mot · GQ02L219 · 2002-10-23 00:00:00 — beslutar ge regeringen i uppdrag att göra en översyn av den samlade adoptionslagstiftningen. beslutar att upphäva 4 kap. 7 § 2. . beslutar att i 4 kap. införa en regel om att adoption bara får tillåtas om den bedöms vara till barnets bästa. begär att regeringen ser över 25-årsgränsen för adoption. Det är inte alla förunnat att få barn naturlig väg. En del väljer att inte skaffa barn på detta sätt. Oavsett bevekelsegrunderna ger adoptionsförfarandet vuxna människor en möjlighet att få sina drömmar om föräldraskap uppfyllda. fick en lag som reglerar adoptioner. Lagstiftningen och adoptionsverksamheten har utvecklats och förändrats , och finns lagen i fjärde kapitel. adopteras cirka 1 000 barn, från ett drygt tjugotal olika länder, av svenska föräldrar. Vid en adoption medverkar staten till att ett barn får en ny familj. Adoption är dock inte enbart det förfarande som knyter ett barn från ett annat land till ett svenskt föräldrapar, utan en process som fortgår hela livet. Därför är det av största vikt att adoptionslagstiftningen och de kringgärdande regleringarna är moderna och barnanpassade. Den svenska adoptionslagstiftningen har dock aldrig prövats utifrån eller forskning om adopterade barn. Kvar i adoptionslagstiftningen finns ett antal otidsenliga regler, samt regler vilka borde omprövas i ljuset av forskning kring adoptivbarn. presenterade (SOU 1989:100) förslag om revision av adoptionslagstiftningen. har ingenting hänt. Det är inte en rättighet att få barn, det är en gåva. Med denna gåva följer en rad skyldigheter och åtaganden. Barn kan inte välja sina föräldrar. För de barn som föds och växer upp hos sina biologiska föräldrar finns därför en rad lagar och konventioner som reglerar föräldraskapets ansvar och omfattning för att säkra barnets rättigheter. För barn som tidigt rycks ifrån sina biologiska föräldrar för att sedan få en ny familj, i ett nytt land med en främmande kultur, måste regleringarna vara av minst lika omfattande art. Detta följer av att adoption är den enda gången staten officiellt välsignar ett föräldraskap och slår fast att en viss familjesituation är den bästa tänkbara för ett visst barn. Med detta beslut följer ett tungt ansvar. Den som adopterar måste ha fyllt . I kan gifta par adoptera gemensamt. Enskilda makar kan också adoptera den andra makens barn, genom så kallad styvbarnsadoption. Ensamstående vuxna, som inte är registrerade partner, har rätt att adoptera på egen hand. Rättsföljden av en adoption är att barnet anses vara adoptantens eget i lagens ögon, och banden med de biologiska föräldrarna är avklippta. Adoptionens rättsverkan kan upphöra om endera av två förutsättningar uppfylls. Antingen kan adoptivbarnet adopteras av annan än adoptanten, i vilket fall barnet blir den senare adoptantens lagliga barn. Det är också möjligt för en adoptant att gifta sig med sitt adoptivbarn, i vilket fall adoptionens verkan upphör. Den hittillsvarande forskningen om internationella adoptioner rör barn som huvudsakligen kommit till från länder utanför . Det första forskningsprojektet som gäller adoptivbarn från har precis påbörjats. Forskningen visar att man i av familjerna mår bra. I av familjerna har man svårigheter som man kan behöva hjälp med, och i av dessa familjer är svårigheterna mycket stora. Man kan alltså av forskningen utläsa att den speciella livssituation som adoptionen innebär för både föräldrar och barn kan medföra svårigheter av både övergående och permanent natur. Som grupp klarar sig de internationellt adopterade barnen lika bra i skolan som andra barn. är det fler adoptivbarn som går i särskola än vad som motsvarar det nationella genomsnittet. Adoptivbarn i åldrarna är överrepresenterade på behandlingshem, så kallade § 12-hem. Nio ungdomar av 10 000 icke-adopterade ungdomar togs in på behandlingshem , jämfört med 23 av 10 000 adopterade ungdomar. Det finns också oroväckande undersökningar som visar att internationella adoptivbarn är överrepresenterade inom barn- och ungdomspsykiatrin. Forskning rörande de internationellt adopterade barnens liv som vuxna väntar vi fortfarande på. Kunskapen om adoptioner och adoptivbarns utveckling är ännu ofullständig. Det behövs mer forskning om adoptivbarns utveckling och hur det har gått för de adoptivbarn som har kommit till . Adoptionslagstiftningen behöver en översyn I stadgas att äktenskap inte får ingås mellan dem som är släkt med varandra i rätt upp- och nedstigande led. Att denna lagregel har sitt ursprung i att motverka problem av genetisk natur är uppenbart. Den syftar dock också till att motverka äktenskap som till sin natur är moraliskt förkastliga, nämligen dem mellan barn och föräldrar. Detta på grund av barns beroendeställning och ökade behov av skydd. Det förefaller således märkligt att det i fjärde kapitel fortfarande stadgas att en adoption förlorar sin rättsverkan för det fall adoptanten gifter sig med sitt adoptivbarn. En adoption likställer ett adoptivbarn med ett biologiskt barn och därför bör det rättsliga skyddet vara utan skillnader. I sjätte kapitel stadgas att barnets bästa skall komma i främsta rummet vid avgörande av alla frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. En liknande bestämmelse bör tas in i fjärde kapitlet, för att markera principen att inga andra intressen kan ta över barnets. Detta skulle också knyta regleringen tydligare till FN:s konvention om barnets rättigheter. Det kan således finnas skäl att uttryckligen föreskriva att tillstånd till adoption endast får ges om den är till barnets bästa. Det finns anledning att se över kravet på att presumtiva adoptivföräldrar skall vara fyllda. Det förefaller inte självklart att denna åldersgräns är motiverad, eftersom måste ge sitt samtycke till den eller dem som önskar adoptera. Om en person är lämplig att bli adoptivförälder avgörs alltså alltid efter en hemutredning i det enskilda fallet. En åldersgräns som är högre än myndighetsåldern ter sig inte motiverad. Regeringen bör därför se över åldersregeln.