mot · GQ02Sf226 · 2002-10-23 00:00:00 — Det är viktigt att en plattform skapas för engagerade och kompetenta arbetsgrupper från invandrarbefolkningen. Om utlandsfödda bosatta i landet har praktiska möjligheter att organisera sig och försvara egna intressen, om de har tillgång till ekonomiska resurser och regelverk som bildar en realistisk plattform för konsekvent och kontinuerlig aktivitet, då erövrar grupper som varit utsatta för diskriminering, trakasserier eller hot makt över sina liv. Det är även angeläget att se över om inte nuvarande diskrimineringslagstiftning, inklusive sanktionsmöjligheterna, kan skärpas, vilket bör ge regeringen till känna. Inte minst är det nödvändigt att samla alla dagens diskrimineringslagar i enbart en lag som innefattar alla former av diskriminering. Det finns visserligen en förhållandevis heltäckande lagstiftning mot diskriminering i arbetslivet när det gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetssökande vad gäller diskrimineringsgrunderna kön, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder. Men lagarna spretar och är svåröverskådliga, vilket gör dem ineffektiva. En samordnad lagstiftning skulle kunna skapa en större överskådlighet och därmed bli ett effektivare instrument i kampen mot diskriminering. 10.1 Nej till särbehandling på grund av etnicitet Förslaget om positiv särbehandling på grund av etnicitet som bland andra integrationsminister har fört fram har som syfte att motverka den negativa särbehandling som ofta drabbar invandrarna vid rekrytering när de förgäves söker jobb eller på olika arbetsplatser, där deras kompetens och utbildning nonchaleras eller nedvärderas. Att en förödande negativ särbehandling ofta förekommer i nutidens behöver inte längre bevisas. Civilingenjörer, ekonomer och forskare städar, säljer biljetter och kör taxi. Alla statistiska redovisningar visar att arbetslösheten är betydligt större bland utomlands födda än bland personer födda i av svenska föräldrar. Frågan är dock om en motsatt sort av särbehandling en s.k. positiv särbehandling är det effektiva botemedlet? Detta är långt ifrån säkert. Vad arbetslivet behöver är inte olika modeller för möten med folk med rötter i olika kulturer, utan samma behandling, samma sätt att utforma möten med alla slags människor bosatta i landet. Det finns flera principiella och praktiska argument mot att införa en lag om positiv särbehandling på grund av etnicitet. Ur principiell synvinkel skulle en lagstiftning riskera att kategorisera individer utifrån etnisk tillhörighet och därmed befästa redan existerande fördomar mot invandrare. Lagen skulle göra grupptillhörighet till en merit, istället för att utgå från den enskildes individuella meriter. Praktiskt är det mycket svårt att se hur en sådan lagstiftning skulle kunna fungera. Avgränsningsproblematiken är enorm. Var går gränsen mellan att vara invandrare och svensk? Ska en person med utländsk bakgrund som levt i särbehandlas framför en 30-årig svensk trots liknande meriter? Arbetsgivaren måste dessutom ha den etniska bakgrunden av två sökanden klar för sig om en person, med stöd av lagen, ska ges förtur till ett jobb. Ett sådant förfarande riskerar inte bara att bli krångligt, utan även rätt obehagligt. Genom att reglera principen om positiv särbehandling på grund av etnisk tillhörighet i lag utgår man dessutom från ett diskrimineringsperspektiv. Det kan inte anses vara önskvärt. Istället måste vi arbeta för att fler kan se möjligheterna. Det är bra för företag, organisationer och myndigheter att anställa invandrare. De är inte troligt att det trots en djupgående utredning går att finna någon effektiv lagstiftning. Istället skulle staten med sin egen personalpolitik själv kunna visa vägen och utarbeta t.ex. egna integrationsplaner. och har gått i denna riktning genom traineeprogram som riktar sig särskilt till personer med utländsk bakgrund. Det är en efterföljansvärd form av frivilligt erkännande av mångfaldens positiva betydelse. Viktigast är dock att förändra de strukturer som hindrar hundratusentals gamla och nya svenskar från att komma in på arbetsmarknaden i allmänhet och efter sin kompetens i synnerhet. Det handlar om skatter som hindrar arbete, om arbetsrättsregler och lönebildning. Det kan gälla byråkrati och politiskt styrda organisationer som gör människor till maktlösa klienter istället för myndiga medborgare. liberalerna sätter således inte någon större tro till en lagstiftning om positiv särbehandling på grund av etnicitet. Det finns endast en avgränsad del av arbetsmarknaden som har strikta regler om vem som ska anställas. Annars råder full frihet att anställa i princip vem man vill efter vilka kompetenskrav man vill. I anställningsförfarandet får dock ingen diskrimineras varken kvinnor, invandrare, homosexuella eller funktionshindrade. En lag om rätt till positiv särbehandling på grund av etnicitet riskerar således att bli ett slag i luften utanför de områden där det råder eller borde råda meritokrati. Det som ovan anförts mot att införa en lag om positiv särbehandling på grund av etnicitet bör ge regeringen till känna.