mot · GQ02U313 · 2002-10-23 00:00:00 — Det är också viktigt att utveckla bättre early warning system för att bättre kunna förebygga katastrofer. Detta bör ges regeringen till känna. 7 Förutsättningar för utveckling Handel är ett sätt att minska fattigdomen. Det gäller att stödja utvecklingsländerna med kunskap och kompetens vid WTO-förhandlingarna och att skapa förståelse för utvecklingsländernas berättigade krav samt att strategiskt arbeta för en förändrad attityd inom EU. Vad som ovan anförts om att stödja utvecklingsländerna vid WTO-förhandlingarna bör ges regeringen till känna. Fattiga länder omges ofta av andra fattiga länder som stänger sina gränser för varandra och dessutom lägger exportskatter och andra pålagor på livsmedel så att det i praktiken blir omöjligt för bönderna att sälja sina produkter. Även de inhemska regelverken för handel med t ex jordbruksprodukter motverkar ofta jordbruksproduktionen. Resultatet blir att motiven för att utveckla lantbruket begränsas. Situationen är så allvarlig att jordbruket i många länder producerar allt mindre för försäljning och alltmer enbart för familjernas självhushåll. Interna reformer behövs också inom om frihandel skall medverka till fattigdomsminskning. Exempel på sådana reformer är: mindre motstånd mot jordbruksåtgärder inom den nationella politiken; öppnare gränser för långsiktiga utländska investeringar; åtgärdsprogram för att förbättra kvalitet och säkerhet; investeringar i vägar, bevattning, utsäde och utbildning; förbättrad kvalitetskontroll samt skyddsnät för de fattiga gentemot höjda matpriser. Den svenska biståndspolitiken bör bidra till utvecklandet av interna reformer inom utvecklingsländerna. Detta bör ges regeringen till känna. De fattiga länderna tyngs av skuldbördor till både länder och organisationer. Deras skuldbördor är ett hinder för deras möjlighet till hållbar utveckling. Skuldavskrivningar spelar en central roll i frigörandet av resurser i , vilka ska riktas mot att uppnå en hållbar utveckling. Det s k HIPC-initiativet (Heavily indepted poor countries) som syftar till att skriva av lån och därmed minska de fattigaste och mest skuldtyngda ländernas räntebörda är en möjlighet att stärka de ekonomiska processerna och att reducera fattigdomen i mottagarländerna. 1999 beslutade IMF och att utöka HIPC-initiativet. Det s.k. HIPC II skulle ge bredare, djupare och snabbare skuldlättnader. I det nya initiativet ingick också en plan för att stärka kopplingen mellan skuldavskrivningar och fattigdomsbekämpning. Förutom att länderna skulle uppvisa makroekonomisk stabilitet skulle de också producera något som kallas Poverty Reduction Strategies, PRS, för att nå slutpunkten för skuldavskrivningar. Tanken var att strategierna skulle tas fram i ett brett samarbete mellan det civila samhället, den privata sektorn och staten i HIPC-länderna, för att på detta sätt skapa ett så kallat nationellt ägandeskap av ländernas framtida utvecklingspolitik. Skuldavskrivningarna är ett första viktigt steg i arbetet för att nå det gemensamma målet om att halvera fattigdomen till 2015. Skuldavskrivningar ska kombineras med demokratiska och ekonomiska reformer och kamp mot korruptionen. välkomnar beslut om ett ytterligare bidrag på till HIPC-initiativets skuldlättnadsfond. Detta bidrag är utöver de som redan har betalats in. har utstående skulder till tredje världen. bör avskriva sin del av tredje världens skulder. Vad som ovan sagts om att villkora avskrivningen av del av tredje världens skulder med demokratiska och ekonomiska reformer samt kamp mot korruption bör ges regeringen till känna. Världen är mer demokratisk . gjorde världen framsteg när politiska system öppnades upp och politiska friheter utökades. 81 länder gjorde betydande framsteg mot demokrati . Viktiga medborgerliga och politiska friheter begränsas dock fortfarande i 106 länder, enligt UNDP. Demokratiseringen i utvecklingsländerna inleddes i av massfattigdom samt omfattande sociala och ekonomiska spänningar. Flera länder som började demokratiseras efter 1980 har därefter återgått till mer auktoritärt styre. Hungersnöd har ofta lika mycket med politiska och sociala faktorer att göra som med matbrist, enligt Amartya Sen. Han har argumenterat att demokrati gör skillnad, eftersom det är svårt att vinna ett val efter en svältkatastrof. Det är heller inte lätt för en politiker att klara av kritiken från medier och opposition. Stora svältkatastrofer förekommer i demokratiska länder. För att säkra demokrati och mänskliga rättigheter i ett land krävs ett fungerande rättssystem som anger spelreglerna i samhället. Riktade insatser mot kvinnor bör göras för att få ett större deltagande av kvinnor i politiken och samhällsutvecklingen. För att mottagarländerna ska kunna styra och kontrollera sina egna initiativ krävs att biståndet används för att bygga upp administrativa och politiska system centralt och lokalt. Biståndet måste inriktas på att utveckla mottagarländernas styrelseskick och stimulera god samhällsstyrelse så att de själva mer effektivt kan följa upp sina egna förslag till lösningar. måste biståndet starkt förenas med krav på mottagarländernas beteende. Vad som ovan sagts om att biståndet måste inriktas på att få ett större deltagande av kvinnor i samhällsutvecklingen samt att utveckla god samhällsstyrelse bör ges regeringen till känna. Den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter, som enhälligt antogs 1948 och som har översatts till över 300 nationella och lokala språk, är det mest kända och mest citerade dokumentet för mänskliga rättigheter i världen. Det finns ett internationellt erkännande och en internationell respekt för mänskliga rättigheter. Trots detta sker kränkningar av mänskliga rättigheter . Konventionerna om mänskliga rättigheter har blivit många och därmed tillsammans ganska heltäckande. Även vissa gruppers rättigheter har lyfts fram . Konventioner och förklaringar har därför uppmärksammat exempelvis barns, kvinnors, funktionshindrades, minoriteters och ursprungsfolks utsatta situation i skilda avseenden och slagit fast rättigheter. I FN:s förklaring om mänskliga rättigheter stipuleras att ingen får diskrimineras på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, nationellt eller socialt ursprung, egendom, börd eller ställning i övrigt. Däremot finns ingenting om diskriminering av människor på grund av sexuell läggning. Detta är en brist i MR-hänseende som behöver åtgärdas. bör på lämpliga sätt arbeta för att FN:s förklaring om mänskliga rättigheter kompletteras med diskriminering på grund av sexuell läggning. Detta bör ges regeringen till känna. Ingen konvention om mänskliga rättigheter har ratificerats så snabbt av så många länder som den om barnets rättigheter. Verkligheten visar dock att den politiska viljan måste stärkas för att alla barn ska få sina rättigheter tillgodosedda. FN:s konvention om barnets rättigheter har ratificerats av alla länder utom och . har valt att inte ratificera med hänvisning till att den inkräktar på föräldrarnas rättigheter. bör starkt uppmana att ratificera . Detta bör ges regeringen till känna. Även om dödsstraffet tillämpas i färre länder nu än har antalet avrättningar inte minskat. Antalet brott som kan bestraffas med döden har tyvärr också, i flera länders författningar, utvidgats. Det förekommer även dessvärre att länder som avskaffat dödsstraffet återinför det, och att avrättningar återupptas efter långa uppehåll. Faktum kvarstår: dödsstraffet är barbariskt, inhumant, godtyckligt och diskriminerande. Därför måste det avskaffas. Om slutgiltigt skulle avskaffa detta barbariska straff, skulle det vara en kraftig signal till andra länder om att straffet saknar all legitimitet. FN och andra människorättsorganisationer skulle få större tyngd i sitt arbete med att avskaffa dödsstraffet i fler länder, där man med politiska och religiösa argument försvarar statens rätt att döda. Vad som ovan sagts om dödsstraffets avskaffande bör ges regeringen till känna. Miljarder människor livnär sig på småjordbruk och gatuförsäljning. Bristfälliga institutioner hindrar dem från att öka sina inkomster på en större marknad. stoppas deras verksamhet av trassliga regelverk, korrupta domstolar och bristfälliga kreditsystem. Utvecklingen i fattiga länder gynnas om regelsystem görs enklare och mer effektiva. Vad som ovan sagts om ett fungerande institutionellt ramverk bör ges regeringen till känna. 7.6 Uppbyggnad av politiska partier Det blir inget verkligt demokratiskt genombrott i utan stöd till de politiska partierna. De är den svagaste länken i den demokratiska utvecklingen i . De nya partierna har ingen organisation, inga finansieringskällor, inga egna medier att luta sig mot. De har svårt att locka till sig välutbildade och karriärsugna personer med tanke på de ovissa utsikterna. Det är ett vanligt missförstånd att bara oppositionspartierna behöver stöd. I själva verket är det lika viktigt kanske t o m ännu viktigare att ge regeringspartierna en hjälpande hand i deras förnyelse. De behöver utbildning i organisation, kommunikation, hur man finansierar verksamheten, vilka lagar och regler som gäller för partier osv. Afrikanska partier och politiker behöver komma bort från personfixeringen, ledarkulten, stamlojaliteter och religiösa band och istället organisera verksamheten utifrån demokratiska band. I uppbyggnadsprocessen har de svenska partierna en stor roll att fylla. De kan bidra med stöd och kunskap på lokal, regional och nationell nivå. Uppbyggandet av partiväsendet i behöver ges ökad tyngd i biståndspolitiken. Vad som i motionen anförts om stöd till uppbyggnaden av politiska partier bör ges regeringen till känna. 7.7 Det civila samhället anser att det är viktigt att stimulera och stödja uppbyggandet av det civila samhället. Utan ett starkt civilt samhälle kan aldrig en långsiktig stabil demokratisk utveckling uppstå. För att stärka demokrati och mänskliga rättigheter i ett land krävs ett fungerande rättssystem som anger spelreglerna i samhället. Folkrörelserna och de enskilda organisationerna, inte minst trossamfunden, spelar enligt vår uppfattning en oerhört viktig roll i det sammanhanget. Vad som sagts om betydelsen av folkrörelser och enskilda organisationer för uppbyggnaden av det civila samhället bör ges regeringen till känna. Att biståndet utvecklas i mer multilateral riktning är viktigt. Det multilaterala biståndet är viktigt som ett sätt att kraftsamla inför ett gemensamt ansvar. När flera aktörer kan samordna sina insatser stärks förutsättningarna för ett effektivt och framgångsrikt bistånd. Mer än () slussas i bistånd genom internationella enskilda organisationer. Förutom att plädera för eller delta i utvecklingsprojekt, sysslar enskilda organisationer även mer direkt med lokalt beslutsfattande och övervakning. Svenskt bistånd till den fattiga delen av vår värld är omfattande och har gamla anor. Behoven av stöd i världen är stora och inte lätta att helt tillgodose. Det krävs en god vilja och engagemang från såväl givaren och mottagaren för att få utvecklingen att gå framåt. Det svenska biståndet har varierat i styrka och storlek. var engagemanget och optimismen stora. Mål sattes upp och många engagerade sig. hade kontakter i framförallt med flera framgångsrika projekt. I uppnåddes enprocentsmålet, var en av tillskyndarna till den ökning som då skedde av det svenska biståndet. när det blev svårare med den svenska ekonomin sänktes målsättningen så att vi nu har ett bistånd på av BNI. De pengar som dessa innebär har dessutom fått en kraftigt minskad köpkraft, därför att den svenska kronan fallit i värde. anser att ska ha uppnått enprocentmålet. Detta bör ges regeringen till känna. I tabellen nedan framgår satsning på höjningen av biståndsramen. Att inga siffror anges för beror på att det enligt inte finns tillgängliga prognoser för BNI för . Tabell: Biståndsramen enligt regeringen och anslår en betydande del av höjningen av biståndsramen som riktat miljöbistånd under utgiftsområde 20. Satsningen bör användas för att förstärka miljöarbetet främst i vårt närområde, vilket bl.a. innebär fortsatta och ökade investeringar i t.ex. reningsanläggningar för avlopp och industrier i . EU:s utvecklingsbistånd har konstaterats lida av brist på koordination och avsaknad av en enhetlig politisk målsättning. En bidragande orsak har varit att mängden av biståndsinstrument finns utspridda på över 60 olika budgetposter, exklusive det som kanaliseras genom (Europeiska utvecklingsfonden). Som ett led i en allmän översyn av utvecklingspolitikens mål och medel antog kommissionen ett meddelande med förslag till övergripande reformer. Delvis på grundval av detta meddelande antog rådet och kommissionen en gemensam förklaring som slog fast målsättningen och strategin för EU:s utvecklingspolitik . Reformerna har påverkat kommissionens sätt att organisera genomförandet av biståndspolitiken. För att koordinera genomförandet av alla olika biståndsprogram inrättades en särskild avdelning inom kommissionen, Byrån för samarbete EuropeAid. EuropeAid är ansvarig för att genomföra alla EU:s biståndsprogram med undantag av föranslutningsprogrammen för länderna i , humanitärt bistånd, makrofinansiellt stöd, åtgärder inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik samt åtgärder som genomförs genom mekanismen för akuta ingripanden. Den politiska styrningen av biståndsprogrammen sker fortfarande från andra avdelningar, t.ex. generaldirektoratet för utvecklingspolitik och generaldirektoratet för yttre förbindelser. bör vara en pådrivande kraft i effektiviseringen av EU:s biståndsverksamhet. Detta bör ges regeringen till känna. Biståndspolitiken finansieras dels via EU:s reguljära budget, dels genom bidrag från medlemsländerna till Europeiska utvecklingsfonden (). uppgick betalningarna till biståndsåtgärder från EU:s reguljära budget till ca och från (Europeiska utvecklingsfonden) till ca . FN har varit framgångsrikt i att fastställa globala mål och formulera konventioner. Däremot kan organisationen kritiseras för att ägna för mycket tid och resurser åt verksamhet som andra kunde sköta bättre. har dessutom en potential som bör kunna utnyttjas mer när det gäller samordning av biståndsgivare. Ansvarsfördelningen mellan utvecklingsbankerna och FN-systemet är av central betydelse. Det horisontella samarbetet mellan de multilaterala organisationerna har varit svagt och måste förbättras. Flera organisationer är dessutom verksamma inom samma ämnesområden. Klarare ansvarsfördelning och bättre samordning bör bidra till att ineffektivt dubbelarbete undviks. Även om det multilaterala biståndet måste fördelas mellan många medlemsländer är det angeläget att FN förmår göra kraftsamlingar för att hantera specifika problem, som ökenutbredning och erosion eller naturkatastrofer. Förutom som givare av multilateralt bistånd kan FN-organen spela stor roll som samordnare av bilaterala insatser och för att koordinera många länders och organisationers insatser. FN:s kapacitet att fungera i rollen som koordinator för länder och organisationer bör vara ett prioriterat mål i utvecklingen av det multilaterala biståndet. Vad som ovan sagts om FN:s roll som koordinator för olika biståndsgivare bör ges regeringen till känna.