mot · GQ02A225 · 2002-10-23 00:00:00 — RRV visar i två rapporter att det i mer än hälften av de ärenden som gällt lönebidrag inte var styrkt att det fanns ett funktionshinder som hade betydelse för det aktuella arbetet. I över en tredjedel av de granskade ärendena bedömer RRV att de egentliga skälen handlar om att dessa personer hade svårigheter att få arbete p.g.a. andra skäl så som exempelvis hög ålder eller för låg utbildningsnivå. Den allvarligaste målkonflikten rör ambitionen att stödet skall utgå till de allra mest utsatta. anses det som viktigt att de genomsnittliga bidragen minskar i omfattning. Detta är två ambitioner som svårligen låter sig förenas. De människor som är allra mest utsatta och gravt handikappade kostar vanligen betydligt mer än genomsnittet. De skall också ha samhällets odelade stöd. Det är många, inte minst, unga människor med arbetshandikapp som blir förtidspensionerade fastän de egentligen både vill och kan arbeta, åtminstone deltid. Denna utveckling är inte acceptabel. vill genomföra ett reformprogram som skall ge ökad respekt, stöd och rimliga valmöjligheter för arbetshandikappade och det skall utgå från följande grundläggande riktlinjer. Alla arbetshandikappade har rätt att bli behandlade med respekt. De skall ha rimliga möjligheter till valfrihet. Det skall klart framgå om verksamhet bedrivs i vinstsyfte eller är av annan art. Gravt arbetshandikappade skall inte behöva riskera att någon annan får deras rättmätiga plats, därför att verksamheten drivs delvis i syfte att sälja produkterna på den privata marknaden. Stöden måste göra en tydlig åtskillnad på om verksamheten drivs på kommersiella grunder eller inte. Verksamheter som bedriver bör inte konkurrera med privat näringsverksamhet. skall se till att de allra mest utsatta individerna är de som först kommer i fråga när det gäller nya arbetstillfällen. Regelverk och föreskrifter måste tydliggöras med avseende på vem som kan anses vara arbetshandikappad och därmed i behov av stöd. De övergripande målen måste förtydligas i syfte att motverka målkonflikter. Stöden till de arbetshandikappade bör kontinuerligt utvärderas och redovisas offentligt. 3 Förslag till riksdagsbeslut 13 4 Fakta kräver omfattande förändringar 13 4.1 påvisar stora brister 13 4.2 Lönebidragen är felaktigt utformade 14 4.3 prioriterar inte de arbetshandikappade 15 4.4 Verkligheten för funktionshindrade på arbetsmarknaden 16 4.5 Alarmerande utveckling av sjukskrivningar och förtidspensioner 16 4.6 Ökat antal personer i program för arbetshandikappade 18 5 Regeringen förtjänar kritik 18 6 föreslår förbättringar 18 7 Arbetshandikappade skall ha makten över sina liv 19 7.1 Grundläggande utgångspunkter 19 7.2 En reformagenda valmöjligheter och respekt 20 3 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av att arbetshandikappade behandlas med respekt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om ökade möjligheter till valfrihet också för arbetshandikappade. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tydligare regelverk och föreskrifter avseende stöden till arbetshandikappade. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stärka de arbetshandikappades möjligheter till rehabilitering och arbete på den reguljära arbetsmarknaden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om betydelsen av att incitamenten ändras för rehabilitering och nyanställningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att stöden till arbetshandikappade kontinuerligt skall utvärderas och offentligt redovisas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de grundläggande riktlinjerna för stöden till arbetshandikappade. 4 Fakta kräver omfattande förändringar 4.1 påvisar stora brister () genomförde ett antal utvärderingar inom det arbetsmarknadspolitiska området. granskade RRV i två rapporter dels de flexibla lönebidragen, dels verksamheten inom . I en avslutande rapport gjorde RRV en jämförande analys av resultaten från de tidigare rapporterna och lyfte fram ett antal modeller som man bedömde ha bättre förutsättningar för att fungera än dagens system. RRV fann en rad brister: För det första är en betydande del av de som kommer i fråga för stöd personer som egentligen inte tillhör målgruppen. Nuvarande regelverk och föreskrifter ger handläggarna begränsad och därmed otydlig vägledning både när det gäller att avgöra vem som skall anses som arbetshandikappad och vilka som kan komma ifråga för lönebidrag respektive för arbete inom . För det andra uppvisar varken de flexibla lönebidragen eller åtgärder inom särskilt konkreta resultat när det gäller rehabilitering. För det tredje förekommer det svårlösta målkonflikter. Såväl när det gäller som flexibla lönebidrag så har en rad olika mål satts upp. Men målkonflikterna gör det mycket svårt att uppfylla alla målen. Det har medfört att de ekonomiska målen prioriteras före övriga mål. För det fjärde är incitamenten fel. Nuvarande utformning av stöden till arbetshandikappade innehåller drivkrafter för en eller flera aktörer att agera på ett sätt som motverkar statsmakternas syften. 4.2 Lönebidragen är felaktigt utformade De flexibla lönebidragen får enbart utgå till arbetshandikappade. Med arbetshandikapp avses enligt förordningen om lönebidrag (1991:333) arbetssökande som p.g.a. fysiska, psykiska, förståndsmässiga eller socialmedicinska handikapp har nedsatt arbetsförmåga och som därför kan förväntas få svårigheter att få eller behålla en anställning på den reguljära arbetsmarknaden. hade i genomsnitt 48.540 individer anställning med lönebidrag. Statens utgifter för lönebidrag omfattande . hade 55.653 personer anställning med lönebidrag, en ökning jämfört med och en ökning med närmare femton procent . Lönebidraget utgår som en lönesubvention till arbetsgivare som nyanställer personer med arbetshandikapp. RRV visar i sin rapport att det i mer än hälften av de ärenden som gällt lönebidrag inte var styrkt att det fanns ett funktionshinder som hade betydelse för det aktuella arbetet. I över en tredjedel av de granskade ärendena bedömer RRV att de egentliga skälen handlar om att dessa personer hade svårigheter att få arbete p.g.a. andra skäl så som exempelvis hög ålder eller för låg utbildningsnivå. Det föreligger en felaktig struktur vad gäller de ekonomiska signalerna beträffande lönebidragen. Det gäller både vid förhandlingar om vilken bidragsnivå som vid nybeslut skall anses motsvara arbetshindret och vid omförhandlingar som förväntas leda till nedtrappade bidrag eller till att bidraget upphör. Ingen av de tre närmast berörda parterna, arbetsförmedlingen, arbetsgivaren eller arbetssökanden, har tillräckliga skäl att motverka överkompensation eller föra de gemensamma förhandlingarna i syfte att få till stånd en snabb nedtrappning av lönebidraget. Mot denna bakgrund anser att lönebidragen utgör ett svagt stöd till rehabilitering. Övergångarna till osubventionerade anställningar är få och inga betydande minskningar av andelen bidrag förekommer. Övergången till flexibla lönebidrag har i teorin inneburit ökade valmöjligheter för de arbetshandikappade men i den praktiska verkligheten har valmöjligheterna snarare minskat. Detta beror främst på att arbetsgivarna inom den offentliga sektorn har blivit mindre benägna att anställa med lönebidrag. Den allvarligaste målkonflikten rör ambitionen att stödet skall utgå till de mest utsatta. anses det som viktigt att de genomsnittliga bidragen minskar i omfattning. Detta är två ambitioner som svårligen låter sig förenas. De människor som är allra mest utsatta och gravt handikappade kostar vanligen betydligt mer än genomsnittet. De skall också ha samhällets odelade stöd. 4.3 prioriterar inte de arbetshandikappade Arbete inom är en åtgärd för de med arbetshandikapp, som har det allra svårast på arbetsmarknaden. Det övergripande målet för verksamheten är att kunna erbjuda de arbetshandikappade ett meningsfullt och utvecklande arbete där behoven finns. Arbetstillfällena skall vara förbehållna dem med störst behov, som klarar av att erbjuda arbete i den omfattning som statsmakterna har ålagt bolaget och verksamheten är väl spridd över landet. Arbetsuppgifterna anses meningsfulla i den meningen att det som produceras efterfrågas på marknaden. Däremot riktas det allvarlig kritik mot relationen mellan den för åtgärden tänkta målgruppen och de som i praktiken anställs av . av de som anställs saknar helt ett arbetshandikapp och saknar ett funktionshinder. har konstaterat att det föreligger en felaktig incitamentsstruktur även för . är avsett att utgöra en sista utpost för de allra mest utsatta på arbetsmarknaden, de med svåra arbetshandikapp. Detta stämmer inte med verkligheten. På grund av oklara och motsägelsefulla mål har många anställda inom en arbetskapacitet som är betydligt större än vad som är avsikten med verksamheten. Ungefär fem av tio individer som kategoriserats som prioriterad grupp hade inte ett arbetshandikapp som överensstämde med denna kategorisering. I klartext så tillhörde de inte den grupp som skall prioriteras. fungerade i praktiken inte som den sista utvägen utan som en åtgärd bland flera andra. Den genomsnittliga arbetsförmågan hos de arbetshandikappade vid var avsevärt högre än de som angivits. RRV bedömer att arbetsförmågan snarare uppgick till i genomsnitt mellan . Den samlade bilden antyder att de ökade ekonomiska kraven på medfört att det är produktionen, snarare än de arbetshandikappade individerna, som sätts i centrum för verksamheten. Detta framgick tydligt i budgetpropositionen för . Där föreslog regeringen ändringar i bolagsordning som betonade bolagets kommersiella produktion av varor och tjänster. Affärsutvecklingen skulle bli mycket effektivare. Denna bild förstärks i budgetpropositionen för . Där anger regeringen att mot bakgrund av en avsevärt minskad försäljning så har haft svårt att garantera den nödvändiga beläggningen. Regeringen sänker därför sitt sysselsättningskrav med . RRV menar att denna prioritering har inneburit att till viss del försöker att rekrytera individer med särskilda kvalifikationer, snarare än de med betydande arbetshandikapp. Vi anser att denna utveckling har förstärkts genom regeringens förslag i förra årets budgetproposition. Vi anser att det är djupt olyckligt att de arbetshandikappade personer som har störst behov av hjälp och stöd riskerar att hamna utanför systemet. Staten skall i första hand hjälpa dem som är i störst behov av stöd i form av exempelvis lönebidrag eller verksamhet inom . 4.4 Verkligheten för funktionshindrade på arbetsmarknaden Av alla individer uppger drygt var sjätte individ att de har någon form av funktionshinder. Bland de personer som är sysselsatta uppger var sjunde att de har någon form av funktionshinder. Rörelsehinder och astma/allergi är de två dominerande funktionshindren. Detta visar SCB:s undersökning om de Funktionshindrades situation på arbetsmarknaden. Mer än var tredje funktionshindrad på arbetsmarknaden är rörelsehindrad. Och ungefär var femte har astma/allergi eller annan överkänslighet. Ungefär två av tre av dem som har funktionshinder återfinns i arbetskraften jämfört med mer än tre fjärdedelar av dem som ej har något funktionshinder. Av de funktionshindrade som har nedsatt arbetsförmåga återfinns i arbetskraften. avregistrerades drygt 19.000 arbetshandikappade från arbetsförmedlingen, men det var bara en sjättedel av dessa som gick till ett arbete. Problemen med ökade förtidspensioner är tydlig och trenden verkar förstärkas år för år. Delar av produktionen i har flyttats från exempelvis och till . Detta är en ny trend som troligen kommer att förstärkas . 4.5 Alarmerande utveckling av sjukskrivningar och förtidspensioner Den allvarligaste signalen är att alltfler unga människor går i pension. Var sjunde person som är långtidssjukskriven och under slås ut från arbetsmarknaden och blir förtidspensionär. Ett av de snabbast växande problemen på den svenska arbetsmarknaden är de skenande förtidspensioneringarna. hade 475.000 människor beviljats förtidspension/sjukbidrag. Av dessa var kvinnor och män. Jämfört med hade antalet nybeviljade förtidspensionärer ökat . () visar i sin rapport behövs att ju fler inom ett begränsat geografiskt område som är arbetslösa, desto fler är också förtidspensionerade. LO:s slutsats är att förtidspensionering till betydande del kan betecknas som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, särskilt bland människor i hög ålder. Det finns all anledning att noggrant analysera utvecklingen vad gäller sjukskrivning och förtidspension. Tabellen nedan visar utvecklingen av antalet förtidspensionerade. 475 000 (augusti) Utgifterna för sjukpenning respektive förtidspension fortsätter att öka januariaugusti 2002. Utgifterna för förtidspension/sjukbidrag uppgår till och för sjukpenning till . Jämfört med har utgifterna för sjukpenning ökat och för förtidspension/sjukbidrag . Var sjunde skattekrona används i statsbudgeten för att betala alla långa sjukskrivningar och förtidspensioner. Regeringen har avsatt till sjukskrivningar och till förtidspensioneringar i statsbudgeten för . Det innebär att alla skatter som används över statsbudgeten drygt går till att betala långtidssjukskrivningar och förtidspensioner. Det motsvarar kostnaden för att driva alla grundskolor och alla gymnasieskolor samt alla fritidshem i . Därtill kommer alla kostnader för alla dem som är sjukskrivna än . Dessa kostnader betalar företagen och de anställda och ytterst deras kunder. Historien om , , är upprörande. När hon var uppmanades hon att gå i förtidspension. ville inte gå i pension. Hon har inget känt funktionshinder. Hon behövde stöd och hjälp att ta sig igenom en jobbig period i sitt liv. Kombinationen av att arbeta som sjuksköterska inom cancervården och ta hand om tre barn blev för mycket. fick diagnosen: utbränd. Myndigheternas behandling av är oacceptabel. Det finns all anledning att noggrant följa och analysera utvecklingen vad gäller sjukskrivning och förtidspension, inte bara i generella termer utan i detalj och då måste situationen för dem som är arbetshandikappade bli en avgörande bit i analysen. 4.6 Ökat antal personer i program för arbetshandikappade Vid en jämförelse kan konstateras att antalet individer i program för arbetshandikappade legat tämligen . Trots RRV:s kritik när det gäller vilka som får ta del av dessa program har antalet snarare ökat än minskat . Mitt under den förra lågkonjunkturen befann sig 1993 ungefär 76.600 personer i program för arbetshandikappade. Det talet hade stigit till 80.700 människor och uppgår till 86.642 människor. Det genomsnittliga antalet anställningar med lönebidrag och offentligt skyddat arbete låg på 57.300 individer och på 61.824 människor, detta som antalet anställda inom ligger ganska omkring 25.000 personer. Detta medför att sammanlagt 86.642 personer befinner sig i program för arbetshandikappade. Det är en ökning jämfört med september och med närmare femton procent . Antingen har antalet faktiska individer med grava arbetshandikapp ökat snabbt eller också befinner sig fortsatt en mängd personer i program för arbetshandikappade utan att egentligen uppfylla de kriterier som skall uppfyllas enligt RRV och lagstiftningen. 5 Regeringen förtjänar kritik Det är uppenbart att regeringen inte tagit till sig av den kritik som RRV riktar mot de nuvarande systemen som rör arbetshandikappade individer och deras möjligheter till stöd och hjälp på arbetsmarknaden. För detta skall regeringen ha kritik. Den borde ha tagit RRV:s kritik på allvar. Regeringen har ett stort ansvar för den aktuella situationen när det gäller den utformning nuvarande system har som berör personer med arbetshandikapp på arbetsmarknaden. Regeringens krav när det gäller rekrytering av personal till Samhallkoncernen är för lågt ställda. Den har som krav att av dem som rekryteras till Samhallkoncernen skall tillhöra de prioriterade grupperna d.v.s. utvecklingsstörda, psykiskt sjuka och flerhandikappade. Det målet borde ställas högre och vara konsekvent . har skisserat ett antal modeller som skulle kunna innebära att stödet till de arbetshandikappade förbättras och bättre kan tillgodose de krav som statsmakterna ställer på verksamheten. Den första modellen handlar om att förverkliga de nuvarande intentionerna. Den kan kortfattat beskrivas som att nuvarande stödformer, dvs. lönebidrag, och offentligt skyddade arbeten, bibehålls men att innehållet förändras. De olika stödformernas särart och inriktning på målgrupper med olika grad av arbetshandikapp betonas. Den andra modellen är en variant av den första. Modellen innebär att stöd i form av lönebidrag, offentligt skyddat arbete och ersätts av tjänster som i olika grad är inriktade på utveckling respektive sysselsättning. () skall upphandla dessa tjänster hos olika utvecklingsföretag som visat sig framgångsrika vad gäller att utveckla människor med arbetshandikapp. Den tredje modellen handlar om att anpassa kartan efter verkligheten. AMV:s verksamhet för arbetshandikappade inriktas på att stödja de arbetshandikappade som bedöms ha förmågan att utvecklas så att de kan få ett arbete på den ordinarie arbetsmarknaden. Den fjärde modellen ger utrymme för individuella lösningar. Denna modell gör ingen skillnad mellan arbetshandikappade och andra svaga grupper på arbetsmarknaden. Alla åtgärder blir möjliga och acceptabla att ta till för alla som anses ha en svag ställning på den ordinarie arbetsmarknaden. De stora praktiska svårigheter som finns i att bedöma vem som skall anses höra till vilken grupp reduceras. Risken för godtycke och varierande bedömningar minskar då avsevärt. 7 Arbetshandikappade skall ha makten över sina liv Det nuvarande stödet till arbetshandikappade fungerar otillfredsställande. Det stöd som ges till arbetshandikappade innehåller så omfattande brister att möjligheterna till förbättringar inom ramen för befintligt system är begränsade. Vi har i olika sammanhang betonat vikten av att individer med olika handikapp skall ges rimliga möjligheter till ett värdigt liv. Alla människor skall ha möjlighet att få uppleva arbetsgemenskap och tillhörighet. Det är många unga människor med arbetshandikapp som blir förtidspensionerade fastän de egentligen, om förutsättningar gavs, både vill och kan arbeta. Detta är oacceptabelt. Alla som kan och vill arbeta skall få möjlighet att göra detta utifrån sina förutsättningar. Alla människor skall kunna få uppleva arbetsgemenskap, tillhörighet och delaktighet. Det är alldeles självklart att individer med olika funktionshinder är människor som har speciella behov och önskemål. Därför måste samhället skapa förutsättningar som mer ser till den enskilde individen med respekt och möjligheter till valfrihet och mindre anpassar regler efter kollektiva system. Även arbetshandikappade måste få rimliga möjligheter till valfrihet. De skall ha rätt till ett liv i värdighet. De skall respekteras av staten. Det är av avgörande betydelse att deras integritet inte kränks i samband med hantering och beslut om stöd. Nuvarande system uppfyller dessvärre inte dessa grundläggande krav. 7.2 En reformagenda valmöjligheter och respekt De granskningar och utvärderingar RRV vidtagit tydliggör behovet av att genomföra betydande förändringar av stöden till de arbetshandikappade. Vi gör inte anspråk på att kunna presentera ett färdigt förslag till ny utformning av stödformerna, därtill är nuvarande system alltför komplicerade och komplexa. Däremot anser vi att frågan måste ges prioritet. Nuvarande ordning är inte acceptabel. Vi anser att ett reformprogram som skall ge respekt, stöd och rimliga valmöjligheter till arbetshandikappade skall utgå från följande grundläggande riktlinjer. Alla arbetshandikappade har rätt att bli behandlade med respekt. De skall ha rimliga möjligheter till valfrihet. Det skall klart framgå om verksamhet bedrivs i vinstsyfte eller om syftet är av annan art. Gravt arbetshandikappade skall inte behöva riskera att någon annan får deras rättmätiga plats, därför att verksamheten drivs delvis i syfte att sälja produkterna på den privata marknaden. Stöden måste göra en tydlig åtskillnad på om verksamheten drivs på kommersiella grunder eller inte. Verksamheter som bedriver bör inte konkurrera med privat näringsverksamhet. skall se till att de allra mest utsatta individerna är de som först kommer i fråga när det gäller nya arbetstillfällen. Regelverk och föreskrifter måste tydliggöras med avseende på vem som kan anses vara arbetshandikappad och därmed i behov av stöd. Den som inte har något arbetshandikapp skall heller inte komma ifråga för anställning inom verksamheter som exempelvis . Uppdraget att ge arbetshandikappade rehabilitering och ökade möjligheter till arbete inom den reguljära arbetsmarknaden måste stärkas och betonas. Resultaten bör redovisas . Incitamenten måste ändras så att viss ekonomisk belöning kan utgå för varje genomförd åtgärd som avser rehabilitering och för individer som har blivit anställda inom den reguljära arbetsmarknaden. Stöden till de arbetshandikappade bör kontinuerligt utvärderas och redovisas offentligt. De övergripande målsättningarna måste förtydligas i syfte att motverka målkonflikter.