mot · GQ02Fi289 · 2002-10-23 00:00:00 — EMU - ett historiskt vägval 2 Förslag till riksdagsbeslut 48 4 Ett oklokt projekt 49 5 EU-staten tar form 50 6 Finns till för sig själv 51 7 Rättvis folkomröstning 51 8 Bristen på demokrati 52 9 Väljarnas makt minskar 52 11 Högerns idéer 54 12 Minska offentliga sektorn 54 13 Kvinnor förlorar 55 14 Förlusten av penningpolitiken 56 15 Alternativens brister 57 16 EMU:s tidlösa strukturproblem 57 17 Permanent högre arbetslöshet 58 18 Ökade skillnader 58 19 Behov av självständighet 59 20 Vem har bevisbördan 59 21 Stark kan vara svag 60 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU skall verka för att EU:s utveckling med EMU som dess viktigaste byggsten mot en överstatlig politisk union förhindras.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU skall verka för att EU:s protektionistiska drag mot omvärlden bör upphävas.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att alla kampanjorganisationer öppet bör redovisa sina finansieringskällor i en EMU-folkomröstning så att rättvisa förutsättningar skapas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att nej-partierna särbehandlas positivt när resurserna fördelas till riksdagspartierna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det skall finnas gott om tid för diskussion, debatt och folkbildning och att det därför bör gå från beslutet om tidpunkt för folkomröstningen till folkomröstningens genomförande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att allt statligt material bör godkännas av företrädare för både ja- och nej-sidan och att de båda sidorna får utrymme för att redovisa sin syn på EMU. begär att regeringen tillsätter en parlamentarisk kommitté i syfte att handha förberedelserna inför folkomröstningen, fördela ekonomiska medel till kampanjorganisationer samt övervaka att informationen från myndigheternas sida präglas av saklighet. begär att regeringen, i händelse av ett nej i EMU-folkomröstningen, lägger fram förslag som innebär att ställning och ledningsorganisation i princip återställs till vad som gällde före i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU, i händelse av ett nej i EMU-folkomröstningen, skall verka för att underkastelse till de stabilitetsnormer som ligger till grund för EMU-samarbetet upphävs och att för en egen penningpolitik. 1 Yrkandena 1 och 2 hänvisade till UU. Bildandet av EMU är ett av de största och viktigaste ekonomisk-politiska beslut som någonsin fattats i . Att slå samman så många länders valutor har oss veterligen skett i historien. Ett svenskt medlemskap i kommer sannolikt att innebära en mer genomgripande förändring och påverkan på samhället än vad EU-medlemskapet har inneburit. Alla konsekvenser går inte att förutse. Men med någorlunda säkerhet kan man fastslå att utrymmet för en självständig ekonomisk politik minskar avsevärt och att EMU är den viktigaste integrationsfaktorn när det gäller att tvinna samman länderna till en överstatlig politisk sammanslutning som kommer att gripa in på allt fler politikområden. Inte sällan framställs konsekvensen av ett EMU-medlemskap som om det nästan bara handlar om att byta utseende på sedlarna och mynten, göra det lite smidigare att semestra eller lättare att jämföra kostnaden på varor. har starka invändningar mot den här typen av förytligande av debatten och kommer med kraft inför folkomröstningen att lyfta fram det som vi menar är det grundläggande med EMU och som vi också tar upp i denna motion. EMU:s förväntade påverkan på arbetsmarknaden utvecklas i särskild motion. Avsaknaden av penningpolitiken ställer krav på anpassningsmekanismer när det gäller priser, lönekostnader och arbetskraftens rörlighet. Detta är något som påverkar löntagare i allmänhet och kvinnor i synnerhet. Enligt har EMU-frågan en särskild betydelse sett ur ett jämställdhetsperspektiv. 4 Ett oklokt projekt Ekonomer brukar beskriva EMU som ett högriskprojekt, eftersom det är omöjligt att förutse alla konsekvenser av att avhända sig den egna penningpolitiken. Går det exempelvis att upprätthålla en stabil nivå på tillväxt och sysselsättning utan en egen ränte- och valutapolitik? Hur dämpar man överhettningstendenser i ekonomin när ränta är inriktad på områden med svagare konjunktur och vice versa? Att inte kommer att bry sig särskilt mycket om små länder i euroområdets periferi när den utformar penningpolitiken är ingen djärv gissning. Regeringens utredning Stabiliseringspolitik i valutaunionen (SOU 2002:16) konstaterar att det vid ett svenskt EMU-medlemskap finns en betydande risk för att den gemensamma penningpolitiken inte ska passa och förutser att det kan bli svårare att stabilisera ekonomin inom EMU än utanför. Risken är därför stor för större variationer i produktion och sysselsättning som medlem i valutaunionen än utanför med bibehållen penningpolitisk självständighet. En konsekvens blir då att skatteinkomsterna också kommer att variera, vilket kan göra det svårare att upprätthålla en ambitiös nivå på den offentliga sektorn och pressa fram nedskärningar på grund av för budget- och finanspolitiken. EMU har alltså inte skapats för att kloka ekonomer har kommit fram till att en gemensam valuta är bra för sysselsättning, tillväxt och ekonomisk utveckling i . Utvecklingen visar också att det finns fog för uppfattningen att EMU inte är något särskilt genomtänkt och välmotiverat projekt. EU är långt ifrån ett så kallat optimalt valutaområde. Redan förekommer omfattande ekonomiska spänningar där flera länder är i behov av en annan politik än den som EMU kräver och levererar. har det också varit en fördel att stå utanför EMU och det finns inte mycket som motsäger att det också kommer att vara en fördel på lång sikt. Tittar man bakåt i historien ser man att långtgående växelkurssamarbeten mellan olika länders valutor förr eller senare har fallit samman. Ekonomiska spänningar som byggts upp inom systemet över tiden har till slut gjort det oundvikligt att övergå till rörlig kurs. Med EMU utplånas ländernas valutor och nödutgången är stängd. Det är viktigt att också ha med de historiska erfarenheterna när man värderar . 5 EU-staten tar form Upprinnelsen till EMU är främst politisk som en del i ambitionen att skapa en överstatlig politisk union. Det var framför allt de politiska ledarna i och som drev fram att projektet sattes på pränt i . har det funnits en ambition, uttalad eller outtalad, att EU ska bli ett slags europeiskt , en stormakt med politiska, ekonomiska och militära ambitioner på världsarenan. EMU är således inte framsprunget ur naturliga ekonomiska förutsättningar i en naturlig process med folklig uppbackning och demokratisk förankring. Hela projektet har mycket av elitprägel över sig; både vad gäller dess tillkomst och hur det är konstruerat med stor maktansamling hos ett litet antal banktjänstemän i toppen för . EMU är den viktigaste byggstenen i EU:s utveckling mot en centraliserad stat. Förutom valutan har EU tagit över, eller är på väg att ta över, alltfler politikområden som normalt tillhör självständiga länders kärnuppgifter; bland annat utrikes-, säkerhets-, gräns-, flykting- och asylpolitik och polisiära frågor. Sedan EMU-starten ser vi också att EU har tydliga ambitioner på det välfärdspolitiska området och alltmer vill intervenera i ländernas skattepolitik. I det nu pågående konventet om EU:s framtid som ska lägga fram förslag inför regeringskonferensen om nytt fördrag formuleras förslag som kraftigt förstärker överstatligheten och EU:s makt. EU:s utveckling mot en renodlad statsbildning kan antas ta betydande steg vid nästa fördragsändring. Vi anser att inom EU ska verka för att EU:s utveckling med EMU som dess viktigaste byggsten mot en överstatlig politisk union förhindras. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. 6 Finns till för sig själv EU har länge uppträtt protektionistiskt mot omvärlden. Inte minst har länderna i tredje världen fått känna av EU:s tull- och kvotsystem när de har försökt att försälja sina exportprodukter på EU-marknaden. har EU tämligen ogenerat agerat på tredje världens marknader. EU:s ogenerösa och repressiva flyktingpolitik gör det mycket svårt för förföljda och utsatta människor från tredje världen att ta sig in bakom EU:s höga murar. Detta är ingalunda ologiskt eller förvånande, eftersom EU/EMU har skapats för att tillvarata unionens egna intressen även om det i högtidstalen på EU:s toppmöten kan låta annorlunda. De problem som redan har uppstått inom EMU, och som sannolikt kommer att bli mer omfattande , kan göra EU ännu mer inåtvänt och förstärka det protektionistiska draget mot omvärlden. Vi anser att inom EU bör verka för att EU:s protektionistiska drag mot omvärlden, både vad gäller tull- och kvotsystemet och den repressiva flyktingpolitiken, bör upphävas. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. finns det en riksdagsmajoritet för att beslut rörande ett svenskt deltagande i valutaunionen EMU ska föregås av en folkomröstning. Det är bra. gäller det att skapa förutsättningar för en folkomröstning som är betydligt mer rättvis än vad folkomröstningen om EU-medlemskapet 1994 var. Enligt vissa beräkningar kan ja-sidan då ha haft uppemot 20 gånger större resurser än nej-sidan. Den stora skillnaden berodde bland annat på att näringslivet satsade stora summor på ja-sidans kampanj. kräver därför att alla kampanjorganisationer öppet redovisar sina finansieringskällor. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. Ja-partierna har 280 mandat i , nej-partierna har 69. Nej-partierna är alltså kraftigt underrepresenterade i i förhållande till vad opinionen tycker om EMU. Därför är det rimligt att nej-partierna särbehandlas positivt när resurserna fördelas till riksdagspartierna. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. För att det ska finnas gott om tid för diskussion, debatt och folkbildning bör det gå från beslutet om tidpunkt för folkomröstningen till folkomröstningens genomförande. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. Allt statligt material bör godkännas av företrädare för både ja- och nej-sidan. Det kan också vara rimligt att de båda sidorna får utrymme för att redovisa sin syn på EMU. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. Vi anser att bör begära att regeringen tillsätter en parlamentarisk kommitté i syfte att handha förberedelserna inför folkomröstningen, fördela ekonomiska medel till kampanjorganisationer samt övervaka att informationen från myndigheternas sida präglas av saklighet. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. 8 Bristen på demokrati EMU-konstruktionen har påtagliga demokratiska brister. Den gemensamma , , sköter självständigt penningpolitiken utan någon rätt för folkvalda och regeringar att påverka eller ge instruktioner om politikens utformning. ECB är i motsatt riktning uttryckligen förbjuden att lyssna på politikerna. De sex tjänstemännen i direktionen, ECB:s verkliga maktcentrum, går inte att avsätta och deras långa mandatperiod i kombination med att de inte kan utses för en ny period är ägnat att ytterligare förstärka oberoendet till demokratiskt valda politiker och folkliga opinioner. Det finns alltså ingen möjlighet att politiskt utkräva ansvar av banktjänstemännen. Det står helt i strid med en av demokratins grundläggande principer om att stor politisk makt också måste förenas med ansvarsutkrävande. I ett delbetänkande till SOU 2002:16 konstateras att ECB är betydligt mer oberoende än centralbankerna i , och och något mer självständig än den tidigare tyska (SOU 2001:62). Det hävdas ofta från EMU-förespråkare att får en röst i som medlem i valutaunionen eftersom riksbankschefen då skulle ta säte i . Men det är fel av två skäl. Dels är det förbjudet för riksdag och regering att ge instruktioner till riksbankschefen inför mötena i , dels företräder inte de nationella centralbankscheferna sina egna länder utan hela EMU-området. Det är uttryckligen förbjudet att ta några nationella hänsyn när det exempelvis diskuteras på vilken nivå räntan bör sättas. Vid ett EMU-medlemskap blir riksbankschefen man i , inte tvärtom, och omvandlas till ett avdelningskontor till huvudkontoret i . Den svenska offentlighetsprincipen och meddelarfriheten står också i strid med tjänsteföreskrifterna för personalen inom ECB och de nationella centralbankerna. Enligt artikel 38 i ECB-stadgan skall personal och tjänstemän vara förpliktigade att inte lämna ut uppgifter. 9 Väljarnas makt minskar De som försvarar konstruktionen med en oberoende centralbank försöker ofta ge sken av att penningpolitiken är objektiv och neutral och därmed står över de politiska intressen och motsättningar som gör sig gällande på de flesta andra politikområden. Men det är inte neutralt, objektivt eller ett uttryck för något slags gemensamt samhällsintresse att sätta mål om prisstabilitet före exempelvis ökad sysselsättning, ett mål som dessutom blir styrande och sätter begränsande ramar för den ekonomiska politiken i vid mening. Denna inriktning på politiken är fastlagd i fördraget, . Det innebär att viktiga delar av den ekonomiska politiken inte går att förändra via väljarnas önskemål i valen till de nationella parlamenten. Vad väljarna än tycker ligger politiken fast. På detta sätt har man dragit undan viktiga delar av den ekonomiska politiken från folkligt och demokratiskt avgörande. Mycket talar alltså för att demokratin kommer att fungera sämre i ett centralstyrt projekt som EMU än i demokratier baserade på de nationella parlamenten. Minskad demokrati har alltid gynnat starka privata kapitalgrupper, så även i fallet med EMU. De europeiska storföretagen har också allt sedan EMU-processen på allvar startade varit starkt pådrivande för att förverkliga EMU och ge projektet ett innehåll som motsvarar näringslivets intressen. För att förbereda för ett EMU-medlemskap har också gjorts politiskt oberoende. är motståndare till detta och anser att ska stå under demokratisk kontroll och ledning. penningpolitik beslutades före av riksbanksfullmäktige som var utsedd av och i huvudsak reflekterade de parlamentariska styrkeförhållandena. Att penningpolitiken görs till föremål för ett politiskt beslutsfattande som överensstämmer med parlamentariska principer innebär inte en försämrad kvalitet på den ekonomiska politiken. Skulle detta ändå ske finns det ett tydligt ansvar att utkräva. En majoritet kan då inte krypa bakom ett oberoende tjänstemannaorgan, utan måste stå till svars inför väljarna. Det finns ändå vissa inte helt oviktiga skillnader mellan och . har inte ett lika stramt inflationsmål som ECB, vilket ger bättre förutsättningar för en politik för tillväxt och sysselsättning. riktar in sig på den ekonomiska situationen enbart i när den sätter räntan, något som ECB inte kan göra om är med i . Dessutom är öppnare än vad ECB är. Men vår grundläggande kritik är att inte styrs och kontrolleras enligt demokratiska principer. Vi anser att bör begära att regeringen, i händelse av ett nej i EMU-folkomröstningen, skall lägga fram förslag som innebär att ställning och ledningsorganisation i princip återställs till vad som gällde före . Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. En viktig del i de ekonomisk-politiska teorier som ligger till grund för EMU kan beskrivas som så kallad normpolitik. Fastlagda regler och normer som binder centralbank, regeringar och parlament ska skapa förutsägbarhet och leda politiken i en viss riktning. Det handlar bland annat om det överordnade prisstabilitetsmålet, begränsningarna för finanspolitiken med och restriktionerna för offentliga sektorns möjligheter att låna. Politiker ska inte genomföra kortsiktiga åtgärder för att exempelvis stabilisera sysselsättning och tillväxt. En aktiv finans- och konjunkturpolitik är inte önskvärd och heller knappast möjlig med de begränsningar som dessa normer innebär. Oavsett vad som händer i ekonomin så ska man hålla fast vid normerna. Kan man övertyga väljare och fackföreningar om orubbligheten i att hålla fast vid denna politik kommer dessa att anpassa sina krav och förväntningar, vilket , enligt förespråkarna för denna teori, kommer att innebära hög tillväxt och sysselsättning. När länderna saknar en egen penningpolitik och är underkastade stabilitetsnormerna, är det meningen att förändringar i ekonomin till stor del ska hanteras av marknadskrafterna. I detta ligger en uppfattning om att hög arbetslöshet beror på dåligt fungerande marknader. De måste därför avregleras, rörligheten på arbetsmarknaden öka och lönerna bli mer flexibla. finns det också en verklighet som regeringar som vill bli omvalda måste förhålla sig till. Därför är utvecklingen av den konkreta politiken i enlighet med teorin inte helt i rätt linje, även om tendensen och inriktningen är tydlig. Vi anser att inom EU, i händelse av ett nej i EMU-folkomröstningen, ska verka för att underkastelse till de stabilitetsnormer som ligger till grund för EMU-samarbetet upphävs och att för en egen penningpolitik. Detta vill vi att som sin mening skall ge regeringen till känna. 12 Minska offentliga sektorn I underlagsrapporten i en valutaunion (SOU 2002:16) analyseras EMU-politiken och där konstateras att Maastrichtkriterierna inte är neutrala. De är inte lika tuffa för länder med låga skatter där man också säljer ut offentliga tillgångar. Vi ser också i EU:s riktlinjer för den ekonomiska politiken och i stabilitetsprogrammen, vilka anger hur man ska uppfylla kraven i stabilitetspakten, att det ständigt kommer påbud om att både sänka skatter och minska de offentliga utgifterna. Detta för att minska den offentliga sektorns andel av BNP och göra den offentliga sektorn mindre konjunkturkänslig. Därmed skapas förutsättningar för att lättare uppfylla stabilitetspaktens krav på balans eller överskott i de offentliga finanserna. I , där regelverket för EMU formulerades, fastslogs regeringarnas ansvar för finanserna i hela den offentliga sektorn, dvs. centrala, regionala och lokala myndigheter samt sociala trygghetssystem. Det handlar alltså om stat, landsting, kommuner och socialförsäkringssystemen. Regeringarna är skyldiga att säkerställa nationella förfaranden på budgetområdet för att garantera återhållsamhet med de offentliga utgifterna. När yttrade sig om vad bör göra för att platsa i EMU fick regeringen bland annat beröm för strategin att minska de offentliga utgifternas andel av samhällsekonomin och att systemet med utgiftstak fungerar som en god teknik för det ändamålet. Däremot var man inte helt nöjd med skattepolitiken: Med tanke på det relativt höga skattetrycket i jämfört med andra industriländer uppmuntrar rådet att fortsätta sänka det ytterligare. Långsiktigt är det sannolikt att som EMU-medlem kommer att närma sig den genomsnittliga nivån på skatter och storlek på offentlig sektor i EMU-området. är också mycket aktiv med synpunkter på hur ländernas politik ska utformas för att leva upp till EMU-normerna. I nyhetsbrevet från ECB för att ta ett exempel, vill ECB se strukturella förändringar av skattesystemen och återhållsamhet med de offentliga utgifterna. Länderna uppmanas att undvika finanspolitisk aktivism. är bekymrad över att utgiftstak (särskilt på nivå och inom hälso- och sjukvården) har redan överskridits i ett antal länder. Därför uppmanar ECB att varje nödvändig åtgärd vidtas för att hindra en uppmjukning av den strama finanspolitiken. vill även se omfattande pensionsreformer för att minska beroendet av staten för försörjning av åldringar. EMU-politiken sätter press på länderna att sänka skatter, minska den offentliga sektorn och privatisera offentlig verksamhet. Det är alltså renodlat marknadsliberala principer som ligger till grund för EMU. Man kan också exemplifiera dessa principer med att det är förbjudet att införa minsta lilla restriktion på kapitalrörelser och valutaspekulation, som EMU-länder som vill upprätthålla nivån på välfärden under en lågkonjunktur kan drabbas av böter i mångmiljardklassen. Vår offentliga sektor och den generella välfärden har stor betydelse för omfördelning och därmed för minskade klassklyftor och orättvisor mellan kvinnor och män. Inte minst har framväxten av offentlig sektor haft en avgörande betydelse för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och därmed också i de sociala trygghetssystemen. Att detta lett framåt i jämställdhetssträvan är tydligt. Neddragningar i offentlig sektor drabbar därför kvinnor hårdare; ökad arbetsbelastning för de många kvinnor som finns inom offentlig sektor, en krympande arbetsmarknad och sämre förutsättningar för ekonomiskt oberoende. Ett EMU-inträde kan antas innebära ökade krav på förändringar i offentlig verksamhet, på arbetsmarknaden och ökad press på harmonisering av socialförsäkringssystemen. Än så länge ligger beslutsmakten över välfärdspolitiken i allt väsentligt kvar på nationell nivå. Men hur det kommer att se ut med tanke på den fortgående integrationsprocessen är osäkert. Sedan EMU-starten har ambitionsnivån på det välfärdspolitiska området ökat. inleddes en samordnad strategi för modernisering av de sociala trygghetssystemen. Året efter bildades sociala tryggheten. Den ska utforma politik vad gäller hållbara pensionssystem, social utslagning, hälsovård och sysselsättningsfrämjande bidragssystem. På dessa områden används ett förfarande som kallas den öppna samordningens metod. Men det handlar inte om bindande lagstiftning. Dock är det en historisk erfarenhet att sambandet mellan en gemensam valuta och en gemensam skatte-, finans- och välfärdspolitik är starkt. I motionen om EMU och arbetsmarknaden begär att ett EMU-medlemskap ska analyseras ur ett jämställdhetsperspektiv. 14 Förlusten av penningpolitiken Den avgörande förändringen vid ett medlemskap i tredje steg är uppgivandet av den egna penningpolitiken och underkastelsen till den penningpolitik som utformas av . De historiska erfarenheterna visar att en självständig ränte- och valutapolitik är mycket viktig för att hantera ekonomiska kriser, olika konjunkturlägen och för att undvika fall i tillväxt och sysselsättning. Utredningen i valutaunionen (SOU 2002:16) konstaterar också att den inskränkning av den stabiliseringspolitiska medelsarsenalen som ett deltagande i valutaunionen innebär reducerar möjligheterna att dämpa makro-ekonomiska störningar och stabilisera ekonomin. Med beaktande av det överordnade prisstabilitetsmålet kommer politik med all säkerhet att vara inriktad på konjunkturläget och behoven i EMU:s kärnområde där de stora länderna och de befolkningstäta marknaderna finns. Utredningen anser därför att det finns en betydande risk för att den gemensamma penningpolitiken inte ska passa . kan alltså få betydande problem när vår ekonomi och konjunktur utvecklas annorlunda än i EMU:s centrum. Detta indikeras också av den forskningsgenomgång som redovisas i SOU 2001:62 om vilka länder som är mer eller mindre lämpade för att delta i EMU:s tredje steg. hamnar antingen i en mellangrupp av länder med en mindre grad av samvariation med kärnländerna eller i en mer tydlig utanförgrupp. är alltså inte överdrivet lämpat som EMU-land. För att ersätta förlusten av den egna ränte- och valutapolitiken i händelse av ett EMU-medlemskap diskuteras så kallade kompensatoriska åtgärder. En mängd förslag på vad som kan eller bör genomföras om går med i förekommer i debatten: strukturråd, finanspolitiskt expertråd, konjunkturskatter, höjt överskottsmål, statliga buffertfonder, partnerstyrda buffertfonder, flexibel arbetsmarknad, löneflexibilitet, varierade arbetsgivaravgifter, variationer i mervärdesskatten och mycket annat. Enbart det faktum att dessa förslag diskuteras som en förutsättning för ett EMU-inträde är naturligtvis i sig självt ett argument mot EMU.