mot · GP02Sf34 · 2002-04-25 00:00:00 — Senast efter sjukskrivningsperiodens början måste en rehabiliteringsutredning ha genomförts. Enligt vår mening ska en sådan bland annat innebära att en annan läkare än den som ursprungligen sjukskrev patienten ska ta ställning till om rehabiliteringsinsatser bör sättas in. Den enskilde ska vara skyldig att delta i rehabiliteringsaktiviteterna, annars reduceras ersättningen. När detta system etablerats och fungerar innebär det en starkare spärr mot ogiltigt utnyttjande av systemet genom att en annan läkare än den ursprungligen sjukskrivande träffar och bedömer patienten. Jobbgaranti och jobb i stället för bidrag De åtgärder vi förespråkar inom arbetsmarknadspolitiken har också en betydelse i detta sammanhang. Ett exempel: Arbetsoförmåga är inte alltid ett entydigt begrepp. Om människor som utreds för att få förtidspension får erbjudande om ett arbete kommer vissa att föredra att arbeta i stället för att få pension. En mer effektiv arbetsförmedling än dagens som är föga effektiv kan alltså bidra till att minska antalet förtidspensioneringar. Grundtanken i vår integrationspolitik är jobb istället för bidrag. Friska långtidsarbetslösa har inte på socialkontoren att göra. De ska garanteras ett arbete. Den uppgiften bör upphandlas av privata bemanningsföretag. Även i övrigt bör privata aktörer ges ett långt större utrymme på arbetsförmedlingsområdet än . Uppmuntra förtidspensionärer att återgå till arbetslivet Det finns behov av att utreda vissa frågor på detta område vidare. En viktig fråga är om och i så fall på vilka villkor en beviljad förtidspension ska kunna omprövas. Den tanke som fanns hos regeringen att förtidspensionerade på goda villkor skulle kunna pröva att återgå till arbetslivet har inte slagit så väl ut som regeringen och vi hoppades. Vi anser att den tanke som regeringen var inne på, att diskussionen inte bör begränsas till nytillkommande pensioner utan också ska beröra de redan beviljade, är riktig. Att regeringens idé i stort sett misslyckades får inte innebära att ambitionen ges upp. Flera av de förslag som utredaren presenterade, som syftar till att förmå fler äldre att ta del i arbetslivet, förtjänar att prövas i positiv anda. De skulle sannolikt ha en positiv effekt också när det gäller att förmå förtidspensionerade att återgå i arbete. Fler vårdgivare bra för patienterna, bra för personalen arbetar för en valfrihetsrevolution inom svensk sjukvård. Tillgängligheten i vården måste bli bättre. Köerna till operationer och behandlingar måste försvinna. Patienterna ska slippa vänta som för att komma i kontakt med sin husläkare eller distriktssköterska i primärvården. Husläkarna måste bli fler. Bristerna i psykiatrin måste avhjälpas. Alla äldreboenden måste ha en fast läkarkontakt. Allt detta underlättas om fler privata aktörer släpps fram på vårdområdet. kommer att få en skriande brist på vårdpersonal om ingenting görs. På grund av att vi lever allt längre och att 40-talisterna utgör en befolkningspuckel kommer vård- och omsorgsbehoven att öka. Därför behöver vårdsektorn bli mer attraktiv för att fler ska söka sig dit. Viktiga faktorer för att attraktionskraften ska bli stark är att lönerna blir konkurrenskraftiga och att arbetsvillkoren förbättras. anser att man bör se hur karriärvägarna inom vårdyrkena kan utvecklas. Man bör också ta fram förslag om hur man skall kunna stimulera dem som lämnat yrket att återvända. har vårdens viktigaste resurs de vårdanställda fått allt mindre att säga till om. Inflytandet över den egna arbetssituationen har minskat, som politiska beslut urholkat de vårdanställdas professionella yrkesstolthet. De allra flesta vårdanställda har därtill förmenats möjligheten att gå över till andra arbetsgivare eller rent av testa om vingarna bär på egen hand. Orsaken är att vården i praktiken bedrivits i monopolform. anser att en konkurrensutsättning av all primärvård samt uppmuntran av privata alternativ och ökat inflytande för de anställda i offentlig sektor skulle skapa möjligheter för anställda att förverkliga sin kreativitet. Nationell vårdgaranti beslöt , efter en motion från , att införa en hundradagarsregel i vården. Den innebar att ingen patient med någon av de vanligaste diagnoserna skulle behöva vänta mer än hundra dagar för att få behandling. Efter maktskiftet kallade , dåvarande sjukvårdsminister, till en överläggning som resulterade i att och staten tecknade ett avtal om en vårdgaranti som började gälla . Avtalet innebar att ingen patient skulle behöva vänta mer än för operation eller behandling. Klarade inte hemlandstinget av att erbjuda vård var det skyldigt att betala för vård hos annan vårdgivare. Effekterna av denna vårdgaranti visade sig mycket snabbt. Vid dess start stod omkring 52 000 människor i kö till de behandlingar som omfattades. hade antalet patienter som stod i kö till behandlingar som täcktes av garantin minskat kraftigt. De allra flesta kliniker kunde leva upp till vårdgarantins målsättning att alla som köade skulle få behandling . Vårdgaranti innebär att alla parter får incitament att koncentrera sig på att kapa vårdköerna. Det mest konkreta uttrycket för detta är de ekonomiska konsekvenserna av olika prioriteringar. Med traditionell budgetstyrning får den verksamhet som uppvisar störst problem, t ex långa patientköer, ofta större anslag. Det ger naturligtvis en felaktig signal. Med vårdgarantin bröts detta olyckliga mönster. I stället uppmuntrades de verksamheter som nådde goda resultat. Utan vårdgaranti blir det viktigare att visa på långa köer för att få resurstillskott i stället för att förkorta köerna. I mätningar konstaterades följaktligen att köerna minskade drastiskt redan efter beslutet om att införa en vårdgaranti. Själva vetskapen om att en vårdgaranti skulle komma att träda i kraft blev alltså ett kraftfullt incitament för sjukvårdsdistrikten och klinikerna att redan på detta stadium börja korta köerna. Det visar hur effektivt tydliga mål kan uppnås med rätt instrument. Stimulansbidraget till landstingen var en halv miljard. Den socialdemokratiska regeringen fattade beslut om att avskaffa vårdgarantin. I stället införde man en variant av vårdgarantin, en behandlingsgaranti, med den stora nackdelen att den inte gav patienterna någon garanterad rätt till att bli behandlade . Därmed försvann också ett viktigt incitament för vårdgivarna att pressa ned kötiden. Därefter sköt köerna i höjden, för att hamna på ungefär samma nivå som de låg innan den ursprungliga vårdgarantin infördes. I en intervju i har statsminister sagt att Socialdemokraterna nu skulle vara redo att ompröva sin inställning till vårdgarantin. I har s-ledamöterna också yrkat bifall till en fp-motion om vårdgaranti. Men i har denna omsvängning inte kommit till uttryck. Vi är också skeptiska till realismen i statsministerns uttalande, så länge det inte kombineras med ett ja till en riktig finansiell samordning vårdförsäkringskassa och ett entydigt bejakande av privata alternativ i vården. Etableringsfrihet för husläkare och andra specialister av de långa sjukfallen har kommit . Men en liknande utveckling fanns i ett tidigare skede, och det finns anledning att påminna om att den vårdpolitik som drivit länge i många avseenden passar mycket väl in i den situation som just nu uppstått. Några hörnstenar fler privata alternativ, finansiell samordning och vårdgaranti har vi berört ovan. Det finns, sist men inte minst, anledning att också inför problemet med de ökande långa sjukskrivningarna peka på betydelsen av en väl utbyggd primärvård, alltså husläkartanken. I propositionen om en nationell handlingsplan för hälso- och sjukvården föreslogs ett så kallat familjeläkarsystem och att mångfald i primärvården skulle främjas. Regeringens hälso- och sjukvårdsplan var tydlig i behov av en fast läkarkontakt och en stor satsning på primärvården. Målet, en allmänläkare på 1 500 invånare, skulle uppnås mot slutet av innevarande årtionde. Detta var förvisso en framgång för , men vi ansåg då planen antogs, och anser fortfarande, att utbyggnaden bör gå snabbare. Ska det lyckas måste etableringsfrihet för husläkare införas. kommer att arbeta vidare med att förbättra villkoren för privata vårdgivare, för att få fram fler husläkare och för att skapa en bättre tillgänglighet i vården för patienterna. Vi kommer också att driva på arbetet med att införa en etableringsfrihet för specialister i allmänmedicin, sjukgymnaster, pediatriker, gynekologer, geriatriker och barnmorskor. Gotab, 2002 () () () () () () () () () () () () () () () ()