mot · GQ02Fö240 · 2002-10-23 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 30 3 En försvarspolitik för svunna tider 30 4 Demokratiernas gemensamma säkerhet efter 11/9 31 5 Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken 32 6 Europeisk krishantering 33 8 Internationella insatser 34 8.1 Internationell förmåga 34 9 En modern personalförsörjning inom totalförsvaret 35 10 Mångfald och diskriminering inom försvaret 36 11.1 Ökat anslag till 37 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att säkerhet bäst främjas i samverkan med andra demokratier i EU och Nato.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den säkerhetspolitiska utvecklingen.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förmåga till internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om dimensioneringen av det militära försvarets internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att särskilja anslagen till Förbandsverksamhet och till Internationella insatser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en könsneutral personalförsörjning inom totalförsvaret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om mångfald och diskriminering inom försvaret. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka anslagen till . beslutar om ändring i förhållande till regeringens förslag gällande anslagen under utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet enligt uppställning (): 6:2 Materiel, anläggningar m.m. 1 Yrkandena 1 och 2 hänvisade till UU. 3 En försvarspolitik för svunna tider Redan när fattade beslut om försvarspolitikens inriktning för perioden 20022004 kunde liberalerna konstatera att det handlade om en försvarspolitik som blundade för den nya säkerhetspolitiska verklighet som lever i. Trots att den med en dåres envishet upprepar mantrat om den svenska militära alliansfriheten, utgör allt intensivare deltagande i gemensamma internationella insatser för en aktiv militär krishantering tillsammans med Natos nuvarande och blivande medlemsstater och inom ramen för olika Natostrukturer en allt större del av svensk försvarspolitik. Lika otänkbar som en svensk militär närvaro i efter attentaten i och skulle ansetts för bara , lika naturlig är den . säkerhet främjar vi i allt högre utsträckning genom ett gemensamt agerande för fred och säkerhet i solidaritet tillsammans med demokratierna bland EU:s och Natos nuvarande och blivande medlemmar. Inför försvarsbeslutet konstaterade att beslutet förutom att det står och stampar i en förlegad syn på roll i europeisk säkerhetspolitik saknas dels förutsättningar för den modernisering av det svenska försvaret som behövs för att det skall kunna hantera olika väpnade aktioner som är tänkbara mot vårt land, dels möjligheter för ett väsentligt utökat svenskt deltagande i internationella fredsinsatser med militära resurser. Den bedömningen är än mer giltig bara . Nästa försvarsbeslut omfattar perioden 20052007 och kan förväntas behandlas av och . avser att inför riksdagsbehandlingen återkomma med ett samlat alternativ till en försvars- och säkerhetspolitik för den tid som ligger framför oss i motsats till en politik som förs utifrån den tid som ligger bakom oss. I denna motion begränsar vi oss till att redovisa de förändringar vi vill se under . beslut i samband med tilläggsbudgeten om att överföra 300 milj. kr från anslaget för Materiel, anläggningar samt forskning och teknikutveckling till anslaget för Förbandsverksamhet och beredskap m.m. berodde på att Försvarsmakten misslyckats i budgetering och uppföljning, så att ett stort underskott uppstått i förbandsverksamheten. Detta är inte acceptabelt. En viktig orsak till att denna utveckling fortsätter är att regeringen fortsatt verkar för att inkalla fler värnpliktiga till pliktutbildning än vad behoven kräver för att fylla krigsorganisationen. Det gör att försvarsbudgeten i alltför hög grad inriktas på organisationens volym och i alltför liten grad på materiell förnyelse. 4 Demokratiernas gemensamma säkerhet efter 11/9 Terrorattackerna mot och lyfte på ett ofattbart tragiskt och skoningslöst sätt fram de nya förutsättningarna för internationell fred och säkerhet som råder sedan det slut. Då utgjorde konfrontationen mellan supermakterna tillika kärnvapenmakterna det ojämförligt största hotet mot vår säkerhet. utgör hot som i och ett allvarligt och gemensamt hot inte bara mot , och utan också mot t.ex. , och . I kampen mot den internationella terrorismen kunde alla globala och regionala stormakter enas inom ramen för gemensamma ansträngningar i FN. Attentaten visar att de nya hoten kan slå till såväl med massförstörelsevapen, som till ansågs vara stormakternas monopol, som med lågintensiva vapen som vanliga knivar. Hoten ligger inte i teknologinivån utan i effekterna av de hänsynslösa attentat som utan förvarning utförs mot civila människor och mål. De civila trafikflygplan, som kallblodigt flögs rakt in i skyskraporna på och det amerikanska försvarshögkvarteret, visade inte, att diskussionen om hur man försvarar sig mot missiler och massförstörelsevapen skulle vara fel. De visade däremot att hotbilden är vida mer mångfacetterad och kräver ett bredare angreppssätt. Men kanske också att det moderna samhället och dess fundament av öppenhet, fri rörlighet och allt större beroende av högteknologisk kommunikation blivit allt mer sårbart. Framför allt visar terrorattacken mot att ingen säkerhet kan uppnås annat än i gemenskap. Kampen mot terrorismen formas i en allians främst mellan världens folkstyrda stater. Ansträngningarna att få att uppfylla de krav som ställts av vid upprepade tillfällen pekar på behovet av ett FN som måste bli starkare, mer handlingskraftigt och därigenom mer legitimt och trovärdigt som världssamfundets samlade företrädare för fred och säkerhet, frihet och mänskliga rättigheter. I söker sig alla demokratiska stater in i ett allt tätare och mer integrerat samarbete såväl på det ekonomiska området som när det gäller säkerhet mot inre och yttre hot. EU och Nato är för praktiskt taget alla demokratiska stater i det naturliga målet för gemensam säkerhet. EU och Nato utgör i allt högre grad bålverk i kampen för fred, frihet och demokrati och måste därför stå öppna för varje europeisk demokrati som önskar vara med och delta på samma villkor. 5 Alliansfriheten och den svenska säkerhetspolitiken De europeiska demokratiernas säkerhet har garanterats av samarbetet mellan och inom ramen för den transatlantiska försvarsalliansen. Det är lika viktigt också . En ny svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från att aktivt ska bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. ska därför, i likhet med de tre baltiska staterna, omgående söka medlemskap i . I vårt eget närområde skulle det vara av stor betydelse om även och förutsatt att det finska folket så önskar blev medlemmar av Nato när de tre baltiska staterna blir inbjudna i den förestående utvidgningen. Den nya s.k. säkerhetspolitiska doktrin som offentliggjordes av regeringen och tre borgerliga partier vårvintern 2002 ger ingen vägledning alls för de viktiga avgöranden som måste träffa för vårt internationella deltagande för fred och säkerhet i vår omvärld. Å andra sidan kan den inte heller sägas lägga några hinder i vägen för de steg som verklighetens utveckling ändå kommer att tvinga vårt land att ta. En doktrin som saknar relevans för den verklighet vi lever i saknar också relevans för vår omvärld. Kosovokampanjen visade med all tydlighet på frånvaron av verkningsfulla instrument för att hantera kriser med militära inslag i . Det blev startskottet för utvecklingen av en europeisk krishanteringsförmåga inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. måste i högre grad kunna samla sig till åtgärder av såväl civil som militär karaktär för att hantera kriser och konflikter i vårt närområde utan att alltid behöva förlita sig på aktiv närvaro från sida. Däremot är det viktigt att se denna utveckling av en europeisk krishanteringsförmåga i nära samarbete med inom det transatlantiska samarbetet. Varje försök att se dessa ansträngningar som ett sätt att hävda mot måste däremot kraftfullt motverkas. EU och Nato har en fortsatt viktig roll för att upprätthålla fred och därmed skapa förutsättningar för en hållbar fredlig samlevnad och utveckling på . Närvaron i Bosnien, Kosovo och kommer att behöva fortgå . Ännu är det långt kvar innan de institutioner skapats och blivit verkningsfulla, som ska möjliggöra fredlig samlevnad mellan olika folkgrupper. EU och Natos successiva utvidgningar till att omfatta allt fler av demokratier är viktiga bidrag till att stärka de institutionaliserade strukturer som främst främjar fred och säkerhet i . Det bidrar kraftfullt till att förebygga, möta och hantera konflikter såväl inom som mellan stater i . Institutionaliserade säkerhetsstrukturer av denna art bidrar till att öka transparens och förutsägbarhet. Den fortsatta utvidgningen bygger på att nya medlemmar uppfyller de kriterier som de båda organisationerna förutsätter. Däremot bör ingen bortre gräns vare sig geografiskt eller tidsmässigt ställas upp för denna utvidgning. Det innebär t.ex. att också , som naturligen hör hemma i och alltmer närmar sig det nya som växer fram, kan kvalificera sig för medlemskap om och när det så önskar. Att , och förväntas beviljas medlemskap i både EU och Nato kommer att ytterligare befästa det utomordentligt gynnsamma säkerhetspolitiska läget i . Det stärker stabiliteten och förutsägbarheten också i denna del av . Det hade därför varit naturligt att tydligare uttryckt sitt stöd för ansträngningarna från , och om att få medlemskap inte bara i EU utan också i Nato. Det gagnar den säkerhetspolitiska utvecklingen i vårt eget närområde och därmed också . Vid sitt toppmöte i kommer Nato att fatta beslut om inbjudningar till en fortsatt utvidgning omfattande uppemot tio stater också grannar i . beskriver numera sitt säkerhetspolitiska vägval som alliansfrihet under rådande förhållanden. Efter i kan diskrepansen mellan svensk säkerhetspolitik i inhemska doktrinsamtal och praktisk politik därför mycket snabbt bli avgrundslik. Genom att än tydligare institutionaliserat sitt samarbete med Nato, står snart utanför tillsammans med bara de mest aparta europeiska staterna. I är det nu bara och som för egen del uttryckligen utesluter medlemskap i . I takt med att alla grannländer integreras allt djupare i de gemensamma europeiska institutionerna för fred och säkerhet tonar den traditionella militära hotbilden mot bort. Vår säkerhet främjar vi alltmer genom gemensamma insatser främst för krishantering utanför gränser. Det är således av stor betydelse för svensk säkerhetspolitik att har en hög beredskap att kunna ställa förband till förfogande för internationella insatser. har flaskhalsarna för att kunna ställa större truppinsats till förfogande varit dels regeringens budgetproblem, dels förmågan att få fram tillräckligt många som vill ställa upp frivilligt. Det senare har bl.a. att göra med rekryterings- och avlöningsförhållanden. Man bör t.ex. pröva att redan vid mönstring ställa frågan till de värnpliktiga om de kan ställa sig till förfogande för internationella insatser efter fullgjord utbildning ev. i kombination med kontraktsskrivande. liberalerna menar att bör ha en ständig och uthållig beredskap att kunna ställa 1 500 man till förfogande för internationella insatser. Det är en omfattning som regeringen i budgetpropositionen bara förutser under korta perioder. Anslaget för internationella insatser ska, vilket länge förespråkats av liberalerna, vara i den storleksordning som krävs för en ständig beredskap omfattande 1 500 man. liberalerna avvisade vid budgetbehandlingen förslaget om ett samlat anslag för både fredsfrämjande truppinsatser samt förbandsverksamhet och beredskap. Det riskerar att i för hög utsträckning sudda ut gränserna mellan dessa båda verksamheter inom totalförsvarsområdet. Inför försvarsbeslutet kan det däremot vara rimligt att på allvar överväga i vilken utsträckning förmåga till internationella insatser ska vara dimensionerande för det militära försvarets krigsorganisation, vilket aldrig varit aktuellt. Redogörelsen i årets budgetproposition ger inte heller någon klarhet i förutsättningarna för tillräckligt omfattande internationella svenska insatser. Regeringen bör därför tills vidare återgå till att under ett särskilt anslag anvisa tillräckliga medel för att i normalfallet möjliggöra internationella insatser av storleksordningen 1 500 man. 9 En modern personalförsörjning inom totalförsvaret Regeringens motstånd mot att uttagning och antagning till grundutbildning inom totalförsvaret ska vara könsneutral och omfatta även kvinnor, är en kapitulation inför unkna attityder från svunna tider till det militära försvaret, vilka inte har någon plats . Det är också att avstå från det mest verkningsfulla instrumentet att ändra de attityder och förhållningssätt inom det militära försvaret, som gör att så många känner sig utsatta för nedlåtande och diskriminerande behandling och därmed inte välkomna. Varje uttagning till tjänstgöring/utbildning med hjälp av totalförsvarspliktlagen är ett extraordinärt ingrepp i den enskilde individens integritet. Det måste därför kunna motiveras av ett i varje enskilt fall tydligt behov av att kunna bemanna en funktion i totalförsvarets krigsorganisation. Varje tjänstgöringstid/utbildningstid måste kunna på samma sätt motiveras med att placeringen i krigsorganisationen kräver den tid som vederbörande tas i anspråk för. Varje utbildning ska därför vara varken kortare eller längre än vad uppgiften i det enskilda fallet kräver. Likaså skall varken fler eller färre utbildas än vad som erfordras för uppgiften. Lagen om totalförsvarsplikt bör således gälla för kvinnor på samma villkor som för män. Därför bör kvinnor på samma sätt som män kallas till mönstring. Uttagning till utbildning och tjänstgöring skall, för både män och kvinnor, i största möjliga mån styras av frivillighet och individuella val. Om frivillighet och egna val får större utrymme kommer de som tas ut till utbildning och tjänstgöring att vara mer motiverade och därmed engagerade och duktiga i utförandet av sina uppgifter. I den mån det är möjligt att utforma ett system som garanterar rekryteringen av tillräckligt många väl lämpade individer bör detta i högre grad vara grundat på frivillig rekrytering. I grunden kvarstår dock pliktlagarna. Bakom ambitionerna att ta ut fler till militär grundutbildning än vad som erfordras ligger den alltjämt diffusa folkförankringstanken att det militära försvaret skulle vara bättre folkligt förankrat för att fler gör värnplikt. Det är vår absoluta övertygelse att försvarets förankring bäst åstadkoms när försvaret är rätt rustat och varje värnpliktig har rätt uppgift, rätt utbildning, rätt skydd och rätt utrustning för sin uppgift. Eftersom varken regeringen eller försvarsmakten på allvar prövat frågan om hur många värnpliktiga som behöver utbildas för att fylla krigsorganisationen, är det svårt att ange ett exakt antal. Det torde i alla händelser ligga en bra bit under det antal som kallas in. Detta är inte acceptabelt. Hänvisningen till rekryteringsbasen för internationell verksamhet är inte relevant, då den varken tar hänsyn till motsvarande förhållanden i andra jämförbara länder eller till hur denna bas skulle påverkas av ett rimligare sätt att organisera, rekrytera, avlöna och meritera dem som ställer upp till internationell verksamhet. 10 Mångfald och diskriminering inom försvaret Det militära försvaret är en del av det svenska samhället. I allt högre utsträckning avspeglas det övriga samhället och dess utveckling inom försvaret, vilket är både naturligt och önskvärt. Trots detta är det militära försvaret på centrala områden inte alls representativt för det samhälle det verkar i och för. Attityder och förhållningssätt gentemot det som är annorlunda eller ovanligt i försvaret måste förändras, så att alla är lika välkomna på likvärdiga villkor att tjänstgöra på varje befattning inom försvaret. Övergrepp och diskriminering är aldrig godtagbart och måste varje gång motverkas kraftfullt. Försvaret är i hög utsträckning fortfarande enkönat. De få kvinnor som söker sig till försvaret möts alldeles för ofta av attityder och förhållningssätt som inte är godtagbara. Regeringen redovisar i budgetpropositionen att åtgärderna för att rekrytera fler kvinnliga officerare är alldeles otillräckliga. För få kvinnor rekryteras till officersyrket, för många kvinnor lämnar officersyrket för tidigt och för få kvinnor når högre officersbefattningar inom försvaret. Detta kräver ytterligare ansträngningar för att komma till rätta med problemet inom Försvarsmakten. Det stora antalet människor som verkar i försvaret är dock värnpliktiga. Trots en öppning för kvinnor som frivilligt ansöker om att få göra värnplikt, är antalet som gör detta mycket litet. Detta är den utan jämförelse viktigaste orsaken till att antalet kvinnliga officerare fortsätter att vara så litet. Detsamma torde vara fallet vad gäller de attityder och förhållningssätt till kvinnor, som i alldeles för hög utsträckning fortfarande förekommer. Rätt man/kvinna på rätt plats i krigsorganisationen skulle starkt bidra till ett annat klimat och till ett godtagbart förhållningssätt till olika kategorier människor i försvaret. Lika viktigt som det är att vidta åtgärder för att få fler kvinnor både värnpliktiga och officerare i försvaret, är det att vidta åtgärder för att främja en bättre etnisk och kulturell mångfald inom försvaret. Dagens svenska samhälle består av en stor grupp medborgare med utländsk bakgrund i föräldra- och/eller farföräldragenerationen. Detta återspeglas inte heller tillfredsställande i det svenska försvaret. Som både () och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) framhöll i sina remissvar till krävs kraftfulla åtgärder också för att det militära försvaret på alla nivåer och i alla funktioner ska vara lika öppet, välkomnande och tillgängligt på likvärdiga villkor för homo- och bisexuella som för heterosexuella. Som framgår ovan har länge påpekat att det till grundutbildningen inkallats fler värnpliktiga än vad som varit motiverat för att upprätthålla kvaliteten och effektiviteten i försvarets organisation. Vi har av den anledningen ansett det vara nödvändigt att successivt minska antalet värnpliktiga som genomgår grundutbildning. En sådan minskning har dock ej skett. För att upprätthålla balansen mellan behov, kvalitet och effektivitet föreslås en inhibering av utbildning av nya värnpliktiga för motsvarande en minskning av anslaget 6:1 Förbandsverksamhet m.m. om i förhållande till regeringens förslag. Därutöver menar vi att det utöver redan uppbundna materiel- och anläggningskostnader finns utrymme att minska anslaget särskilt avseende materielleveranser om . 11.1 Ökat anslag till liberalerna vill öka anslaget till med . Resurserna ska användas till skärpt kontroll av efterlevnaden av fiskekvoter och fångstmetoder vid fiske. Anslaget har också som syfte att påbörja systemet med uppbyggnaden av miljölotsar. Systemet med miljölotsar är ett krav som Folkparitet länge drivit och innebär att lastfartyg övervakar och kontrollerar .