mot · GP02Fi45 · 2002-05-02 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Fi45av m.fl. (m)med anledning av skr. 2001/02:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn Innehållsförteckning Innehållsförteckning 1 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 3 3 Att jämföra kommuner 5 4 och skatteplanering 7 5 Kommunsektorns ekonomi 8 5.1 Ett utjämningssystem behövs men det måste vara statens sak att finansiera 8 5.2 Dagens inomkommunala utjämningssystem 8 5.2.1 Grundlagsstridigt 8 5.2.2 Utjämningssystemet motverkar tillväxt 9 5.2.3 Analys tillväxtkommuner och glesbygdskommuner 10 5.2.4 Systemet saknar måluppfyllelse! 11 5.2.5 Tillväxt straffas var den än uppstår det måste till omedelbara ändringar på detta 11 5.2.6 Det går att få en positiv utveckling men inga incitament finns! 11 5.2.7 Exemplet 12 5.2.8 Exemplet 2001 12 5.2.9 Exemplet 2002 12 5.2.10 Kommuner med växande skattekraft 13 5.2.11 Egen skattekraft borde vara viktig att vårda 13 5.2.12 Märkliga effekter som skadar rationellt handlande och tillväxt! 14 5.3 Ett modernt system för välfärdens finansiering bör vara oberoende av kommungränser 14 5.4 Nödvändiga omedelbara förändringar 16 5.5 Våra riktlinjer för ett nytt utjämningssystem 18 5.6 Skattebasen är grunden för kommunsektorn 19 6 Hälso- och sjukvård 20 6.1 Dålig tillgänglighet och köer 20 6.2 En vårdgaranti behövs 20 6.3 Psykiatrin 21 6.4 Utveckla sjukvården genom fler arbetsgivare och bättre kunskap genom medicinsk utvärdering 22 6.5 Tandvården 22 7 23 7.1 Äldreomsorg 23 7.2 Handikappomsorg 25 8 Skola och barnomsorg 26 8.1 Förskola och barnomsorg 27 8.2 Grundskola 27 8.3 Gymnasieskola 28 9 Nyanlända invandrare, integration och storstadspolitik 28 1 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förstärkt självstyrelse. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kommuners avancerade skatteplanering. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det inomkommunala utjämningssystemets negativa konsekvenser för tillväxt var den än förekommer i . begär att regeringen lägger fram förslag om förändringar i dagens utjämningssystem med verkan , vilka skall stimulera till tillväxt i hela landet, i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening behovet av ett nytt statligt finansierat utjämningssystem i enlighet med vad som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillgängligheten till sjukvård och behovet av en nationell vårdgaranti. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tandvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om äldreomsorgens kvalitet och behovet av valfrihet och av en nationell äldrepeng. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om handikappomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om maxtaxan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kvaliteten i skolan. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att motverka negativ segregation i invandrartäta områden. 2 är en frihetsidé av innebörd att medborgarna i en kommun (ursprungligen gemenskap) skall kunna sköta gemensamma angelägenheter utan statsmaktens ingrepp i de frågor som man själv bäst tar ansvar för. skall gälla inte minst områden som bäst sköts både demokratiskt och effektivare av kommunerna och där också lokala anpassningar skall kunna ske beroende på lokala förutsättningar och medborgarnas viljeinriktning. förutsätter aktiva medborgare som är villiga att delta i den kommunala verksamheten. Den kommunala självstyrelsen kan naturligtvis inte vara total. Det finns motstående intressen, rättssäkerhet, krav på lika behandling och likartad service inom många områden oavsett var man bor i landet. Det frågan i mycket handlar om blir även uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun. Vi moderater anser att det är lämpligt att staten svarar för finansieringen av vissa grundläggande rättigheter direkt till medborgarna våra förslag om en nationell skolpeng, äldrepeng och en allmän obligatorisk hälsoförsäkring skall bl.a. ses i det sammanhanget. Sådana reformer skulle avsevärt stärka medborgarnas egen självstyrelse och ställning genom att erbjuda reell valfrihet. skulle kommunernas möjligheter och förutsättningar att själva besluta om och ansvara för det som är gemensamma och grundläggande kommunala uppgifter öka. Den kommunala demokratin skulle vitaliseras genom att ansvaret för olika uppgifter blir tydligare. Vi ser nu en utveckling där alltfler människor i samhället upplever att de inte har tillräcklig möjlighet att påverka det politiska beslutsfattandet. Målet måste vara att individen och familjen har mer makt och genom ökad valfrihet kan bestämma mer av sin vardag. På de områden som vi gemensamt skall samordna bör det ske så nära medborgarna som möjligt. fattas alltfler beslut som rör individen och familjen av politiker. Dessutom känner många att beslut fattas på högre nivåer, av politiska företrädare utan lokal anknytning och som därför inte har kunskap om de specifika förhållanden som råder lokalt. Ur demokratisk synvinkel är detta en oroande utveckling. För att besluten skall få största möjliga legitimitet bör medborgarna uppleva att de kan delta i de politiska skeendena och processen som leder fram till beslut. Utvecklingen där allt färre deltar i de politiska processerna kan brytas om den kommunala självstyrelsen stärks. För Moderata samlingspartiet är den kommunala självstyrelsen mycket viktig. Det står i regeringsformen, 1 kap 1 §, att den svenska folkstyrelsen förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. Vi ser nu en utveckling där regeringen uttryckligen och medvetet struntar i den kommunala självstyrelsen och i motsats mot denna betonar enhetsstaten. Synsättet leder till att regeringen och en majoritet i riksdag mer eller mindre fritt kan inskränka den kommunala självstyrelsen. Detta är också den linje regeringen valt när den t.ex. föreslår lagstiftning för att förhindra att borgerliga majoriteter i kommuner och landsting skall kunna genomföra sin politik. Regeringen tycks eftersträva att kommunerna blir rena verkställighetsorgan åt staten, där lokala politiker enbart har att följa av staten stiftade lagar och detaljbestämmelser och därmed på ett likartat sätt över hela landet skall genomföra verksamhet på sätt staten bestämt. Det är ett förhållningssätt som kommer att urholka den kommunala demokratins genomslagskraft och det meningsfulla i att ta ett ansvar för det gemensamma på nivå. Mot detta står vår grundsyn att den kommunala självstyrelsen skall förstärkas och att möjligheten för lokala anpassningar och lösningar skall stimuleras. Mot bakgrund av regeringens agerande framstår det som alltmer angeläget att den kommunala självstyrelsen förstärks i grundlagen. borde självklart innebära att kommunerna skall ha rätt att överlåta egendom utan ingrepp från staten genom lagstiftning. Möjlighet till försäljning av kommunala hyresfastigheter eller entreprenader av t.ex. sjukhus skall självfallet kunna avgöras av kommun eller landsting. Regler som innebär att den lokala majoritetens rätt inskränks av staten i sådana frågor är uppenbart odemokratiska och innebär en allvarlig minskning av den kommunala självstyrelsen. 3 Att jämföra kommuner Den kommundatabas som håller på att byggas upp ger ännu inte ett bra underlag för att jämföra kommunerna. Förhoppningsvis blir det uppgifter som kan användas för kommande analyser. Regeringens företrädare brukar ofta kritisera borgerligt styrda kommuner och har skallet inriktats mot som bedrivit ett framgångsrikt utvecklingsarbete som inneburit kraftigt ökad valfrihet för medborgarna genom fler alternativ som servicen rent allmänt kunnat förbättras. En annan borgerlig kommun som bedrivit ett utvecklingsarbete i framkant är t.ex. kommun. I denna kommun bor också ett flertal socialdemokratiska statsråd som kan använda sig av de valfrihetsreformer som genomförts. Man kan fråga sig vilken socialdemokratiskt styrd kommun som regeringen vill framhålla som ett föredöme för utvecklingsarbete som ger medborgarna bra service till god kvalitet och med förbättrad valfrihet. Vad som är uppenbart är att vid en jämförelse mellan de tre stora städerna i , har båda de socialistiskt styrda städerna högre skatter, mindre valfrihet, högre arbetslöshet och medborgarna väsentligt större beroende till den offentliga försörjningen. är det uppenbart att i avsätts en större andel resurser för skola och vård än i de socialistiskt styrda. Detta kan inte förklaras med att har mer pengar i inkomster än och , vilket statsministern i försökte försvara dem med, eftersom de faktiskt har mer pengar per invånare i samlade inkomster. De är sämre skötta och ger sina medborgare sämre förutsättningar. Om man betraktar de kommuner som har haft socialistisk majoritet och socialdemokratisk ledning, och inte bara de som har socialdemokratisk majoritet , borde dessa kommuner ur socialdemokratiskt perspektiv vara de bästa föregångsexempel man kan tänka sig. Men genomgående gäller att ju som en kommun har haft socialdemokratisk ledning och desto stabilare denna majoritet har varit, desto tydligare blir det att dessa kommuner har högre skatt, högre arbetslöshet, mindre av företagande och marknadsförsörjning samt mindre valfrihet. Olika typer av jämförelser mellan kommuner riskerar lätt att kunna ifrågasättas för att inte ta hänsyn till olika faktorer som regional tillhörighet, storleken på kommunerna med mera. För att undvika risken för sådana ifrågasättanden kan i ett första steg en jämförelse göras med kommuner med över 60.000 invånare. , , , och har i princip aldrig haft något annat än socialistisk majoritet med socialdemokratisk ledning. De är allihopa kommuner som ligger placerade i den svenska industrialismens vagga. Det finns ingen anledning att dessa kommuner skall klara sig sämre än andra. Men jämför man genomsnittet i dessa kommuner med genomsnittet av samtliga kommuner med över 60.000 invånare så finner man att dessa paradexempel på långvarig socialdemokratisk politik präglas av högre skatter, högre arbetslöshet, mindre mångfald samt mindre företagande och marknadsförsörjning. De kommuner som åtminstone haft socialdemokratisk majoritet skiljer sig på i stort sett varje punkt negativt från genomsnittet av kommuner i den storleken. Skillnaden blir ännu mycket större om man gör denna jämförelse mellan kommuner som bara har haft socialdemokratiska majoriteter och de som bara har haft borgerliga . Motsvarande mönster framträder om man jämför kommuner med ett invånarantal mellan 35.000 och 60.000. , , , och har enbart haft socialistisk majoritet . De tillhör alla de delar av landet där en viktig del av välfärd har utvecklats. Det finns inget skäl till varför det skulle gå sämre för dessa kommuner än för genomsnittet av kommuner i denna storlek, förutom att de har haft enbart socialistisk majoritet sedan åtminstone 1970-talets början. Även för dessa gäller att de har högre skatter, högre arbetslöshet, mindre företagande och marknadsförsörjning samt mindre mångfald. Den skillnad som för dessa kommuners del framträder gentemot genomsnittet av kommuner i samma storlek blir ännu större om man jämför med genomsnittet i de kommuner som har haft borgerliga majoriteter . Genomgående visar det sig i både stora och små kommuner att ju mer och ju längre en kommun har styrts socialistiskt, desto mindre mångfald och företagande finns det. Beroendet till en stor arbetsgivare är stort. Skatterna och arbetslösheten är högre som de kommunala inkomsterna per invånare är större. Jämför man mellan landets samtliga kommuner blir detta resultat lika slående. Ju mer långvarig socialistisk majoritet desto högre skatt, mindre mångfald och marknadsförsörjning samt högre arbetslöshet. Jämförelse mellan samtliga kommuner och kommuner som har haft socialistisk respektive borgerlig majoritet Skattesats skatt Privat entreprenad Arbetslöshet Samtliga kommuner 31,1 21,2 5,3 8,4 Kommuner som bara haft socialistisk majoritet* 31,8 21,9 4 10,6 Kommuner som bara haft borgerlig majoritet** 30,3 20,3 6,1 6,7 * Totalt 61 kommuner **Totalt 48 kommuner Det är svårt att förstå varför inte regeringen väljer att angripa de kommuner som missköts på detta vis. Det är i vilket fall som helst uppenbart varför socialdemokratin inte lyfter fram någon socialdemokratisk framgångskommun. 4 och skatteplanering Kommunalt ägda företag ingår inte i den statistiska redovisningen av kommunsektorns verksamhet och omfattning. finns en tydlig tendens hos många kommuner att lägga betydande delar av sin verksamhet i just bolag. Vi har i annat sammanhang reagerat mot dessa tendenser och då även förespråkat en särskild företagsform för kommunala företag i den mån kommunala företag över huvud taget bör finnas. Därigenom skulle också verksamhet bedriven i företagsform komma att på ett korrekt sätt redovisas i den offentliga statistiken. Den privaträttsliga aktiebolagsformen är ur olika synpunkter inte lämplig för verksamhet. Ett belysande exempel på detta är att kommuner och kommunala företag på många håll bedriver en avancerad skatteplanering. En rad skattetvister mellan kommuner och skatteförvaltningar pågår mot den bakgrunden men också på grund av rena oklarheter i tolkning av gällande lagar. Det ter sig besynnerligt med dessa skattetvister utifrån det faktum att verksamhet i förvaltningsform är skattebefriad medan det är just aktiebolagsformen som orsakar skattetvisterna. Situationen belyser bl.a. behovet av en tydligare lagstiftning beträffande kommunerna och kommunala företag. Regeringen beskriver inte denna fråga i sin skrivelse trots att den är mycket aktuell och omdiskuterad i många kommuner. I total glömska tycks också vara de uttalanden som statsrådet som skatteminister gjorde om att regeringen noga följde utvecklingen och avsåg att lägga fram lämpliga lagförslag för att motverka denna typ av skatteplanering i kommunerna. befinner sig ett antal skattemyndigheter i process med kommuner som anses ha överskridit skattelagstiftningen i sin strävan att undgå statsskatt. 5 Kommunsektorns ekonomi 5.1 Ett utjämningssystem behövs men det måste vara statens sak att finansiera Spännvidden mellan de kommuner som har högst skattekraft och de som har lägst skattekraft är stor. Därför är det helt nödvändigt med ett väl fungerande skatteutjämningssystem. Det måste emellertid vara statens uppgift att genom tillskott ge bidrag till kommuner och landsting med, för sina uppgifter, otillräcklig skattekraft. Kommunerna och landstingen skall inte själva tvingas finansiera denna utjämning av sina uppburna skattemedel, något som dessutom är grundlagsstridigt. Vi beskriver senare de krav som måste ställas på ett sådant nytt system. Det nuvarande inomkommunala systemet är så uppbyggt att just tillväxt som uppkommer i en kommun inte får behållas utan måste överföras och fördelas ut till hela kollektivet. Det är betydligt bättre att inom ramen för ett statligt system ge kommunerna garantier på hög och välavvägd nivå som relativ skattekraftstillväxt får behållas helt. Då skapar vi incitament för alla kommuner att medverka till den tillväxt som kommer hela landet till godo. Bl.a. de kommuner som utgör tillväxtmotorer får då behålla de resurser som är nödvändiga för att finansiera de behov tillväxten skapar. dömde revisorer i en rapport ut den s.k. Kommunakuten och föreslog andra sätt att arbeta gentemot kommuner med problem. Den genomgång som gjordes i revisorernas rapport var ytterligare en exemplifiering av hur det inomkommunala utjämningssystemet i kombination med ett osunt bidragsgivande till vissa utvalda kommuner undergräver kommunledningars eget ansvarstagande för sin kommuns situation. Fortgår denna process blir det förödande för den kommunala ekonomin och självstyrelsen. 5.2 Dagens inomkommunala utjämningssystem 5.2.1 Grundlagsstridigt En allvarlig aspekt på dagens utjämningssystem är självfallet att uppbyggnaden entydigt strider mot den svenska grundlagens lydelse att en kommun endast får ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter. Att ta ut skatt för skötseln av andra kommuners angelägenheter strider mot grundlagens lydelse. Trots vad utredningen om den kommunala självstyrelsens grundlagsskydd anförde 1996 om en ny lydelse av grundlagen som skulle göra den inomkommunala utjämningen tillåten har regeringen inte framlagt något förslag. Vi moderater avvisar självfallet en grundlagsändring. Vi anser bestämt att dagens grundlagsvidriga system måste avvecklas och ersättas med ett nytt statligt finansierat skatteutjämningssystem. Det är synnerligen otillfredsställande att vi har ett system som strider mot den svenska grundlagen. Alla grundlagsexperter tycks dela vår uppfattning, men gömmer sig berörda instanser bakom formuleringen att grundlagsbrottet inte är uppenbart med hänsyn till konstitutionell praxis. Fallet belyser väl den brist vi har i vårt land genom avsaknad av en författningsdomstol. 5.2.2 Utjämningssystemet motverkar tillväxt Det utjämningssystem som finns har direkt skadliga effekter för samhällsekonomin. Kommuner med hög förvärvsfrekvens straffas. Kommuner där nya jobb skapas straffas. Kommuner som kommer in i en negativ utvecklingsspiral får inte högre intäkter, även om kommunen anstränger sig och för att vända denna utveckling. Regeringen påstår i olika sammanhang att den är intresserad av ekonomisk tillväxt. Mot den bakgrunden är det notabelt att regeringens skrivelse inte heller till någon del belyser de tillväxtfientliga inslagen i det gällande inomkommunala utjämningssystemet. I avvaktan på den mer genomgripande förändring vi förordar är det absolut nödvändigt att besluta om omedelbara förändringar av dagens system, eftersom det alltmer tenderar till att förhindra och strypa tillväxt var den än förekommer i vårt land. Även i detta sammanhang vill vi emellertid ånyo ytterligare fästa uppmärksamheten på hur dagens system konfiskerar ekonomisk tillväxt i alla typer av kommuner. Om en kommun oavsett om kommunen har låg skattekraft, medelskattekraft eller hög skattekraft, genom t.ex. åtgärder som leder till lägre arbetslöshet eller höjd förvärvsfrekvens lyckas öka sin relativa skattekraft tas nästan hela ökningen (och ibland mer) om hand av utjämningssystemet. Det är anmärkningsvärt att regeringen i sin skrivelse inte alls redovisar eller berör denna groteska effekt av dagens utjämningssystem. Det inomkommunala utjämningssystemet drabbar i praktiken samtliga landets kommuner eftersom det tagit bort alla incitament för kommunerna att själva påverka sin inkomstsituation genom en förhöjd skattekraft. För kommuner som vill satsa på utveckling är detta direkt kontraproduktivt. Vi har i motioner redovisat hur systemet i praktiken slår. Såväl tillväxtkommuner i våra storstadsområden som glesbygdskommuner med befolkningsminskning har drabbats hårdast. Tydligt är att aktiva kommuner straffas för sina aktiviteter. Leder aktiviteten till höjd skattekraft dras denna in av staten och förs över till andra kommuner. Det material som föreligger för visar hur hårt just tillväxtkommuner i storstadsområdena drabbas. Tillväxten har sitt pris men intäkterna från tillväxten får kommunerna inte behålla, vilket för många av de berörda kommunerna utgör hinder för att medverka till och stimulera den ytterligare tillväxt som skulle komma hela landet till godo. , inklusive , har haft en tillväxt per invånare utöver riksgenomsnittet som uppgår till motsvarande ca i kommunala skatteintäkter, pengar som till tas om hand av utjämningssystemet. På motsvarande sätt har landstings skattekraft ökat påtagligt, men innebörden av detta är enbart att detta landsting måste betala även i stort hela denna ökning till systemet som konstruktionen av kostnadsutjämningen också är starkt negativ för detta landsting. När nu siffrorna för det senaste beskattningsåret analyserats framstår systemets tillväxtfientlighet sålunda med oförändrad tydlighet. Det finns dessutom även exempel på rena glesbygdskommuner som haft befolkningsminskning och höjd skattekraft per invånare. , , och tillhör t.ex. de 29 kommuner som haft en skattekraftstillväxt som överstigit en procentenhet. De ökade skatteinkomsterna av detta får kommunerna inte behålla som befolkningsminskningen i andra ändan minskar det kommunala utrymmet. 5.2.3 Analys tillväxtkommuner och glesbygdskommuner Tillväxtkommuner får inte behålla frukterna på inkomstsidan av den ökade ekonomiska aktiviteten och skattekraftstillväxten medan de däremot får svara för kostnaderna, både de som lett till tillväxten och de som tillväxten medför. har också redovisats hur kommuner i storstadsområdena som har ett behov av ett ökat bostadsbyggande drar sig för att medverka till ett sådant med hänsyn till hur utjämningssystemet fungerar. Regeringens misslyckade bostadspolitik förstärks sålunda av utjämningssystemets konstruktion. Glesbygdskommuner minskar nu som regel befolkningsmässigt som skattekraften per invånare kan stiga när ungdomar och arbetslösa flyttar till orter med jobb. Många av dessa kommuner tar tag i sina problem och kan som resultat bl.a. se ökad förvärvsfrekvens och fler företag. Omstruktureringen medför som regel kostnader, och kommunerna har därutöver ofta överskott på bl.a. lokaler. Den ökade relativa skattekraften får de inte behålla; däremot sjunker skatteintäkterna i takt med det minskande antalet invånare. Stora delar av glesbygden drabbas sålunda rejält av det inomkommunala utjämningssystemet som ligger som en våt filt över kommunsektorn. De kommuner som kommer bäst ut ur systemet är passiva stagnationskommuner, som regel befolkningsmässigt stillastående eller med en svag minskning. Denna tendens har förstärkts av det senaste årets utveckling. Oavsett hur deras egen skattekraft utvecklas får de i stort samma ökning som alla andra, dvs. kan deras kostnadssida positivt påverkas av att så lite händer. Demografiska åldersförändringar kompenseras raskt i kostnadsutjämningen medan förändringar i antalet invånare slår igenom först med viss fördröjning. Stiger arbetslösheten där staten står för kostnaderna så ökar kompensationen i kostnadsutjämningen. Och även för dessa kommuner gäller avsaknaden av incitament att höja inkomstsidan genom förhöjd egen skattekraft, vilket i sin tur gör passiviteten lönsam så länge dagens system består. Förändringstrycket blir mycket litet på den typen av kommuner, och risken är uppenbar att utjämningssystemet medverkar till detta. , som utkom , anger vissa iakttagelser om just tillväxtens pris för berörda kommuner och hur andra kommuner kommer väl ut ur dagens regelsystem med risk för att stillastående belönas. Märkligt nog tycks dessa iakttagelser inte alls påverka regeringen som genom sitt ansvariga statsråd alltmer ihärdigt tycks försvara nuvarande inomkommunala inkomst och kostnadsutjämningssystem. 5.2.4 Systemet saknar måluppfyllelse! Ett mål som skulle uppnås med det inomkommunala utjämningssystemet var att minska utdebiteringsskillnaderna, i första hand att kommuner med höjda bidrag och hög skatt skulle sänka sin utdebitering. Det kan nu konstateras att inte ens i detta avseende har någon nämnvärd effekt kunnat märkas. Kommunerna med hög skatt har bibehållit denna. Utjämningssystemet har däremot tvingat välskötta lågskattekommuner att höja skatten för att betala den accelererande konfiskatoriska utjämningsavgiften. Till yttermera visso har regeringen själv kunnat konstatera att något statistiskt säkerställt samband mellan förändringen i utjämningssystemet och resultatet i enskilda kommuner inte kunnat påvisas. Det är alltså uppenbart att de för många kommuner kraftigt höjda bidragen inte använts till vare sig sänkt skatt eller förbättrat resultat. Kvar står då att många av de berörda kommunerna höjt sin ofta relativt höga kostnadsnivå ytterligare. Nödvändiga strukturförändringar har fördröjts.