mot · GQ02Ju349 · 2002-10-23 00:00:00 — Kriminalvården är en del av rättsväsendet. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Kriminalvårdens huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att ansvara för övervakning av villkorligt frigivna, att verkställa föreskrifter om samhällstjänst och utföra personutredningar i brottmål. Kriminalvården ska vidta åtgärder som påverkar den dömde att inte återfalla i brott och att upprätthålla en human människosyn, god omvårdnad och ett aktivt påverkansarbete. Tyvärr klarar inte svensk kriminalvård att leva upp till dessa mål och måste därför reformeras. Vi anser att tiden är mogen för ett rejält nytänkande inom kriminalvården. Kriminalvården har gång på gång aviserat stora resursbehov, något regeringen blundat för. Konsekvenserna av detta förhållningssätt blir allt tydligare. Kriminalvården har kommit att handla allt mindre om vård och allt mer om förvaring. Problemen med uppror och narkotika på anstalterna har tilltagit. har gång på gång motionerat om att de individuella handlingsplaner som ska upprättas för varje enskild individ vid ankomsten till anstalten måste få högre status. Handlingsplanen bör utarbetas i samarbete mellan internen och utbildad, kvalificerad personal. Där ska konkreta, realistiska deletapper och mål nedtecknas som successivt kan uppnås av individen. Det är viktigt att internerna under och efter sin fängelsetid erbjuds, och i vissa fall åläggs, meningsfull och för dem relevant sysselsättning. Ett första steg är de så kallade påverkansprogrammen. Dessa program fokuserar på attityder, beteenden och omständigheter som upprätthåller ett brottsligt beteende. vill satsa ytterligare resurser för att frigöra och stödja personal som kan arbeta med påverkansprogrammen. Den intagne ska erbjudas behandling mot alkohol- och narkotikamissbruk. Samtliga institutioner ska hållas drogfria. Drogtester bör användas i större utsträckning när personalen misstänker missbruk. Vid vägran att lämna drogprov ska anmärkningssystemet användas, vilket kan leda till att den intagne får sin villkorliga frigivning senarelagd. Villkoren för att pedofiler ska friges efter att ha suttit två tredjedelar av sin strafftid bör ses över. Den för sexualbrott dömde pedofilen bör dels delta i programverksamhet på komma till självinsikt, dels bör den dömde under den sista tredjedelen av straffet, då han är villkorligt frigiven, ordineras farmakologisk och annan typ av behandling. Även våldtäktsmän som återfaller i brott ska genomgå behandling på villkorlig frigivning ska kunna komma i fråga. Vid svåra fall av återfallsförbrytare ska även våldtäktsmän kunna dömas till farmakologisk behandling för att få komma i fråga för villkorlig frigivning. vill se en utredning om livstidsstraffet. Vår ståndpunkt är att vi vill ersätta livstidsstraffet med ett långt tidsbestämt straff. Det är viktigt att kontrollen av dem som beviljas permission är effektiv. Vi föreslår att elektronisk övervakning ska kunna användas som en extra säkerhetsåtgärd vid permissioner. De omfattande besparingar som genomförts inom kriminalvården har även påverkat häktessituationen. Häkten har stängts eller inte haft tillräckligt med platser. anser att reglerna för genomströmningen på svenska häkten måste ses över. Det kan inte vara acceptabelt att redan dömda personer ska sitta i häkte i väntan på anstaltsplats eller att omhändertagna av polis ska hamna i fyllecell därför att lokalerna är upptagna. Förslag till riksdagsbeslut 26 Reformbehov och bristande resurser 28 Kriminalvården och den intagne 29 Personalnedskärningar och långtidssjukskrivningar 31 Narkotika på anstalter och häkten 32 Nytt storfängelse eller motivationsanstalt i tre steg 35 Behandling av pedofiler 38 Villkorlig dom och samhällstjänst 41 Kostnaden för utvisades hemresor 44 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att svensk kriminalvård måste få en ny inriktning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården bör utveckla och förstärka sin analyskapacitet och utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås med behandlings- och vårdarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården måste utveckla och stimulera forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vården på anstalt inriktas på att den dömde skall få hjälp att komma till rätta med sitt problematiska levnadsmönster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvårdens arbete bör utvärderas och goda exempel tas till vara i förändringsarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om individuella handlingsplaner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förbättra och förlänga utbildningen av de anställda inom kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändigheten av att öka rekryteringen av unga medarbetare till kriminalvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården måste kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att ambitionen att bli kvar inom yrket ökar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om väl fungerande motivationsavdelningar med kognitiva program. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa trestegsanstalter med motivations- och behandlingsplatser. begär att regeringen ser över lekmannaarvodet enligt vad i motionen anförs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda och ersätta livstidsstraffet med ett långt men tidsbestämt straff. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att låta staten ta över kostnadsansvaret för vård och behandling enligt 34 § KvaL. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om drogfria anstalter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa generella regler för övervakade besök för dem som dömts till fängelse för narkotikabrott . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att drogtester bör användas i större utsträckning vid misstanke om missbruk. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ett anmärkningssystem skall användas, som kan leda till att den intagne får sin villkorliga frigivning senarelagd, vid vägran att lämna urinprov. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att farmakologisk och annan typ av behandling skall kunna användas på personer som dömts för övergrepp och som av expertis konstaterats vara pedofiler för att villkorlig frigivning skall kunna komma i fråga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att farmakologisk och/eller annan typ av psykoterapeutisk behandling skall kunna användas även på våldtäktsmän som återfallit i brott, under den sista tredjedelen av straffet, för att villkorlig frigivning skall kunna komma i fråga. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en bättre frigivningsprocess. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att de intagna behöver ta ett ökat personligt ansvar för livet innanför murarna om en förberedelse för livet utanför murarna skall kunna ske. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att kriminalvården genast måste få resurser för att förbättra arbetsklimatet för de anställda. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att anstalterna i högre utsträckning måste anpassas efter barns och föräldrars behov av umgänge. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärdering av samhällstjänstdomar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillgången till pass vid permissioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa elektronisk övervakning vid permissioner för att minska risken för avvikelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att åtgärda situationen på landets häkten. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring enligt vad i motionen anförs om kostnaden för utvisades hemresor. Den kristdemokratiska ideologin sätter människan i centrum. Detta synsätt ligger till grund för hur vi vill att ett rättssamhälle ska vara uppbyggt. De värderingar som råder i ett samhälle avspeglas i samhällets rättssystem. Kriminalvården är den del av rättsväsendet vars huvuduppgifter är att verkställa påföljderna fängelse och skyddstillsyn, att ansvara för övervakning av villkorligt frigivna, att verkställa föreskrifter om samhällstjänst, att utföra personutredningar i brottmål samt att ansvara för verksamheten vid häktena. Målet för kriminalpolitiken är att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Detta kan endast ske genom ett långsiktigt arbete med meningsfulla insatser. I mångt och mycket saknar dagens kriminalvård förutsättningar att fungera på det sättet. Den måste nu reformeras. Vi föreslår därför en rad åtgärder som ska förbättra innehållet i kriminalvården, förebygga uppror och våldshandlingar på anstalterna, förhindra en fortsatt brottslig karriär och därigenom i förlängningen öka rättssäkerheten i samhället. Vi vill också åtgärda den bristande personalvården och förbättra utbildningen av de anställda inom kriminalvården. Reformbehov och bristande resurser I Kriminalvårdens officiella statistik, (KOS), presenteras kriminalvårdens målsättningar: Kriminalvård i anstalt ska utformas så att den dels främjar den intagnes anpassning i samhället, dels motverkar skadliga följder av frihetsberövandet. Verksamheten i anstalt ska från början inriktas på att förbereda den intagne för frigivningen. Dessa målsättningar är tyvärr enbart goda intentioner som inte förverkligas. Kriminalvårdens årliga kostnad uppgår till . I genomsnitt kostar en plats på sluten anstalt . Enligt KOS 2001 fortsätter antalet långtids- och livstidsdömda att öka. Med hänvisning till den höga siffran återfallsförbrytare kan man konstatera att svensk kriminalvård är en ineffektiv verksamhet som måste förändras. granskade kriminalvården och kritiserade mycket riktigt verksamheten för dess höga kostnader, svällande byråkrati, brister i planering och uppföljning samt otillräcklig kompetens hos vårdpersonalen. Det är nu angeläget att belysa och söka förändra den rådande situationen, inte minst med tanke på alla de människor som berörs: brottsoffer, interner och deras familjer. Vi anser att kriminalvården måste utveckla mätmetoder som kan användas för att beskriva olika resultat som uppnås genom behandlings- och vårdarbetet. Kriminalvården bör också utveckla och förstärka sin analyskapacitet. Ett utvecklat forskningsarbete som kan belysa sambanden mellan kriminalvård och de frigivnas återfall i brottslighet är nödvändigt. har besparingar genomförts inom kriminalvården som motsvarar åtskilliga . Samfällda rapporter från anställda och intagna på olika anstalter i pekar på den bekymmersamma situation besparingarna lett till. Påverkansprogrammen har försämrats, ansökningar om att få starta motivationsavdelningar har avslagits och personalresurser har skurits ner, vilket bland annat lett till alltfler långtidssjukskrivningar. Försämringarna tyder på en kortsiktig politik som enbart får till följd att antalet återfallsförbrytare ökar och att utbränd personal lämnar kriminalvården. Regeringen har gång på gång i sina budgetar lovat att de ytterligare rationaliseringar som behöver göras ska genomföras utan att verksamheten drabbas. Detta visar tydligt den bristande insikt regeringen har om kriminalvårdens verklighet ute på anstalterna. skriver i sitt budgetunderlag och konstaterar att det skett en nedgång i vitala verksamhetsområden. skriver vidare: Detta har skett trots att man genom omfattande rationaliseringsåtgärder vad gäller såväl organisation som personal lyckats frigöra resurser för utveckling inom ett antal områden. blir, som påtalats i olika sammanhang, differensen mellan regeringens uppdrag och verkets reella möjligheter att genomföra detsamma mycket påtaglig. Kriminalvården har alltså gång på gång aviserat stora resursbehov, något regeringen blundat för. Konsekvenserna av detta förhållningssätt blir allt tydligare. Kriminalvården har kommit att handla allt mindre om vård och allt mer om förvaring. Problemen med uppror och narkotika på anstalterna har tilltagit. För att klara de mest nödvändiga uppgifterna har kriminalvården tvingats ansöka om utökad anslagskredit. Vi anser inte att det är acceptabelt att kriminalvården ska behöva arbeta för lånade pengar, då detta omöjliggör en långsiktig strategi för arbetet. Regeringen anslår nu ytterligare till kriminalvården, vilket kommer att räcka till att betala tillbaka anslagskrediten som beräknas till . Resterande tillskott på ska räcka till en rad ambitioner regeringen anger. Vi menar att detta inte är tillräckligt och avsätter utöver regeringens budget till kriminalvården. Regeringen säger själv i budgetpropositionen att prognosen visar att kriminalvården trots regeringens tillskott måste utnyttja anslagskrediter. Detta rimmar dåligt med statsministerns ord om ordning och reda i ekonomin och att den som är satt i skuld inte är fri. Kriminalvården och den intagne Samhället måste döma till fängelsestraff som en reaktion mot grov brottslighet. Emellertid får man inte glömma bort att varje dömd brottsling är en individ, inte sällan med en problemfylld bakgrund. döms grova brottslingar alltför ofta endast till långa fängelsestraff utan nödvändig vård. Utifrån KOS 2001 kan man konstatera att insatsen med motivationsprogram inte förbättrats , även om antalet intagna i verksamhet riktat mot narkotika har ökat något ligger man fortfarande års nivå. Detta trots beslut och vackra formuleringar i budgetpropositioner och målskrivningar. Detta är anmärkningsvärt och icke godtagbart. Inlåsning i kombination med sysslolöshet kan hos den dömde skapa stor avoghet mot det samhälle i vilket vederbörande ska integreras. Att vistas på anstalt innebär ett rutinmässigt liv med små möjligheter att ta personligt ansvar samt begränsade kontakter med omvärlden. Ett konkret problem som många interner själva identifierat och ser som en brist är den passivitet som lätt infinner sig då det omhändertagande som den intagne möter omfattar allt från väckning till matlagning och tvätt. Vi menar att de intagna behöver ta ett ökat personligt ansvar för livet innanför murarna om en förberedelse för livet utanför murarna ska kunna ske. Speciellt för de långtidsdömda fångarna kan annars acklimatiseringen till ett självständigt liv vara mycket svår på anstalt. För många av dem som dömts till fängelse börjar det verkliga straffet först vid frigivningen. Vistelsen inne på anstalten är i mångt och mycket kravlös. Cellerna öppnas och stängs på bestämda tider, matvagnen rullas in enligt schema, disken tas om hand, tvätten sköts av andra, fritiden domineras av tv-tittande och kortspel. Framtiden är sällan särskilt väl planerad. Anstaltstiden riskerar därför att bli en transportsträcka på vägen mot nya brott och fördjupat missbruk. Vad händer med en människa som placeras på kriminalvårdsanstalt? Är fängelserna plantskolor för brott där förstagångsförbrytare lärs upp av återfallsförbrytare? Kan säkerheten på våra anstalter garanteras efter de dödsfall och upplopp som förekommit? Kan intagna med psykiska störningar garanteras en adekvat behandling på anstalt? Andelen utländska medborgare på anstalterna, ofta med en utvisningsdom, utgjorde av de intagna. Kan dessa personer garanteras säkerhet mot rasistiskt våld? har gång på gång motionerat om att de individuella handlingsplaner som ska upprättas för varje enskild individ vid ankomsten till anstalten måste få högre status. Regeringen har hänvisat till att sådana redan finns och alltid upprättas . Vid besök ute på anstalterna visar det sig dock att det är ytterst få som får en individuell handlingsplan. Om en sådan upprättas är det endast vid få tillfällen planen följs upp. Handlingsplanen bör utarbetas i samarbete mellan internen och utbildad, kvalificerad personal. Där ska konkreta, realistiska deletapper och mål nedtecknas som successivt kan uppnås av individen. Vi tror att detta kan ge resultat i form av ökad självkänsla och bättre anpassningsförmåga till samhället utanför. Det är viktigt att internerna under och efter sin fängelsetid erbjuds, och i vissa fall åläggs, meningsfull och för dem relevant sysselsättning. Ett första steg är de så kallade påverkansprogrammen. Dessa program fokuserar på attityder, beteenden och omständigheter som upprätthåller ett brottsligt beteende. Internen får lära sig problemlösning, att skapa sociala relationer och att utveckla de sidor och färdigheter som det finns förutsättningar för. framhåller att den brotts- och missbruksrelaterade programverksamheten är resurskrävande och att det behövs kompetensutveckling och handledning för personal som leder dessa program samt att externa resurspersoner behöver anlitas för mer kvalificerade program på behandlingsnivå. vill satsa ytterligare resurser för att frigöra och stödja personal som kan arbeta med påverkansprogrammen. Vi vill också göra det möjligt för anstalterna att vid behov ta in experter där så behövs. Det är en viktig uppgift för kriminalvården att se till att de intagna erbjuds arbete inom anstalten och andra former av sysselsättning, såsom utbildning, undervisning, arbetsträning och social färdighetsträning. Om de intagnas kompetens förbättras ökar också förutsättningarna för ett laglydigt liv i frihet. Kriminalvården har haft ambitionen att höja nivån och den vetenskapliga standarden på programverksamheten. En del av de tidigare använda programmen som inte nådde upp till de högre kraven togs bort. En ny metod, den kanadensiska metoden Cognitive Skills, infördes i och har gett goda resultat men anses i resurssnåla tider vara för kostnads- och resurskrävande. Cognitive Skills syftar till att göra den intagne mer medveten om konsekvenserna av brott och missbruk för den egna livssituationen. Meningen är att den intagne ska tänka efter innan han frestas att begå nya brott. Cogntive Skills är också ett basprogram som ska göra klienterna mer motiverade för andra program. Efter de senaste årens nedskärningar inom kriminalvårdens verksamhet finns inte tillräckligt med pengar för att genomföra de mer avancerade programmen. Istället får många missbrukande interner delta i andra verksamheter som inte är direkt inriktade mot missbruk. Detta är i första hand tragiskt för den enskilde missbrukaren och dennes anhöriga. Men det är också negativt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Förutom att individens brottsliga bana förhoppningsvis bryts, skulle samhället spara in polisresurser samt rättegångs- och fängelsekostnader. 2001 fanns det 4 460 vårdare på landets anstalter. En vårdare kan börja arbeta helt utan utbildning. görs en bedömning av om man är lämplig att arbeta som vårdare. Är man lämplig får man genomgå en lång utbildning. Vårdpersonalen inom svensk kriminalvård får betydligt mindre utbildning än sina kollegor i , och . Vi anser att en betydande utbildningssatsning ska genomföras för att höja kompetensen, framför allt hos den personal som arbetar nära de intagna. Utbildningstiden bör förlängas och vårdaryrkets status måste höjas. Detta är nödvändigt för att öka rekryteringen av unga som söker arbete inom kriminalvården och som söker sig dit för att stanna. Kriminalvården måste kunna erbjuda utvecklingsmöjligheter så att ambitionen att bli kvar inom yrket ökar. var medelåldern inom kriminalvården . När 40-talisterna närmar sig pensionering väntar stora problem. minskade enligt KOS den totala arbetade tiden inom hela kriminalvården med 416 årsarbetskrafter. Minskningen är en effekt av lägre anslag och rationaliseringar. Personalresursen minskade såväl inom den centrala och regionala administrationen som vid de lokala myndigheterna och Transporttjänsten. Störst var minskningen med 280 årsarbetskrafter. För knappa resurser till verksamheten och för få anställda leder till att man inte har tid för de intagna. Därmed förlorar man också möjligheten att upprätthålla kontroll. Flera undersökningar, bland annat bland internerna själva, visar på att den omfattande personalnedskärningen påverkar verksamheten negativt. Sjukfrånvaron inom kriminalvården fördubblades , från till och har sedan fortsatt att öka till 2001. Anställda som var eller äldre hade fyra gånger så hög sjukfrånvaro som de som var . Det är framför allt den långa sjukfrånvaron på som ökar. I vissa län är var tionde anställd inom kriminalvården sjukskriven. Skyddsombud på flera anstalter säger att detta beror på den bristande personalvården. De grupper inom kriminalvården som i störst utsträckning drabbats av det hårdnande arbetsklimatet är vårdare och frivårdsinspektörer, yrkeskategorier som kommer i kontakt med intagna eller frigivna. Det intensiva klientarbetet frestar på och vid personalbrist blir ensamarbetet för tungt. Detta påverkar naturligtvis möjligheten att bygga upp en relation mellan anställd och intagen, vilket är nödvändigt för att skapa trygghet och ett klimat för påverkan. Larmade dörrar och fönster i all ära, men det är personalens uppmärksamhet som är den bästa garanten för säkerhet på anstalterna. När personalen lär känna de intagna och deras humörskiftningar ökar möjligheten att förebygga bråk och kriser. Vi anser att kriminalvården genast måste få resurser för att förbättra arbetsklimatet för de anställda. Den upphandling som pågår på vissa anstalter av personligt larm måste påskyndas. Ingen som arbetar inom kriminalvården ska behöva arbeta under psykisk press och rädsla. Narkotika på anstalter och häkten Regeringen har gång på gång framhållit att på majoriteten av landets anstalter och häkten är narkotika ett sällsynt problem. Detta stämmer inte längre med verkligheten. var det av anstalterna som kunde säga att man så gott som aldrig gjorde narkotikabeslag på anstalten. svarade att narkotikabeslag gjordes då och då, och svarade att narkotikabeslag gjordes ofta. av landets intagna har något känt missbruk. av de intagna är grava narkotikamissbrukare eller blandmissbrukare. medger även regeringen och att det dominerande problemet i fängelsevärlden är narkotikan. Av de nyintagna med en strafftid eller mindre bedömdes vara narkotikamissbrukare. Året innan var motsvarande siffra . 1997 var denna siffra . Andelen narkomaner intagna under behandling var . 117 narkotikamissbrukare var placerade enligt 34 § KvaL som innebär att den intagne kan bli placerad utanför bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta anpassningen till samhället; detta gäller exempelvis placering av drogmissbrukare. Dessa placeringar har minskat drastiskt, vilket är en konsekvens av kommunernas ovilja att ta kostnadsansvar för kontraktsvård och § 34-behandling. I realiteten utgör det ett hinder för en effektiv kriminalvård. Regeringen bör därför överväga att låta staten ta över kostnadsansvaret för sådan vård och behandling. Detta ska gälla även den behandling som ges efter strafftidens slut. Kriminalvårdens klienter är inte sällan lågt prioriterade i kommuner och landsting, varför en rad problem uppstår med fördelning av ansvar och befogenheter mellan kriminalvården och dess samverkansmyndigheter. Kriminalvården bör bättre ta tillvara erfarenheter från samverkansprojekt och ideella organisationers arbete. I KOS 2000 kan man avläsa sambandet mellan den ökande förekomsten av narkotika på anstalterna och de minskade behandlingsinsatserna. Bland de interner som avtjänar långa fängelsestraff är narkotikamissbruk vanligt, men även bland dem som döms till korta straff har missbruket ökat.