mot · GP02Fi39 · 2002-05-02 00:00:00 — En sådan tilltro är en viktig del av ett bra klimat för arbete och företagande. Avgifterna ska inte uppfattas som pålagor utan sammanhang med motsvarande förmåner. Det är viktigt att socialförsäkringarna är utformade så att de medverkar till och inte motverkar arbete och ekonomiskt riktigt beteende. Genom pensionsuppgörelsen 1994 och beslut om det nya systemet för ålderspensioner är en bred socialförsäkringsreform med den inriktningen redan genomförd på ett av de viktigaste områdena. Erfarenheten bör användas för en fortsatt socialförsäkringsreform, där principerna från pensionssystemet i tillämpliga delar bör användas. En sådan reform borde, liksom pensionsreformen, tryggas genom en bred uppgörelse mellan partier som slår vakt om försäkringsprincipen i välfärdspolitiken. Principerna bör vara tydliga. Försäkringarna ska vara obligatoriska. Inkomstbortfallsprincipen bör gälla och det ska vara raka rör mellan avgifter och förmåner med tak för förmåner och avgifter så högt lagda att de allra flesta omfattas fullt ut. Försäkringarna ska vara fristående från statens budget, och deras oberoende ska tryggas genom bl.a. fonder. Reglerna ska vara sådana att det för personer i arbetsför ålder alltid finns incitament att återgå i arbete, delta i rehabilitering osv. Detta får, om det genomförs, stor och positiv betydelse för den framtida budgetpolitikens hållbarhet. Förutom det nya pensionssystemet bör två ytterligare sådana system för trygghetsförsäkring finnas. Sjukförsäkringen ska även omfatta rehabilitering och motsvarigheten till förtidspension efter de reformer som är på väg att genomföras. Den allmänna sjukförsäkringen ska även omfatta arbetssjukdomar, och den bör ha de regler vi nämnt ovan om finansiell samordning, rehabiliteringsgaranti, skyldighet att delta i rehabilitering med mera. Den allmänna sjukförsäkringen ska ha och ersättningar som till den dominerande delen är egenavgifter. Detta förutsätter sannolikt en löneväxling där nuvarande arbetsgivaravgifter sänks och lönerna höjs. Premierna ska alltså inte kunna variera för olika individer med hänsyn till deras ålder, sjukdomsrisk eller annat. De ska däremot sättas försäkringsmässigt i den meningen att försäkringen i sin helhet blir finansiellt stabil, inte går med långsiktiga underskott och inte heller får användas för att täcka brister i statsbudgeten. Den betydande kostnadsbörda som trafikolyckorna lägger på sjukförsäkringen bör överföras på den obligatoriska trafikförsäkringen och därmed bäras av trafiken och inte av arbetet som skattebas. Försäkringen vad gäller arbetsolycksfall bör inte ingå i den allmänna sjukförsäkringen utan byggas upp på samma sätt som trafikförsäkringen, alltså som en lagstadgad försäkring som alla arbetsgivare och egenföretagare måste ha och som betalas med riskbaserade försäkringspremier, inte med socialavgifter. En allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring bör också införas. Den ska fungera som en tidsbegränsad omställningsförsäkring med krav på att stå till arbetsmarknadens förfogande, men i övrigt vara uppbyggd enligt samma principer som en reformerad sjukförsäkring, så att alla inkomsttagare som har en fast anknytning till arbetsmarknaden också kommer att ha en inkomstrelaterad arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetsförsäkringen ska kompletteras med ett nytt skydd för utförsäkrade med långvarig anknytning till arbetsmarknaden. Även där ska villkoret för ersättning vara att stå till arbetsmarknadens förfogande. Till skillnad från socialbidrag ska sådant skydd vid utförsäkring inte prövas mot innehav av bil, bostad, sommarhus o dyl. Du ska bestämma Vi liberaler vill att Du ska bestämma! För är målet med politiken att öka människors makt över sina liv. Den ekonomiska politiken, som syftar till tillväxt och välfärd, är ett av medlen för att uppnå detta. ser vi att många människors vardag präglas av maktlöshet. Det gäller naturligtvis först och främst i ett internationellt perspektiv, för förslavade människor i diktaturstater, krigens offer och fattiga människor i tredje världen. Men känslan av vanmakt finns också mitt ibland oss i vår egen närhet. Avståndet och anonymiteten bidrar till en känsla av maktlöshet. När storföretagen finns i många länder kan ett beslut långt bort i ett fjärran land resultera i svenska företagsnedläggningar och innebära att människor på en liten ort i mister jobb och försörjning över . För den enskilda familjen, med stora lån på bostad och bil, kan detta bli en mardröm. När storföretaget och andra företag i telekombranschen inte lyckas prestera de resultat som förväntas faller börsen på samma sätt som när världen förlamas av chockerande terrorattentat. Detta illustrerar vår sårbarhet och får synliga effekter på småspararnas kontoutdrag, men berör även den som inte själv har några aktier, i form av varsel, ökad arbetslöshet och allmänt försämrad samhällsekonomi. Plånboken blir tunnare. Resurserna till vård, skola och omsorg blir mindre. Barnen, de äldre och de handikappade riskerar hamna på undantag. Men om företagsklimatet är gott och ekonomin är i balans har arbetstagarna en stark ställning; det finns flera nya jobb och arbetsgivare att välja emellan. I de tomma industrilokalerna kan nya tjänsteföretag ta plats. Nya jobb kan ersätta de gamla. Jobben kan bli fler och orter runt om i landet kan blomstra på nytt. Vi vill sätta fart på tillväxten genom bland annat ett bättre företagsklimat. Du ska bestämma om du ska vara anställd eller företagare. Krångel och byråkrati ska inte få sätta käppar i hjulet för den som vill starta eget. Vi vill släppa fram entreprenörerna och äntligen låta alla även kvinnorna inom vård, omsorg och utbildning arbeta på samma principiella villkor som andra branscher. Därför vill vi riva de offentliga monopolen, så att de som arbetar inom dessa områden får större möjligheter att själva bestämma. På så sätt kan du också bestämma mer som patient eller skolbarnsförälder. Maktlösheten är också en plånboksfråga. Vi talar om marginaleffekter, men vad det handlar om är system som gör att det inte lönar sig att arbeta. Löneökningar äts upp av minskade bidrag och ökade avgifter och skatter. När lågavlönade vill förändra sin situation upptäcker de att de har fastnat i en fälla, skapad av de olika systemen som sägs forma välfärden: skattesystem och bidragssystem. Men skatte- och välfärdssystemen kan utformas så att det lönar sig att arbeta och utbilda sig. Därför vill vi ha enhetstaxor inom vård och omsorg. Du ska bestämma som konsument. Konkurrenspolitiken bör skärpas. Kommunerna ska inte kunna stoppa lågprisaffärer att etablera sig. Du ska bestämma över den mat du äter. Därför vill vi skärpa reglerna kring märkning och innehåll. Med euron blir det lättare att jämföra priser. Sänkta eller avskaffade handelshinder ger lägre priser och större valfrihet. Om inte du får bestämma är det någon annan som gör det åt dig. Vi vill på alla nivåer, i kommunerna, landstingen och på statlig nationell nivå slåss för att du ska ta makten från politiker och byråkrater. Frågan hur människors egenmakt i vardagen ska kunna öka lyfter vi fram inom ett antal centrala områden: bildning, det glömda , jämställdhet och globaliseringen. Bildning Svensk skola har en rad allvarliga problem, som vi i vill tala klartext om. Vi gör det för elevernas skull, och för att lärarna behöver bättre uppbackning. Många elever har svårigheter med det mest grundläggande att läsa, skriva och räkna. Gymnasiet har inget reellt alternativ till de elever som vill direkt ut i yrkeslivet. Alla ska stöpas i samma form, läsa och bli högskolebehöriga. senaste siffror visar att den här modellen inte håller. av eleverna når inte grundskolemålen och av eleverna blir högskolebehöriga. anser att även yrkesinriktade elever ska kunna få en fullgod gymnasieutbildning även om den inte leder till högskolebehörighet. Alla ska ha rätt att läsa in högskolekompetens som vuxna. Lärarbristen blir alltmer akut. En femtedel av dem som undervisar i våra skolor är inte utbildade lärare. Vi vill göra läraryrket mer attraktivt genom att öka möjligheterna till karriär- och löneutveckling, förbättra lärarutbildningen, inrätta lärarlegitimationer, satsa på vidareutbildning och öka konkurrensen mellan skolor. Stöd måste sättas in redan tidigt i och eleverna måste få kvalificerad hjälp. Därför måste en speciallärarutbildning inrättas. råder ojämlika villkor för skolor i olika kommuner. För att få likvärdighet vill införa en skolpeng som staten betalar ut till den skola som föräldrarna och eleven väljer. Särskilda resurser ska fördelas till skolor med stora utmaningar och till elever som behöver särskilt stöd. Betyget är det tydligaste beskedet om hur det går för en elev och om han eller hon behöver mer stöd för att få ett godkänt slutbetyg. Betyg måste ges tidigare för att eleverna ska hinna få detta stöd. Av samma skäl måste obligatoriska nationella prov införas i svenska och matematik redan i årskurs tre. En del av det vi kallar mobbning skulle, om det gällt vuxna, karakteriserats som grova brott. Skolornas arbete mot mobbning måste få ett bättre stöd. I allvarliga fall måste skolan få flytta mobbaren så att den mobbade vågar komma tillbaka till skolan och få den undervisning han eller hon har rätt till. går elever vidare till gymnasieskolans individuella program om de inte har nått grundskolemålen. Men programmet misslyckas med att ge eleverna baskunskaperna av dess elever får slutbetyg. Resurserna ska i stället föras över till , så att stödet till eleverna kan sättas in tidigare. Basämnena ska vara godkända innan eleven börjar gymnasiet. är i stort sett det enda land i som saknar studentexamen. föreslår att elever som har gått ett teoretiskt inriktat program ska få en studentexamen som ger högskolebehörighet. Elever som har gått yrkesinriktade program ska få en yrkesexamen. En flexibel lärlingsutbildning ska inrättas i samarbete med företagen och den ska avslutas med en lärlingsexamen. Kärnämnena ska inte ha samma innehåll i alla gymnasieprogram utan det ska finnas alternativa kurser. Den elev som inte tänker inrikta sig på högskolestudier kan läsa engelska och matematik som är särskilt anpassad till hans eller hennes yrkesinriktning. Elever ska alltid ha rätt att komplettera med mer teoretiska kurser antingen redan i gymnasiet eller i vuxenutbildningen. Kvantitet, hård politisk styrning och ett kortsiktigt nyttotänkande har kommit att bli högskolans kännetecken, utbildningsfabriken har gjorts till sinnebild för den svenska högskolan. Det är uppenbart att den politiken har nått vägs ände. Antagningssystemet till högskolan har havererat; vid åtskilliga lärosäten står föreläsningssalar och seminarier tomma medan köerna ringlar sig långa till utbildningsplatser på andra håll. Kvaliteten har sjunkit. Vid vissa lärosäten får studenterna nöja sig med tre . Den fria grundforskningen är hårt ansatt. Forskarna blir allt mer beroende av såväl statliga som privata projektbidrag för sin verksamhet. Det är dags för ett systemskifte i högskolepolitiken. Det är dags att stänga utbildningsfabriken och upprätta den fria akademin. Inför en studentpeng, som gör att utbildningsplatserna mellan lärosäten och ämnesdiscipliner fördelas utifrån studenternas önskemål, inte efter orealistiska planritningar på . Öka satsningarna på kvalitet i grundutbildningen. Stärk resurserna till den fria grundforskningen. Det måste ske en ökad satsning på litteratur och läsande i skolorna. Att läsa ger oss kunskaper och starka upplevelser. Läsandet ger makt och möjligheter att förändra sitt liv. kan, enligt , en fjärdedel av befolkning inte förstå lätta texter och tabeller som vi alla möter i vår vardag. Föräldrar läser allt mindre för sina barn. I lever kulturskaparna alltjämt under svåra omständigheter. De flesta människor som försörjer sig på att skriva, spela musik, måla, dansa eller spela teater är inte och kan inte bli fast anställda. Till och med de stora institutionerna har en i grunden svag ekonomi. Vanliga arbetsmarknadsåtgärder och vanlig verksamhet på arbetsförmedlingarna kan inte motsvara kulturens behov. Resurserna borde i stället riktas direkt till kulturens arbetsfält och erbjuda de investeringar i arbetskraft som kulturen ständigt saknar. vill därför skapa kulturfonder som ska användas till långvariga arbetsstipendier och möjligheter att avsätta betydande belopp när särskilda insatser behövs. Det glömda I de budgetpolitiska riktlinjer som regeringen föreslår saknas alla hänvisningar till behovet av att förbättra de funktionshindrades villkor. Denna brist i propositionen är dessvärre ingen engångshändelse. Bredare och starkare intressen brukar se till att deras krav lyfts fram, ibland också på bekostnad av förutsättningarna för den goda ekonomiska utveckling som kan trygga välfärden för de svagare. Men mindre grupper som är långt mer utsatta har ofta svagare resurser för att påverka politiken. De glöms bort och sätts åt sidan när prioriteringarna görs. De blir, med välkända ord, det glömda . Inför de kommande årens budgetarbete skulle det vara mycket olyckligt om godkände budgetpolitiska riktlinjer där behovet av handikappreformer inte beaktats. Många andra verksamheter och reformprojekt kan väntas få en plats på den politiska dagordningen även om de inte framhävs speciellt vid riksdagsbeslut om riktlinjer för kommande budgetarbete. När det gäller det glömda är dock benägenheten att fortsätta att glömma stor. När man ser framåt något som regeringen för övrigt gör alltför lite i vårpropositionen är det viktigt att, dels se till att de alltför lätt bortglömda reformbehoven inte glöms bort igen, dels ha framförhållning så att inte nya svårt eftersatta områden uppkommer, med nya brister så att fler hamnar i ett framtida glömt . När det gäller funktionshindrade är de budgetmässigt mest betydelsefulla reformbehoven att återupprätta 90-talets handikappreform och att genomföra en genomgripande tillgänglighetsreform, där ansvaret för åtgärderna ska ligga lokalt men där staten är pådrivande med stimulansbidrag och riktlinjer. 90-talets handikappreform, med rätten till personlig assistans, var en frihetsrevolution. De visade hur en målmedveten prioritering kan lyfta fram det glömda frågor ur glömskan, även i tider av svår ekonomisk motvind. Statens nettokostnad för att upphäva de inskränkningar som gjorts 1996 och senare beräknas till 300 miljoner . Det är viktigt att detta behov beaktas i budgetarbetet och åren därefter. Detsamma gäller den genomgripande tillgänglighetsreformen, där vi liksom tidigare förordar en engångssatsning på sammanlagt , fördelad över . Kostnadsbedömningen är densamma som gjort. Denna satsning bör komma igång . De bortglömda behoven i det glömda kan också exemplifieras med de ekonomiska villkoren för de närstående som vårdar svårt sjuka anhöriga. Villkoren för s.k. närståendepenning bör förbättras och personkretsen till vilken sådan ersättning kan ges bör vidgas. Tandhälsan är också ett område där en del nya välfärdsbrister är på väg att uppkomma och där det glömda kan bli större. De förändringar som gjorts räcker inte för att förhindra detta. Det beslut om högkostnadsskydd för äldre som fattats bör ses som ett första steg mot regler som omfattar alla med stora tandvårdskostnader. Till att börja med bör åldersgränsen för högkostnadsskyddet sänkas till . Statens kostnader för förbättring av tandvården beräknar vi till 300 miljoner 2003 och 400 miljoner året därpå. Inom äldrevården har många förbättringar skett . Men såväl ett antal fall med dålig vård som en del andra tecken pekar på att äldrevården kan gå mot en försämrad situation med växande vårdbehov, tilltagande kvalitetsproblem och ökade svårigheter att rekrytera och behålla kunnig och kompetent personal. Prognoserna för befolkningens åldrande och de senaste årens utveckling på arbetsmarknaden talar sitt tydliga språk. Om inte äldrevården ser till att vara en arbetsplats där människor som vill satsa på kvalitet och god omvårdnad vill vara kvar, kan det gå riktigt illa. Äldrevården måste också vara en arbetsplats som tar hänsyn till anställdas behov när det gäller att utforma scheman och förena verksamhetens krav med individuell flexibilitet med arbetstider och arbetsvillkor samt möjlighet att välja mellan olika arbetsgivare, inte bara en enda sådan på varje ort. Framtidens äldrevård måste kännetecknas av både valfrihet och god omvårdnad för de äldre som har svårt att klara sig själva. Den måste kännetecknas av både ansvar och stimulerande arbetsförhållanden för personalen. Detta är stora och mångåriga uppgifter som inte gärna kan förbigås med tystnad i budgetpolitiska riktlinjer. Staten och kommunerna bör samverka för att utveckla och kvalitetssäkra äldreomsorgen för framtiden. bör staten med stimulansbidrag och utvecklingspengar främja utvecklingsarbetet. Stora delar av ett sådant program ger minskade andra utgifter inom den kommunala sektorn och hos landstingen. I budgetarbetet behöver stor vikt läggas vid detta, inte minst vid att stimulansbidragen skall medverka till att omsorgsgaranti, individuell valfrihet mellan olika utförare (s.k. äldrepeng) samt kommunala äldreombudsmän införs på bred front i äldrevården. En omsorgsgaranti bör vara ett system på nivå för kvalitetssäkring och stöd för personalen i att upprätthålla god vård. Omsorgsgarantin skall klart ange vad åtagandet är när det gäller rätt till bland annat värdigt omhändertagande, fungerande hemtjänst och färdtjänst, medicinsk kompetens i äldrevården, hjälpmedel i rätt tid, fungerande trygghetslarm med mera. Omsorgsgarantin skall också innehålla en rätt att bo i eget rum för alla som inte vill dela rum i särskilt boende. På den punkten har regeringen i en annan proposition föreslagit regler för bostadstillägg som riskerar att bevara missförhållandet med påtvingat dubbelrumsboende i äldrevården. Jämställdhet Att se det könsdiskrimerande mönstret och vilja göra någonting åt det det är definitionen på att vara feminist. Den liberala feminismens devis lyder: Stärk kvinnorna inte staten och patriarkatet. Orden är och är hämtade ur antologin feminism. Dessa rader fångar essensen i jämställdhetspolitik. Jämställdhet handlar i grunden om makt och inflytande att kunna bestämma över sitt eget liv. Många kvinnor upplever att deras möjligheter att påverka sitt eget liv är starkt begränsade. Därför tar den liberala jämställdhetspolitiken avstamp i ökad egenmakt för kvinnor, oavsett om det handlar om arbetslivet eller vardagslivet. Ökad egenmakt i arbetslivet och i vardagslivet Makt över sitt arbetsliv, sin arbetstid, sin utvecklingskompetens och sitt familjeliv, är centralt för att vi skall nå ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Tid upplevs av många som en bristvara och en ökad känsla av egenmakt är därför mycket viktigt för att förhindra ökad stress och press. Vi liberaler vill ha en mer flexibel arbetslagstiftning där det är upp till var och en att bestämma över sin egen arbetstid. Vi säger nej till en generell lagstadgad arbetstidsförkortning som framför allt förespråkas av och . En generell arbetstidslagstiftning är inte med automatik den bästa lösningen för den enskilda individen. Vissa vill vi kanske arbeta mindre under vissa perioder i sitt liv och mer i andra, det måste dock alltid vara individen som bestämmer när och hur det skall ske. vill också införa ett helt nytt system med individuella kompetenskonton. Det nuvarande avdragsgilla pensionssparandet borde därför breddas till ett pensions- och utvecklingssparande, där individer får göra skattebefriade avsättningar, som senare kan användas för att bekosta t.ex. studier. I ett levande och vitalt samhälle måste alla, både kvinnor och män, få möjlighet att komma till sin rätt som yrkesverksamma och familjemedlemmar. Barnens behov av omsorg måste tillgodoses. Det ställer krav på en familjepolitik som anpassar sig till de enskilda människornas önskemål och familjers olika behov. Makten över familjelivet handlar både om delat ansvar och om ökad valfrihet. Bättre föräldraförsäkring ger en mera delad start, barnkonto och valfrihet i barnomsorg ger mera självbestämmande, med sänkt skatt på hushållsnära tjänster kan fler slippa känna stress och press i vardagen för att de inte hinner med städning och tvättning. Maxtaxan i barnomsorgen är nu införd, det är inte precis vår modell men i grunden en reform som ligger nära linje om enhetstaxa. Denna ligger därför fast. Vi vill kombinera detta med fler alternativ som ökar valfriheten för barnfamiljerna. Ökad valfrihet ger större vardagsmakt för småbarnsföräldrarna men är också avgörande för att släppa loss idéer, skaparkraft och nya organisatoriska lösningar för barnomsorgspersonalen. De borgerliga partierna arbetar för att nå en gemensam lösning som innebär att stödet når alla barn och erbjuder större valfrihet. Kamp för rättvisa löner Avskaffa den direkta lönediskrimineringen. Lönediskriminering, som innebär att kvinnor och män får olika lön för lika eller likvärdigt arbete måste övervinnas. För att bryta lönediskrimineringen behövs verkningsfulla metoder såsom lönestatistik och bättre och tydligare modeller för arbetsvärdering samt en skärpning av vår jämställdhetslag. Jämställdhetsmålen bör flyttas från AD till vanlig domstol. Bryt den könssegregerade arbetsmarknaden. Den svenska arbetsmarknaden är starkt könssegregerad. De kvinnodominerade yrkenas status måste höjas genom att höja lönerna och stärka det egna inflytandet över arbetet så att det blir attraktivt att arbeta där. Den politiska viljan måste vara motorn i detta arbete. Att bryta den offentliga sektorns monopolställning är avgörande. Gör fler kvinnor till chefer. Ett medvetet och strategiskt arbete för att rekrytera fler chefer inom såväl privat som offentlig sektor är en viktig del i kampen för minskade löneskillnader mellan kvinnor och män. När fler kvinnor får chansen att starta och driva företag blir förebilderna fler och fler kvinnor skulle kunna rekryteras till högre positioner inom näringslivet. I grunden handlar det om att synliggöra kvinnor när högre tjänster skall tillsättas. Vi måste bryta den manliga normeringen av hur en ledare ska se ut. Den offentliga sektorn bör gå före, inte som ligga efter. Förena förvärvsarbete med föräldraskap. Det är enbart genom ett omfattande skifte i attityd hos arbetsgivare och på arbetsplatser normeringen av hur en kvinna resp. man förväntas vara bryts. Men det är inte ens i sig tillräckligt, de praktiska villkoren behöver förändras. familjepolitik handlar i grunden om att underlätta för både kvinnor och män att förena ansvar för barn med ansvar på jobbet. Reformerad föräldraförsäkring, höjda tak för ersättningsnivå, öronmärkt pappaledighet, valfrihet i barnomsorgen och skattesänkning på hushållsnära tjänster liksom större eget inflytande över sin arbetstid och sin arbetsorganisation är viktiga praktiska förutsättningar, något som i sin tur, det är vi övertygade om, bidrar till det skifte i konventioner och normer som behövs såväl inom den offentliga sektorn som i det privata näringslivet. Systematisk plan för förändrad löne- och arbetsstruktur. Den offentliga sektorns olika arbetsgivare, där kvinnor i så hög utsträckning är verksamma, har det gemensamt att de styrs av politiskt valda förtroendemän. Politikerna kan alltså själva i egenskap av arbetsgivare göra det reformarbete som krävs. Vi föreslår att kommuner, landsting och staten upprättar en plan för hur man systematiskt ska arbeta för att förändra situationen. Andra jämställdhetsfrågor Vid sidan av lön, makt och barn vill vi liberaler i det fortsatta reformarbetet särskilt lyfta bekämpandet av mäns våld mot kvinnor, med ökat skydd för utsatta och bättre möjligheter för att förebygga. Invandrade kvinnor och flickors i många fall särskilt utsatta situation samt tillståndet inom vården för kvinnor som patienter är andra angelägna områden för förbättringar. Global solidaritet Liberaler är internationalister.