mot · GQ02U295 · 2002-10-23 00:00:00 — Även om direkta svältsituationer numera har blivit alltmer sällsynta råder på många håll fortfarande undernäring och felnäring. En stor andel av barnen utvecklas långsamt till följd av brister i näringsintaget . Utbildningen är också en nyckelfråga. I innebar folkskolestadga en dramatisk förändring i så måtto att en hel befolkning inte bara skulle ges möjlighet att utbilda sig utan också genom skolplikten faktiskt fick en skyldighet att göra det. I är analfabetismen fortfarande utbredd. Det är inte bara den äldre generationen som saknar skolunderbyggnad utan även en alltför liten grupp av de unga får grundläggande utbildning i konsten att läsa, skriva och räkna. Det säger sig självt att det är svårt att få till stånd en utveckling i ett land där de flesta inte har någon utbildning alls. Att ta till sig ny kunskap och idéer om man inte ens kan läsa, skriva eller räkna är oftast oöverstigligt. Det finns ingen ursäkt för att barn och ungdomar inte går i skolan. Det måste gälla alla, även flickorna. Barn och ungdom skall inte arbeta eller vara soldater utan faktiskt gå i skolan. Även detta handlar inte om stora insatser utan mer om en förmåga att organisera samhället så att detta blir möjligt. Skuldavskrivning skulle kunna vara ett sätt att få till stånd en bred satsning på både hälsovård och utbildning. Villkoret för skuldavskrivning skulle kunna utformas så att man inom relativt få år faktiskt fick till stånd en allmän hälsovård och utbildning för varje barn och ungdom och dessutom helst också utbildning för vuxna analfabeter. 12 Vad skall omvärlden göra? Den första långsiktiga åtgärden är att i verklig mening öppna upp för länder att fritt få exportera sina varor och tjänster till de utvecklade länderna. Europeiska unionen och övriga i-länder skall undanröja sina handelshinder, inte minst vad det gäller jordbruksvaror. bör genom EU driva frågan om avskaffade tullar och handelshinder gentemot i WTO. Därmed läggs en långsiktig grund för sunda handelsförhållanden, vilket är en god grund för en både snabb och långsiktig välståndsökning. När det gäller tillförsel av externt kapital för att finansiera infrastrukturprojekt är detta i grunden inget särskilt stort bekymmer så länge det förs en riktig politik. Upplåning av staten är endast nödvändigt för sådana investeringsprojekt som inte kan marknadsfinansieras, främst satsningar på vägar, vatten, avlopp och reningsverk. Flödet av privat kapital för att finansiera god utveckling i är inte begränsat. I-ländernas samlade pensionskapital är av den storleksordningen att också ringa andelar av detta som kan användas för mera riskabla investeringar gott och väl kan finansiera t.ex. utvecklingen i . Ett nettoflöde av privat kapital på till i form av direktinvesteringar, portföljinvesteringar och i mer begränsad omfattning lån till specifika projekt vore naturligtvis möjligt också . Det är inte pengarna i sig som är problemet utan att få till stånd goda investeringsprojekt inom ramen för en sund politik och en rättstrygghet i u-landet som helhet. kunde ju ingen tro att det skulle vara möjligt att investera privat i , ett utfattigt och gravt vanstyrt land som utsatts för avsiktlig svält och förstörelse genom Det stora språnget och kulturrevolutionen. När den rätta utvecklingsviljan finns är det möjligt också för mycket fattiga länder att få till stånd en snabb utveckling som kan finansieras genom god tillgång på privat kapital från omvärlden. Skall det bli möjligt att få till stånd en sådan god cirkel där en god politik drar till sig kapital och därmed möjliggör en fortsatt och förstärkt utveckling, måste dock den nuvarande trenden brytas. För det krävs en specifik satsning på ett antal faktorer. 13 Från hunger till jordbruksexport har gått från vanstyre till snabb tillväxt på ett fåtal år. Förändringen skedde när det skadliga sovjetiska biståndet avvecklades. tvingades tänka nytt. Jordbruket privatiserades och landet gick från hunger till att bli världens näst största risexportör. Fri företagsamhet infördes. Resultatet har blivit en explosionsartad ökning av småföretag. Planhushållningen avskaffades 1994. Det fick dramatiskt positiva effekter. misslyckande kunde det svenskbyggda pappersbruket Bai Băng äntligen nå och snabbt överträffa det uppsatta produktionsmålet. Av landets 5 500 statsföretag skall 2 200 privatiseras. Resterande är förlustbringande och utgör en belastning och skall därför avvecklas. Det finansiella systemet skall utvecklas, så att banker och andra institutioner kan fungera i en marknadsekonomi. har en framgångsrik hälsovård, den kanske bästa bland låginkomstländer. Den bygger på en fokusering på de viktigaste hälsoproblemen i kombination med en helt övervägande privat finansiering. är en diktatur. I takt med att den ekonomiska utvecklingen fortgår måste respekten för mänskliga rättigheter och utvecklingen mot demokrati utvecklas. Sker inte detta är risken stor för bakslag. Föreställningen att diktatur och marknadsekonomi i längden kan förenas, den s.k. Pinochetmodellen, är inte realistisk. Ekonomisk frihet och demokrati går hand i hand. har i en rapport konstaterat att i ett land med gott styre leder en ökning av biståndet med en procent till en tillväxtökning på . Motsvarande biståndsökning till ett land med dåligt styre leder till en tillväxtminskning . En del av problemen med bistånd till korrupta eller misskötta länder kan avhjälpas genom att kanalisera biståndet till andra parter än de skadliga regimerna. Därför bör en ökad andel av biståndet gå till frivilligorganisationer. Bistånd som inte främjar utvecklingen skall avvecklas. Det handlar främst om bistånd som ges till statsmakter som hindrar landets utveckling. Även bistånd som ger god effekt skall successivt avvecklas när landet blir en etablerad demokratisk medelinkomstekonomi. Landet självt måste ta över ansvaret för viktiga samhällsfunktioner. Det får inte i längden vara en uppgift för utomstående. Erfarenheter från de snabbväxande länderna i som avvecklat fattigdomen visar hur viktig tidsaspekten är i biståndet. Ett kraftfullt initialt bistånd som ger en god start, men som trappas ned inom en bestämd tid, är den rekommendation som bestämt ges från dessa länder. Tidsperspektivet i biståndet har alltså en central betydelse för resultatet. Nedtrappning av ett generöst bistånd måste påbörjas . Den exakta takten i avvecklingsprocessen kan behöva avvägas med hänsyn till utvecklingsnivån. Bistånd med perspektiv att fortgå är dock inte rimligt ur utvecklingsperspektiv. Det visar inte minst erfarenheter från länder med stort och ihållande biståndsberoende. Det är svårt att ge bistånd som verkligen främjar utvecklingen. Ofta ges bistånd med utgångspunkt i givarlandets perspektiv. Inte sällan framstår själva givandet som det viktiga i stället för den utveckling som skall bli resultatet. I ett avseende är det oundvikligt. Det är givarlandet som anger biståndets omfattning och i allt väsentligt även dess inriktning. Vad som är önskvärt är att arbete med bistånd vad avser strategi och ledning också utformas i ett givarlands miljö. Det är naturligtvis inte rimligt att utvecklingsfunktionen på Sida är förlagd till , med dess stora mentala avstånd till ett u-lands verklighet. För att verkligen förstå utvecklingens villkor och problem bör man leva så nära dess problem och möjligheter som låter sig göras. Vi menar att Sidas utvecklingsfunktion bör finnas i södra , kanske i . Ekonomiska och administrativa funktioner kan dock väl finnas kvar i . 15 Total skuldavskrivning 2004 Fyrtioen låginkomstländer, varav 33 i , har mycket hög skuldsättning. Tillsammans är de skyldiga , vilket är långt över deras samlade BNP. Lånen gavs och skulle i de flesta fall aldrig ha givits som lån, eftersom det handlar om mycket fattiga länder där bistånd skall ges som gåva. Det är rimligt att ge lån till antingen för investeringar som ger avkastning och därmed kan bära ränta och amorteringar eller till statsmakter som kan bära en lånebörda, vilket normalt är medelinkomstländer och snabbväxande låginkomstländer. De högt skuldsatta låginkomstländernas (HIPC) räntor och amorteringar betalas av bistånd från västvärlden. Enligt får HIPC-länderna av sitt BNP i bistånd, varav går tillbaka i form av räntor och amorteringar. Västvärlden betalar sin egen utlåning, vilket är en bakvänd ordning. Skuldbördan är likväl en belastning för dessa de fattigaste av , där den ekonomiska utvecklingen inte sällan går bakåt. I många fall blir länderna fattigare räknat per capita. Visserligen kan skuldbördan sägas vara nominell, eftersom den betalas av biståndsmedel, men den tvingar fram ett osunt beroendeförhållande. Ett land måste utvecklas av egen kraft och skall inte vävas in i ett beroende av bistånd. Det kan leda till den sämsta av situationer där den egna beslutsförmågan går förlorad. Det är inte lika lätt att driva en ansvarsfull ekonomisk politik om ansvaret för statsinkomster och ränteutgifter övertas av utländska biståndsgivare. För västvärlden handlar det om att se sanningen i vitögat. Dessa skulder kommer inte att betalas tillbaka annat än genom egna utbetalningar. Har lånen misslyckats eller var de från början felaktiga, är det viktigt att inse sanningen och skriva av skulden. anses vara ett föredöme i förmågan att hantera skuldkriser. Den första borgerliga regeringen skrev av u-landsskulder . Den borgerliga regeringen hanterade skuldkrisen 19911992 på ett sätt som väckt stor uppmärksamhet och respekt i finansiella kretsar. Det är därför naturligt att vi moderater nu tar initiativet att skriva av de fattiga låginkomstländernas orimliga skuldbörda. Det bör ske samlat och i en omgång. bör inom EU, och andra forum föreslå att västvärlden gemensamt gör en avskrivning av de högt skuldsatta låginkomstländernas (HIPC) skuldbörda. bör gå före genom att erbjuda sig att betala en procent av detta (), vilket är andel av västvärldens samlade ekonomi. Skuldavskrivningen måste ske på ett ansvarsfullt sätt och uppfylla fyra kriterier. För det första måste de frigjorda resurserna komma de fattiga människorna till del, t.ex. genom att de satsas på skolor så att alla flickor och pojkar verkligen får en utbildning. Lika viktigt kan det vara att satsa på hälsovård. Hiv/aids, malaria, mässling och många andra sjukdomar skördar stora offer i framför allt . För det andra får skuldavskrivning inte gynna korruption och vanstyre. Det vore illa om pengarna hamnade på ministrars bankkonton. För det tredje får de frigjorda resurserna inte användas för att finansiera krig och konflikter. Det vore illa om de ökade resurser som ställs till förfogande skulle användas för ökade krigsansträngningar t.ex. i , ett land där många länder har trupper. För det fjärde får inte skuldavskrivning medföra ny upplåning. Det vore orimligt om fattiga länder gick från en skuldbörda till en ny. 16 Nystart för fattiga Ett u-land som växer ur sin fattigdom måste i allt väsentligt göra det av egen kraft. Ett rätt utformat bistånd kan dock vara ett viktigt bidrag särskilt i inledningsskedet för att få fart på ekonomin. När utvecklingen fått fast mark under fötterna skall biståndet successivt minskas för att till slut avvecklas när länderna blivit väl etablerade medelinkomstekonomier. Erfarenheten av biståndsgivning till många svaga är inte helt uppmuntrande. Alltför många länder har fastnat i en destruktiv politik där människor blir fattigare i stället för att få ett ökat välstånd. Skuldavskrivning bör tas till intäkt för en nystart. I stället för att traditionellt ge bistånd bör det i ökad utsträckning fokuseras på åtgärder som verkligen utrotar fattigdom. För detta krävs en snabb ekonomisk tillväxt som kommer hela befolkningar till del. För detta behövs det inga nya recept eller idéer. Vi vet att det går att utveckla ett u-land från absolut fattigdom till relativt välstånd på en generation. Det har gjorts i flera länder. Det handlar om att skapa en dynamisk marknadsekonomi där företagsamhet och arbetsvilja står i centrum och där utbildning, sparande och ansvarstagande premieras. En förutsättning är rättsstaten med respekt för den enskildes rättigheter och utvecklingen mot demokrati. I de fattigaste måste i första hand biståndet fungera väl för att skapa den grogrund som sedan kan fyllas på med privata investeringar. När utvecklingen väl tagit fart blir det offentliga biståndet av allt mindre betydelse. I av globalisering kan vi inte stillatigande se att ett begränsat antal står vid sidan av och får allt fattigare befolkning. Det är faktiskt en moralisk plikt att få till stånd en nystart så att fattigdomsspiralen kan brytas. Nedan följer budgettabell för utgiftsområde 7 Internationellt bistånd i enlighet med de prioriteringar och förslag till förändringar som anges i motionen. Anslag utgiftsområde 7 Internationellt bistånd -2 095 500 -2 145 500 -2 145 500 -1 020 500 -1 125 000 Nya Afrikaanslag (m) Förberedelse inför total skuldavskrivning -1 265 000 -1 150 000 Humanitärt bistånd & konfliktförebyggande Nytt anslag (m) Oberoende utvärderingsenhet UNDP bör bli låginkomstländernas advokat. Verksamheten övergår från resurs- till kunskapsbistånd. Organisationens grundidé är finansiering via enskilda bidrag. Regeringen har undervärderat flyktingströmmarna. Nakotikainsatserna behöver förstärkas. utvecklingssamarbete skall ha en tydligare inriktning på hiv/aidsbekämpning. Unido bör avvecklas. finansierades insatserna (30 000) via delposten för FN:s ekonomiska och sociala verksamhet. Förberedelser inför avskrivning av hela proportionella andel av HIPC-ländernas skulder. Med avsikt att sätta upp ett utvecklingscentrum i , t.ex. i har en alternativ anslagsstruktur för skuldavskrivningar och fattigdomsutrotning etc. Sidas verksamhet Information avskaffas.