mot · GP02Fi37 · 2002-05-02 00:00:00 — Det är en etablerad princip att både inom EU:s så kallade Maastrichtkriterier och jämförelsenormer mäta just sparandet i hela den offentliga sektorn inklusive socialförsäkringssystem utanför statsbudgeten, exempelvis pensionssystem. Bakgrunden till detta är att många länder, till skillnad från , inte har väl fungerande, än mindre långsiktigt autonoma, pensionssystem. Det vore kvalificerad desinformation att då enbart visa upp statens affärer i hygglig balans, om ett i formell mening från statsbudgeten avskilt pensionssystem uppvisar växande underskott, när staten är den uppenbart enda borgenären. Men av samma skäl får överskottsmål för hela den offentliga sektorn i länder med självständiga och för tillfället växande pensionssystem en vilseledande karaktär om staten, som i fall, har stora underskott. Sammansättningen av regeringens beräknade finansiella sparande för offentlig sektor framgår av diagram 7.1. Överskotten finns enbart i pensionssystemet och därav består hälften av privata premiepensionspengar. Staten har underskott i storleksordningen . Diagram 7.1 Finansiellt sparande i offentlig sektor enligt regeringen : Staten har ca i underskott . Ändå uppnås 1,8 procents sparande för offentlig sektor genom att de helt privata premiepensionspengarna, som är en del av det nya pensionssystemet, av tekniska skäl bokförs som offentligt sparande. 7.1.1 Regeringens överskottsmål innebär ökad statsskuld När regeringen och lade fast det budgetpolitiska målet om ett permanent överskott på för den offentliga sektorn, sades detta vara för att skapa en säkerhetsmarginal inför kommande lågkonjunkturer. Med ett överskott på som utgångsläge finns det en marginal att aktivt motverka konjunkturavmattningar utan att underskottet i de offentliga finanserna hotar att bli för stort. 1996/97:150.) Efter kritik har skrivningarna i höstens budgetproposition och i föreliggande vårproposition modifierats. diskuteras den positiva utvecklingen av de offentliga finanserna med uppmaning till viss försiktighet, men utan att alls beröra det besvärande faktum att överskotten ligger i ålderspensionssystemet medan statsbudgeten har underskott. Det är betecknande att alla rubriker i finansplanen som till och med budgetpropositionen löd sunda statsfinanser i efterkommande propositioner bytts ut till sunda offentliga finanser. Regeringens tanke tycks dock fortfarande vara att det med ett tvåprocentigt överskott ska finnas en marginal att möta lågkonjunkturer utan att behöva strama åt ekonomin, även om överskottet finns i det självständiga pensionssystemet. Minskade skatteintäkter och ökande utgifter ska kunna med måttliga åtstramningar utan att Maastrichtvillkoret om högst 3 procents underskott skulle brytas. Detta är förstås i formell mening möjligt, men det sker i så fall genom en ökad upplåning. Regeringen budgeterar med ett underskott på , och i statens finansiella sparande. Statsbudgetens underliggande saldo är ännu sämre och beräknas till 33, 42 och . Det som hjälper upp det offentliga sparandet till är de medel som sparas i pensionssystemet inklusive premiereserven och ett litet förväntat sparande i kommunsektorn, se diagram 7.1 ovan. Men regeringen kan förstås inte räkna med att medlen i pensionssystemet ska kunna användas för att möta en konjunkturavmattning, såvida inte hela pensionsuppgörelsen ska brytas eller pengar ur den privata premiereserven konfiskeras. Se diagram 7.2. Det enda budgetpolitiska verktyg som finns kvar är att öka upplåningen och därmed statsskulden ännu snabbare än vad som beräknas ske. Det budgetpolitiska överskottsmålet innebär inte någon buffert för statsfinanserna som det ursprungligen var tänkt. Detta faktum påpekas nu även av (): av sparandet i den offentliga sektorn är således öronmärkt för framtida pensioner. Ambitionen med det nya pensionssystemet är att skapa ett system där pensionsutgifterna automatiskt anpassas till den ekonomiska och demografiska utvecklingen. Individen kommer att ges fortlöpande information om utvecklingen av sitt pensionssparande och kommer sannolikt i högre utsträckning än tidigare att uppfatta det som en del av sin personliga förmögenhet. Det blir därmed svårt att använda detta sparande för framtida utgifter i andra delar av offentlig sektor. Diagram 7.2 Sammansättningen av det finansiella sparandet i offentlig sektor Av detta följer att när lågkonjunkturen drabbar , eller om konjunkturavmattningen blir större än den regeringen räknar med, kommer lånebehovet och därmed statsskulden att öka snabbt, eftersom utgångsläget är en underbalanserad statsbudget där statsskulden redan ökar. Regeringen är med andra ord tillbaka på ruta ett när det gäller möjligheten att undvika en finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna. Nuvarande prognoser för BNP-utvecklingen innebär dessbättre att statsskulden som andel av BNP minskar något. Men statsskulden som andel av BNP beräknas enligt regeringen ändå vara högre 2002 än den var inför förra lågkonjunkturen , dvs. uppgå till ca hälften av BNP. Det faktum att statsskulden budgeteras öka bevisar det tidigare påpekat, nämligen att regeringens tal om att själva överskottsmålet innebär amortering av statsskulden är en förvanskning av verkligheten. Det kan förtjäna att påpekas att det som diskuteras ovan är de budgetpolitiska problem som nuvarande utformning och tillämpning av överskottsmålet för offentlig sektor för med sig för staten. Regeringen förespeglar genom talet om stora överskott omvärlden att det finns pengar att dela ut eller satsa på nya reformer, trots att den inte kan ta en enda krona från pensionssystemet och trots att statsbudgeten uppvisar underskott. En diskussion om stabiliseringspolitik inför olika konjunkturscenarier ska emellertid i första hand ta i beaktande hur hela den offentliga sektorns samlade inkomster och utgifter bedöms förändras, både i förhållande till hushållen och företagssektorn. I det sammanhanget är det mindre betydelsefullt till (eller från) vilken del av offentlig sektor som förändringar av transaktioner mellan hushållen och offentlig sektor bokförs. 7.1.2 Nuvarande överskottsmål behöver kompletteras har i tidigare motioner påtalat att det i ett medelfristigt perspektiv är angeläget med ett överskott i de offentliga finanserna, och då särskilt i statens finanser. En vikande konjunktur i kombination med en oroväckande stor statsskuld och världens mest konjunkturkänsliga finanser gör att behovet av att nedbringa statsskulden är stort. En större säkerhetsmarginal bör finnas för att bättre klara en kommande konjunkturnedgång. Därför anser att statsskulden bör minskas i stället för att öka som regeringen föreslår. (Fler motiv för att nedbringa statsskulden redovisas i avsnitt 6.1.5.) Men en amortering av statsskulden behöver inte ske till priset av ett höjt skattetryck, utan kan i stället genom en något snabbare utförsäljning av statligt ägda företag. Att affärsmöjligheterna för staten och därmed skattebetalarna är goda belyses inte minst av att den avkastning staten räknar med att få in från sitt aktieinnehav uppgår till ca . Statsskuldräntorna uppgår däremot fortfarande till . står som ett av fem partier bakom pensionsuppgörelsen om det nya pensionssystemet och står därmed också bakom storleken på det finansiella sparande som beräknas finnas i ålderspensionssystemet. Att just det sparande som byggs upp i pensionssystemet (där man dessutom räknar in de helt privata premiepensionspengarna) gör att regeringens budgetmål för den offentliga sektorn går ihop, betyder inte att står bakom regeringens idé om permanent överbeskattning. Det döljer bara att regeringens målsättning att göra just statsfinanserna mer stabila för konjunktursvängningar helt har misslyckats. Av vad som redovisats ovan framgår att behovet av sunda statsfinanser och en minskning, i stället för ökning, av statsskulden kvarstår. lägger därför i denna motion fram en budgetpolitik som tar sikte på ett bättre finansiellt sparande i staten och att nedbringa statsskulden. Det förra uppnås genom en något stramare finanspolitik än den regeringen presenterar och det senare genom en snabbare utförsäljning av statligt ägda företag. Genom en rad viktiga strukturreformer kombinerat med strategiska skattesänkningar finansierade med besparingar, kommer därmed det Kristdemokratiska budgetalternativet att innebära mindre konjunkturkänsliga statsfinanser och bättre långsiktiga tillväxtmöjligheter. Effekten av finanspolitik vad gäller det finansiella sparandet framgår av tabell 7.2. Tabell 7.1 Finansiellt sparande i offentlig sektor med politik procent av BNP 2003 2004 Staten -0,64 -0,7 Kommunsektorn 0,0 0,0 Pensionssystemet, varav: 2,5 2,5 Privata premiereservpengar 1,1 1,1 AP-fonderna 1,4 1,4 Totalt för offentlig sektor 1,9 1,8 Regeringens förslag till budgetpolitiskt överskottsmål för de offentliga finanserna bör kompletteras och senare eventuellt ersättas med ett mål för statens finansiella sparande. Anledningen till detta är följande: Ålderspensionssystemet kommer att efter den nya pensionsreformen sköta sig självt. Regeringen kan inte påverka vare sig flödet till eller från detta system. Kommunsektorn är ålagd ett balanskrav, vilket gör att det finansiella sparandet där kommer att vara i balans över tiden, eller ligga strax över noll. Ett budgetpolitiskt mål om balans för det finansiella sparandet i staten blir liktydigt med en ambition att statsskulden inte ska öka över tiden, ens i nominella termer4. Om staten har balans i det finansiella sparandet över en konjunkturcykel innebär det också att skatteuttaget varken är större eller mindre än nödvändigt. 7.1.3 Ett svenskt EMU-medlemskap skärper överskottskraven avlämnade den s k (SOU 2002:16 Stabiliseringspolitik i valutaunionen) sitt betänkande. Dess uppdrag var att analysera hur behovet av stabiliseringspolitik kan komma att förändras vid ett EMU-medlemskap och vad som kan göras för att finanspolitiken det stabiliseringspolitiska medel som återstår skall bli så effektivt som möjligt. Vidare gjordes en översikt av de förändringar i de stabiliseringspolitiska förutsättningarna som ett svenskt medlemskap i valutaunionen skulle föra med sig. Utredningen konstaterar att de offentliga finanserna bör uppvisa överskott i genomsnitt över konjunkturcykeln för att skapa utrymme för såväl automatiska och halvautomatiska stabilisatorer som diskretionär finanspolitik vid stora störningar. Hur stort detta överskott bör vara beror i hög grad på vilket utrymme som ska finnas för diskretionära finanspolitiska åtgärder vid stora negativa störningar, där tidigare penningpolitiska åtgärder kunnat utnyttjas. Kommitténs sammantagna bedömning är att de automatiska stabilisatorerna tillsammans med variationer i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kräver ett överskott på åtminstone en procent i genomsnitt över konjunkturcykeln för att underskottet inte skall bli alltför stort vid en djup lågkonjunktur. För att därutöver ge tillräckligt utrymme för diskretionära finanspolitiska stimulansåtgärder krävs enligt kommitténs bedömning en höjning av saldomålet till 2,5 alternativt av BNP över konjunkturcykeln, i varje fall för den närmaste tioårsperioden. Ett överskott på i genomsnitt motsvarar ungefär det beräknade sparandet i ålderspensionssystemet . Ett sådant högre saldomål för den samlade offentliga sektorn innebär därför att staten i genomsnitt över konjunkturcykeln får ett finansiellt sparande nära noll i stället för ett negativt finansiellt sparande med nuvarande saldomål. Bortsett från bl a eventuella intäkter från utförsäljning av statlig egendom kommer därmed statsskulden att vara ungefär i nominella termer i stället för att som , stiga trendmässigt. Ett högre saldomål skulle säkerställa utrymme för diskretionär expansiv finanspolitik i kommande lågkonjunkturer. 7.1.4 statsfinanser och långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi anser att sunda statsfinanser är en central förutsättning för den ekonomiska politiken och att det därför behövs ett kompletterande budgetmål för statens finansiella sparande. Regeringen bör återkomma till med förslag om ett kompletterande budgetmål om balans i statens finansiella sparande över en konjunkturcykel, och i vilken takt ett sådant mål kan fasas in. Regeringen bör därvid också fullfölja arbetet med att presentera en Långsiktig INkomst- och UtgiftsStrategi, , som den förre finansministern () började utarbeta men aldrig gavs möjlighet att slutföra. En sådan strategi behövs om ska klara den dubbla utmaning som följer av den ökade internationaliseringen, som innebär att skattetrycket måste sänkas, och den kommande demografiska utvecklingen som snarare ställer krav i motsatt riktning. 7.2 Utgiftstaken Den kraftiga utgiftsökning som regeringen ägnat sig åt när konjunkturen var god, kan med stor sannolikhet komma att visa sig vara ödesdiger. När konjunkturen viker accelererar statsbudgetens utgifter som inkomsterna minskar. Regeringen kommer då inte enbart att få stora problem att klara sina uppsatta utgiftstak. Upplåningen kommer också att ta en oroväckande fart eftersom utgångsläget redan är en underbalanserad budget och en ökande statsskuld. Med sunda statsfinanser där både utgifter och inkomster är lägre, men det finansiella sparandet starkare, minskar konjunkturkänsligheten. budgetpolitiska inriktning är densamma som den vi presenterade , nämligen balans på en lägre nivå. Utgiftstaken föreslås därför vara lägre än de regeringen har föreslagit. I avsnitt 11 redovisas konsekvensberäkningar av den preliminära fördelningen på utgiftsområden samt vår syn på budgeteringsmarginalen. 7.3 Statens lånebehov och statsskuld ekonomiska politik syftar till ett minskat lånebehov och att nedbringa statsskulden i stället för att öka den som regeringen föreslår. Utvecklingen av statens inkomster och utgifter i förhållande till regeringens budget samt statens lånebehov (= statsbudgetens saldo) och statsskuldens förändring till följd av budgetinriktning framgår av tabell 7.2. Totalt blir statsskulden lägre till slutet av med den inriktning av budgetpolitiken som föreslår. Det motsvarar av BNP jämfört med regeringens beräknade statsskuld på av BNP . Tabell 7.2 Statsbudgetens utgifts- och inkomstförändringar och statsskulden med budgetförslag 20032004 2002 2003 2004 Minskade utgifter, netto 9,2 19,2 Skatte- och inkomstförändringar, netto exklusive utförsäljningsinkomster -10,6 -19,1 Utförsäljningsinkomster 40,0 60,0 nettoutlåning -2,4 -0,3 Statsskuldsförändring (= lånebehovet) -41,0 -60,3 Regeringens beräknade statsskuld 1125 1121 1128 Andel av BNP, regeringen 45, Statsskuld enligt budgetalternativ 1080 1027 Andel av BNP, 41, Anm.: Av tabellen framgår att statsskulden blir lägre med inriktning på budgetpolitiken. 8 Prioriterade områden I följande avsnitt presenteras sju områden som är särskilt prioriterade för i den ekonomiska politiken. På samtliga dessa områden behövs reformer i ordets verkliga betydelse. Det gäller politiken för att skapa långsiktigt goda tillväxtförutsättningar genom ett bättre investerings- och företagarklimat, skattepolitiken för låg- och medelinkomsttagare, valfriheten för barnfamiljer, pensionärernas ekonomiska situation, vården, omsorgen och skolan, vikten av ett återupprättat rättssamhälle samt betydelsen av en fungerande infrastruktur. Den socialdemokratiska regeringens politik på dessa områden är utpräglat bristfällig eller direkt felaktig. 8.1 Tillväxtpolitik för nya jobb Grundbulten i Kristdemokratisk ekonomisk politik är att ge stabila och goda villkor för fler och växande företag och därigenom öka sysselsättningen, minska arbetslösheten och trygga välfärden. Detta åstadkoms genom en balanserad finanspolitik för sunda statsfinanser i kombination med strukturella åtgärder som förbättrar ekonomins funktionssätt och avlägsnar de seglivade bromsmekanismer som underminerat den svenska ekonomins utvecklingskraft och bäddat för dagens höga totala arbetslöshet och brister i välfärden. Penningpolitiken skall skötas av med inflationsmålet på 2 procents årlig inflationstakt som riktmärke. Finans- och strukturpolitiken åvilar att besluta om. De flesta av de förslag till förändringar i skattesystemet som föreslås i denna motion har viktiga strukturella effekter för att förbättra den svenska ekonomins funktionssätt: Dubbelbeskattningen på utdelningsinkomster från risksparande (aktier) avvecklas successivt och är helt borta . Förmögenhetsskatten avvecklas i tre steg. avskaffas sambeskattning av förmögenhet, sänks förmögenhetsskattesatsen till och . avvecklas den helt (se nedan). Den återgång till fastighetstaxeringsvärden som också föreslås i motionen innebär en ytterligare sänkning av förmögenhetsskatteuttaget. För att finansiera detta föreslås inom ramen för en omlagd kaptial- och egendomsbeskattning höjd bolagsskatt till . Arbetsgivaravgifterna sänks på lönesummor . utökas nedsättningen till . För egenföretagare utökas den nedsättningsberättigade lönesumman till . Förslaget gäller alla företag (arbetsgivare), men gynnar främst småföretagen. De mindre företag som tvekar om de ska våga nyanställa får med detta förslag klart förbättrade möjligheter att våga satsa på utveckling och nyanställningar. Ett riskkapitalavdrag införs, där maximalt för investeringar i onoterade företag blir avdragsgilla mot inkomst av tjänst eller inkomst av kapital. Arvsskatten på bundet kapital avskaffas vid generationsskifte i företag. Tjänstesektorn ges helt nya möjligheter att växa genom en femtioprocentig skattereduktion för de privata hushållens köp av tjänster i det egna hemmet. Förslaget kan beskrivas som att det av Socialdemokraterna avvecklade ROT-systemet i stället permanentas och utvidgas rejält, så att det vita priset vid hushållens köp av tjänster i hemmet halveras direkt vid köpet. Tjänster för kan köpas med en femtioprocentig skattereduktion, som då alltså uppgår till maximalt per hushåll och år. avsätts för sänkt skatt på nybyggnation av hyresrätter. Skatten i vanliga inkomstlägen sänks kraftigt genom en höjning av grundavdraget i den kommunala beskattningen. Detta bidrar i första hand till att fler kan klara sig på sin egen lön, men det medför också den strukturellt viktiga effekten att kommande lönebildning underlättas. Se vidare avsnitt 8.2. införs ett statligt förvärvsavdrag, beräknat mot kommunalskatten för inkomst av lönearbete på av denna inkomst. höjs detta avdrag till och år . Detta reducerar marginalskatterna och stärker därmed arbetslinjen. Förvärvsavdraget gäller på inkomster upp till 8,07 förhöjda prisbasbelopp, vilket motsvarar 2002. En kraftfull satsning görs för att skapa rimliga och rättvisa konkurrensvillkor för jordbruksnäringen. Utgångspunkten för de förändringar som föreslås är den statliga utredningen livsmedelsstrategi för (SOU 1997:167). Hela jordbrukets s.k. skatteryggsäck lyfts av genom de förslag som presenterar. Konkurrensvillkoren för åkeri- och transportsektorn föreslås också förbättras genom gynnsammare skatteregler i form av sänkt dieselskatt. Avdragsrätten på pensionssparande höjs successivt till ett helt basbelopp . Royaltyinkomster från patenterade uppfinningar skattebefrias och beskattas därefter som inkomst av kapital. En avdragsrätt för insättningar på individuella utbildningskonton föreslås införas . Till de strukturella åtgärder som kraftigt kommer att förbättra lönebildningen hör förslaget om en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring med en 33-procentig egenfinansiering som kommer att skapa rakare rör mellan en bra lönebildning, låg arbetslöshet och låga avgifter för den enskilde och vice versa. Avgiftsökningen kompenseras mer än fullt ut av de inkomstskattesänkningar föreslår. 8.1.1 Omläggning av egendoms- och kapitalbeskattningen Förmögenhetsskatt betalas på fysiska personers nettoförmögenhet (tillgångar minus skulder). Nivån är på belopp som överstiger för ensamstående och för gifta eller sammanboende. Regeringen lade i budgetpropositionen för fram förslag till en sänkning av förmögenhetsskatten, men detta var enbart för att mildra effekterna av att fastighetstaxeringsvärdena räknades upp kraftigt . För många kommer slutresultatet av regeringens förändringar i alla fall att innebära en höjd förmögenhetsskatt. De senaste årens utveckling har visat på svårigheterna att bibehålla förmögenhetsbeskattningen. Anledningen står främst att finna i den ökande internationaliseringen som gör det omöjligt för att i det långa loppet bibehålla ett skattetryck som avsevärt överstiger omvärldens. Förmögenhetsbeskattningen som tidigare kunnat motiveras av fördelningspolitiska skäl får helt andra effekter än de tänkta. Detta har tydliggjorts bl a genom att regeringen befriat huvudägarna i aktiebolag från förmögenhetsskatt medan t ex normalinkomsttagare som råkar ha sitt egnahem beläget i ett attraktivt område till följd av de kraftigt höjda taxeringsvärdena tvingas betala förmögenhetsskatt. är 17 av 18 aktiemiljardärer befriade från förmögenhetsskatten på sitt aktieinnehav. Motivet för detta är att de annars sannolikt skulle välja att lämna med sina tillgångar. Totalt handlar det om en skattebefrielse på ca för dessa personer. De som inte har de stora resurserna får stanna kvar och finna sig i att betala skatten. Utformningen av dagens förmögenhetsskatt är orimlig också i andra avseenden. För den händelse att ett gift par tillsammans har en förmögenhet som överstiger ska förmögenhetsskatt betalas. Om ett sammanboende par har motsvarande förmögenhet ska de däremot inte sambeskattas, eftersom de var och en kan ha nettotillgångar på innan skatten börjar tas ut. Detta innebär alltså att äktenskapet i detta avseende ekonomiskt straffbeskattas i förhållande till ett samboförhållande. Inkomstbeskattningen (arbetsinkomster och bolagsvinster) och kapitalinkomstbeskattningen (räntor och reavinster) innebär att en faktisk inkomst beskattas. Förmögenhetsbeskattningen, däremot, bygger ofta på fiktiva värden. Detta kan ge fördelningspolitiskt orimliga effekter. T.ex. tvingas många småhusägare att utöver den höga fastighetsskatten betala förmögenhetsskatt. Detta trots att förmögenheten som är bunden i fastigheten inte går att omsätta till inkomster med mindre än att bostaden säljs. Förmögenhetsskatten ger också den orimliga effekten att investeringar som kan vara både privatekonomiskt och samhällsekonomiskt lönsamma inte kommer till stånd. Detta gäller särskilt vid högre inflationstakt. Men redan vid det mål som satt upp på 2 procents inflationstakt leder främst förmögenhetsskatten till att den reala beskattningen blir högre än på investeringar som ger en real avkastning på före skatt. Alla investeringar som realt skulle ge en avkastning på eller lägre, kommer alltså inte till stånd i med dagens skattesystem. har uppfattningen att förmögenhetsskatten kommer att avskaffas inom . Detta oavsett vilken kulör sittande regering har. har den högsta förmögenhetsskatten av . Alltfler av våra grannländer avskaffar denna skatt. sällade sig och till de länder som inte längre har en särskild skatt på förmögenheter. anser att en omläggning behöver genomföras av egendoms- och kapitalbeskattningen. Förmögenhetsskatten bör fasas ut ur det svenska skattesystemet liksom dubbelbeskattningen på investeringar och risksparande. För att delvis finansiera detta föreslås en något höjd bolagsskatt, dvs skatten på företagens faktiska vinster. Vi gör bedömningen att den nuvarande förmögenhetsskatten i kombination med nuvarande dubbelbeskattning är väsentligt mer skadlig för ekonomin och utvecklingskraften i vårt land än den höjning av bolagsskatten som vi föreslår. Höjningen innebär att bolagsskatten, som jämte den i är lägsta, ökar från av nettovinsten. På så sätt sker beskattningen på faktiska intäkter, inte på fiktiva värden som vid förmögenhetsbeskattningen. Det kan konstateras att det inom nästan samtliga riksdagspartier finns en diskussion om förmögenhetsskattens avskaffande. En majoritet av partierna vill avskaffa förmögenhetsskatten.