mot · GQ02N305 · 2002-10-23 00:00:00 — De moderata förslagen på familjepolitikens område utvecklas närmare i motionen om en ny familjepolitik. Det mesta av familjepolitiken styrs dock från . Socialdemokraterna fortsätter dessvärre på den inslagna vägen och minskar ständigt familjernas valfrihet genom både reellt tvång och familjeekonomiska incitament. Kommunerna kan därför inte genomföra fullständig rättvisa och valfrihet. Kommunerna har dock möjlighet att aktivt uppmuntra all kommunalt driven barnomsorg att övergå i alternativ regi. Särskilt bör anställd personal uppmuntras att ta över verksamheterna. Det politiska uppdraget måste sedan i stället inriktas på att följa upp kvaliteten och stå som garant för valfriheten. 10.4 Valfrihet i vården Ett annat valfrihetsområde där Socialdemokraterna förklarat ideologiskt krig mot valfrihetspolitiken är sjukvården. Regeringen har under den gångna mandatperioden prövat alla tänkbara metoder för att stoppa det moderatledda från att släppa in alternativa vårdgivare i sjukvården. Förutom att man faktiskt använt till att införa en stopplag mot att privatisera akutsjukhus så överväger man seriöst på sina håll att införa den gradering av rösträtten som vi trodde var avskaffad för länge sedan. Med enkel majoritet avses besluta att det skall krävas kvalificerad majoritet för att genomföra politik med en annan ideologi än den socialdemokratiska i landstingen. Det skall alltså krävas två röster på för att motsvara en socialdemokratisk röst. Detta avslöjar den konstitutionella rötan hos en del ideologer. Förutom denna ideologiskt motiverade krigföring från regeringens sida har Socialdemokraterna med mera grumliga argument gång på gång motsatt sig borgerliga krav på införandet av en nationell vårdgaranti för att korta köerna. Sjukvården är toppstyrd och byråkratisk. Den lämnar litet utrymme för medborgarna att själva bestämma. Vårt politiska ansvar måste vara att garantera alla vårdbehövande kvalitativ vård med valfrihet utan onödigt väntande. En betydligt mer patientorienterad finansieringslösning behöver genomföras. I avvaktan på detta bör en heltäckande vårdgaranti införas. Ett exempel på hur en sådan kan utformas är den väl fungerande vårdgaranti i som byggdes upp under moderat ledning i . Garantin innebär att ingen skall behöva vänta mer än på operation eller behandling. Redovisade längre väntetider avser patienter som själva valt att vända sig till ett visst sjukhus. har cirka 3.900 patienter fått hjälp till behandling och förts från ett sjukhus med köer till vård hos annan vårdgivare. Samarbetet med privata vårdgivare och samverkan mellan sjukhus har bidragit till att vårdköerna i stort sett försvunnit. Vårdgarantin i som infördes omfattar av alla medicinskt motiverade behandlingar. Dessvärre är framtiden oviss för sjukvården och vårdgarantin i . Det röd-gröna nya landstingsstyret har redan aviserat en jättelik politisk omorganisation av sjukvården. Det finns heller ingen anledning att tro att vårdgaranti står högt i kurs hos den nya landstingsledningen. Även på detta område ersätts valfrihet, patientmakt och individuella lösningar av politisk centralstyrning, politikermakt och storskaliga kollektiva systembyggen. Ett flagrant exempel på regeringens Stockholmsfientlighet är det system för en omflyttning av skattemedel från en kommun till en annan som genomförts. Man kan inte låta bli att tänka sig att det kan ses som Socialdemokraternas sätt att straffa invånarna i . Det inomkommunala utjämningssystemet är nämligen till sin natur så konstruerat att det straffar tillväxt var den än uppstår. Kommunpolitikerna behöver inte, om de följer syftet med utjämningssystemet, ägna den egna skattekraften någon tanke. Det spelar ingen nämnvärd roll hur den utvecklas. Kommunens inkomstnivå blir ändå i stort densamma. Det kan till och med vara så att sämre skattekraft ger högre inkomster. Ett tiotal kommuner i drabbas av pomperipossaeffekter i systemet. I pomperipossakommunerna innebär en nyinflyttad med fast lön att kommunen måste betala mer än skatteintäktsökningen i skatteutjämning. Situationen är densamma om en arbetslös i kommunen får arbete. Effekten har bland annat blivit att en lång rad kommuner i får se stora delar av sina skatteinkomster utdelas till andra delar av landet. Kommuninvånarna i dessa Stockholmskommuner tror sig betala för att få en bra skola för sina barn eller en värdig vård för åldrande släktingar. I själva verket används deras skattepengar till något annat någon annanstans i . Invånarna i utgör en femtedel av den svenska befolkningen och svarar för en dryg fjärdedel av statens samlade skatteintäkter. Därutöver bidrar regionens invånare till övriga landet med totalt via den kommunala skatteutjämningen. Socialdemokraternas politik kommer dock att drabba stockholmarna än hårdare. tvingas varje stockholmare i snitt betala till verksamhet i andra kommuner och denna beskattning beräknas öka med . Kostnadsutjämningssystemet tar allt mindre hänsyn till de särskilda problemen och kostnader som finns i en storstad i form av bland annat segregation och befolkningsökning samt höga kostnader för personal, lokaler och bostäder. Socialdemokraternas politik med kostnadsutjämning och höjd fastighetsskatt leder till att det snart bara är höginkomsttagare som har råd att bo i . Utjämningssystemet straffar tillväxten. Storstadsregionerna får inte behålla frukterna på inkomstsidan av den ökade ekonomiska aktiviteten och skattetillväxten, men måste bära de kostnadsökningar inom de kommunala verksamheterna som ökad ekonomisk aktivitet ger upphov till. Vi föreslår att det inomkommunala utjämningssystemet avskaffas per , d.v.s. när bör ha hunnit besluta om ett nytt system som stimulerar ekonomisk tillväxt som det ger tillräckliga bidrag till kommuner och landsting för otillräcklig skattekraft.