mot · GQ02A312 · 2002-10-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av en översyn av lagstiftningen för att komma till rätta med den försämring av villkoren på arbetsmarknaden som det ökade antalet behovs-, projekt- och objektanställningar innebär. minskade antalet tillsvidareanställningar på grund av den höga arbetslösheten. ökade de tidsbegränsade arbetstillfällena. Arbetsmarknadsläget har kraftigt förbättrats men andelen som har anställningsformer där otryggheten och osäkerheten är stor fortsätter att öka. De tillfälliga anställningarna har framför allt ökat inom servicesektorerna. Sammanlagt hade drygt 525 000 personer någon form av tidsbegränsad anställning. Det innebär att andelen tidsbegränsade anställningar har ökat från 1990 till . Bland många grupper av anställda har ökningen dock varit långt mycket större än så. Bland LO-kvinnor i åldrarna har andelen med tidsbegränsade anställningar fördubblats från 15 till . minskade objekts-/projektanställningarna förvisso något men ligger likväl på en mycket hög nivå. Provanställningarna som minskade markant har ökat kraftigt . Bara har det skett mer än en fördubbling. Den anställningsform som innebär den allra största otryggheten är den s k behovsanställningen, dvs. där arbetsgivaren ringer och erbjuder arbete när behov uppstår. Ofta kan det vara så att arbetstagaren blir uppringd först den dag då arbetsgivaren vill att den anställde ska arbeta. Behovsanställningarna har också ökat kraftigt. har behovsanställningarna ökat praktiskt taget oavbrutet, från en till . Behovsanställningar är vanligast bland LO-kvinnor. I t.ex. detaljhandeln utgör behovsanställningarna av de tidsbegränsade anställningarna. Det är en fördubbling . Tillfälliga anställningar skulle kunna utgöra något positivt genom att vara en väg ut i arbetslivet. Ny forskning visar dock att behovsanställningar i mycket liten utsträckning leder till fasta jobb. När de tillfälliga anställningarna utgör en växande del av arbetstillfällena och när osäkra anställningsförhållanden utgör en växande del av de tillfälliga anställningarna så innebär detta en tydlig försämring av arbetsvillkoren på arbetsmarknaden. En allt större del av de anställda tvingas av sitt liv att ta jobb som det är osäkert om de får behålla och som inte tillåter långsiktig planering som att t.ex. ta lån på banken. Otrygga anställningsformer är en köns- och klassfråga. Från infördes regeln att om en arbetstagare varit anställd hos arbetsgivaren som vikarie i sammanlagt , övergår anställningen till en tillsvidareanställning. Denna regel gäller dock bara vikariat, inte projekt- eller objektanställningar. Självklart borde denna regel kunna gälla fler anställningsformer än bara vikariat för att mer verksamt motverka ofrivilliga tillfälliga anställningar. Behovsanställningar har blivit ett vedertaget begrepp men saknar liksom timanställningar rum i lagstiftningen. Behovsanställningar strider mot intentionerna både i arbetstidslagen och i lagen om anställningsskydd. Enligt arbetstidslagen är det viktigt att arbetstagaren känner till sina arbetstider i förväg och därmed kan kombinera familjeliv, fritid och arbetsliv. Lagen föreskriver att arbetstagaren senast före arbetets början skall känna till sitt schema. Behovsanställningar innebär däremot, i praktiken, att arbetsgivaren förfogar över både den anställdes arbetstid och fritid. Behovsanställningar är vidare ett sätt för arbetsgivaren att komma förbi bestämmelser kring tillfälliga anställningar som finns i lagen om anställningsskydd. Den behovsanställde är ju, rent juridiskt, fast anställd men saknar arbetstidsmått och ofta schema. Det behövs en översyn av lagstiftningen för att komma till rätta med den försämring av villkoren på arbetsmarknaden som det ökade antalet behovs-, projekt- och objektanställningar innebär.