mot · GQ02Ju249 · 2002-10-23 00:00:00 — För att uppleva livskvalitet måste individen känna trygghet. För att alla skall känna trygghet måste brottsligheten minska och det brottsförebyggande arbetet öka, och i detta arbete har den enskilde individen såväl som staten ett stort ansvar. Ett decentraliserat samhälle erbjuder särskilt gynnsamma förutsättningar för detta. I rapporter från t ex förorter där medborgarna känner sig otrygga, frågar sig många var närpoliserna tog vägen. Liknande rapporter kommer också från samhällen på landsorten som saknar närvaron av polisen. Det är en social och regional klyvning även inom rättsväsendets område. Förtroendet för rättsväsendet grundas på att det fungerar snabbt, har hög kvalitet samt att det finns nära tillgängligt. Därför måste handläggningstiderna och utredningstiderna vara så korta som möjligt. Vi måste förkorta tiden från brottsanmälan till kriminalvårdspåföljd, och polisutryckningarna måste nå fram inom en skälig tid, vilket tyvärr inte alltid sker . Det handlar om allas rätt till en trygg tillvaro, det handlar om lika villkor. föreslår följaktligen att utöver vad regeringen föreslår satsas på rättsväsendet . Brottsutvecklingen kan dock inte enbart stävjas genom traditionella åtgärder inom rättsväsendets ram, utan även det brottsförebyggande arbetet måste långsiktigt förstärkas. Brottsoffrens situation måste uppmärksammas ytterligare. Hänsynen till offrens berättigade krav på skydd mot gärningsmannen måste alltid prioriteras. De som utsätts för brott eller är nära berörda av brott får ofta men för livet. 3 Förslag till riksdagsbeslut 3 5 Förtroende för rättssamhället 6 7 Ett hjälpande samhälle 9 8 Brott mot kvinnor och barn 10 10 Brott mot minoriteter 16 11 Ett boende för alla 16 13 Övergrepp i rättssak 19 15 Gränslös brottslighet 20 16 Polisen och kriminalvården 21 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nödvändigheten av att korta handläggningstiderna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om breddad samverkan mellan rättsväsendets myndigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett snabbare förfarande i fråga om mängdbrottsärenden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om gemensamma ärendehanteringssystem för rättsväsendet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om familjens betydelse för barns normer och värderingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ett normskapande samhälle. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att lägga över ansvaret från kommunerna till när det gäller handläggning av ärenden som rör kvinnor som måste få en ny identitet samt lämna landet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en nollvision för våld mot kvinnor och barn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökad rättshjälp för flickor och kvinnor. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om nya rutiner och attityder inom polisen när det gäller brott mot kvinnor och barn. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökade satsningar på utbildning för poliser, personal inom rättsväsendet, , primärvården samt tjänstemän inom kommuner och landsting. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om brottsoffers rätt till information om vad som händer efter en polisanmälan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skärpningar av lagen om besöksförbud. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utvidga åklagarnas möjlighet att fatta interimistiskt beslut om besöksförbud för våldsmän. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att besöksförbudet skall gå att kombinera med fotboja och kunna innehålla förbud mot att vistas i en viss kommun. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att barn som upplever familjevåld skall betraktas som brottsoffer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en skärpning av våldtäktslagstiftningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utanförskap och segregation som grund för brottsbenägenhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att anhöriginvandring på basis av fullmaktsäktenskap skall förbjudas.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att fullmaktsäktenskap inte skall tillåtas i den svenska äktenskapslagstiftningen.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över reglerna om uppehållstillstånd för misshandlade kvinnor.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att företag bör se över sina rutiner och ta bort inbyggda hinder som leder till diskriminering gentemot minoriteter.3 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att brottsförebyggande aspekter alltid bör tas med i såväl planering av bostadsområden som samhällsplanering i övrigt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av en fungerande narkotikabekämpning.4 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att vittneskallelserna bör utformas på ett varsammare sätt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om statlig hjälp till de ideella organisationerna i deras arbete med brottsförebyggande arbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillåta buggning vid fall där grov brottslighet föreligger. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att gränslös brottslighet kräver gränsöverskridande lösningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att åklagarna skall överta vissa administrativa uppgifter från domstolarna. begär att regeringen lägger fram förslag om en kommitté som skall utreda vilka konsekvenser den pågående centraliseringen av åklagarväsendet fått. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bibehålla en decentraliserad tingsrättsorganisation. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att förändringar av domstolsorganisationen skall beslutas av . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att lägga ned och decentralisera dess verksamhet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att höja straffskalornas miniminivå vid grova brott. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över om upprepande av likartade brott bör bedömas som en försvårande omständighet i lagstiftningen. 1 Yrkandena 19 och 21 hänvisade till SfU. 2 Yrkande 20 hänvisat till LU. 3 Yrkande 22 hänvisat till AU. 4 Yrkande 24 hänvisat till SoU. Det yttersta målet är att var och en ska kunna växa som människa och ha möjlighet att förverkliga sina drömmar. Varje människa har samma rättigheter och skyldigheter. utgångspunkt är alla människors lika värde och rättigheter. är en rättsstat med fri åsiktsbildning, fungerande rättsväsende och ett system för fredlig förändring av politisk makt. Demokratitanken är djupt rotad hos de svenska invånarna. ifrågasätter ändå om inte rättsstaten kan bli betydligt bättre än vad den är . Medborgarnas rätt till en trygg och säker levnadsmiljö är en av grundbultarna i politik. har även lagt en partimotion: Demokrati där människor får växa. I den motionen belyses det demokratiska systemet mer ingående och även rättssäkerheten, dvs den enskildes rätt i förhållande till statsmakten. Vi har även valt att skriva en särskild kommittémotion angående polisen och kriminalvården. 5 Förtroende för rättssamhället För att uppleva livskvalitet måste individen känna trygghet. För att alla skall känna trygghet måste brottsligheten minska och det brottsförebyggande arbetet öka och i detta arbete har den enskilde individen såväl som staten ett stort ansvar. Ett decentraliserat samhälle erbjuder särskilt gynnsamma förutsättningar för detta. Vi är övertygade om att människor vill och kan ta ansvar såväl för sig själva som för andra. Människans grundläggande frihet att förverkliga sina drömmar och utveckla sina förutsättningar skall därför inte inskränkas av annat än omsorg om andras lika möjligheter. Varje människa måste ha makt att påverka de beslut som i sin tur påverkar henne. Beslut skall därför fattas så nära varje människa som möjligt. Får människor vara med och bestämma leder detta även till ett större ansvarstagande och ökad omsorg för varandra. I rapporter från t ex förorter där medborgarna känner sig otrygga frågar sig många var närpoliserna tog vägen. Liknande rapporter kommer också från samhällen på landsorten som saknar närvaron av polisen. Det är en social och regional klyvning även inom rättsväsendets område. Detta accepterar inte , och våra kriminalpolitiska mål är entydiga. Vi måste minska brottsligheten och öka människors trygghet. Samhällets viktigaste uppgift är att garantera människors trygghet och säkerhet. Förtroendet för rättsväsendet grundas på att det fungerar snabbt, att det är förutsägbart och konsekvent samt att det finns nära tillgängligt. Därför måste handläggningstiderna och utredningstiderna vara så korta som möjligt. Vi måste förkorta tiden från brottsanmälan till kriminalvårdspåföljd och polisutryckningarna måste nå fram inom en skälig tid, vilket tyvärr inte alltid sker . Det handlar om allas rätt till en trygg tillvaro. Vi behöver också ett brett samarbete mellan myndigheterna inom rättsväsendet och ett väl fungerande tekniskt stöd. En effektiv och framgångsrik brottsbekämpning förutsätter korta handläggningstider. Om ett ärendes gång genom rättsväsendet tar , skapar det problem för alla berörda. Brottsoffer och misstänkta påverkas negativt av att få sväva i ovisshet i en lång väntan på beslut om åtal och dom. Undersökningar visar på att brottsoffer som får vänta på att den rättsliga processen slutförs har svårare att lägga traumatiska upplevelser bakom sig. tar det så att få en skadeståndsfråga prövad att anspråket hinner preskriberas. Värdet av vittnesmålen sjunker ju går, vilket riskerar kvaliteten i förundersökningsmaterialet och i förlängningen hela domstolsprocessen. Långa handläggningstider hos åklagarna leder till att ärenden blir mer arbetskrävande. Nya brottsmisstankar kan uppkomma eftersom en del återfallsförbrytare begår nya brott som brottsutredningen av tidigare brott pågår. Som en följd av detta undermineras tilltron till att samhället och rättsväsendet verkligen klarar av att förhindra och beivra brott. Dessa förhållanden är självfallet oacceptabla. Handläggningstidernas längd, oavsett brottstyp, är en viktig rättssäkerhetsfråga som statsmakterna kontinuerligt måste följa. Det är extra viktigt att tiden från brott till verkställande av dom blir så kort som möjligt när det gäller unga brottsförövare. Risken är uppenbar att långa handläggningstider uppfattas av de unga som att samhället inte bryr sig om vad som är rätt eller fel. Detta sänder fel signaler både till förövaren och brottsoffret. Vad som ovan anförts om att förkorta handläggningstiderna bör ges regeringen till känna. Ett genomgående problem i brottmålskedjan är bristen på administrativ samverkan mellan myndigheterna. Om denna samverkan inte fungerar väl försämras kvaliteten i rättsprocessen, och det skadar medborgarnas tilltro till rättssystemet. Både brottsoffer och misstänkta vinner på en snabbare utredning och lagföring. Polis, åklagare, domstol och kriminalvård bör samverka mer i syfte att drastiskt korta ned genomströmningstiderna för vissa brott, bl a enkla misshandelsfall och tillgreppsbrott. För att främja samarbetet mellan olika delar av rättsväsendet kan en åtgärd vara att genomföra gemensamma kompetenshöjande satsningar. Sådana utbildnings- och vidareutbildningstillfällen är utomordentligt viktiga för prioriteringar och för att öka medvetenheten och kunskapen. Möjligheterna till ökad samverkan mellan olika verksamheter inom rättsväsendet borde prövas i högre utsträckning. En sådan samverkan vore eftersträvansvärd t ex inom administration, lokalutnyttjande m m. Vad som ovan sagts om vidgad samverkan mellan rättsväsendets aktörer bör ges regeringen till känna. För att få ett snabbare förfarande av så kallade mängdbrottsärenden bör nya åtgärder vidtas. Polisen bör förbättra ärendesorteringen, så att ärenden som kan avslutas snabbare blir identifierade och hanteras skyndsamt. Vad som ovan anförts angående ett snabbare förfarande av mängdbrottsärenden bör ges regeringen till känna. Datoriserade ärendehanteringssystem inom rättsväsendet har inneburit effektivitets- och rationaliseringsvinster. Att inte hela rättsväsendet har samma diarie- och ärendehanteringssystem eller system som sinsemellan är kompatibla är bekymmersamt. Möjligheterna att utöka diarie- och ärendehanteringssystemet till att omfatta alla områden inom rättsväsendet borde undersökas närmare. Vad som ovan sagts om gemensamma ärendehanteringssystem för rättsväsendet bör ges regeringen till känna. Familjepolitiken måste utgå från barnens rätt att känna trygghet under uppväxten och samhället måste erbjuda familjerna stöd. Det är viktigt för självrespekten och den inre tryggheten att bli bekräftad av andra och att få känna att man har betydelse för andra. Tryggheten är ofta avgörande för barnets framtid. Ofrihet och otrygghet leder däremot ofta till frustration, aggression och förtvivlan, vilket i sin tur kan leda till kriminella handlingar. Ett samhälles normbildning utgår från vad som är rätt och fel i umgänget mellan människor. Såväl skrivna som oskrivna regler är viktiga och påverkar normbildningen och spelar en avgörande roll för att förhindra brott. Vålds- och brottsutvecklingen kan inte stävjas enbart genom traditionella åtgärder inom rättsväsendets ram, dvs ingripanden och reaktioner på redan begångna brott, utan det brottsförebyggande arbetet måste också prioriteras och förstärkas. Det är familjen och den närmaste omgivningen som kan hjälpa till att sätta gränser och förebygga brott bland barn och ungdomar. De har också en viktig roll, då brott har begåtts, genom att vara med och reda ut orsakerna till brottet. Barn behöver vuxenkontakter för att kunna utvecklas till trygga vuxna individer. Trygghet i barndomen är en förutsättning för att kunna bejaka friheten i vuxen ålder. De föräldrar som i olika skeden inte orkar eller förmår ge sina barn denna trygghet måste erbjudas stöd av samhället. De allra flesta barn i har hög materiell standard och engagerade föräldrar. Det finns också barn som är utsatta och som har det svårt. Det kan vara barn som lever i familjer med psykisk ohälsa, eller i familjer där missbruk och/eller misshandel förekommer och det finns barn som utsätts för övergrepp av olika slag. Samhället har ett stort ansvar för att ge alla barn bra uppväxtmiljöer med mycket kärlek och omsorg och en miljö fri från våld och droger. Inget barn skall behöva känna sig övergivet eller fara illa. Samhället måste ha förtroende för familjen som det skall finnas stöd till familjen vid olika skeenden och kriser. Framtidens familj kommer att se olika ut. Familjepolitiken skall underlätta föräldrarollen, så att den uppväxande generationen skall bli en trygg och självständig generation. Barn måste mötas med respekt och känna tillit och uppleva gemenskap. Det är huvudsakligen i familjen som barnen får sina grundläggande normer och värderingar. Barnens rätt att växa upp under trygga förhållanden har stor betydelse, och barn har också rätt till vuxenförebilder i sin närmiljö. Diskussionen om familjens ansvar för de värderingar man förmedlar till barnen måste förenas med en offentlig debatt om normer och värderingar. Det är i denna dialog det brottsförebyggande arbetet måste ta sin utgångspunkt. Vad som ovan anförts om familjens betydelse för barns normer och värderingar bör ges regeringen till känna. 7 Ett hjälpande samhälle Skolan och föreningslivet har också ett ansvar för barns och ungdomars normbildning. När barn och ungdomar deltar i föreningsverksamhet lär de sig tidigt att respektera demokratiska värderingar. Föreningslivet ger en meningsfull fritidssysselsättning och det är viktigt så att barnen inte ska känna utanförskap i samhället. Föreningslivet måste välkomna alla barn, oavsett föräldrarnas inkomster eller insatser i övrigt. Våld, nedsättande ord, trakasserier och mobbning får inte tolereras av skolan eller av föreningslivet. Diskussionen om vad som är rätt och fel måste börja . Skolans personal följer barnens och ungdomarnas utveckling och kan därför tidigt upptäcka sociala problem och begynnande kriminella tendenser. Ett decentraliserat samhälle där medborgaren känner ökade möjligheter att vara med och påverka och ett större deltagande och ett större ansvar bidrar till en god normbildning och till att sociala klyftor suddas ut. Allmänheten och de ideella organisationernas engagemang måste bättre tas tillvara. Samordning och samarbete mellan myndigheter, enskilda och olika organisationer måste stärkas och utvecklas. En viktig del i att öka tryggheten i samhället är att etablera lokala trygghetsråd i varje kommun. Trygghetsråd, som ett brett samarbetsorgan mellan olika myndigheter och frivilligorganisationer, finns numer i alltfler kommuner och de påvisar goda resultat. I det brottsförebyggande arbetet bör alla goda krafter samverka. Polisen är beroende av att människor har sina ögon och öron öppna. Det finns dock en gräns för hur långt medborgarnas och allmänhetens engagemang skall sträcka sig. Människor ska inte tvingas ta lagen i egna händer, och utföra uppgifter som egentligen ankommer enbart på polisen, för att känna trygghet. Därför är medborgargarden aldrig en framkomlig eller önskvärd väg för att säkra tryggheten. Polisen måste därmed vara lyhörd för och ta människors oro och frustration på allvar. Vad som ovan yttrats angående ett normskapande samhälle bör ges regeringen till känna. 8 Brott mot kvinnor och barn Brottsoffrens situation måste uppmärksammas ytterligare. Hänsynen till offrens berättigade krav på skydd mot gärningsmannen måste alltid prioriteras. De som utsätts för brott eller är nära berörda av brott får ofta men för livet. Tyvärr har samhället inte alltid ansett sig ha råd att hjälpa och stödja brottsoffren. Vi måste utforma ett samhälle där såväl kvinnor som män får utvecklas. Attityderna i samhället måste förändras. Detta tar tid och kräver att insatser görs redan från tidig ålder. Det är viktigt att manliga och kvinnliga egenskaper inte värderas hierarkiskt. Kvinnors underordning måste brytas och den patriarkala ordningen hävas. Rätt till skydd, förtursbostad och ekonomiskt bistånd är tre viktiga bitar som det oftast är mycket stora problem med i praktiken. Det ekonomiska biståndet ska sättas i samband med hänsyn till skyddsbehovet. Det är ytterst viktigt att kvinnorna inte ska vara beroende av den man som misshandlar eller hotar henne. I samband med skydd kan även merkostnader uppstå. I vissa fall känner kvinnan sig tvungen att fly sin hemort för att undgå att bli misshandlad och har därför inte möjlighet att sköta sitt jobb. Ett antal kvinnor lever under sådana allvarliga hot att de måste skapa sig en ny identitet samt flytta utomlands för att kunna leva ett drägligt liv. I dessa fall är det nödvändigt att handläggningen sköts professionellt och med totaldiskretion. Det är därför lämpligt att lägga över ansvaret från kommunerna, som handhar dessa ärenden, till . Detta bör ges regeringen till känna. Våld som förvandlar kvinnors och barns trygghet till en tillvaro i skräck och som inskränker kvinnors frihet måste bekämpas betydligt mer effektivt. Samhällets mål måste vara en nollvision för våld mot kvinnor och barn. För att uppnå detta krävs omfattande åtgärder. Alla samhällets aktörer måste se över vilka möjligheter som finns och samverka för att öka kvinnors och barns trygghet och förebygga brott. Vad som ovan sagts om en nollvision för våld mot kvinnor och barn bör ges regeringen till känna. Det finns totalt drygt 160 kvinnojourer i , vilket innebär att hälften av landets 289 kommuner saknar fungerande stöd för kvinnor som utsätts för hot och våld. Det är viktigt att stärka kvinnojourerna, så att de får möjlighet att hjälpa och stötta kvinnor i nöd. För hotade kvinnor kan kvinnojourerna vara en vändpunkt. Här finns någon som lyssnar på dem och som kan hjälpa dem att inse vad som pågår. Här får de också stöd vid en anmälan av mannen och en . Viktiga är också mansjourerna. En mansjour ska ha som uppgift att fungera som samtals- och diskussionsforum. För att underlätta för männen med utländsk bakgrund att förstå den svenska kulturen behöver de ett ställe att träffas på för att prata om glädjeämnen, sorger, hopp och förtvivlan. anser även att brottsofferjourerna är av stor betydelse för drabbade kvinnor och män. består av ca 110 lokala brottsofferjourer, som täcker landets samtliga polisdistrikt. Brottsofferjourerna erbjuder dels någon att tala med, dels praktisk hjälp i kontakter med myndigheter och försäkringsbolag. Man ger även stöd vid rättegångar. Enligt lag är det kommunernas skyldighet att stötta brottsoffren (Sol 5:11). Vårt mål är att både kvinno- och mansjourerna samt brottsofferjourerna ska stärkas. Vi uppmanar därför kommuner och landsting att se över sina budgetar för att kunna fördela resurser till jourerna. Omkring 25 000, eller cirka en procent, av landets förvärvsarbetande kvinnor utsätts för våld i hemmet . Utöver detta finns ett stort mörkertal. Den faktiska brottsligheten är okänd eftersom alla brott inte kommer till polisens kännedom. () pekar på att när det gäller våldsbrott kan det för anmälningsbenägenheten vara av betydelse om offret och gärningsmannen känner varandra. I BRÅ:s undersökning framkommer också att både offer och gärningsmän ofta är alkoholpåverkade. Våld mot kvinnor i nära relationer förekommer i alla samhällsklasser. Kvinnor som hotats eller utsatts för våldsbrott har rätt att tas på största allvar. Endast var femte anmälan leder dock till åtal, och polis, åklagare, socialtjänst samt hälso- och sjukvården brister fortfarande i rutiner och hantering av ärendena. Kampen mot våldet mot kvinnor måste genomsyra polisens och åklagarnas arbete. Samarbetet mellan myndigheterna bör fördjupas och handläggningen bli effektivare. Enligt BRÅ anmäler fler invandrarkvinnor misshandel än . Det gäller främst kvinnor som misshandlats av svenska gärningsmän. En del av det växande antalet polisanmälningar tolkar BRÅ som uttryck för att kvinnor , i större utsträckning än tidigare, tar steget att anmäla brott. Det finns en klar överrepresentation av utrikesfödda både bland gärningsmän och offer i jämförelse med befolkningen i stort, enligt BRÅ. Det finns vissa tveksamheter mot att redovisa gärningsmännens bakgrund. Det glöms lätt bort att gruppen utrikesfödd är en mycket heterogen grupp samt att de som begår brotten endast utgör en liten andel av hela gruppen. Det är dock viktigt ur åtgärdssynpunkt att redovisa dessa uppgifter. Vad som dock är angeläget att understryka är att social tillhörighet är den enskilt största faktorn för risken att begå brott. Flickor/kvinnor som inte vågar polisanmäla brott ska ha rätt att beviljas rättshjälp för att få råd, information, hjälp med att ansöka om skydd m m. ska den hjälpen kunna lämnas av men detta fungerar inte i praktiken då ofta brister i de juridiska kunskaperna. Vad som ovan anförts om att flickor och kvinnor ska ha ökad rätt till rättshjälp bör ges regeringen till känna. Polis, kriminalvård, rättsväsende och sociala myndigheter måste arbeta gemensamt för att skydda kvinnan och eventuella barn i familjen. Att förhindra våld mot kvinnor och barn måste bli en prioriterad fråga i hela samhället, inte minst inom polisorganisationen, och organisation och rutiner bör anpassas till detta.