mot · GQ02Ju363 · 2002-10-23 00:00:00 — I FN:s deklaration om brottsoffers rättigheter anges vissa grundläggande principer som skall gälla för brottsoffer. Det handlar bland annat om rätt till skadestånd från gärningsmannen och från staten samt rätt till erforderlig medicinsk, psykologisk och social hjälp. I deklarationen anges bland annat att brottsoffren skall behandlas med respekt och medkänsla samt skyddas av rättsordningen. Vidare står att system skall skapas så att brottsoffren snabbt och enkelt får gottgörelse. Verkligheten ser helt annorlunda ut. Vart tredje brottsoffer saknar, när polisutredningen är färdig och rättegången avslutad, förtroende för rättsväsendet. Brottsforskaren och doktoranden i psykiatri har på uppdrag av , och undersökt frågan. Bristande information ansågs vara det allvarligaste problemet. av de tillfrågade fick ingen information om brottsofferjourernas verksamhet. Detta är oacceptabelt. fick aldrig information av polisen om att de hade rätt att få veta vad som hänt i ärendet. På frågan om man skulle anmäla en liknande händelse svarade var femte att han eller hon var osäker. visste inte och svarade nej. Behovet av stöd och hjälp till brottsoffer är stort. Ett kriminellt övergrepp drabbar inte heller enbart de direkt berörda. Barn och övriga anförvanter, arbetskamrater och vänner kan också påverkas. Nämnda utredning (1999) visade också att av de tillfrågade kom i kontakt med åklagare först på rättegångsdagen. Majoriteten av brottsoffren var missnöjda med detta och hade önskat att få tala med åklagaren tidigare. Efter beslut om att åklagarna har skyldighet att informera målsägande om beslut att väcka åtal fattas, förutsätter att en tidigare kontakt mellan åklagare och målsägande blir en positiv konsekvens. ska ha en central funktion när det gäller stöd till dem som drabbas av brott. Effektivitet, snabbhet och hög kvalitet vid handläggningen av brottskadeärendena är nödvändigt för att garantera det enskilda brottsoffrets rätt till ersättning och behov av trygghet och stöd. I regleringsbrevet för såväl 1997 som 1998 anges att av brottsskadeärendena ska handläggas och med bibehållen kvalitet. 2001 ändrades regleringsbrevet till att handläggning ska ske . Det målet nådde man inte upp till . av ärendena handlades . En förklaring som uppges till att verksamhetsmålet inte uppnåddes är den kraftiga tillströmningen av ärenden. är kristiska till att regeringen sänkt kravet på handläggningstid. Det är ytterst angeläget att kan leva upp till sina mål när det gäller handläggningstiderna och att handläggningstiderna är rimliga. Det kan som brottsoffer upplevas som väldigt jobbigt att behöva vänta på besked om skadestånd. Att sedan efter avslutad rättegång än en gång behöva riva upp händelsen för att gå igenom en ny process är helt orimligt. Ett exempel är som blir rånad i sin affär och kan ge ett gott signalement på rånarna trots att han hållits under pistolhot . Två män binds till rånet och rånarna döms till fängelse. blir tilldömd skadestånd, men får vänta på pengarna. Först skall domen träda i laga kraft. I detta fall överklagade gärningsmännen och proceduren drog ut . Därefter gick handlingarna till kronofogden och där blev de liggande. Gärningsmännen hade inga pengar. Målet för vår politik måste vara att människor som drabbats av brott skall erhålla all den kvalitativa och kvantitativa hjälp de behöver för att kunna återgå till ett normalt liv. En viktig aspekt är naturligtvis den ekonomiska. Det är principiellt viktigt att förövaren gottgör brottsoffret ekonomiskt för det lidande och den förlust som åsamkats. Det är dock inte rimligt att brottsoffret skall löpa risk att på nytt skymfas av brottslingen genom utebliven betalning. Det är därför anser att en utredning bör tillsättas för att se över möjligheten att staten, vid skadestånd på grund av brott, förskotterar skadestånd till brottsoffret. Metoder att möta och stödja människor som utsatts för brott behöver utvecklas. Det är viktigt att de åtgärder som vidtas för att skydda brottsoffren innebär förbättringar i praktiken, inte enbart teoretiska målsättningar. Handlingsplaner som upprättas måste följas upp och få genomslag i brottsoffrens vardag. Resursförstärkningar är helt nödvändiga för att klara av att utveckla stödet till brottsoffren. Det är viktigt att stimulera verksamheten med vittnesstöd, lokal brottsoffersamverkan och utbildningsinsatser för personal vid rättsväsendets myndigheter. menar att ytterligare resurser måste tillföras verksamhet nära brottsoffret. Några av de åtgärder som måste vidtas i arbetet med att förbättra brottsoffrens situation är utbildning och fortbildning för de grupper som i sitt dagliga arbete kommer i kontakt med brottsoffer. Dessa måste erhålla relevant kunskap om brottsoffers situation och behov. menar att brottsofferkunskap skall vara en naturlig och viktig del av polisens utbildning och fortbildning. Andra åtgärder är förbättrade rutiner vid ärenden om besöksförbud samt nödvändig utrustning så att utsatta och hotade kvinnor får hjälp att kunna skydda sig mot förövaren. Det behövs en resursförstärkning till det fantastiska arbete brottsofferjourerna bedriver i hela landet. När man studerar vart pengarna från Brottsofferfonden går blir det uppenbart att mycket kan förbättras. Av de som delades ut avsåg bidrag till ideella organisationer. Det är mycket viktigt med forskningsprojekt etc. men vi motsätter oss en snedfördelning av resurserna mellan forskning och verksamheter som har direktkontakt med brottsoffren. I BRÅ:s rapport 1999:3 kan vi läsa att är det land där invånarna kände sig tryggast när det gäller att vistas ute och nätter. Det hade varit positivt om det också varit svenska folkets uppfattning. I betänkande Tre Städer (SOU 1998:25) beskrivs ett annat scenario. Där uppges att man i storstädernas socialt och ekonomiskt utsatta stadsdelar avstår från att gå ut på grund av oro för att bli överfallen, rånad eller på annat sätt ofredad. I synnerhet kvinnor upplever bostadsområdena som otrygga. av ungdomarna upplever sitt bostadsområde som otryggt och stökigt. Att två utredningar kan vara så motsägelsefulla visar på problemets komplexitet. Av de 193 våldtäkter som anmäldes i skedde 68 av överfallen i parker eller på gångstigar som går genom grönområden. Det typiska offret är på väg hem från buss eller tunnelbana och passerar en mörk park eller ett grönområde. Det är oacceptabelt att människor inte skall våga röra sig fritt på offentliga platser av rädsla för att bli våldtagna eller misshandlade. Mycket kan göras för att bygga bort denna brottslighet och skapa tryggare miljöer. Vi ger här några exempel på brottsförebyggande stads- och bostadsplanering. Polis, försäkringsbolag och brottsofferjourer skall tillfrågas när bostadsområden planeras och renoveras. Belysningen i parker och bostadsområden måste förbättras. Man kan göra buskagen på offentliga platser färre och lägre, ha överskådliga ytor och bygga gångbroar i stället för gångtunnlar. Befolkade, offentliga och gemensamma områden som stimulerar till socialt liv skall främjas. Bilgarage med särskilda tjejparkeringar på upplysta platser nära utgångarna kan skapas. Säkerheten i bostadsområden kan förbättras genom att insyn förhindras, att entrédörrar och fönster på bottenvåningar förses med brytbleck och genom att man undviker att bygga tvättstugor i källarplanet. Det bör också finnas nattliga bussar med flexibla stopp. Inget förslag är generellt. Det viktiga är att ta vara på kunskap och erfarenhet om vilka brott som begås var, samt göra det möjligt för människor att se och synas och på så sätt skapa trygga miljöer. Det är bra att kommunerna utformar sina egna brottsförebyggande program och trygghetsplaner. Ambitionen har varit hög men enligt regeringens sammanställning visade det sig att det är få råd som utvecklat färdiga program eller planer. Det är därför inte möjligt att med säkerhet kunna bedöma hur dessa används och vilken roll de spelar. Det finns tecken på att handlingarna ibland är så allmänt hållna att de inte kan fungera som konkreta styrdokument. För många kommuner är resursfrågan ett problem. Med ansträngd ekonomi riskerar det brottsförebyggande arbetet att prioriteras bort. vill att skall få i uppdrag att utarbeta tydliga riktlinjer för bebyggelseinriktade hinder mot brott samt möjliggöra ett arbete utifrån standardiseringsdokumentet ute i kommunerna. Vi anser att det brottsförebyggande arbetet är oerhört viktigt och därför bör ytterligare resurser tillföras detta område. Om brott förhindras undviker man mycket lidande, och det innebär också ett samhällsekonomiskt sparande. Därför skall konkreta brottsförebyggande åtgärder prioriteras, arbetet intensifieras och en helhetssyn tillämpas, vilket framgår av den kristdemokratiska motionen Brottsförebyggande arbete. Anpassade lokaler och vittnesstöd I en kristdemokratisk motion om domstolarnas framtid lyfter vi fram behovet av att domstolarnas lokaler skall vara så anpassade att vittnen och brottsoffer inte skall behöva konfronteras med gärningsmannen. Det är inte tillfredsställande att gärningsman, brottsoffer och vittnen hamnar i samma väntrum. Alltför många tingsrätter saknar anpassade lokaler för målsägande och vittnen. har tidigare krävt att lokalerna i domstolarna skall vara så utformade att de brottsdrabbade, under ett förhandlingsuppehåll, erbjuds möjlighet att vistas i rum som är avskilda från den misstänkte och dennes släktingar och vänner. Detta bör även omfatta de vittnen som har kallats för att styrka målsägandens berättelse. Vi anser också att förhandlingarna bör anpassas och föras under sådana former som inte kan anses kränkande för brottsoffret. Tingshusvärdar bör finnas för att underlätta ett sådant förfarande. rekommenderar domstolarna att vid utnyttjandet av sina lokaler beakta målsägandens och vittnenas behov. Detta sker dock inte i tillräckligt stor utsträckning. Rekommendationer räcker inte då domstolarna kämpar med resursbrist. Problemen kommer dessutom att öka då man lägger ned flera av de mindre tingsrätterna och håller rättegång vid så kallade tingsställen. Vi befarar också att säkerheten kommer att minska vid dessa. Brottsofferjourerna m.fl. gör en fantastisk insats vad gäller vittnesstöd. Målsättningen är att det på varje tingsrätt skall finnas frivilliga stödpersoner. Uppgiften för dessa personer är att ge brottsoffer och vittnen ett humant mottagande i domstolen, vara ett moraliskt stöd före och efter rättegången samt kunna svara på frågor och hänvisa vidare. Vittnesstöd skall finnas vid samtliga tingsrätter och hovrätter. och har till uppgift att presentera en plan för hur detta mål skall uppnås. Myndigheterna skall också medverka till att vittnesstödsverksamhet anordnas vid de orter där sådan verksamhet ännu inte bedrivs. anser att det är viktigt att utveckla arbetet med vittnesstödsverksamheten. Rättsväsendet är beroende av att människor vågar vittna om vad de varit med om. Verksamheten kan bidra till att minska obehaget och rädslan att berätta om det som hänt. Utbildningsinsatser måste vidtas för dem som går in i vittnesstödsverksamheten. Erfarenheter visar att vittnesstödet fungerat bra och uppskattas av de rättsvårdande myndigheter som berörs. Uppbyggnaden av verksamheten bör ske i samråd med och andra berörda ideella organisationer. All kunskap och erfarenhet måste tas till vara. Ett exempel där man arbetar aktivt med rekrytering av personer för vittnesstödsverksamhet och utbildning av dessa är och brottsofferjourer. Domstolarna i och har dock uttryckt en oro för den utökade kostnad som vittnesstödsverksamheten medför. Om domstolen bifogar informationsblad om vittnesstödsverksamheten med kallelsen till vittnet uppstår frågan om detta innebär dubbla portokostnader. Detta belyser domstolarnas svåra ekonomiska situation. Domstolarna måste ha tillräckliga resurser för att kunna bedriva vittnesstödsverksamhet. vill påpeka att det är angeläget att vittnesstödsverksamheten får en lämplig finansiell lösning. Det räcker inte med ekonomiskt stöd för att komma i gång. Även frågan om kontinuerligt ekonomiskt stöd till vittnesstödsverksamheten måste ses över. och bör få i uppdrag att se över hur ett sådant ekonomiskt stöd skall vara utformat för att förbättra vittnesstödsverksamheten. Verksamheten får inte haverera på grund av bristande resurser. De rättsvårdande myndigheternas skyldighet att ge information och stöd till dem som utsatts för brott har skärpts ett antal gånger under se . Trots detta återstår mycket arbete vad gäller myndigheternas information till brottsoffer och vittnen. Inom rättsväsendet finns en insikt om behovet av förbättringar på det här området. beslutade om att §13 a i förundersökningskungörelsen skulle ändras så att information om stöd lämnas i större utsträckning än vad som sker . Polisen skall enligt förslaget, när det är möjligt och lämpligt, fråga brottsoffret om han eller hon vill att man skall kontakta en stödorganisation. hade en reservation till förslaget då vi anser att polisen alltid, såvida det inte är omöjligt eller olämpligt, skall fråga brottsoffret om stödinsatser behövs. Brottsoffret som befinner sig i ett chocktillstånd behöver allt stöd för att klara den svåra situationen. Ekonomisk ersättning för identitetsbyte m.fl. har lämnat ett förslag till nationell handlingsplan för skydd av de personer som hörs i domstol. Förslaget innebär att de personer som medges använda nya identitetsuppgifter skall kunna erhålla en skälig ersättning för kostnader som kan uppkomma i samband med identitetsbytet. har uttryckt farhågor om att den aktuella ersättningen skall komma att belasta polisväsendets anslag och att inga medel skulle avsättas till styrelsen för själva förvaltningsuppgiften. anser att det är viktigt att den ekonomiska frågan löses omgående. Vi anser att skälig ekonomisk ersättning skall utgå till enskild som fått nya identitetsuppgifter. Skånberg (kd)