är på rätt väg i sin utveckling fortfarande tvingas betala av dessa lån. Det internationella initiativet för de fattigaste och mest skuldtyngda länderna, det s.k. HIPC-initiativet (Heavily Indebted Poor Countries), bör fullföljas och tanken drivas vidare. Huvuddelen av lånen borde skrivas av direkt, eftersom den stora majoriteten av HIPC-länderna inte klarar av att fullfölja sina åtaganden. Faktum är att det finns en betydande rundgång eftersom en del av de räntor som betalas finansieras genom bistånd. Skuldavskrivningar måste förses med villkor för ekonomiska och demokratiska reformer. liberalerna kan till exempel inte acceptera att skulder avskrivs till icke demokratiska länder som är ovilliga att genomföra demokratiska och ekonomiska reformer. Det skulle enbart gynna eliten och korruption. Utan reformer kommer länder aldrig att kunna ta sig ur den skuldfälla de hamnat i. anslår ytterligare till satsningar på ekonomiska reformer och skuldavskrivningar utöver regeringens förslag. 11 Nej till Tobinskatt Frågan om en internationell skatt på valutatransaktioner, den s.k. Tobinskatten, som ATTAC-rörelsen lyfter fram som sitt viktigaste krav, är i grunden en dålig idé och dessutom i praktiken ogenomförbar. Inför man en skatt på valutatransaktioner innebär det med största sannolikhet stigande kapitalkostnader och ökar sannolikt instabiliteten på finansiella marknader. Vill man, som ATTAC-rörelsen och önskar, öka resursöverföringarna till är en höjning av biståndsanslagen och ökad frihandel rätt vägar att gå. Tanken att man kan lura i-länders parlament att ge mera bistånd genom att hitta en ny skattebas för parlamenten att beskatta som valutatransaktioner är verklighetsfrämmande. 12 Rättsstatens betydelse för utveckling Till utvecklingens infrastruktur hör rättsstaten. Utveckling kan sägas bygga på tre pelare. Först respekten för demokrati och mänskliga rättigheter. Ingen långsiktig och verklig utveckling är möjlig utan någon grad av befintlig demokrati och respekt för människors rättigheter. Den andra pelaren är frihandel och marknadsekonomi. En fri handel och en fungerande marknadsekonomi är det som bäst skapar de resurser som är nödvändiga för utveckling. För det tredje handlar det om institutionsbyggande. Statens uppgift är att förse människorna med ekonomiska och sociala resurser så att de kan agera på en marknad, men också att skapa ett rättsligt ramverk. Det är nödvändigt att marknadens olika aktörer kan lita på att ingångna avtal hålls, att det finns lagar som reglerar den finansiella marknaden och valutapolitiken, att fackliga rättigheter har ett lagligt skydd m.m. Det måste finnas av makten oberoende juridiska instanser dit medborgarna kan vända sig för att få sin sak prövad. Detta är grundläggande både för demokratin, de mänskliga rättigheterna och en fungerande marknadsekonomi. En social miljö som gör det möjligt för människor att agera med viss förutsägbarhet främjar den ekonomiska tillväxten. Allt detta förutsätter ett institutionellt legalt ramverk. Historiskt har det varit en av förutsättningarna för västerlandets starka ekonomiska och sociala utveckling. I detta perspektiv blir betoningen av yttrande- och organisationsfrihet samt kampen mot tortyr och dödsstraff en basal del av vår biståndspolitik. Vårt motstånd mot enpartisystem och förord för flerpartisystem skall vara entydigt. Det bistånd som främjar fria massmedier, inte minst tidningar och radiostationer, bör utvecklas. Journalistutbildning är ett av flera exempel. Stöd till fria fackföreningar är viktigt inte minst för att bygga upp en grundläggande arbetsrätt och hindra övergrepp på arbetsplatser. Insatser för uppbyggnad av ett oberoende rättsväsende och stöd till organisationer på detta område är av strategisk betydelse både för att främja demokrati och för att åstadkomma det som går under benämningen good governance. Effektiva rättssäkra förvaltningar som styrs av regler och präglas av öppenhet i stället för av traditionella lojaliteter, egenintressen och korruption måste utvecklas. Utveckling av ekonomisk revision, offentlighet och andra opartiska kontrollrutiner är områden där bistånd bör kunna göra god nytta. På detta sätt kan framväxten av mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstat och marknadsekonomi främjas. 13 Satsningar på jämställdhet är det parti som tydligast och tidigast velat föra in jämställdhetsmål och kvinnofrågor i biståndspolitiken. Vi var aktiva med att agera för sexualupplysning och frivillig barnbegränsning medan det nästan fortfarande var kontroversiellt här i . Att den utbredda diskrimineringen av världens kvinnor upphör och att män och kvinnor ges lika möjligheter och rättigheter är grundförutsättningar om en bättre värld ska vara möjligt. Inte bara av principiella skäl, såsom att alla människor ska behandlas lika, utan även av andra orsaker: kvinnor är oftast familjeförsörjare och även värderingsbärare. Kvinnors ställning i samhället utgör i mångt och mycket grunden för hur framtida generationer kommer att kunna utvecklas. Jämställdhetsfrågorna ska utgöra en integrerad del i svensk politik för global utveckling. Trots att jämställdhetsmålet för svenskt utvecklingssamarbete nu har funnits har det inte sällan varit svårt att visa upp resultat som fått praktiska återverkningar i större skala. Även om medverkat till att flytta fram kvinnans position i ett flertal utvecklingsländer, måste fortsatt nya grepp tas och jämställdhetarbetet måste framgent utvecklas och prioriteras i ett internationellt perspektiv. Här anser att i ännu större utsträckning bör vara föregångare och förebild. Vi har både den kunskap och de erfarenheter som krävs för att vara med och leda detta arbete i de fattigaste länderna. menar därför att det är viktigt att stärka jämställdhetsperspektivet i biståndsarbetet på samma sätt som demokratiperspektivet måste genomsyra det internationella utvecklingssamarbetet. I planeringen av alla biståndsinsatser bör man aktivt arbeta med att föra in ett jämställdhetsperspektiv, så att projekt och program kommer kvinnor till del i lika hög grad som männen, samt för att jämna ut existerande skevheter och orättvisor. I vissa fall är det berättigat att satsa på riktade insatser, såväl för kvinnor som insatser gentemot män. Även här har möjlighet att mer än tidigare vara ett internationellt föredöme som förmår inspirera män och kvinnor, inte minst politiker, i andra länder i syfte att skapa lika möjligheter och rättigheter för män och kvinnor. Exempel på nydanande insatser som vill se mer av kan nämnas arbetet med manliga nätverk mot kvinno- och familjevåld. Här finns embryon till insatser och skulle vilja se att fler insatser riktades till (framför allt unga) män i syfte att förebygga kvinnovåld och skapa bättre förutsättningar för ett mer jämställt samhälle.