mot · GQ02Ju346 · 2002-10-23 00:00:00 — Anstalter har stängt avdelningar, vilket visserligen har lett till att man på vissa håll lyckats sänka kostnaderna, men har problem uppkommit med för få häktesplatser och orimligt lång väntan i häkte innan överföring till anstalt kunnat ske. beräknades 300 dömda personer finnas kvar i häktet i väntan på fängelseplats. Enligt uppgift avtjänade inte mindre än 800 personer sina straff i häkten, en ökning med 100 jämfört med . Att väntetiderna för anstaltsplacering har ökat har kritiserats av JO, men de rekommendationer JO utfärdat följs inte i praktiken. har behandlat frågan om häktesplatser i ett antal betänkanden. Där har framhållits att målsättningen ska vara, att ingen fängelsedömd ska förvaras i häkte längre än efter det att dom blivit verkställbar. Denna målsättning går alltså inte att uppnå med nuvarande resursbrist. anser att reglerna för genomströmningen på svenska häkten måste ses över. Kriminalvården behöver resurser för att kunna uppfylla målsättningarna. anser att ett angeläget mål måste vara att hålla anstalterna och häktena fria från droger och att personalen får resurser och möjligheter att på ett effektivt sätt kontrollera att drogfriheten efterlevs. Den intagne och den häktade ska erbjudas behandling vid alkohol- och narkotikamissbruk. Drogtester bör användas i större utsträckning när personalen misstänker missbruk. konstaterar att omfattningen av kontrollåtgärder i anstalter och häkten i form av grundliga visitationer och urinprovstagningar har minskat. Det vill ändra på genom att tillföra resurser så att personalen hinner med och har instrument för att på ett effektivt sätt få kontroll över narkotikan på anstalterna. Vi anser också att man på anstalterna bör införa en sektionering och ett smågruppssystem, vilket är resurskrävande men verkningsfullt. I och med att de intagna endast får umgås i mindre grupper ökar förutsättningarna för att narkotikamarknaden på anstalten ska försvinna. En väl utbyggd programverksamhet för intagna är en helt avgörande faktor om man ska lyckas vända de intagnas intresse från droger och kriminell livsstil till eget ansvarstagande för sin verkställighet och ytterst sitt liv. Väl fungerande motivationsavdelningar som kan genomföra kognitiva program är nödvändigt. anser att man också bör överväga att införa generella regler för övervakade besök för dem som dömts till fängelse för narkotikabrott , exempelvis 13 månader. Det skulle ge dessa narkotikamissbrukare en rimlig chans att komma ifrån sitt missbruk. förespråkar inte, i motsats till , att ett nytt storfängelse byggs. Vi anser att det är bättre att bygga om och bygga till de fängelser som redan finns och ge de nuvarande anstalterna olika inriktning. Vårt förslag skulle också innebära fler platser men med en indelning i motivationsavdelningar och utslussningsboenden. Flera anstalter i skulle kunna ha liknande inriktning. Steg ett och två skulle vara olika stadier i motivationsutvecklingen. Steg tre skulle vara ett utslussningsboende i anslutning till anstalten. Där skulle större frihet råda men är den intagne frihetsberövad och inriktningen skulle handla mycket om förberedelse för livet utanför anstalt. Permissioner och kontaktskapande verksamhet skulle få större utrymme. Ett grundläggande krav måste vara absolut drogfrihet. Lekmannaövervakare har en viktig uppgift i samhället. Framtiden för en frigiven brottsling är beroende av vad som händer efter frigivningen. Därför är det angeläget med en övervakare som kan stödja den frigivne och visa vägen till en normal livssituation, till ett liv utan kriminalitet. Lekmannaövervakaren är en positiv förebild som finns tillgänglig dygnet runt och därför är det viktigt, anser , att statusen och arvodet för uppgiften höjs ytterligare. Många som sitter på våra anstalter och som verkligen har en vilja att börja ett nytt liv utan droger och kriminalitet vänder sig till , Kriminellas revansch i samhället. syfte är att hjälpa dem som friges från våra fängelser så att de får en reell möjlighet att leva ett liv utan brott och droger. Ett annat mål är att hjälpa ungdomar så att de inte ska fastna i kriminalitet. De får hjälp till insikt om vilka konsekvenser en kriminell livsstil får. Verksamheter liknande måste få samhällets stöd att arbeta effektivt. På svenska anstalter finns fler livstidsdömda än tidigare . Härtill har framför allt bidragit att regeringens nådepraxis blivit mera restriktiv, vilket medfört att den faktiska strafftiden blivit längre. Det kan enligt vår mening ifrågasättas om livstidsstraffet är tillfredsställande från förutsägbarhetssynpunkt, eftersom straffet regelmässigt genom nåd omvandlas till ett långt men tidsbestämt straff. Denna ordning innebär dessutom att det är regeringen och inte domstolen som bestämmer om straffets längd, vilket är diskutabelt ur konstitutionell utgångspunkt. Nådespraxis innebär att ett livstidsstraff omvandlas till ett tidsbestämt straff på omkring . Genom ett tidsbestämt straff blir påföljden förutsägbar och politiskt neutral. anser att frågan om att livstidsstraffet bör ersättas av ett tidsbestämt straff ska utredas. I kommittémotionen En reformerad kriminalvård, redogör i detalj för förslag som rör kriminalvården. ska främja brottsoffers rättigheter, bevaka deras behov och intressen samt verka för att brottsskadeersättningen betalas ut till dem som är berättigade till det. prövar vissa ärenden om brottsskadeersättning. Ett särskilt råd prövar frågor om bidrag till Brottsofferfonden. Regeringen föreslår ett anslag till 4:10 på . föreslår för 4:10 en ramförstärkning på ytterligare . ska ha en central funktion när det gäller stöd till dem som drabbas av brott. Effektivitet, snabbhet och hög kvalitet vid handläggningen av brottsskadeärendena är nödvändigt för att garantera det enskilda brottsoffrets rätt till ersättning och behov av trygghet och stöd. I regleringsbrevet för såväl 1997 som 1998 anges att av brottsskadeärendena ska handläggas med bibehållen kvalitet. 2001 ändrades regleringsbrevet till att handläggning ska ske . Det målet nådde man inte upp till . av ärendena handlades . En förklaring som uppges till att verksamhetsmålet inte uppnåddes är den kraftiga tillströmningen av ärenden. är kritiska till att regeringen sänkt kravet på handläggningstid. Det är ytterst angeläget att kan leva upp till sina mål när det gäller handläggningstiderna och att handläggningstiderna är rimliga. Det kan som brottsoffer upplevas som väldigt jobbigt att behöva vänta på besked om skadestånd. Att sedan efter avslutad rättegång än en gång behöva riva upp händelsen för att gå igenom en ny process är helt orimligt. menar att målet ska vara att människor som har drabbats av brott får rätt att erhålla all den kvalitativa och kvantitativa hjälp de behöver för att kunna återgå till ett normalt liv. En viktig aspekt är naturligtvis den ekonomiska. Det är principiellt viktigt att förövaren gottgör brottsoffret ekonomiskt för det lidande och den förlust som åsamkats. Det är inte rimligt att brottsoffret på nytt ska skymfas av brottslingen genom utebliven betalning. Det är därför mening att en utredning bör tillsättas för att se över möjligheten att staten, vid skadestånd på grund av brott, förskotterar skadestånd till brottsoffret. m.fl. har lämnat ett förslag om nationell handlingsplan för skydd av bevispersoner. Förslaget innebär att de personer som medges använda nya identitetsuppgifter ska kunna erhålla en skälig ersättning för kostnader som kan uppkomma i samband med identitetsbytet. har uttryckt farhågor att den aktuella ersättningen skulle belasta polisväsendets anslag och att inga medel skulle avsättas till styrelsen för själva förvaltningsuppgiften. menar att frågan om skälig ekonomisk ersättning till enskild som fått nya identitetsuppgifter måste ses över. I kommittémotionen Brottsoffer och kvinnofrid, redogör i detalj för förslag som rör brottsoffer. Regeringen föreslår ett anslag för 4:15 Det brottsförebyggande arbetet på . Om brott förhindras undviks mycket lidande. Det brottsförebyggande arbetet måste därför prioriteras. föreslår en ramförstärkning på ytterligare . Mycket kan göras för att bygga bort brottslighet och skapa tryggare miljöer. Vi ger här några exempel på brottsförebyggande stads- och bostadsplanering. Polis, försäkringsbolag och brottsofferjourer ska tillfrågas när bostadsområden planeras och renoveras. Belysningen i parker och bostadsområden måste förbättras. Man kan skapa färre och lägre buskage på offentliga platser, ha överskådliga ytor och bygga gångbroar istället för gångtunnlar. Befolkade, offentliga och gemensamma områden som stimulerar till socialt liv ska främjas. Bilgarage med särskilda tjejparkeringar på upplysta platser nära utgångarna kan skapas. Säkerheten i bostadsområden kan förbättras genom att man förhindrar insyn, att entrédörrar och fönster på bottenvåningar förses med brytbleck och genom att man undviker att lägga tvättstugor i källarplanet. Det bör också finnas nattliga kollektivbussar med flexibla stopp. Inget förslag är generellt. Det viktiga är att ta vara på kunskap och erfarenhet om vilka brott som begås var samt göra det möjligt för människor att se och synas och på så sätt skapa trygga miljöer. presenterade , bebyggelse och planering. Rapporten hade tagits fram på uppdrag av regeringen. Tanken var att inspirera kommunerna att i sina översiktsplaner ta hänsyn till invånarnas säkerhet genom att planera och bygga bort brott. vill också att varje bygglov ska prövas med tanke på om det riskerar att underlätta kriminalitet. Få kommuner har arbetat på det här sättet och ännu färre har gjort konsekvensbeskrivningar om säkerheten vid ny- eller ombyggnationer. I andra nordiska länder som t.ex. har man länge arbetat med brottsförebyggande miljöer. I pågår ett standardiseringsarbete på det här området. , , Byggstandardiseringen, representanter från och forskare deltagit i arbetet. Standardiseringsarbetet omfattar stadsplanering och byggnadsutformning för distriktsplanering, bostadsområden samt butiker och kontor. har tidigare påpekat att det är viktigt att tankar tillämpas praktiskt ute i kommunerna. Vi anser att det vore lämpligt att ge i uppdrag att för kommunerna utarbeta tydliga riktlinjer för bebyggelseinriktade hinder mot brott. Vi anser även att resurser bör tillföras för att möjliggöra ett arbete ute i kommunerna utifrån standardiseringsdokumentet. Resurserna ska täcka en heltidstjänst, informationsmaterial och resekostnader. avsätter för detta arbete. BRÅ har fördelat startbidragen till brottsförebyggande råd. Det är bra att kommunerna utformar brottsförebyggande program och trygghetsplaner. Med ansträngd ekonomi riskerar annars det brottsförebyggande arbetet att prioriteras bort. anser dock att kommuner i högre grad måste få del av det stöd som anslagits till brottsförebyggande arbete så att de lokala brottsförebyggande råden kan utvecklas så att verksamheten kommer alltmer nära brottsoffret. anser att det brottsförebyggande arbetet måste intensifieras och en helhetssyn tillämpas. Erfarenheter från andra myndigheter måste tas tillvara. BRÅ:s uppgift ska vara att samla in brottsförebyggande förslag som kan användas direkt i kommunerna. Kommunernas ansvar i dessa frågor måste klargöras och medel skjutas till för att prioritera de brottsförebyggande åtgärderna. föreslår i anslag för år utöver regeringen till arbetet med brottsförebyggande miljöer. Av dessa medel ska tillfalla som får i uppdrag att utarbeta tydliga riktlinjer för bebyggelseinriktade hinder mot brott samt ansvara för ett standardiseringsarbete ute i kommunerna. ska tillfalla det brottsförebyggande arbetet i kommunerna. Familjens roll i det brottsförebyggande arbetet är central. som var ordförande i , SOU 1990:92, har tillsammans med ledamöterna i utredningen hävdat Barnomsorg, skola och kommunala fritidsaktiviteter har kommit att ta över delar av föräldrarnas ansvar för barnens uppfostran. Barnuppfostran har, kan man säga, professionaliserats. Det har emellertid visat sig att varken personalen inom skolan eller barn- och ungdomsorganisationer kan ersätta föräldrarnas roll när det gäller att skapa en gynnsam utveckling av de unga. Ungdomsbrottsligheten ligger på en oroväckande hög nivå. Det är därför viktigt att föräldrarna mobiliseras och att deras ansvar och betydelse för barnens utveckling lyfts fram även i lagstiftningen. Föräldrarna är den största brottsförebyggande resurs samhället har. En god familjepolitik är alltså i sin helhet en grundläggande förutsättning för ett fungerande brottsförebyggande arbete. vill därför lyfta fram behovet av en förändrad brottsförebyggande strategi i syfte att systematiskt, långsiktigt och med stor tydlighet arbeta med informationsinsatser för att medvetandegöra föräldrar och andra som har tillsyn över barn om värdeöverföringens betydelse och om stärkande av barns inre kontroll. Till detta arbete avsätter vi . förslag inom detta område berörs i detalj i kommittémotionen Brottsförebyggande arbete.