mot · GQ02T462 · 2002-10-23 00:00:00 — Kommunikationer, utgiftsområde 22 Regeringens transportpolitik har inneburit att eftersläpningarna i de uppställda investeringsplanerna accelererat ytterligare både för vägar och järnvägar . Likaså är vägunderhållet eftersatt på ett oacceptabelt sätt. Utvecklingen för allt längre ifrån de transportpolitiska målen. föreslår därför en satsning på det nu snabbt förfallande svenska väg- och järnvägsnätet. I motionen riktas fokus mot satsningar som är särskilt angelägna för trafiksäkerheten, samhällsekonomin, den regionala utvecklingen och miljön. För underhåll och investeringar i vägar och järnvägar avsätter mer i anslag än vad regeringen föreslagit. Av detta reserveras till ett förbättrat vägunderhåll. Därutöver föreslås att ett program läggs fast för investeringar med alternativ finansiering. Det skulle innebära att en rad angelägna väg- och järnvägsbyggen kan starta snabbare. I synnerhet bör de effektiviseringsvinster som finns i projekt som drivs i partnerskap mellan det offentliga och det privata (PPP) utnyttjas. Däremot säger nej till regeringens förslag om en låneram i för ett antal väg- och järnvägsprojekt inom regeringens s.k. närtidssatsning. Dessa infrastrukturinvesteringar inrymmer istället under utgiftstaket. Förutom infrastruktur behandlar motionen förslag om bl.a. utvecklad godstrafik och kollektivtrafik, om hur bilberoendet kan minska i städerna, hur flyget görs säkrare och konkurrensen stärks på järnvägsmarknaden. Inom kommunikationsområdet lägger dessutom fem särskilda kommittémotioner om trafiksäkerhet, sjöfart, åkerinäring, post/tele/IT samt bilen och miljön. 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 3 Det transportpolitiska målet och regeringens misslyckande 5 4 Investeringar för tillväxt, säkerhet och miljö 7 5 Den allmänna väg- och järnvägsstandarden 13 6 Återupprätta nollvisionen 15 7 Fullfölj den svenska transporttriangeln 16 8 En infrastrukturpolitik för 17 9 Storstädernas trafikproblem 18 12 IT i transportsystemet 22 13 Långsiktigt hållbart transportsystem 23 14 Hamnar och farleder 26 16 Effektivisering på myndigheter 30 1 Förslag till riksdagsbeslut avslår regeringens hemställan om att få besluta om en låneram i på högst 1 för genomförande av prioriterade vägprojekt . avslår regeringens hemställan om att få besluta om en låneram i på högst 1 för genomförande av prioriterade järnvägsprojekt . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillsättande av en delegation för infrastrukturinvesteringar med alternativa finansieringsformer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att finansiering av infrastruktur genom lån skall vara reserverat för nyinvesteringar i form av sammanhållna och tydligt avgränsade projekt. begär att regeringen lägger fram förslag till program för PPP-finansierade järnvägsprojekt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av finansierings- och styrmodell. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av vad gäller teknisk lösning, finansiering och styrmodell. begär att regeringen låter utreda förutsättningarna för en omvandling av delar av skatten på drivmedel till väghållningsavgift.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en ökning av anslaget till drift och byggande av enskilda vägar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att fullfölja utbyggnaden av den svenska transporttriangeln. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen tar initiativ till en infrastrukturpolitik för . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om formerna för införande av trängselavgifter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att Stockholmsberedningens förslag genomförs. begär att regeringen låter tillsätta en utredning med uppdrag att lämna förslag på åtgärder som förbättrar transportsystemet i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en omprövning av hela systemet för regional upphandling av kollektivtrafik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att alla järnvägslinjer blir föremål för upphandling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör ta initiativ till ett nationellt program för transportinformatik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Godstransportdelegationen bör permanentas som ett forum för transportfrågor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en planeringsram för av staten finansierade investeringar i sjöfartens infrastruktur. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om säkerhetsrutinerna inom flyget. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skilja från . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att staten bör se över sitt ägande i SAS. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att trygga flygplatskapaciteten i . anvisar med följande ändringar i förhållande till regeringens förslag anslagen under utgiftsområde 22 Kommunikationer enligt uppställning: 36:2 Väghållning och statsbidrag 36:4 : Banhållning och sektorsuppgifter 36:12 Rikstrafiken: Administration 36:14 Viss internationell verksamhet 37:1 : Förvaltningskostnader för vissa myndighetsuppgifter 37:5 Informationsteknik: Telekommunikation m.m. 1Yrkande 8 hänvisat till SkU. syn på kommunikationer har två utgångspunkter: välstånd och miljöhänsyn. Bra kommunikationer är en förutsättning för att vårt land ska kunna utveckla välståndet, öka sysselsättningen och tillväxten. För ett land som har transporterna särskilt stor betydelse. Vi bor i ett glest befolkat land med långa avstånd. Transporterna belastar dock miljön och därför måste ytterligare insatser göras för att minska de skadliga utsläppen. Den långsiktiga hållbarheten förutsätter att de mest miljövänliga alternativen utvecklas. och sjöfartens ställning behöver stärkas som fossila bränslen successivt fasas ut ur framför allt vägtrafiken. En mycket angelägen fråga att hantera är det kvarstående finansieringsbehov på för perioden 20042015, som förra årets infrastrukturproposition innehöll. Att regeringen inte alls kommenterar detta i budgetpropositionen, utan till och med väljer att avstå att redovisa beräknade anslag , är mycket allvarligt. anser att investeringarna ska tidigareläggas och effektiviseras genom att projekt genomförs i partnerskap med den privata sektorn (PPP). Regeringen har som en eftergift till helt förbigått denna möjlighet. 3 Det transportpolitiska målet och regeringens misslyckande står bakom det övergripande transportpolitiska mål som har fastställt om att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. Förra årets infrastrukturproposition fokuserade på ett långsiktigt hållbart transportsystem. Att politiken får en sådan inriktning är mycket angeläget, men det måste råda balans mellan målets bägge led. anser att det första ledet i det transportpolitiska målet, samhällsekonomisk effektivitet, tenderar att förbigås. Till det övergripande transportpolitiska målet är formulerat sex delmål: En positiv regional utveckling närmar sig inte dessa delmål. Regeringens politik, eller snarare brist på politik, har fört landet allt längre bort från en effektiv och hållbar transportförsörjning. En stor svaghet hos regeringens transportpolitik är att dessa delmål inte konkretiserats i tillräcklig grad. För tillgänglighet, regional utveckling samt påverkan på natur- och kulturmiljö saknas etappmål som skulle underlätta förbättringar. I budgetpropositionen konstateras att utvecklingen gått mot de långsiktiga målen i endast ett av fem fall. Transportkvaliteten är det som bedöms ha utvecklats positivt. Bedömningen är anmärkningsvärd, eftersom regeringen medger att störningarna i järnvägstrafiken ökat och att kvaliteten på vägarna är oförändrad. Att regeringen dessutom dristar sig till att kalla vägkvaliteten oförändrat hög tyder på en total distansering från den svenska verkligheten. Tillgänglighetsmålet syftar till att tillgodose människors grundläggande behov att resa oavsett social situation och geografisk hemvist. Tillgängligheten kan mätas i termer av restid och reskostnad, men handlar också om tillgänglighet via kollektivtrafik liksom tillgänglighet för barn och funktionshindrade. Uteblivna investeringar har inneburit att framkomligheten sammantaget försämrats. Av fyra uppställda tillgänglighetsmål bedöms tre endast delvis ha uppfyllts medan ett ej uppfyllts. Regeringen konstaterar i budgetpropositionen att tillgängligheten på vägnätet inte förbättrades . Järnvägstrafikens kvalitet påverkas starkt av den tilltagande trängseln på spår. Allt färre tåg kommer och varje försening blir i genomsnitt längre. Antalet förseningstimmar ökade . har de ökat med . bedömer att målet att förbättra tillståndet på vägarna endast delvis uppfyllts. väg var avstängd på grund av tjällossning, vilket ska jämföras med ett genomsnitt . Antalet döda och skadade i vägtrafiken minskade inte . Säkerheten i trafiken har påtagligt försämrats . De åtgärder som satts in för en bättre trafiksäkerhet har inte räckt för att hindra en ökning av olyckstalen i vägtrafiken. Antalet döda har 19982001 ökat från 531 till 583. Nollvisionens delmål om högst 400 döda 2000 är avlägset. Målet om en god miljö har trafiken i vissa avseenden kommit närmare. Detta beror främst på att tekniska förbättringar av fordon och bränslen reducerar trafikens utsläpp av luftföroreningar, särskilt svavel och kväveoxider. Bristen på goda alternativ till fossilt drivna transporter har dock inneburit att utsläppen av klimatpåverkande gaser ökat. Vägtrafikens koldioxidutsläpp ökade 2001 jämfört med och jämfört med . har konstaterat att det mål som finns uppställt för bullersanering inte kommer att uppnås. Över 9 000 bostäder utsätts för bullernivåer som överstiger gränsnivån. åtgärdades endast 900 bostäder. hade som mål att arbeta för att utvecklingsmöjligheterna mellan olika delar av landet utjämnas jämfört med föregående år. Detta mål bedöms endast delvis ha uppfyllts. konstaterar att inget av den utjämning som eftersträvas mellan skogslänen och övriga landet skett vad gäller bärighet, beläggning av grusvägar och restider. På järnvägssidan försämras måluppfyllelsen av att länsplanerna inte genomförts i planerad takt och investeringarna fördelats ojämnt mellan länen. Detta sjätte transportpolitiska mål antogs . Det är ännu för tidigt att utvärdera arbetet med jämställdhet inom transportsektorn. Det är väsentligt att uppmärksamma de skillnader i transportmässiga intressen och behov som, på ett generellt plan, finns mellan män och kvinnor. vill dock betona att behoven hos också andra grupper i samhället är åsidosatta i transporternas planering. Barns, äldres och funktionshindrades perspektiv bör få ett brett genomslag i planeringen och inte bara behandlas under delmålet tillgänglighet. 4 Investeringar för tillväxt, säkerhet och miljö För att utvecklingen ska gå i riktning mot de transportpolitiska delmålen krävs att en rad nya grepp tas i infrastrukturplaneringen för perioden 20042015. Satsningar på infrastruktur är inte bara en fråga om ekonomisk tillväxt, utan handlar i lika hög grad om miljö och säkerhet. Miljöhänsynen förutsätter omfattande investeringar i spårkapacitet och i sjöfartens infrastruktur. Nollvisionen kräver investeringar i vägnätet. Att inte kunnat närma sig de transportpolitiska delmålen hänger i hög grad samman med de minskade investeringarna under Socialdemokraternas regeringsår. Till följd av kraftigt reducerade anslag har regeringen omöjliggjort en utbyggnadstakt enligt planerna. Missnöje och misstro har därigenom inplanterats bland såväl trafikverken som allmänheten. För att utveckla sjöfarten genom en förbättrad infrastruktur anser att statliga anslagsmedel bör avsättas för annars avgiftsbetalda investeringar i farleder. För flyget är de mest angelägna statliga åtgärderna att bistå med att utveckla säkerhetskontrollerna på flygplatserna och att trygga flygplatskapaciteten i . grundinställning är att ökade anslag framför allt bör gå till ett förbättrat underhåll av väg och järnväg. Ambitionshöjningen vad gäller investeringar och tidigareläggandet av planerade projekt bör framför allt ske genom olika former av väl underbyggd alternativ finansiering, i synnerhet partnerskap mellan det offentliga och det privata (PPP). Genom en utvecklad kommersiell kompetens, en effektivare riskfördelning och ett mer sammanhållet anläggningsansvar kan projekt i partnerskap genomföras snabbare, billigare och med bättre kvalitet. När regeringen lade fram sin försenade infrastrukturproposition skedde det under devisen den största samlade satsningen på svensk infrastruktur i modern tid. Men mot bakgrund av utvecklingen under nu gällande planperiod, med successivt sänkta anslag och försenade projekt, finns det ingenting som talar för att denna satsning realiseras av en socialdemokratisk regering. Att infrastrukturpropositionen innehåller ett så kallat kvarstående finansieringsbehov på gör regeringens löften än mer osäkra. Regeringen har, till följd av politiska prioriteringar, inte uppfyllt sina långsiktiga infrastrukturåtaganden i de årliga budgetarna. Det är väsentligt att nu ge planeringsprocessen en stadigare grund att stå på genom att finansieringsproblematiken reds ut. Ett skäl till finansieringsproblemen är att regeringen valt att förbigå alternativ finansiering i form av partnerskap med det privata näringslivet, s.k. PPP-finansiering. Projekt i partnerskap kan genomföras snabbare, billigare och med bättre kvalitet. 4.1.1 Erfarenheter av effektivisering genom PPP I flera länder, bl.a. och , har partnerskap mellan det offentliga och den privata sektorn fungerat mycket väl i samband med infrastrukturinvesteringar. I har byggandet och driften av skett i partnerskap med det privata näringslivet. Den finansiella lösningen innehöll ett antal komponenter: anslag, villkorslån från staten, riskkapital från offererande privata aktörer och lån på kreditmarknaden. Ett privat konsortium svarade för byggandet och äger nu rätt att driva Arlandapendeln. Den socialdemokratiska regeringen uppfattade tidigare fördelarna med denna PPP-lösning. infrastrukturproposition skrev regeringen: I har, som tidigare nämnts, ett större PPP-projekt organiserats. Organisationen av detta projekt är ett föredöme för resten av . Genom ett visst statligt finansiellt engagemang har projektet kunnat ges en samhällsekonomiskt god utformning som de privata intressenterna erbjudits möjligheter att gå in i projektet på rimliga företagsekonomiska villkor. Ett privat deltagande i offentliga projekt, där de privata också är ansvariga för intjänandeförmåga och drift av anläggningen, bör kunna verka positivt på projektets totala ekonomi. Kostnadskontrollen i projektet kommer att vara hård i ett projekt med en stor del privat kapital. Kostnadsfördyringar i projekten, som förekommer för såväl väg- som järnvägsprojekt, bör därmed kunna hållas på en betydligt lägre nivå än . har, i Ds 2000:65, närmare granskat och förordat PPP-lösningar. Bland de fördelar som departementet såg med partnerskapsfinansiering i förhållande till anslagsfinansieringen kan nämnas: en jämnare fördelning av kostnader över anläggningens livslängd, en mer ändamålsenlig fördelning av ansvar och risktagande mellan olika aktörer, ökad effektivitet i form av lägre kostnader och bättre kvalitet, bättre statlig styrning och kontroll över projektets kostnader, långsiktiga åtaganden skapar incitament för god kvalitet, ökade krav på god planering. Nackdelarna består främst av risken för högre transaktionskostnader i upphandling och finansiering. 4.1.2 Säkrare planeringsprocess med alternativ finansiering Som en eftergift till , som av ideologiska skäl motsätter sig privata lösningar, har regeringen dock valt att helt lägga planerna på PPP-lösningar åt sidan. Följden blir att angelägna investeringar skjuts och förutsättningarna för finansiering grumlas. Det stora återstående finansieringsbehovet i infrastrukturpropositionen var en konsekvens av regeringens avsteg från den tidigare positiva inställningen till PPP. För är det väsentligt att väginvesteringar kan tidigareläggas jämfört med gällande planer, inte försenas. En lång rad väg- och järnvägsprojekt ligger redo att sättas igång om bara finansieringen kunde ut. Ett omfattande och långsiktigt program för investeringar i partnerskap med den privata sektorn bör tas fram. Regeringen bör därför tillsätta en speciell delegation för infrastrukturinvesteringar med alternativa finansieringsformer. I syfte att komma tillrätta med regeringens finansieringsproblem föreslog i behandlingen av infrastrukturpropositionen att investeringar i storleksordningen under 20042015 bör planeras och genomföras i partnerskap med den privata sektorn. 4.1.3 Regeringens kortsiktiga lånefinansiering Regeringen utnyttjar alternativ finansiering i form av renodlade lån. För att kompensera de senaste årens sänkta anslag lanserade regeringen infrastrukturproposition en s.k. närtidssatsning 20022004 om . Satsningen föranledde dock inte en anslagsökning på mer än . Istället lånas i , medan frigörs genom att amorteringar på tidigare lån senareläggs. Socialdemokraterna visar därigenom prov på ett mycket kortsiktigt synsätt när skuldsättning sker utan möjlighet till effektiviseringsvinster likt ett PPP-projekt. motiveras motståndet mot PPP-projekt med att framtida riksdagars handlingsutrymme skulle minska genom att betydande anslagsmedel behövs för kapitalkostnader. Sanningen är den att med Socialdemokraternas politik uppgår och låneskulder för olika projekt till . Av huvudsakliga anslag 36:4 Banhållning och sektorsuppgifter används (1,) till räntor och amorteringar. 2009 och åren därefter är den siffran (utan att nya skulder tillkommer) uppe i . Argumentet att vi genom PPP-finansiering skulle låta barnen betala för vägarna klingar ihåligt när man beaktar att lånen till den kostnadsmässigt skenande ska betalas tillbaka , med räntekostnader på sammantaget . Med en Botniabana som utnyttjat riskfördelningen och effektiviseringsmöjligheterna hos PPP, hade barnen fått betala betydligt mindre av kalaset. För att transportpolitiken ska vara långsiktigt trovärdig anser att finansieringen av infrastrukturprojekt bör följa budgetlagens grundläggande principer, det vill säga rymmas inom utgiftstaket. De undantag som medges ska vara väl motiverade utifrån trafikpolitiska, samhällsekonomiska, tekniska och finansiella hänsynstaganden. Alternativ finansiering måste ha sin utgångspunkt i långsiktiga värderingar av möjliga effektiviseringsvinster och lämplighet i andra avseenden. Regeringens lånefinansiering uppfyller inget av detta. Regeringen anhåller i budgeten om att få besluta om en låneram i om till ett antal ospecificerade väg- och järnvägsprojekt, inkluderande åtgärder för bärighet och tjälsäkring. Dessa investeringar och reinvesteringar förmår regeringen inte inrymma under utgiftstaket. avstyrker liksom regeringens förslag om en låneram i Riksgälden och finansierar istället infrastruktursatsningen inom utgiftstaket. vill betona att de möjligheter budgetlagen medger för lånefinansiering avser investeringar, inte åtgärder som i huvudsak har som syfte att höja standarden på befintliga väg- och järnvägssträckor. Sådana åtgärder bör i enlighet med budgetlagens huvudregel finansieras med anslag över statsbudgeten. bör tillkännage för regeringen att finansiering av infrastruktur genom lån ska vara reserverat för nyinvesteringar i form av sammanhållna och tydligt avgränsade projekt. De av regeringen avsatta medlen till järnvägsinvesteringar har inte på långt när motsvarat nivån hos den plan regeringen själv antagit. 19982001 var utfallet , eller , lägre än vad som angavs i stomnätsplanen. var utfallet lägre. Ändå sänker regeringen anslagen till nationella järnvägsinvesteringar ytterligare, i förhållande till 2002. Också järnvägsinvesteringar enligt länsplanerna har dragits in. Investeringarna under 19982001 motsvarade av de medel som avsatts i planerna. Effekten av de uteblivna investeringarna är att inte i tillräcklig omfattning kan bidra till att uppfylla de transportpolitiska målen, att vägtransporternas miljöpåverkan blir onödigt stor, att fler skadas och dödas i vägtrafiken och att omvärldens tilltro till järnvägen som transportmedel skadas. 4.2.1 En tidigarelagd satsning på järnvägen För miljöns skull och för den långsiktiga hushållningen med naturresurser, men också för trafiksäkerheten, samhällsekonomin och den regionala utvecklingen är det av avgörande betydelse att järnvägen görs till ett konkurrenskraftigt alternativ till vägtrafiken. En förutsättning för detta är en kraftigt utbyggd infrastruktur. Det finns ett stort behov av att förtydliga och tidigarelägga den satsning på järnvägens infrastruktur som beslutat om. Den proposition som Socialdemokraterna till slut lyckades presentera saknade konkretion, närhet och kanske viktigast av allt finansiering. Trots förslag om till järnvägsinvesteringar förmådde regeringen vad gäller nytänkande inte vara mer precis än att hänvisa till att det bör finnas möjlighet att under slutet av planperioden inleda en utveckling mot ett nytt järnvägssystem. anser att utbyggnaden av järnväg behöver forceras. Den planering som sker inom bör tas som utgångspunkt för en tidigareläggning av de projekt som är mest angelägna för att uppnå de trafikpolitiska målen och som bäst lämpar sig för alternativa genomförande- och finansieringsformer. Regeringen har i sina direktiv till klargjort att investeringarna tidsmässigt ska fördelas jämnt över den tolvåriga planperioden. För att få till stånd en tidigareläggning av investeringar bör tonvikten i planeringen flyttas närmare . För att detta ska kunna genomföras utan att utgiftstaket äventyras, bör alternativa finansieringsformer utnyttjas. Ett antal investeringar bör så snart som det är praktiskt möjligt göras till pilotprojekt för alternativ finansiering genom partnerskap med det privata näringslivet (PPP). föreslår att begär att regeringen återkommer med ett förslag till program för PPP-finansierade järnvägsprojekt. 4.2.2 Järnvägsprojekt med bättre styrning Med en planeringsram för investeringar på har järnvägen goda förutsättningar att utvecklas som transportsätt. Utifrån regeringens hittillsvarande agerande finns det dock skäl för farhågor om medlens användning. De två stora järnvägsprojekten i drivs på ett sådant sätt att risken är alldeles uppenbar att de blir stora misslyckanden åtminstone vad avser kostnader och tidplaner. Vad gäller anser att projektet ska genomföras, men att en översyn av finansierings- och styrmodellen omgående bör genomföras för att säkerställa att tidsplaner och kostnadsramar hålls. behöver ifrågasättas på ett mer fundamentalt plan. En översyn av hela projektet måste göras, såväl vad gäller finansiering, styrmodell som den tekniska lösningen. Kostnaden för projektet har nått en sådan nivå att det bör finnas alternativ som kan ge bättre och mer kostnadseffektiva trafiklösningar. Tecken tyder på att den socialdemokratiska regeringen är på väg att återigen nästla in sig i ett projekt som har större symboliskt värde än samhällsekonomiskt. Löften har avgivits om att Norrbotniabanan (järnväg mellan och ) ska byggas trots att detta projekt inte finns med i norra banregionens prioriteringslista i arbetet med stomnätsplanen. Förfaringssättet att oberoende av planering utlova projekt som inte genomgått en rimlig samhällsekonomisk prövning är fullkomligt oacceptabelt. Uppenbarligen har det blivit ett alltför svårt företag för regeringen att ens sammanbinda de största svenska städerna med acceptabla vägar.