mot · GQ02Fi274 · 2002-10-23 00:00:00 — ställde sig av den anledningen direkt negativ till böter som uppgår till annat än symboliska belopp. Att EMU-länderna inte dragit sig för att utnyttja möjlighet gjordes tydligt , då Ekofin beslutade att ge rekommendationer till , trots att ekonomi går bra, med budgetöverskott, en minskande statsskuld och en arbetslöshetsnivå . Bakgrunden var att den ekonomiska uppgången i gjorde att landets parlament lade budget med ökade offentliga utgifter, bland annat i form av en stärkt offentlig sektor. Att , som länge haft en skral statskassa jämfört med länder som , och , nu ville satsa på den offentliga sektorn borde inte har varit så uppseendeväckande. Ekofin menade dock att inflationen i var för hög och att politiken nu måste inriktas på att i första hand bekämpa inflationen. Enligt rekommendationen för en alltför expansiv politik, som leder till en överhettning av ekonomin. Detta strider mot de allmänna riktlinjer som rådet antagit i syfte att säkerställa stabilitet och tillväxt inom EMU. Det paradoxala är att om hade stått utanför EMU, hade man kunnat föra en självständig penningpolitik, och på så sätt bekämpat inflationen. Men är med i , och då är det ECB som bestämmer räntepolitiken. Och från ECB:s horisont är lilla verklighet inte särskilt viktig. tvingas irländarna att ta till andra politiska grepp, vilka står i direkt motsättning till det majoriteten i skulle önska en stärkt offentlig sektor. menar att det som hände är ett uppenbart argument för att inte ska gå med i . Ekofins rekommendation till visar att inte bara är en pappersprodukt, utan att man verkligen vidtar åtgärder mot länder som bryter mot den ekonomiska politik som är fördragsfäst. Om går med i kan vi alltså tvingas att betala böter för att för den ekonomiska politiken som majoriteten av riksdagsledamöterna vill ha! EMU-medlemskapet undergräver den svenska demokratin. 5.1 EMU är inget optimalt valutaområde Teorin om så kallade optimala valutaområden formulerades av den kanadensiske ekonomen och behandlar frågan om vilka villkor som avgör vilka länder som bör ha en gemensam valuta. Slutsatserna från teorin är att minst något av fyra villkor ska vara uppfyllda: Länderna drabbas av gemensamma (symmetriska) störningar. Om störningarna inte leder till att relativpriset mellan de varor som länderna producerar behöver ändras bortfaller behovet av förändringar i valutakursen som stabilisator. Den politiska integrationen är stor. Regioner som har samma stabiliseringspolitiska mål har minskat behov av att kunna genomföra förändringar av relativpriserna. Den nominella löne- och prisrörligheten är hög. Även om störningar leder till behov av relativprisförändringar är valutakursförändringar överflödiga om den nominella anpassningsförmågan i landet är stor. Handeln och rörligheten mellan länderna är stor. Om arbetslösheten i ett land kan mötas med arbetskraftsutvandring till ett annat land, liksom brist på arbetskraft kan motverkas genom invandring, minskar behovet av att kunna göra valutakursförändringar. Vissa av EMU-medlemsländerna uppfyller något eller flera av dessa fyra kriterier. gör det inte: Den symmetriska störningen av ekonomin är för del klart underordnad den asymmetriska störningen. Den politiska integrationen är ännu liten. Även om graden av finanspolitisk samordning ökar saknas en offentlig politisk debatt över landsgränserna. Inkomstfördelningar mellan olika regioner finns i och för sig genom , men dessa är oerhört små i jämförelse med exempelvis förhållandet mellan svenska kommuner, eller mellan amerikanska delstater. Den nominella löne- och prisrörligheten är låg. huvudinriktning var just att förändringar måste genomföras på den svenska arbetsmarknaden före ett eventuellt EMU-medlemskap för att inte riskera att EMU-medlemskapet leder till ökad arbetslöshet. Rörligheten mellan och EMU-länderna är mycket låg. Möjligheten att svensk arbetskraft flyttar till exempelvis eller är obefintlig i jämförelse med exempelvis att amerikansk arbetskraft flyttar från till östkusten. Utifrån teorin om optimalt valutaområde är slutsatsen att bör stå utanför EMU. För vissa av EU:s medlemsländer talar teorin för en EMU-valuta, men långt ifrån alla av EU:s medlemsländer uppfyller kriterierna. utgör därför inget optimalt valutaområde, och det finns inte någon anledning att tro att samma penningpolitik plötsligt skulle vara bäst i alla länder. Olika länder kräver helt enkelt olika lösningar, och EMU riskerar därför att leda till stora regionala slitningar. 5.2 EMU missgynnar periferin EMU kan med stor sannolikhet hamna i lägen där den ekonomiska situationen skiljer sig starkt mellan länderna. Problemet är att om en förmodad sund ränte- och inflationsnivå skiljer sig stort mellan exempelvis och , talar allt för att ECB kommer att föra en ekonomisk politik som syftar till att gynna de centralt belägna EMU-länderna. Det är alltså konjunkturläget i EMU:s centrum som kommer att avgöra penningpolitik, vilket kan innebära att länderna i EU:s utkanter direkt missgynnas av den förda politiken. Fallet , se ovan, visar att detta resonemang att EMU missgynnar länderna i ytterområdet i högsta grad redan har besannats. ECB tar inte hänsyn till att olika EU-länder har olika ekonomier, olika mängder av privat- och företagslån och olika långt behov för att reagera på ränteförändringar. lilla verklighet har uppenbarligen inte påverkat ECB. Vad sådana slitningar leder till i sin tur är omöjligt att veta, när vissa områden i EU blir missgynnade eller direkt motarbetade av i . Mycket talar därför för att röster kommer att höjas för att EMU-länderna snabbt måste få en mer likartad ekonomisk struktur för att ska kunna fungera. Hur ska denna ekonomiska struktur skapas och till vilket pris? Det finns inget självändamål med att ländernas ekonomiska struktur ska likformas. Det är inte heller önskvärt. Att olika delar av världen har olika ekonomisk struktur är en nyttig mångfald som bidrar till utvecklingen och gör världen mindre sårbar. Mot detta anför EMU-förespråkare att en liten valuta inte kan klara sig i närheten av en stor. Argumentet är missvisande. av export går till EMU-länderna. Om och går med i kommer nivån att vara . Detta kan jämföras med situation, där av exporten går till , men där det inte finns någon seriös debatt om att överge sin valuta för USA-dollarn. I själva verket har ett stort dollarberoende som gör att det skulle vara förenat med stora risker att överge makten över penningpolitiken, och därmed möjligheten att göra korrigeringar gentemot dollarn. Framför allt på grund av skogsindustrins exportmöjligheter, men även företag som och har ett starkt beroende av dollarns värde gentemot kronan. Eftersom har delvis annorlunda handelsförbindelser än EMU:s kärnländer, och ekonomiska beroende av regioner utanför EU, kan den penningpolitik som ECB för komma att slå väsentligt annorlunda på än mot EMU:s dominerande länder, till nackdel för . Resonemanget om att EMU riskerar att missgynna länderna i ytterområdet kan dessutom föras ytterligare ett steg. Som nämnts är ett huvudsyfte med EMU att ska kunna konkurrera framgångsrikt med och . En huvudsaklig pusselbit i den globala konkurrensen är att företag inom EU/EMU, tack vare en större marknad, ska kunna bli större och därmed kunna producera effektivare, när resurser koncentreras och stordriftsfördelar utnyttjas i högre grad. I klartext betyder detta att varje land, eller region, ska tillverka det de är bra på och låta bli att tillverka det de är sämre på. köps upp av större och läggs sedan ner om det stora företaget gynnas av det. EMU hjälper således till att rationalisera industrin till ett fåtal giganter inom varje industrigren. Förlorarna är de mindre samhällena samt småföretagen. Valet står mellan arbetslöshet eller flytt. Detta innebär alltså att länder i periferin, som , riskerar att dräneras på kapital, naturresurser och kompetens. Mot detta anför EMU-förespråkarna att med ett medlemskap i kan dra till sig mer investeringar när inga valutahinder står i vägen. Argumentet är märkligt, då inte har ett sämre investeringsklimat än vad EMU-länderna har i genomsnitt. Det EU-land som drar till sig mest utländska investeringar är dessutom , som liksom valt att stå utanför EMU. Den motsatta slutsatsen, d v s att ett EMU-medlemskap riskerar att innebära att kapital flyr landet till EMU:s kärnområde, stöds av den amerikanska investmentbanken . Deras prognos slår fast att om går med i riskerar så mycket som att flyttas från den svenska aktiemarknaden till kontinenten. Anledningen till kapitalflykten är att svenskarna sparar mer i aktier än vad genomsnittspersonen gör i EU. En stor del av dessa investeringar kommer att flyttas utomlands om EMU blir svenskarnas nya hemma-marknad. Det är främst försäkringsbolag, pensionsfonder och andra fonder som väntas vikta om sina aktieportföljer genom att sälja svenska aktier och köpa utländska. EMU kan också leda till en negativ global resursfördelning. Resonemanget förs fram i och går ut på att euron rimligen får större betydelse i världsekonomin som reservvaluta, än vad de enskilda valutorna haft sammantaget. Innehav av euro utanför EMU-området kan därför komma att öka och ge ECB större seignorageinkomster, på bekostnad av andra staters inkomster, det vill säga inte en effektivitetsvinst utan en omfördelning från andra länder till EMU. Men detta innebär inte ett välstånd för alla. Klyftorna mellan olika länder och mellan medborgarna inom ett land fortsätter att öka, som handeln ökar. EMU tar ingen hänsyn till en rättvis fördelning. Ett vanligt argument för att ska gå med i är att vi på så sätt bättre kan stå emot valutaspekulationer och slippa stora kursförändringar. Argumentet är vilseledande. Inga historiska fakta talar heller för att det är svårare att spekulera mot större valutor än mot mindre, eller att valutastabiliteten är större för valutor som används inom en större region. Det finns inte någon täckning för påståendet att stora valutor är mer stabila än små. I ett längre perspektiv är tendensen att större valutor har fluktuerat mer än små. Eurons första tid var inte heller någon succé. sjönk euron mot kronan och mot dollarn. Vissa EMU-förespråkare vill dra resonemanget så långt som att hävda att EMU ska motverka internationella valutaspekulationer. Att ingen spekulation längre kan ske mellan EMU-medlemmarnas tidigare valutor är förvisso sant, men sådan spekulation har enbart flyttats till att ske mellan andra valutor. I själva verket minskar EMU det politiska handlingsutrymmet att motverka valutaspekulation, bygga upp stabila regionala ekonomier och möjligheterna att motverka de negativa konsekvenserna med ekonomins globalisering. I praktiken förbjuder till och med att EMU används i politiskt syfte för att inskränka kapitalrörelser. anser att det är nödvändigt att motverka de negativa effekter som följer av kortsiktig spekulation och globaliseringen av ekonomin. Det som behövs är internationella regler som motverkar den alltmer oreglerade och fiktiva spekulationsekonomin. Vi vill därför införa en så kallad Tobinskatt, dvs skatt på valutatransaktioner. Med en sådan skatt blir det inte lönsamt att spekulera kortsiktigt, vilket lägger grunden för mer långsiktiga ställningstaganden inför investeringar. Dessutom ger Tobinskatten en inkomst som kan användas för att utjämna globala klyftor. slår fast att ett EMU-medlemskap kan leda till hög arbetslöshet. Utredningen påpekade därför att bör stå utanför EMU till dess att den svenska arbetsmarknaden blir mer flexibel. Orsaken härtill är att ett deltagande i innebär att penningpolitiken kan användas för att stabilisera störningar som drabbar det egna landet (så kallade asymmetriska störningar). Ett motargument som framförs är att ett medlemskap i i sig innebär flexiblare nominallöner. avfärdar detta argument och hävdar i stället motsatsen: Med en penningpolitik inriktad på prisstabilitet kan flexibiliteten rentav komma att minska i förhållande till nuläget. Den ökade flexibilitet som föreslår som en motvikt till de negativa konsekvenser ett medlemskap i innebär inkluderar: En minskning av de statliga subventionerna av arbetslöshetsförsäkringar, dvs arbetslöshetsförsäkringar ska i högre grad betalas via avgifter och inte via skatten. Sänkta ersättningsnivåer i arbetslöshetsförsäkringen. Åtgärder som gör det svårare för de anställda att ta till olovliga konflikter, i form av exempelvis vilda strejker eller massjukskrivningar. Uppmjukning av anställningsskyddet. Regelsystem som avväger löntagarnas krav på en rimlig inkomstutveckling mot samhällets intresse av en lönekostnadsnivå som medger hög sysselsättning. Frågan kvarstår då om sådana åtgärder är önskvärda. Vore de det kan de naturligtvis genomföras oavsett om deltar i eller inte. Om de inte är önskvärda måste de vägas mot eventuella fördelar med EMU, men för arbetslösa såväl som för arbetare torde EMU inte kunna ge andra positiva förändringar som kompenserar för de försämringar EMU-anpassningspolitiken medför. 6 Folkomröstning 2006! slutsats, efter att fördelar och nackdelar med ett EMU-medlemskap har vägts samman, är att inte ska gå med i . Vi anser också att frågan har en så avgörande roll på den framtida samhällutvecklingen, framför allt gällande de demokratiska inslagen, att frågan om ett svenskt deltagande i måste underställas en folkomröstning. anser att den bästa tidpunkten för en folkomröstning om ett eventuellt svenskt medlemskap i är i samband med nästa riksdagsval . Fördelen med detta är att folkomröstningen kan bli beslutande om det sker på ordinarie valdag. En beslutande folkomröstning är viktig eftersom och regeringen inte då kan kringgå folkomröstningsresultatet.