mot · GQ02Fi232 · 2002-10-23 00:00:00 — Gamla storägare som familjen har fått rådrum att verka, men skattepolitiken och det ökande institutionaliserade ägandet har försvårat för nya privata ägare att växa sig starka. Är utländskt ägande ett problem? Ökningen av det gränsöverskridande ägandet är i sig inget problem. Tvärtom är globalisering och frihandel, som tidigare nämnts, en viktig drivkraft för internationell ekonomisk tillväxt. Det är därför i grunden positivt att utländska investerare och utländskt kapital söker sig till den svenska marknaden. Det innebär ökad konkurrens mellan olika ägare och större tillgång till kapital för företag som vill växa och utvecklas. Problem uppstår emellertid för ett land då utvecklingen alltför ensidigt innebär att utländskt kapital tar över ägandet. Utländska uppköp eller sammanslagningar har för del nästan uteslutande inneburit att huvudkontoret placerats i utlandet. Så blev det när UpJohn och ABB bildades, för att bara nämna två exempel. På samma sätt har exempelvis Fords köp av och köp av inneburit att det inte längre finns något personbilsföretag med huvudkontor i . Det har varit viktigt för att flera av världens globala storföretag haft en utgångspunkt i landet. Ledande bolag inom till exempel bilindustrin och läkemedelsindustrin har gjort till ett intressant land för utländsk kompetens och utländskt kapital. I takt med att sammanslagningar och uppköp flyttar huvudkontoren bort från kommer denna fördel att gå förlorad. Detta är ett problem som på lite är mycket oroande. Var företags huvudkontor placeras påverkar också var de lägger forskning, utveckling och produktion. Ett som blir en dotterbolagsnation kommer framöver att få än svårare att hänga med i den internationella konkurrensen. Placeringen av huvudkontor har självklart en viktig psykologisk betydelse, men viktigare är dess påverkan på den reala utvecklingen av ekonomin. Företagsledare vill till exempel ofta ha strategiska funktioner som spetsforskning i anslutning till huvudkontoret. Flyttning av huvudkontor innebär också en förskjutning i arbetsmarknaden där välutbildade civilekonomer, civilingenjörer och jurister får svårare att finna attraktiva toppjobb. Det är en allvarlig utmaning mot framtida välstånd att utvecklingen av ägandet av svensk industri utvecklas i en riktning som riskerar en omfattande kunskapsförlust, braindrain, som världsekonomin står på tröskeln till en ökad konkurrens grundad just på företagens och ländernas förmåga att locka till sig högt utbildad arbetskraft. Ökad kunskapsflytt är ingen bra utgångspunkt för ett land som vill stå starkt i kunskapsekonomins internationella konkurrens. Bättre villkor för företagande och företagsägande har förvisso en internationellt sett konkurrenskraftig bolagsskatt, men skatten på företagande och ägande är sammantaget mycket hög i internationell jämförelse. Det innebär att svenska hushåll och svenska investerare diskrimineras i konkurrensen med utländska ägare. När svenska företag skall säljas klarar därför inte svenska hushåll och kapitalister att konkurrera med utländska. Effekten blir ett stadigt ökande av det utländska ägandet i . behöver bättre företagsklimat. Om detta verkar det finnas en retoriskt bred politisk samling. Men att ett bra företagsklimat också måste innehålla ett bra klimat för företagare och företagsägare tycks vara mycket svårt för socialdemokrater och deras stödpartier att inse. När statsrådet sa att företagarna är vår tids hjältar måste hon ha menat att ingen annan än en superhjälte klarar av att vara företagare i Socialdemokraternas . Ett slående exempel på regeringens bristande förståelse för företagandets villkor är det latenta hotet om en tvingande arbetstidslagstiftning. Genom att regeringen vill tvinga på parterna en lösning istället för att låta arbetstidsfrågorna lösas av de inblandade själva riskerar man att ytterligare försämra företagsklimatet. var osäkerheten stor om den internationella ekonomiska utvecklingen. Världsläget präglades då starkt av terrordåden i . På många håll uttalades farhågor för stora negativa konsekvenser av den politiska oron. I förra höstens ekonomiska motion pekade på de risker som den nya situationen kunde medföra: möjligheten av en mera utdragen kris där terrordåden bara var en inledning till fortsatt oro och en allmänt mera försiktig hållning hos konsumenter och företag. Vi pekade på möjligheten att de dämpande effekterna skulle bli relativt kortvariga. Som argument för det senare fanns bl.a. att centralbanker och regeringar var snabba att vidta åtgärder för att hålla ekonomin i gång genom räntesänkningar och andra stimulansåtgärder. Med facit i hand kan konstateras att följderna av terrordåden för den ekonomiska utvecklingen blev förhållandevis måttliga. Utvecklingen i och de måttliga återverkningarna i övrigt medverkade till att några stora konsekvenser för världsekonomin knappast uppstod. För vissa näringar som trafikflyget och turismen blev dock konsekvenserna kännbara. De märkbara dämpande effekterna begränsade sig i stort sett till . Den kraftiga uppgången i var en återhämtning från det svaga läget . Däremot fanns det redan före terrordåden en tydlig konjunkturavmattning främst i . Det är två frågor som främst nu står i fokus för frågan om hur världskonjunkturen kommer att utveckla sig. Den första är risken för en och dess eventuella följder, den andra är frågan om hur stark den underliggande återhämtningen egentligen är. Risken för mera betydande återverkningar av en eventuell har att göra med om den blir utdragen och kanske främst om andra oljeproducerande länder påverkas eller dras in i konflikten. Erfarenheterna av Kuwaitkrisen är att en begränsad konflikt får tillfälliga men inte bestående dämpande effekter. Det skulle det också kunna bli fråga om . Skulle det komma att röra sig om en utdragen konflikt med risker för industrivärldens oljeförsörjning blir återverkningarna förstås allvarligare. Det är naturligt att blickarna främst riktas mot , det är inget annat land eller region som kan tjäna som lokomotiv för världsekonomin som . Börsfallet med beroende på vilken börs som studeras har en negativ inverkan på hushållens och företagens vilja att konsumera och investera. Eftersom aktier är en betydande del i de amerikanska hushållens förmögenhet betyder börsnedgången att hushållens nettoförmögenhet minskat kraftigt. Ett ökat sparande som kompenserar för detta är troligt. Den allmänna turbulensen på de finansiella marknaderna med de redovisningsskandaler som förekommit har också en negativ återverkan. Vinstnedgången och den stora osäkerheten om framtida avkastningskrav och börsutveckling har skjutit förhoppningarna om en konjunkturuppgång framåt. De positiva faktorer som motverkar nedgångstendenserna är förbättrade fastighetsvärden, en expansiv finanspolitik och låga realräntor. Den amerikanska ekonomin har visat stor styrka . Inte minst har det varit möjligt att kraftfullt öka sysselsättningen, antalet nya jobb ökade med över 16 miljoner . finns balansproblem i form av ett växande budgetunderskott och stigande bytesbalansunderskott. Balansproblemen kan dämpa tillväxttakten framöver. Till en del har detta redan synts, den starka dollarn har dämpat den amerikanska exporten. Den sammanvägda bedömningen är att konjunkturuppgången förskjutits framåt i tiden. Skulle det bli fråga om en kommer att påverkas i särskilt hög grad. Då kan det handla om ett mera pessimistiskt scenario. Världsekonomin präglas av att avmattningen varit samtidig i de stora regionerna. brottas med problem inom fastighets- och bankområdet. En bristande politisk förmåga att bryta gamla strukturer har förlängt krisen. Ett antal försök att genom stimulanspolitik få fart på tillväxten har inte lyckats. Med en ränta nära noll har också penningpolitiken i i den formen tömt ut sin påverkansmöjlighet. Förhoppningarna om att tillväxten äntligen skulle ta fart har visat sig ogrundade. Både 2001 och 2002 har BNP fallit. På nytt finns nu förväntningar om att tillväxten ska komma igång . Om tillväxten ska ta fart kräver det att politiken kan ta itu med de strukturella problemen. De sydostasiatiska ekonomierna redovisar en ökande tillväxt . Dessa ekonomier har en god tillväxt trots att den stora japanska ekonomin varit så svag . Tillväxten inom EU har också varit svag, både 2001 och 2002. Den försvagade internationella tillväxten har haft återverkningar på efterfrågan inom EU-området. Men även den inhemska efterfrågan är svag i området som helhet. Det är inte minst inom stora länder som och som tillväxten är låg. Oron på de finansiella marknaderna får återverkningar inom de flesta viktigare områden. Den svaga tillväxten har aktualiserat frågan om tillämpningen av tillväxt- och stabilitetspakten, särskilt vad gäller de offentliga finanserna. , och med stor sannolikhet även , kommer att ha större underskott i de offentliga finanserna än de av BNP som pakten föreskriver. Andra länder som och riskerar att inte kunna leva upp till åtagandet att till 2004 ha uppnått balans i de offentliga finanserna. Detta har lett till en diskussion om tillämpningen av stabilitetspakten där man pekat på risken för att åtstramande åtgärder i syfte att undgå alltför stora underskott kan komma att förstärka nedgången. skulle det skada förtroendet om stabilitetspakten redan skulle omprövas. Det är möjligt att detta i praktiken leder till att den flexibilitet som pakten faktiskt erbjuder kan tillämpas på ett sådant sätt att nedgången inte förstärks ytterligare. Detta visar också, till skillnad mot vad som ibland hävdas, att det monetära samarbetet inte bara gynnar de stora länderna. Skulle ha utformat penningpolitiken främst efter tyska behov hade räntan troligen sänkts mera för att ge utrymme att skärpa finanspolitiken, dvs. Penningpolitiken måste utformas efter läget i euroområdet som helhet. En återhämtning inom EU kommer troligen inte att i särskilt hög grad kunna baseras på att den internationella konjunkturen tar fart på nytt. Möjligheten att den inhemska efterfrågan ökar blir beroende av att den ekonomiska politiken kan bli tillväxtstimulerande. Det gäller inte minst strukturpolitiken. EU har ännu långt kvar till målet att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi. Det som IMF uttalade i sin kommentar om den troliga ekonomiska utvecklingen av världsekonomin efter äger fortfarande giltighet: Givet osäkerheterna i , måste andra länder särskilt och lita mera till inhemskt genererad tillväxt. Detta gör det ännu mera nödvändigt att driva på arbetet med strukturella reformer. (Vår översättning.) Hur den nya tyska regeringen förmår leva upp till detta återstår att se. BNP-tillväxten i olika länderområden Den svenska ekonomin kommer förmodligen att utvecklas betydligt svagare än regeringen räknat med och därmed svagare än de förutsättningar som budget är byggda på. Detta beror både av en sämre internationell konjunktur och av en sämre inhemsk utveckling. Flera konjunkturbedömare räknar med en lägre tillväxt än regeringen förutser, det gäller bl.a. som justerat ner sin bedömning av både den internationella och den svenska ekonomin. BNP-prognoser 2002 och 2003 I fallande tidsordning, den senaste prognosen längst ner. Av de prognoser som gjorts har regeringen den mest optimistiska bedömningen. Den svagare internationella utveckling som är trolig medför att utrymmet för svensk export blir lägre. Dessutom kommer den svagare inhemska och internationella efterfrågan att medföra att företagen skjuter på investeringar och skrinlägger eventuella expansionsplaner. Regeringen räknar med att årets investeringsminskning i näringslivet ska vändas i en ökning . Det är högst dock osäkert om det blir fallet. Hushållen har varit relativt konsumtionsbenägna och därmed hållit uppe efterfrågan. Redan före budgeten fanns dock indikationer på en ökad försiktighet bland hushållen, diagram 1. Hushållens förtroendeindikator januari 2000september 2002 Det försämrade förtroendeklimatet beror inte bara av yttre faktorer utan också av att allt flera upplever att regeringens löften inte håller. De löften om business as usual som framförallt stats- och finansministrarna avgav i valrörelsen och som ligger till grund för budgeten kommer inte att infrias. Hushållens pessimism om både den svenska och den egna ekonomin har ökat. Detsamma gäller synen på arbetsmarknaden. Risken för arbetslöshet har stigit. Detta återspeglas också i de faktiska siffrorna, både den öppna och den totala arbetslösheten har stigit jämfört med . Arbetslöshet, procent av arbetskraften Över 300 000 är arbetslösa med detta mått mätt, en ökning med över 25 000 . Härtill kommer att sjukfrånvarande räknas som sysselsatta trots att långtidssjukskrivna i hög grad riskerar att hamna utanför arbetsmarknaden. Trots att sysselsättningen enligt den senaste arbetskraftsundersökningen () hade ökat jämfört med samma månad hade antalet personer som faktiskt var i arbete minskat. Antalet utförda arbetstimmar hade också minskat. Regeringens budget bygger på en tillväxt som kräver att hushållen konsumerar i snabbare takt än . fick hushållen en kraftig ökning av de disponibla inkomsterna, bl.a. genom skattesänkningar. som regeringen i valrörelsen drev en kraftig kampanj mot alla skattesänkningar fick hushållen en inkomstökning genom sänkt skatt. Ungefär hälften av ökningen av de disponibla inkomsterna kom via skattesänkningar. Hade skatterna utgjort samma andel av inkomsterna som 2001 hade hushållen betalat mera i skatt. Det som regeringen, bl.a. med stöd av opinionsundersökningar, uppfattade som ett ointresse för skattesänkningar var åtminstone delvis följden av att hushållen fick skattesänkningar som förbättrade deras disponibla inkomster så att behovet av ytterligare skattesänkningar inte upplevdes som akut. Det är rimligt att anta, som regeringen gör, att en del av inkomstökningen sparas. Men det är mindre rimligt att anta, som regeringen också gör, att konsumtionen ska öka snabbare än . Om konsumtionsökningen 2003 skulle bli av samma storlek som skulle det i sig innebära ett produktionsbortfall med ca jämfört med regeringens prognos, något som i sin tur leder till en försvagning av de offentliga finanserna med uppskattningsvis . Även om en betydande del därav leder till sämre ekonomi för kommuner och landsting skulle det i sig ändå innebära att det statliga utgiftstaket skulle brytas igenom, bland annat på grund av att regeringens budgetmarginal är så liten som 386 miljoner! Om mer försiktiga bedömning av tillväxttakten skulle bli verklighet skulle produktionsnivån 2003 bli 13 miljarder lägre än regeringen räknat med. Ungefär 8 miljarder skulle falla ut i en försämring av det offentligas finanser. Att då upprätthålla det statliga utgiftstaket förefaller utsiktslöst om inte kraftfulla åtgärder vidtas, något som också tycks räkna med blir nödvändigt. Med den lägre tillväxt som räknar med skulle det sannolikt dröja innan kapaciteten blir så ansträngd att en räntehöjning är nödvändig. Löne- och kostnadsutvecklingen kan dock bli sådan att en räntehöjning drivs fram även i ett läge med relativt lågt kapacitetsutnyttjande. De reaktioner som kommit i samband med att sade upp sina avtal för anställda i kommuner och landsting pekar på risken för att en lönespiral kan leda till högre räntor och försämrad sysselsättning. Hushållens ekonomi kommer också att försämras på grund av de stora skattehöjningar som planeras i flera landsting och kommuner. Regeringen har räknat med en genomsnittlig skattehöjning på . Troligen kommer höjningen att bli betydligt större än så, vilket förutom den direkta effekten i form av indragen köpkraft kommer att leda till att hushållen i högre grad måste vända på slantarna, sparandet blir högre och konsumtionsökningen lägre. Hushållens finansiella förmögenhet i aktier och fondandelar har minskat starkt . Till en del har detta motverkats av att de reala tillgångarna, främst i bostäder, har ökat. Så länge hus- och bostadsrättspriser har hållits uppe har de negativa effekterna av börsnedgången inte varit så märkbara. Skulle bedömningen av prisutvecklingen på bostadsmarknaden bli mera försiktig är det sannolikt att detta drabbar konsumtionen i stort eftersom situationen på bostadsmarknaden tycks vara viktigare för konsumtionsbenägenheten än aktiemarknaden. Den offentliga verksamheten kommer inte heller att kunna expandera. Enligt regeringens prognos kommer expansionen i stället att avta över 2003 och 2004. Det är i detta ljus som regeringens vallöften ska ses. De skattehöjningar som är på gång i olika delar av landet syftar till att stoppas in i befintlig verksamhet, inte att leda till expansion. samlade bedömning är att tillväxten troligen kommer att bli svagare än den regeringen baserat budgeten på. Någon möjlighet att i detaljberäkningar föra ut vad detta kommer att innebära budget föreligger inte. Två viktiga slutsatser kan dock dras: Säkerhetsmarginalerna måste vara betydligt större än de magra budgeteringsmarginaler regeringen anser sig ha råd med. En politik som stimulerar en långsiktig och stabil tillväxt är nödvändig. Den svagare utvecklingen kommer att gå ut över sysselsättningen. Detta gör det än mindre troligt att sysselsättningsmålet , av befolkningen i ålder i reguljär sysselsättning, kan uppnås utan statistikmanipulationer. Reguljärt sysselsatta i procent av befolkningen 2064 år redovisar i en bilaga till budgeten att sysselsättningsmålet inte kommer att uppnås med den ekonomiska utveckling som utgör huvudalternativet och som legat till grund för budgeten. Det står klart att regeringens politik inte är tillräcklig för att få den tillväxt och vidgning av arbetsmarknaden som är nödvändig om ett antal problem ska kunna lösas. Regeringen har under den internationella konjunkturuppgången inte utnyttjat möjligheterna att dels lägga förutsättningarna för en långsiktig högre tillväxt, dels inte i grunden hanterat problemet med de konjunkturkänsliga offentliga finanserna. För att angripa det första problemet krävs en politik som verkligen gynnar tillväxt av nya och befintliga företag, för att angripa det andra krävs en omfattande reformering av de offentliga utgifts- och förmånssystemen. Strukturreformer, innebärande att fler kan komma in på arbetsmarknaden, fler företag kan starta och växa och att människors kunskap, kompetens och idéer verkligen kan tas tillvara, är mer nödvändiga . Som vi ser det är alltför mycket av det politiska intresset fokuserat på kortsiktiga konjunkturbedömningar. Men konjunkturer kommer och går. Åt detta kan den ekonomiska politiken inte göra särskilt mycket. Däremot kan politiken skapa långsiktigt uthålliga villkor för ett som kan växa. Vi anser att ett klart och tydligt mål för den ekonomiska politiken bör vara att öka den långsiktiga tillväxtpotentialen från dagens till av BNP . Utifrån detta mål formar vi sedan handfasta förslag till strukturreformer som ska öka människors vardagsmakt och skapa ett som kan växa. I det kommande avsnittet beskrivs tio viktiga systemreformer för mera tillväxt och vardagsmakt. Tio systemreformer för mera tillväxt och vardagsmakt Skattereform för en ny tid är det än mer angeläget än tidigare att genomföra strukturellt riktiga skattesänkningar som förbättrar ekonomins funktionssätt och ökar arbetsutbud, företagande och risktagande för att tillväxten långsiktigt ska bli bättre. Genom att begränsa utgifternas ökning kan en mycket stor del av de skattepolitiska målen nås, vilket leder till minskad konjunkturkänslighet. prioriterar de skattesänkningar som vi är övertygade om har mest gynnsam effekt på arbete och företagande. Det måste löna sig att arbeta, spara och ta risker lade liberalerna fram det förslag som kom att utgöra grunden för århundradets skattereform. Trots massiv socialdemokratisk kritik i valrörelsen blev och Socialdemokraterna efter valet partner i det omfattande arbetet med en skattereform. har mycket hänt, både i vår omvärld och i . Knappt hade bläcket på skatteöverenskommelsen torkat, förrän Socialdemokraterna drev igenom en differentiering av momsen, med en lägre skattesats på livsmedel. Socialdemokraternas skattehöjarpolitik och vänstersamarbete har kraftigt urholkat den skattereform som därför inte kom att hålla århundradet ut. Ett lapptäcke av reduktioner, kompensationer, upp- och nedtrappningar och värnskatter har återigen trasslat till inkomstskatteskalorna. Internationaliseringen har lett till att skatt efter flyttkraft blivit honnörsbegrepp i skattepolitiken. Regeringen har tidigare tagit tre av de fyra stegen i sin egen inkomstskatteförändring. Vi liberaler tycker det är bra att man sänker inkomstskatterna, men beklagar att Socialdemokraterna valt en form som inte tillräckligt tar itu med de strukturella problemen som marginalskatterna, utan istället ägnar sig åt att urholka enkelheten i skattesystemet. anser att det är dags att ta nya tag, och föreslår därför en ny skattereform för det nya århundradet. Ett sådant arbete måste ske över partigränser och ges en bred förankring i för att bli stabilt och långsiktigt. De grundläggande principerna skattereform, nämligen hälften kvar och att de allra flesta bara ska betala kommunalskatt, återupprättas. I en större skatteomläggning bör huvudregeln vara att ha så breda skattebaser som möjligt och därmed skapa förutsättning för låga skattesatser. I stället för dagens modell med grundavdrag som trappas upp och ned vill vi pröva möjligheten av en generell och lägre skattesats för de lägre inkomstnivåerna. Vi vill koncentrera skatteförändringarna på de för tillväxt och jobb mest skadliga inslagen, nämligen marginalskatterna. Genom avskaffad s.k. värnskatt, höjd brytpunkt för statlig skatt och successivt borttagande av den s.k. LO-puckeln vill vi uppnå den grundläggande principen att de flesta ska bara betala i skatt, och att de med höga inkomster ska betala på de högre inkomstdelarna. Marginaleffekterna minskas såväl genom inkomstskattesänkningar som genom växling av inkomstprövat bostadsbidrag mot generellt barnstöd och genom enhetliga taxor för barnomsorg. En andra hörnsten i ett reformarbete måste vara att skapa internationellt konkurrenskraftiga skatter för företagande och risksparande. En avskaffad förmögenhetsskatt, borttagen dubbelskatt på aktiesparande och en rejäl reform av fåmansbolagens skatter är därvidlag viktiga beståndsdelar. En tredje hörnsten är att söka nedbringa skattesystemets styrande och snedvridande effekter genom att så långt möjligt sträva efter generella skattesatser och likformighet i behandling av liknande företeelser. Den fjärde hörnstenen är att använda grön skatteväxling och miljöavgifter i syfte att internalisera kostnaden för miljöskador. Detta arbete måste främst drivas i internationella sammanhang, exempelvis genom införande av en gemensam CO2-skatt. Det måste löna sig att arbeta... I avvaktan på en större och mera genomgripande skattereform föreslår vi nu vissa förändringar . Brytpunkten för statlig skatt bör höjas upp till gränsen för egenavgifterna (ca /år) bl a för att undvika att, som sker, personer som betalar både statlig skatt och egenavgifter får marginaleffekter om . I ett första steg höjs brytpunkten till i månadslön, vilket innebär att andelen som betalar statlig skatt sjunker istället för att som med regeringens politik öka. Den s.k. värnskatten avskaffas. Den är ett brott mot skattereformen. Vår förändring sänker marginalskatten i de aktuella inkomstskikten. Förvärvsavdrag mot kommunalskatten, vilket sänker skatten och gör det mera lönsamt att arbeta även vid lägre inkomster. Inledningsvis föreslås denna till av inkomsten. Detta förvärvsavdrag bidrar till att ge full kompensation för den ökade a-kasseavgiften. En skattereduktion, lika för alla, ska införas för att garantera att alla får del av en skattesänkning. Denna skattereduktion bör vara per person och per person . Denna tillfaller givetvis då även pensionärer.