mot · GQ02L340 · 2002-10-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att stärka de trafikskadades rättstrygghet i ekonomiskt hänseende. Såsom jag framfört i tidigare motioner och i kammardebatter är den trafikskadades rättstrygghet allvarligt hotad både av långt utdragna handläggnings- och prövningstider och av de korporativa inslagen i trafikskadenämnden samt inte minst genom att staten drog in de trafikskadades rättshjälp 1997. Det senare bortfallet i ekonomisk stöd för att föra sin talan ansågs kompenseras av de privata försäkringarnas rättshjälp. Problemet är att denna privatiserade rättshjälp är beloppsbegränsad till i samtliga försäkringar utom en, där beloppet är . Alltmedan kostnaderna för rättsliga processer ökat kraftigt, t.ex. genom att juridiska tjänster av olika slag blivit momsbelagda. Ett överklagande till tingsrätt eller i ännu högre grad till överordnad rättslig instans innebär ett stort ekonomiskt risktagande för den enskilde. Ofta överstiger rättegångskostnaderna ersättningen i rättshjälpen med det dubbla och mer därtill. Med allt vad däri ryms av risker för ekonomisk skuldsättning långt över egen försörjningsförmåga och ytterst personlig konkurs. I en stort uppslagen debattartikel publicerad i angriper en rad sakkunniga läkare och advokater det orimliga i nuvarande system. Se även artikel som biläggs motionen. Regeringen måste se över detta förhållande i syfte att jämna ut parternas ekonomiska styrkeförhållanden. Är man trafikskadad och tvingas pröva sin sak i domstol, bör man ha gott om pengar. Är man fattig eller en vanlig löntagare har man små utsikter till framgång mot försäkringsbolagen i domstol, skriver elva professorer, läkare och advokater. 1997 drog staten i praktiken in allmän rättshjälp vid tvist med försäkringsbolag. Avsikten var att kostnaderna för detta skulle täckas genom rättsskyddet i privat försäkring. Regeringen har dock inte följt upp hur denna ändring har utfallit och försäkringsbolagen har inte tagit sitt ansvar för att utveckla rättsskyddet så som förväntat sig. Den försämrade rättshjälpen har lett till ett oacceptabelt förhållande för som rättsstat och medfört en ekonomisk katastrof för många oförskyllt skadade. Vid reglering av skada anlitar försäkringsbolagen så kallade sakkunnigläkare för bedömning av ärendet. Dessa läkare arvoderas av bolagen, och deras arbetsförhållanden är särpräglade genom att de inte träffar eller undersöker den skadade utan gör sina bedömningar på handlingar, som kan vara såväl bristfälliga som felaktiga. För att förstärka intrycket av sakkunnigläkarnas bedömningar har de ofta höga akademiska titlar som professor eller docent. Förhållandena har uppmärksammats och kritiserats då många bedömningar i hög grad varit medicinskt diskutabla och kränkande för den skadade. Förhållandet är än mer anmärkningsvärt då dessa läkare kan göra sina uttalanden utan medicinskt ansvar gentemot den skadade och kan därför inte prövas i , då de som sakkunnigläkare inte står under tillsyn. Det framstår som högst naturligt att skadade personer mot denna bakgrund kan bli felaktigt bedömda av försäkringsbolagen i ett skadeståndsärende. För att få sitt fall rättsligt prövat i enlighet med rättsliga principer inom EU, skall den skadade kunna få sin sak prövad vid domstol. För detta har den enskilde skadade i sin privata försäkring (ett bolag ). Det beloppet har varit oförändrat . har beloppet urholkats genom inflation och rättegångskostnaderna har blivit momsbelagda. Reglerna vid rättegång är sådana att den som förlorar målet får betala inte enbart sina egna rättegångskostnader utan även motpartens. innebär det att om en trafikskadad förlorar målet i tingsrätten står han ofta med en personlig skuld på efter det att han utnyttjat sitt rättsskydd. Att pröva ärendet i hovrätt innebär ett än större risktagande. Ofta har den skadade, om han förlorat i tingsrätt, inte heller ekonomiska möjligheter att få sin sak prövad i hovrätt. Om försäkringsbolaget förlorar i tingsrätten är det vanligt att det överklagar till hovrätten. Vid en genomgång av sådana domar vid har det gått att beräkna kostnader för dem som förlorat målet. Kostnaden har sedan rättsskyddet fråndragits i medeltal varit . Detta förhållande har medfört, att den som vill ha sin skadebedömning prövad i domstol riskerar att dra på sig en personlig skuld på i genomsnitt , vilket är en oerhörd summa för de flesta och kan medföra en livslång skuldsättning. Det är naturligt att skadade personer ofta inte vågar få sitt ärende prövat och att rättssäkerheten därmed är raserad utom för dem som är välbeställda. Det är genant för att det råder sådana rättsliga förhållanden utan att regeringen ingriper. Hantering av skadeärenden talar för att vissa försäkringsbolag är medvetna om sin överlägsna ställning gentemot den skadade och visar en hårdare attityd mot denne under skaderegleringen. Handläggningstiderna är i många fall orimligt långa, man svarar inte snabbt nog på brev och sakkunnigläkarna bemödar sig inte att tillfredsställande motivera sina bedömningar. Till detta kommer att några bolag använder sig av ett stort antal sakkunnigläkare, som vittnen i domstol, och på så sätt driver upp kostnaderna i domstolen, vilket är direkt avskräckande för den skadade. Det förekommer att försäkringsbolag, då de vinner i tingsrätt, begär som ersättning för sin del, trots att deras egen rättsskyddsförsäkring bara är . Man visar genom sitt agerande på att den försäkring man själv erbjuder inte är något verkligt rättsskydd. Förhållandena har medfört att svårt skadade personer inte sällan unga som p g a skadan blivit sjukpensionärer som försökt att pröva sitt fall i domstol har kommit på ekonomiskt obestånd och gått i personlig konkurs. Det framstår som högst oacceptabelt att personer, som utan egen förskyllan blivit svårt skadade, då de högst välmotiverat försöker att få sitt ärende prövat i domstol, kan hanteras värre än den värste förbrytare, som utan beloppsgränser har oförändrad rätt till juridiskt biträde. Det vilar ett tungt ansvar på regeringen och den politiska majoriteten att inte ha uppmärksammat och reglerat detta förhållande för ofta synnerligen svaga och utsatta människor, som man i andra sammanhang säger sig värna om. , överläkare, , , överläkare i neurologi, , professor och f d sakkunnigläkare, Försäkringsöverdomstolen , professor, psykiatri och socialmedicin , advokat, , f d chef för