mot · GQ02Fi233 · 2002-10-23 00:00:00 — Statsministern bör inbjuda företrädare för riksdagspartierna till överläggningar om tidpunkten för en folkomröstning. anser att en folkomröstning om svenskt deltagande helst bör genomföras . Det ger utrymme för en angelägen diskussion utan att för den skull ligga för långt fram i tiden. Alternativen i en folkomröstning bör formuleras på ett sådant sätt att inte tolkningarna i efterhand skapar stridigheter. Därför är tydliga alternativ nödvändiga och det ska inte finnas fler alternativ än två. De två alternativen bör formuleras som ett ja till deltagande i respektive nej till deltagande i . På detta vis får svenska folket tillfälle att ge klara besked till politikerna. Ett nej får då tolkas som att tills vidare avstår från ett deltagande. Ett ja innebär att ges mandat att fatta beslut om ett svenskt deltagande. har efter förslag från regeringen beslutat att de offentliga finanserna skall uppvisa ett samlat överskott i det finansiella sparandet på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel. beräknas överskottet i de offentliga finanserna staten, kommunsektorn och pensionssystemet uppgå till av BNP. För de kommande två åren räknar regeringen också med att överskottet ska uppgå till . Detta ligger alltså under tvåprocentsmålet, men motiveras med den sämre konjunkturutvecklingen. Det är en etablerad princip att både inom EU:s så kallade Maastrichtkriterier och jämförelsenormer mäta just sparandet i hela den offentliga sektorn inklusive socialförsäkringssystem utanför statsbudgeten, exempelvis pensionssystem. Bakgrunden till detta är att många länder, till skillnad från , inte har väl fungerande, än mindre långsiktigt autonoma pensionssystem. Det vore missvisande för andra länder att enbart visa upp t.ex. statens affärer i hygglig balans, om ett i formell mening från statsbudgeten avskilt pensionssystem uppvisar växande underskott, när staten är den uppenbart enda borgenären. Men av samma skäl får överskottsmål för hela den offentliga sektorn i länder med självständiga och för tillfället växande pensionssystem en vilseledande karaktär om staten, som i fall, har stora underskott. Sammansättningen av regeringens beräknade finansiella sparande för offentlig sektor framgår av diagram 7.1. Överskotten finns enbart i pensionssystemet och därav består hälften av privata premiepensionspengar. Staten har underskott i storleksordningen . Diagram 7.1 Sammansättningen av det finansiella sparandet i offentlig sektor enligt regeringen. Anm.: Staten beräknas ha ca i underskott i det finansiella sparandet både . Ändå uppnås 1,5 procents sparande för offentlig sektor främst genom att även de helt privata premiepensionspengarna, som är en del av det nya pensionssystemet, av tekniska skäl bokförs som offentligt sparande. 7.1.1 Regeringens överskottsmål innebär ökad statsskuld När regeringen och lade fast det budgetpolitiska målet om ett permanent överskott på för den offentliga sektorn, sades detta vara för att skapa en säkerhetsmarginal inför kommande lågkonjunkturer. Med ett överskott på som utgångsläge finns det en marginal att aktivt motverka konjunkturavmattningar utan att underskottet i de offentliga finanserna hotar att bli för stort. 1996/97:150). Efter kritik har skrivningarna i propositioner därefter modifierats. diskuteras utvecklingen av de offentliga finanserna med uppmaning till viss försiktighet, men utan att beröra det besvärande faktum att överskotten ligger i ålderspensionssystemet medan statsbudgeten har stora underskott. Det är betecknande att alla rubriker i finansplanen som till och med budgetpropositionen löd sunda statsfinanser i efterkommande propositioner bytts ut till sunda offentliga finanser. Regeringens tanke tycks dock fortfarande vara att det med ett tvåprocentigt överskott ska finnas en marginal för att möta lågkonjunkturer utan att behöva strama åt ekonomin, även om överskottet finns i det självständiga pensionssystemet. Minskade skatteintäkter och ökande utgifter ska kunna med måttliga åtstramningar utan att Maastrichtvillkoret om högst 3 procents underskott skulle brytas. Detta är förstås i formell mening möjligt, men det sker i så fall genom en ökad upplåning och ökande statsskuld. Regeringen budgeterar med ett underskott på 27 miljarder och i statens finansiella sparande. Statsbudgetens underliggande saldo är ännu sämre och beräknas till 46 och . Det som hjälper upp det offentliga sparandet till är de medel som sparas i pensionssystemet inklusive premiereserven, och ett litet förväntat sparande i kommunsektorn, se diagram 7.1 ovan. Men regeringen kan förstås inte räkna med att medlen i pensionssystemet ska kunna användas för att möta en konjunkturavmattning, såvida inte hela pensionsuppgörelsen ska brytas eller pengar ur den privata premiereserven konfiskeras. Det enda budgetpolitiska verktyg som finns kvar är att öka upplåningen och därmed statsskulden ännu snabbare än vad som beräknas ske. Det budgetpolitiska överskottsmålet innebär inte någon buffert för statsfinanserna, som det ursprungligen var tänkt. Detta faktum har bland annat påpekats även av (): av sparandet i den offentliga sektorn är således öronmärkt för framtida pensioner. Ambitionen med det nya pensionssystemet är att skapa ett system där pensionsutgifterna automatiskt anpassas till den ekonomiska och demografiska utvecklingen. Individen kommer att ges fortlöpande information om utvecklingen av sitt pensionssparande och kommer sannolikt i högre utsträckning än tidigare att uppfatta det som en del av sin personliga förmögenhet. Det blir därmed svårt att använda detta sparande för framtida utgifter i andra delar av offentlig sektor. Följden av detta, när nu lågkonjunkturen drabbar , är det som har varnat för i tidigare motioner, nämligen att lånebehovet och därmed statsskulden ökar, eftersom utgångsläget är en underbalanserad statsbudget. Regeringen är med andra ord tillbaka på ruta ett när det gäller möjligheten att undvika en finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna. Nuvarande prognoser för BNP-utvecklingen innebär dessbättre att statsskulden som andel av BNP minskar något. Men statsskulden som andel av BNP beräknas enligt regeringen ändå vara högre 2002 än den var inför förra lågkonjunkturen , dvs. uppgå till ca hälften av BNP. Det faktum att statsskulden budgeteras öka bevisar det tidigare påpekat, nämligen att regeringens tal om att själva överskottsmålet innebär amortering av statsskulden är en felaktig verklighetsbeskrivning. Det förtjänar att påpekas att det som diskuteras ovan är de budgetpolitiska problem som nuvarande utformning och tillämpning av överskottsmålet för offentlig sektor innebär. Socialdemokraterna har genom talet om stora överskott förespeglat väljare och omvärld att det finns pengar att dela ut eller satsa på nya reformer, trots att de inte kan ta en enda krona från pensionssystemet och trots att statsbudgeten uppvisar underskott. I själva verket består överskottet i offentlig sektor av svenska folkets helt privata premiepensionssparande. Den politiska debatten om de offentliga finansernas styrka är därvidlag missvisande. En diskussion om stabiliseringspolitik inför olika konjunkturscenarier ska emellertid i första hand ta i beaktande hur hela den offentliga sektorns samlade inkomster och utgifter bedöms förändras, i förhållande till både hushållen och företagssektorn. I det sammanhanget är det mindre betydelsefullt till (eller från) vilken del av offentlig sektor som förändringar av transaktioner mellan hushållen och offentlig sektor bokförs. 7.1.2 Nuvarande överskottsmål behöver kompletteras har i tidigare motioner påtalat att det i ett medelfristigt perspektiv är angeläget med ett överskott i de offentliga finanserna, och då särskilt i statens finanser. En svag konjunktur i kombination med en oroväckande stor statsskuld och världens mest konjunkturkänsliga finanser gör att behovet av att nedbringa statsskulden är stort. En större säkerhetsmarginal bör finnas för att bättre klara en kommande konjunkturnedgång. Därför anser att statsskulden bör minskas i stället för att öka som regeringen föreslår. (Fler motiv för att nedbringa statsskulden redovisas i avsnitt 6.1.5.) Men en amortering av statsskulden behöver inte ske till priset av ett höjt skattetryck, utan kan i stället genom en något snabbare utförsäljning av statligt ägda företag. Sådana utförsäljningar måste dock givetvis göras med beaktande av konjunkturläget. Att affärsmöjligheterna för staten och därmed skattebetalarna är goda belyses inte minst av att den avkastning staten räknar med att få in från sitt aktieinnehav uppgår till ca . Statsskuldsräntorna uppgår däremot till ca . står som ett av fem partier bakom pensionsuppgörelsen om det nya pensionssystemet, och står därmed också bakom storleken på det finansiella sparande som beräknas finnas i ålderspensionssystemet. Att just det sparande som byggs upp i pensionssystemet (där man dessutom räknar in de helt privata premiepensionspengarna) gör att regeringens budgetmål för den offentliga sektorn går ihop, betyder inte att står bakom regeringens idé om permanent överbeskattning. Det döljer bara att regeringens målsättning att göra just statsfinanserna mer stabila för konjunktursvängningar helt har misslyckats. Av vad som redovisats ovan framgår att behovet av sunda statsfinanser och en minskning, i stället för ökning, av statsskulden kvarstår. lägger därför i denna motion fram en budgetpolitik som tar sikte på ett något bättre finansiellt sparande i staten och att nedbringa statsskulden. Det förra uppnås genom en något stramare finanspolitik än den regeringen presenterar, och det senare genom en snabbare utförsäljning av statligt ägda företag. Genom en rad viktiga strukturreformer kombinerat med strategiska skattesänkningar finansierade med besparingar, kommer därmed det kristdemokratiska budgetalternativet att innebära mindre konjunkturkänsliga statsfinanser och bättre långsiktiga tillväxtmöjligheter. Effekten av finanspolitik vad gäller det finansiella sparandet framgår av tabell 7.1. Det är i stort sett samma andelar som med regeringens politik, och vi anser att den svaga konjunkturen i någon mån kan ursäkta en svag statsbudget. Den väsentliga skillnaden jämfört med regeringens politik är statsbudgetens innehåll som med politik innebär väsentligt bättre tillväxtmöjligheter. Tabell 7.1 Finansiellt sparande i offentlig sektor med -1,1 -1,0 Totalt för offentlig sektor Regeringens förslag till budgetpolitiskt överskottsmål för de offentliga finanserna bör kompletteras och senare eventuellt ersättas med ett mål för statens finansiella sparande. Anledningen till detta är följande: Ålderspensionssystemet kommer efter den nya pensionsreformen att sköta sig självt. Regeringen kan inte påverka flödet vare sig till eller från detta system. Kommunsektorn är ålagd ett balanskrav, vilket gör att det finansiella sparandet där kommer att vara i balans över tiden, eller ligga strax över noll. Ett budgetpolitiskt mål om balans för det finansiella sparandet i staten blir liktydigt med en ambition att statsskulden inte ska öka över tiden, ens i nominella termer.2 Om staten har balans i det finansiella sparandet över en konjunkturcykel innebär det också att skatteuttaget varken är större eller mindre än nödvändigt. 7.1.3 Ett svenskt EMU-medlemskap skärper överskottskraven För sedan avlämnade den s k (SOU 2002:16 Stabiliseringspolitik i valutaunionen) sitt betänkande. Dess uppdrag var att analysera hur behovet av stabiliseringspolitik kan komma att förändras vid ett EMU-medlemskap och vad som kan göras för att finanspolitiken det stabiliseringspolitiska medel som återstår skall bli så effektiv som möjligt. Vidare gjordes en översikt av de förändringar i de stabiliseringspolitiska förutsättningarna som ett svenskt medlemskap i valutaunionen skulle föra med sig. Utredningen konstaterar att de offentliga finanserna bör uppvisa överskott i genomsnitt över konjunkturcykeln för att skapa utrymme för såväl automatiska och halvautomatiska stabilisatorer som för diskretionär finanspolitik vid stora störningar. Hur stort detta överskott bör vara beror i hög grad på vilket utrymme som ska finnas för diskretionära finanspolitiska åtgärder vid stora negativa störningar, där tidigare penningpolitiska åtgärder kunnat utnyttjas. Kommitténs sammantagna bedömning är att de automatiska stabilisatorerna tillsammans med variationer i de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna kräver ett överskott på åtminstone en procent i genomsnitt över konjunkturcykeln för att underskottet inte skall bli alltför stort vid en djup lågkonjunktur. För att därutöver ge tillräckligt utrymme för diskretionära finanspolitiska stimulansåtgärder krävs enligt kommitténs bedömning en höjning av saldomålet till 2,5 alternativt av BNP över konjunkturcykeln, i varje fall för den närmaste tioårsperioden. Ett överskott på i genomsnitt motsvarar ungefär det beräknade sparandet i ålderspensionssystemet . Ett sådant högre saldomål för den samlade offentliga sektorn innebär därför att staten i genomsnitt över konjunkturcykeln får ett finansiellt sparande nära noll i stället för ett negativt finansiellt sparande med nuvarande saldomål. Bortsett från bl a eventuella intäkter från utförsäljning av statlig egendom kommer därmed statsskulden att vara ungefär i nominella termer i stället för att som stiga trendmässigt. Ett högre saldomål skulle säkerställa utrymme för diskretionär expansiv finanspolitik i kommande lågkonjunkturer. I ett yttrande över betänkande menar bl a att det finns risk för att t ex pris- och löneutvecklingen i små medlemsländer som på medellång sikt kommer att avvika från den genomsnittliga nivån i valutaunionen. Detta kan inträffa om länderna t ex drabbas av olika landspecifika störningar eller om pris- och lönesättare blir mindre återhållsamma när de inte längre behöver befara att höga pris- och löneökningar leder till höjda räntor. För att minska risken för en upprepning av stabiliseringspolitiska problem, som stigande inflation och därmed försämrad konkurrenskraft, bör ett trovärdigt ramverk för stabiliseringspolitiken utformas och ett tydligt stabiliseringspolitiskt uppdrag ges åt regeringen. I ljuset av erfarenheterna av de senaste årens stabiliseringspolitik menar att man som ett alternativ till höjda överskottsmål eller s k buffertfonder bör pröva om det är möjligt att vid ett deltagande i valutaunionen bibehålla centrala beståndsdelar i nuvarande stabiliseringspolitiska ramverk ett tydligt mål för den ekonomiska politiken, klara institutionella garantier för att utformningen av stabiliseringspolitiken är långsiktigt hållbar samt öppna och tydliga beslutsprocesser som kan öka förståelsen för politikens uppläggning och ge möjlighet att utvärdera den. Ett tydligt nationellt inflationsmål behålls Till skillnad från utredningen som föreslår att produktionsgapet, som är ett mått på resursutnyttjande i ekonomin, ska användas som mål för stabiliseringspolitiken, menar att det kan finnas skäl att pröva om ett nationellt inflationsmål för finanspolitiken kan vara att föredra. En fördel med ett inflationsmål är att det är tydligt och kan vara lättare att utvärdera än ett produktionsgapsmål. Ett inflationsmål för finanspolitiken bör utformas så att det sätter en gräns för i vilken utsträckning inflationen i tillåts avvika från euroområdet. Ett inflationsmål måste dock tillämpas med viss flexibilitet för att behovet av nödvändiga förändringar i det relativa prisläget ska kunna beaktas vid t ex störningar i utrikeshandeln eller produktivitetsutvecklingen. Utmaningen är att finna institutionella lösningar som bidrar till att en hög trovärdighet för stabiliseringspolitiken kan upprätthållas också vid ett deltagande i . Det kan enligt t ex finnas skäl att pröva om de stabiliseringspolitiska besluten bör tas direkt av regeringen för att korta de långa beslutsvägarna. En sådan ordning skulle enligt öka förutsättningarna för att åtgärderna sätts in i rätt tid. En sådan reform kan även göra det onödigt att öka överskottsmålet som utredningen föreslår. De stabiliseringspolitiska instrumenten bör vara så generellt verkande som möjligt. Fördelningseffekterna av de åtgärder som vidtas bör också vara små. Detta ökar förutsättningarna för att åtgärderna ska kunna användas symmetriskt över konjunkturcykeln. Frågan om vilka medel som kan vara lämpliga att bedriva stabiliseringspolitik med bör vid ett eventuellt finanspolitiskt inflationsmål utredas ytterligare. Momssatsen har nämnts i debatten som en tänkbar variabel. tar inte ställning till förslag, men anser att det vid sidan av slutsatser förtjänar att tillföras diskussionen om stabiliseringspolitik inom ramen för ett eventuellt deltagande i EMU:s tredje steg. 7.1.4 statsfinanser och långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi anser att sunda statsfinanser är en central förutsättning för den ekonomiska politiken och att det därför behövs ett kompletterande budgetmål för statens finansiella sparande. Regeringen bör återkomma till med förslag om ett kompletterande budgetmål om balans i statens finansiella sparande över en konjunkturcykel, och i vilken takt ett sådant mål kan fasas in. Regeringen bör därvid också fullfölja arbetet med att presentera en Långsiktig inkomst- och utgiftsstrategi, , som den förre finansministern () började utarbeta men aldrig gavs möjlighet att slutföra. En sådan strategi behövs om ska klara den dubbla utmaning som följer av den ökade internationaliseringen, som innebär att skattetrycket måste sänkas, och den kommande demografiska utvecklingen som , givet en fortsatt låg potentiell tillväxt, snarare ställer krav i motsatt riktning. Den kraftiga utgiftsökning som regeringen ägnade sig åt när konjunkturen var god, har precis som vi tidigare varnat för visat sig vara ödesdiger. När konjunkturen nu är svag ökar statsbudgetens utgifter som inkomsterna minskar. Regeringen har därför inte enbart stora problem att klara sina uppsatta utgiftstak. Upplåningen ökar också eftersom utgångsläget redan är en underbalanserad budget. Med sunda statsfinanser där både utgifter och inkomster är lägre, men det finansiella sparandet starkare, minskar konjunkturkänsligheten. budgetpolitiska inriktning är densamma som den vi presenterade , nämligen balans på en lägre nivå. Utgiftstaken föreslås därför vara lägre än de regeringen har föreslagit. I avsnitt 11 redovisas förslag till utgiftstak och den preliminära fördelningen på utgiftsområden för samt vår syn på budgeteringsmarginalen. 7.3 Statens lånebehov och statsskuld ekonomiska politik syftar till ett minskat lånebehov och att nedbringa statsskulden i stället för att öka den som regeringen föreslår. Utvecklingen av statens inkomster och utgifter i förhållande till regeringens budget samt statens lånebehov (= statsbudgetens saldo) och statsskuldens förändring till följd av budgetpolitik framgår av tabell 7.2. Totalt blir statsskulden lägre till slutet av med den inriktning av budgetpolitiken som föreslår i denna motion. Det motsvarar av BNP jämfört med regeringens beräknade statsskuld på av BNP . Tabell 7.2 Statsbudgetens utgifts- och inkomstförändringar och statsskulden med budgetförslag 20032004 Minskade utgifter, netto Skatte- och inkomstförändringar, netto exklusive utförsäljningsinkomster -9,4 -18,2 -3,0 -30,3 -60,2 Regeringens beräknade statsskuld 1 Andel av BNP, regeringen Andel av BNP, Här används den konsoliderade statsskulden som mått. Anm.: Av tabellen framgår att statsskulden blir lägre med inriktning på budgetpolitiken. I följande avsnitt presenteras sju områden som är särskilt prioriterade för i den ekonomiska politiken. På samtliga dessa områden behövs reformer i ordets verkliga betydelse. Det gäller politiken för att skapa långsiktigt goda tillväxtförutsättningar genom ett bättre investerings- och företagarklimat, skattepolitiken för låg- och medelinkomsttagare, valfriheten för barnfamiljer, pensionärernas ekonomiska situation, vården, omsorgen och skolan, vikten av ett återupprättat rättssamhälle samt betydelsen av en fungerande infrastruktur. Den socialdemokratiska regeringens politik på dessa områden är utpräglat bristfällig eller direkt felaktig. 8.1 Tillväxtpolitik för nya jobb Grundbulten i kristdemokratisk ekonomisk politik är att ge stabila och goda villkor för fler och växande företag och därigenom öka sysselsättningen, minska arbetslösheten och trygga välfärden. Detta åstadkoms genom en balanserad finanspolitik för sunda statsfinanser i kombination med strukturella åtgärder som förbättrar ekonomins funktionssätt och avlägsnar de seglivade bromsmekanismer som underminerat den svenska ekonomins utvecklingskraft och bäddat för dagens höga totala arbetslöshet och brister i välfärden. Penningpolitiken skall skötas av med inflationsmålet på 2 procents årlig inflationstakt som riktmärke. Finans- och strukturpolitiken åvilar att besluta om. De flesta av de förslag till förändringar i skattesystemet som föreslås i denna motion har viktiga strukturella effekter för att förbättra den svenska ekonomins funktionssätt: Dubbelbeskattningen på utdelningsinkomster från risksparande (aktier) avvecklas successivt . Förmögenhetsskatten avvecklas i tre steg. avskaffas sambeskattning av förmögenhet, sänks förmögenhetsskattesatsen till och därefter sänks skatten med tills den är avskaffad 2006. Den återgång till fastighetstaxeringsvärden som också föreslås i motionen innebär en ytterligare sänkning av förmögenhetsskatteuttaget. För att finansiera detta föreslås inom ramen för en omlagd kaptial- och egendomsbeskattning höjd bolagsskatt till . Arbetsgivaravgifterna sänks på lönesummor . För egenföretagare utökas den nedsättningsberättigade lönesumman till . Förslaget gäller alla företag (arbetsgivare), men gynnar främst småföretagen. De mindre företag som tvekar om de ska våga nyanställa får med detta förslag klart förbättrade möjligheter att våga satsa på utveckling och nyanställningar. Ett riskkapitalavdrag införs, där maximalt för investeringar i onoterade företag blir avdragsgilla mot inkomst av tjänst eller inkomst av kapital. Arvsskatten på bundet kapital avskaffas vid generationsskifte i företag. Tjänstesektorn ges helt nya möjligheter att växa genom en 50-procentig skattereduktion för de privata hushållens köp av tjänster i det egna hemmet. Förslaget kan beskrivas som att det av Socialdemokraterna avvecklade ROT-systemet i stället permanentas och utvidgas rejält, så att det vita priset vid hushållens köp av tjänster i hemmet halveras. Tjänster för kan köpas med en femtioprocentig skattereduktion, som då alltså uppgår till maximalt per hushåll och år. Halverad byggmoms föreslås för att stimulera byggandet av nya bostäder. Skatten i vanliga inkomstlägen sänks kraftigt genom en höjning av grundavdraget i den kommunala beskattningen. Detta bidrar i första hand till att fler kan klara sig på sin egen lön, men det medför också den strukturellt viktiga effekten att kommande lönebildning underlättas. Se vidare avsnitt 8.2. införs ett statligt förvärvsavdrag, beräknat mot kommunalskatten för inkomst av lönearbete på av denna inkomst. Detta reducerar marginalskatterna och stärker därmed arbetslinjen. Värnskatten halveras 2004 och avskaffas därefter. En kraftfull satsning görs för att skapa rimliga och rättvisa konkurrensvillkor för jordbruksnäringen. Dieselskatten för jordbruksmaskiner sänks till per liter. Konkurrensvillkoren för åkeri- och transportsektorn föreslås också förbättras genom gynnsammare skatteregler i form av sänkt dieselskatt med per liter. Royaltyinkomster från patenterade uppfinningar skattebefrias och beskattas därefter som inkomst av kapital. Till de strukturella åtgärder som kraftigt kommer att förbättra lönebildningen hör förslaget om en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring med en 33-procentig egenfinansiering som kommer att skapa ett rakare rör mellan en bra lönebildning, låg arbetslöshet och låga avgifter för den enskilde och vice versa.