mot · GP02K50 · 2002-01-18 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:K50av ()med anledning av prop. 2001/02:72 Ändringar i regeringsformen - samarbetet i EU m.m. Förslag till riksdagsbeslut beslutar att avslå de ändringar i 10 kap. 2 § regeringsformen som föreslås i propositionen. beslutar att avslå de ändringar i 10 kap. 5 § regeringsformen som föreslås i propositionen. beslutar att avslå de ändringar i rikdagsordningen som föreslås i propositionen. Motivering Ett av de viktigaste problemen med den svenska demokratins legitimitet är EU-medlemskapet. I kampanjen inför folkomröstningen gjordes långtgående utfästelser från den segrande JA-sidan om att medlemskapet i huvudsak skulle vara av mellanstatlig karaktär, och att genom vetorätten skulle kunna hålla emot en annan utveckling. För många som är tveksamma till är det inte bristande effektivitet i beslutsfattandet eller att integrationen går för långsamt som är problemet, utan att utvecklingen går för fort. Få, om ens någon, utanför politikens allra innersta krets anade 1994 hur starka integrationskrafterna var i EU-systemets alla vinklar och vrår, och hur aggressivt de driver sina krav. Amsterdam- och Nicefördragen som i upplevts som långtgående anses av huvudfåran av EU:s politiker och tjänstemän som katastrofala eftersom de inte fördjupat integrationen i högre grad. Huvudsyftet med proposition 2001/02:72 är av allt att döma att underlätta och snabba upp beslutsgången när det gäller att överlåta beslutanderätt till EU. Ingenting sägs som antyder att regeringen i praktisk EU-politik tänker hävda den ofta deklarerade linjen om att vara mycket restriktiv med att medverka till ytterligare överstatlighet. Regeringens förslag I propositionen föreslås två långtgående ändringar i regeringsformens 10 kap. 2 och 5 §§. Förändringen i 2 § innebär att uttryckligen enligt grundlagen skall kunna godkänna ännu inte slutförhandlade internationella överenskommelser inom ramen för samarbetet inom EU. Detta förslag kräver vidare ändringar av riksdagsordningen vad gäller regeringens skyldighet att i efterhand upplysa om vad de beslut redan har godkänt innebär. Förändringen i 5 § innebär att har rätt att överlåta sin beslutsrätt till EU, vilket vidgar delegationsrätten till andra och tredje pelarna i samarbetet inom EU. Politiska konsekvenser Regeringens förslag till ändringar av 10 kap. 2 och 5 §§ regeringsformen är mycket långtgående. De överensstämmer till sitt syfte med det grundlagsförslag som lades fram av inför EG-anslutningen under ordförandeskap av professor . Han hade föreslagit en ny portalparagraf i 1 kap. regeringsformen som löd: Har överenskommelse träffats om anslutning till Europeiska unionen och beslutar överlåta beslutsbefogenheter gäller de förpliktelser, som följer av anslutningen utan hinder om vad som sägs i grundlag eller annan lag. (Förslaget kallades plattläggningsparagrafen, därför att la sig platt.) Förslaget kritiserades hårt för att det inte gav några konstitutionella gränser för överlåtelsen av beslutsrätt, vilket skulle ge mycket små möjligheter att påverka rättsutvecklingen med hänvisning till grundlagen. Kritiken ledde till att dåvarande statsministern föreslog att frågan skulle utredas ytterligare, och resultatet blev nu gällande 10 kap. 5 § enligt vilken kan överlåta beslutanderätten till Europeiska gemenskaperna (frågor gällande första pelaren) så länge som statsskickets grunder inte hotas och det finns ett fri- och rättighetsskydd som motsvarar regeringsformens eller den europeiska konventionens. Motsvarande beslutsrätt fick däremot inte överlåtas till Europeiska unionen. En viktig begränsning i nuvarande 10 kap. 5 § RF är således att stadgandet endast medger överföring av beslutanderätten till EG och inte till EU. Flera remissinstanser kritiserar att begreppet som inte rör principerna för statsskickets är alltför vagt för att använda för att uttrycka gränserna för det överlåtbara området. Jag delar den uppfattningen och finner det anmärkningsvärt att den självbindning som i så hög grad präglat den marknadsrelaterade politiken inte anses vara klok politik på det konstitutionella området. Begränsningen till första pelaren är en viktig politisk begränsning. EG-frågorna berör näringslivets förhållande, tullar, handelspolitik, konkurrensfrågor och efter också vissa frågor om asyl, visum och liknande. Att dessa senare frågor kunde inrymmas i första pelaren motiverades med att de underlättade den gränsfria handeln och rörligheten. Alla övriga frågor som påverkar politiska kärnområden polis, rättsväsende, utrikes- och försvarspolitik, sociala frågor etc. finns inom andra och tredje pelaren. Här behandlas frågorna på samma sätt som alla andra mellanstatliga offentliga överenskommelser, dvs. det är staterna som äger frågorna, inte en överstatlig organisation. Den stora konflikten om EU:s utveckling gäller EU:s status. Skall EU förvandlas till en förbundsstat (en överstatlig organisation) eller skall EU utgöras av ett statsförbund, ett förbund av fristående nationer som samarbetar. I och är en majoritet av befolkningen helt inställd på ett mellanstatligt samarbete, ett statsförbund, medan de kontinentala länderna är inriktade på att förvandla EG/EU till en förbundsstat, där och andra länder blir delstater i något som för enkelhetens skull kan kallas euroland. De flesta partierna i vårt land hävdar att samarbetet inom EU skall vara mellanstatligt, trots att de måste vara medvetna om att utvecklingen det har kännetecknats av en ständig utveckling mot alltmer överstatlighet. Det tycks vara så att regeringens förslag om att ändra 10 kap. 5 § RF inte är resultatet av en politisk process utan föranleds av juridiska fakultetsnämnden vid universitets yttrande över DS 1997:64. EU har redan nu absolut bestämmanderätt över rättsordningen inom den inre marknaden, jordbrukspolitik, miljöpolitik, konkurrenspolitik, regionalpolitik, handelspolitik och för 12 länder EMU. EG-rätten har direkt effekt i medlemsstaterna på deras territorium. Ännu har dock inte EU ett eget våldsmonopol även om en rad små steg mot att upprätta ett sådant har tagits, särskilt efter terroristdåden . Även på försvarsområdet tas steg mot det överstatliga hållet. Detta skedde t.ex. i . innebar också att majoritetsregeln vid beslutsfattande fått allt större insteg. EU har ännu ingen beskattningsmakt men viljeinriktningen från en rad länder, och inte minst kommissionen, är tydlig även på detta område. Lagprövningen inom har en mycket stark ställning. Lagprövning är främmande för mellanstatligt samarbete. I propositionen sägs att EG eller EU inte har någon kompetens-kompetens. Unionens organ har den kompetens som följer av de av medlemsstaterna beslutade fördragen och de kan inte tilldela sig själva några ytterligare kompetenser, skrivs det. Men erfarenheten visar att domstolen inte alltid beaktat detta. Det bör också poängteras att få insiktsfulla bedömare anser att euron endast kan fungera med en gemensam penningpolitik utan kräver en gemensam finans- och socialpolitik. Att en sådan utveckling kan skapa växande problem och konflikter är helt uppenbart beroende på olika språk, olika kultur, politisk tradition, social tradition etc. Till detta kommer mycket stora skillnader i levnadsstandard, inte minst om man betänker den prioriterade utvidgningen av EU till det forna . Hur EG/EU utvecklas är en viktig fråga för medborgarna, i första hand inte för en grupp toppolitiker och en social elit. Medborgarna måste få säga sitt om vilken väg utvecklingen skall gå. Skall man gå vidare mot en centraliserad förbundsstat eller bör man ta ett antal steg tillbaka och skapa ett klarare mellanstatligt samarbete? Konventet som tillsattes i Laeken, har fått en mycket klar inriktning mot det centraliserade förbundsstatshållet, inte minst med tanke på de personer som valdes för att leda konventets arbete. Eftersom flertalet av partierna i säger sig se positivt på mellanstatligt samarbete, statsförbund, bör de för att inte frestas att bejaka ytterligare steg på vägen mot överstatlighet värna om all den tröghet vår regeringsform kan erbjuda trots eventuella praktiska olägenheter. Endast om man önskar en utveckling mot en centraliserad förbundsstat, blir förslaget till ändringar i regeringsformen logisk och konsekvent. Politisk anständighet kräver att målet överstatlighet klart preciseras inför medborgarna. Överstatlighet innebär att suveränitet och självständighet successivt försvinner. Detta får inte döljas för medborgarna. Här fordras klartext. Samhällsvetenskapliga fakulteten i avstyrker också förslaget att ändra 10 kap. 5 § RF eftersom förslaget leder till fortsatt marginalisering av och en uttunning av folkstyret, demokratin. Att som regeringen se utvecklingen mot överstatlighet och en stark uttunning av vår demokrati som ofrånkomlig är förvånande. Mellanstatligt samarbete inom exempelvis har visat sig effektivt, lett till goda grannstatsrelationer och en god arbetsfördelning. Samarbetet har bidragit till en ökad välfärd. Vi kan välja modell och bör ha ett intresse av att tillsammans med andra länder som och verka för en annan mer flexibel utveckling av det europeiska samarbetet än vad som sker. Detta är ingen omöjlig politik om man verkligen har målen klara för sig. I den nu aktuella remissen har juridiska fakultetsnämnden vid framfört uppfattningen att också tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen bör utgöra begränsning för överlåtelse av beslutanderätt. Detta förslag bör övervägas. Förändringar i 10 kap. 2 § RF Det nya stadgandet i 10 kap. 2 § RF innebär att i princip frånträder sin rätt att anta eller förkasta internationella överenskommelser när EU är part. Att ska godkänna inte slutförhandlade överenskommelser står helt i strid med regeln att det skall finnas ett samband mellan ansvar och beslutsfattande. Samhällsvetenskapliga fakulteten i säger också att förslaget bör avvisas. Enligt fakultetsnämnden bör inte försätta sig i en situation, där oklarheter och tvister kan uppstå huruvida det slutliga avtalet som ingås motsvarar det som en gång stödde. I detta sammanhang bör noteras att avtalsförslag kan ändras ända fram till dess de slutligen har antagits. Det finns en rad exempel på att ministerrådets beslut ofta inte är färdig förhandlade när rådet skiljs åt. utgör ett exempel på att viktiga ändringar införs i avtalet sedan ministerrådet fattat sina beslut. Samma gällde , där bl.a. en storpolitisk fråga tillfördes avtalet i efterhand. bör ta samhällsvetenskapliga fakultetsnämndens varningar på allvar och avslå propositionens förslag. Det är ett stort ansvar att öppna för en urholkning av vår demokrati och vår lands självständighet smygvägen. Därför bör regeringens förslag om ändringar i regeringsformens 10 kap. avslås. Som följd härav faller också förändringarna i riksdagsordningen om en ny form av informationsplikt för regeringen. Denna är ett försök att dölja alltmer urholkade uppgifter i vårt lands styre och demokrati. Riksdagsledamöterna måste slå vakt om uppgift att kontrollera och sätta gränser för regeringens åtgärder. Är inte enskilda riksdagsledamöter beredda att försvara grundläggande uppgifter är detta utomordentligt allvarligt.