mot · GP02So34 · 2002-02-06 00:00:00 — Att störa de nyetablerades missbruk handlar inte om vård eller ens uteslutande om information. För att störa dem måste deras missbruk upptäckas trots att de inte vill det själva. Det måste dessutom kunna beläggas att de använt narkotika för att rättsstatens reaktioner skall komma igång och möjligheterna till att i efterhand förmildra eller förneka minimeras. Utan omfattande riktade polisiära insatser mot det egna bruket av narkotika kommer nyetableringen att fortsätta. Tidig upptäckt leder till att en oanande omgivning väcks, samtal inleds, uppfattningar bearbetas och att missbruket inte fördjupas. 7.4 Regeringen saknar avgörande förslag 7.4.1 Onödig registrering I stället för att ge förslag har regeringen nöjt sig med att bara göra bedömningar. Ett undantag är förslaget till registrering av de läkare som förskriver narkotikaklassade läkemedel för att kunna undvika läckage till den illegala marknaden. Detta är anmärkningsvärt nog den enda lagändring som föreslås i handlingsplanen. De positiva effekterna av förslaget är en försvinnande del i missbruksproblemet i stort och riskerar dessvärre också att få kontraproduktiva effekter för vården. De som förskriver dessa läkemedel är få och problemet kan lösas inom dagens system genom att ges möjlighet att ta del av register som förs lokalt på apoteken. En registrering kan också mycket väl avskräcka från att skriva ut preparaten då detta är medicinskt motiverat, vilket är till nackdel för huvudsakligen äldre patienter. Det är också förenat med uppenbara risker för oro hos allmänheten för att dessa register används för andra ändamål än de avsetts för. 7.4.2 Feg reträtt i frågan om sprutor Trots att sprutprogrammet funnits väljer regeringen att inte ta ställning i frågan om dess framtid utan skjuter den till en utredning. I väntan på denna låter man sprutprogrammet fortgå. I utvärdering visade det sig t.ex. att antalet tillbakalämnade sprutor är färre än de som lämnats ut. Inte heller var det möjligt att bedöma om de inlämnade sprutorna var de som lämnats ut eller andra. gjorde bedömningen att en förlängning av försöksperioden inte var meningsfull. slår fast att missbruket förvisso inte ökat men att det heller inte finns belägg för att smittspridningen hindrats. Målsättningen med sprutprogrammet har varierat efter hand för att passa opinionen. Programmet ger dessutom dubbla budskap då det allmänna ger ut gratis redskap för att begå en olaglig handling. Det är som om staten skulle förse förfalskare med sedeltryckplåtar därför att de kommer att fortsätta förfalska trots att det är olagligt. Vi motsätter oss att sprutprogrammet får fortsätta. 7.4.3 Metadonprogrammet saknar flexibilitet Vi vänder oss också mot kriterierna för metadonbehandling. Det är orimligt att unga heroinmissbrukare, som är välmotiverade i sin strävan att bli drogfria, inte skall kunna få behandling förrän tidigast och dokumenterat missbruk, trots att det gäller en behandling som visats sig effektiv vid en utvärdering gjord av (). En narkotikapolitik som i så stor utsträckning saknar flexibilitet är knappast en narkotikapolitik som förmår att se enskilda missbrukares situation och behov. För ett meningsfullt metadonprogram krävs dock också en klar målinriktning. Metadondoseringen skall snabbt trappas ner till dess den helt upphör. Patienten skall vara beredd att medverka till detta och tydliga krav på hans eller hennes samarbete skall ställas. 7.4.4 Omfattande missbruk i kriminalvården En av de mest utvecklingsbara miljöerna för att bekämpa pågående missbruk är kriminalvården. Där finns möjligheter att mer effektivt kontrollera och följa upp en ambition hos den enskilde att börja leva drogfritt. Kriminalvården arbetar på många anstalter med motivationsavdelningar för att kunna separera dem som vill sluta, från dem som fortsätter att missbruka. Det råder dock stor brist på anstaltsplatser inom kriminalvården, vilket påverkar arbetet negativt. En större koncentration till insatser som ger goda resultat borde också finnas. I det sammanhanget borde det påverkande arbetet inom ramen för programverksamheten i större utsträckning öppnas för olika tankesätt och utförare för att få en konkurrens i tänkande och större möjlighet att jämföra olika framgångsfaktorer i arbetet med att minska narkotikaberoendet. Det krävs ordentliga resurstillskott för att uppgradera nivån på insatserna. I det avseendet är regeringens tillskott på otillräckligt. Vad som behövs är resurser till en helt ny frigöra platser för differentiering och särskilda motivationsenheter. Om detta sägs det ingenting i handlingsplanen. 8 Narkotikapolitik med innehåll den moderata strategin 8.1 Preventiva åtgärder 8.1.1 De närståendes roll Föräldrar och andra närstående är oftast de som har störst möjlighet att upptäcka om något inte står rätt till med de egna barnen. Möjligheterna att upptäcka narkotikabruk på ett tidigt stadium är betydligt större om föräldrarna har goda kunskaper. Detsamma gäller för skolans lärare och personal. Eftersom de allra flesta barn tillbringar mycket av sin tid i skolan har denna ett stort ansvar. Att uppmärksamma att en elev beter sig konstigt eller annorlunda i klassrummet räcker inte. Elever som skolkar, uppvisar tecken på vantrivsel och problematiska hemförhållanden måste också uppmärksammas och erbjudas stöd. Men goda familjeförhållanden får emellertid inte tas för intäkt att det inte föreligger några som helst risker. Detta gör att skolans roll och det generella vuxenansvaret är oerhört viktigt. 8.1.2 Skolan Skolan bör ha en absolut plikt att informera föräldrar om problem. När familjeförhållandena är problematiska bör skolan knyta kontakt med andra vuxna i barnens eller ungdomarnas närhet. Det förutsätter dock att skolpersonal kontinuerligt får utbildning om droger, påverkanstecken samt om symptom och verkning av drogmissbruk. Vi vill för det preventiva upplysningsarbetet mot narkotika avsatt extra för ANT-upplysning till barn, ungdomar och skolpersonal. Undervisningen om narkotikans verkningar skall påbörjas tidigare än vad som görs för att få effekt. I lärarutbildningen bör ingå utbildning om narkotikans symptom och effekter. Skolan skall ha en absolut plikt att informera vårdnadshavare vid misstanke om narkotikaanvändning. 8.1.3 Frivilligorganisationer Frivilligorganisationerna på narkotikaområdet är en underskattad resurs som skulle kunna användas mycket mer än bl.a. för utbildning och upplysning. Organisationerna hjälper till i enskilda fall, har utarbetat undervisningsmaterial för olika målgrupper och har generellt sett stor kompetens och ett förtroende hos allmänheten. De är nyckeln till de kunskapsluckor som måste fyllas upp. 8.1.4 Drogtestning av unga Den första och viktigaste åtgärden för narkotikapolitiken måste vara att sätta in åtgärder för att förhindra nyetableringen av missbrukare. Det är det enskilt mest avgörande för i vilken riktning som narkotikaanvändandet i kommer att utvecklas. Polisen har med nuvarande regler små möjligheter att få fram bevis mot ungdomar mellan som misstänks använda narkotika. De metoder som finns är inte tillämpliga eftersom personer inte är straffmyndiga. Provtagning i form av urinprov är det enklaste sättet att upptäcka om narkotika används. Ökade befogenheter behövs för polisen att vid misstanke göra urinprover på ungdomar . Det är ett avgörande verktyg för att kunna ingripa redan på ett tidigt stadium. Fler poliser, länsvisa grupper med särskild inriktning på det egna bruket av narkotika med i som förebild är nödvändigt om narkotikamissbruk skall kunna hejdas. Socialtjänst och polis skall ha laglig rätt att kontakta anhöriga till ungdomar i en ålder upp till . är denna åldersgräns satt till . 8.1.5 Resurser och befogenheter till polis och tull Mycket av det narkotikabekämpande arbetet sker ute i samhället och i de miljöer där narkotikan finns. De rättsvårdande myndigheterna, som polis, tull och andra, måste tillföras tillräckligt med resurser för att kunna driva den praktiska narkotikabekämpningen. För att kunna angripa den grova narkotikabrottsligheten måste tull och polis dessutom få ökade befogenheter och kunna utveckla nya metoder. De kriminellas metoder utvecklas och förfinas ständigt, vilket ställer höga krav på de brottsbekämpande myndigheternas förutsättningar och arbetssätt. Insatser från specialenheter som gatulangningsgrupper och den s.k. har inneburit ett nytt sätt att arbeta med fokus på det enskilda missbruket. Offensiv polisverksamhet upptäcker långt fler missbrukare än någon annan myndighet eller institution. Enheterna måste nu återbemannas för att svara upp mot behoven. En kartläggning av polisens nuvarande arbetsmetoder och lagstiftning bör genomföras. I denna bör förutsättningarna för hemlig avlyssning utredas, liksom möjligheterna att förverka tillgångar som åtkommits genom brottslig verksamhet. Specialiserade narkotikaenheter måste finnas i varje län, och de större städerna skall ha gatulangnings- och ungdomsgrupper för att en effektiv verksamhet skall kunna utvecklas. Det måste finnas tillräckligt många poliser för att enheterna skall kunna bemannas efter de behov som uppstår. Varje polismyndighet bör inrätta särskilda enheter för att bekämpa efterfrågeökningen i ungdomsmiljöer, av samma typ som (numer benämnd länskriminalpolisens spanings/narkotikaenhet, i ungdomssektionen). Fram bör poliskåren utökas till 20 000 poliser. vill vi tillföra polisen och tullen utöver vad regeringen har föreslagit. 8.1.6 Hjälp missbrukarna i stället för att stjälpa dem Det är motstridigt att, som regeringen, å ena sidan ställa krav på ett narkotikafritt samhälle och å andra sidan dela ut verktyg åt sprutnarkomaner för att de skall kunna injicera. De pågående försöken med utdelning av fria sprutor till narkotikamissbrukare skall upphöra. Det skall vara lättare att få plats i program med metadon eller likvärdiga behandlingspreparat. Kraven på missbrukaren skall vara tydliga och programmen målinriktade, med en trappvis sänkning av dosen till fullständig utsättning. ungdomsmottagning bör stå som modell för särskilda vårdenheter ute i landet. 8.2 Rättsväsendet 8.2.1 Upprätthåll konsumtionsförbudet Polisen måste få en chans att leva upp till statsmakternas fastlagda mål genom att de får tillgång till effektiva metoder. Utgångspunkten måste vara att narkotikalangarna alltid är steget före. Det ställer krav på att polisens metoder utvecklas i samma takt. Heroinlangare använder sig t.ex. ofta av kapslar inlindade i plast. Kapslarna förvaras i munnen och om polisen ingriper sväljs kapseln snabbt. I har polisen möjlighet att ta med sig den misstänkte till sjukhus, där han eller hon ges kräksirap av sjukhusets personal för att säkra bevisningen för brottet. I är detta inte tillåtet. I stället får den misstänkte sitta på en bevakad toalett. Detta är oerhört tids- och resurskrävande. Kräksirap bör kunna användas även av svenska poliser för att på ett snabbare och effektivare sätt komma åt langning och missbruk. Medlet skall kunna sväljas eller injiceras. För att metoden skall kunna tillämpas skall det finnas ett beslut från en åklagare. 8.2.2 Skärpta straff för narkotikabrott Narkotikabrottslingarna gör vinster på ett cyniskt och hänsynslöst profiterande på andra människors misär. För att minska tillgången och efterfrågan på narkotika måste det stå klart och tydligt att grova narkotikabrott straffar sig. Det skall inte löna sig att sko sig på andras beroende. Med hänsyn till det allmänna rättsmedvetandet bör lagens strängaste straff kunna utdömas för grovt narkotikabrott. Domstolarna måste också få ökat utrymme att faktiskt hjälpa dem som begår ringa narkotikabrott. Genom att höja maxstraffet för ringa narkotikabrott får domstolarna möjlighet att döma till exempelvis skyddstillsyn med särskild föreskrift om drogfrihet och regelbundna tester. Livstids fängelse skall införas i straffskalan för grovt narkotikabrott. Maxstraffet för ringa narkotikabrott skall höjas från till för att möjliggöra dom med vård. 8.3 En vård värd namnet krävs att en missbrukare måste vara djupt nedgången innan han eller hon kommer ifråga för vård. När en missbrukare omhändertas för vård enligt LVM är oftast utsikterna redan mycket dåliga att hon eller han skall bli drogfri och kunna komma tillbaka till ett normalt liv. Lagen om vård av missbrukare var avsedd att kunna träda i kraft tidigare än vad den gör . Vi har vid ett flertal tillfällen föreslagit förändringar av LVM som gör att åtgärder kan sättas in tidigare och stegvis öka med ett omhändertagande som en sista utväg. Tillgängligheten till vård i ett tidigare skede måste bli bättre inte minst för dem som frivilligt söker hjälp för att kunna blir drogfria. En missbrukare måste få tydliga krav och tillräckligt stöd för att kunna bryta den onda cirkel ett missbruk innebär. Själva drogmissbruket är missbrukarens allvarligaste problem. Naturligtvis finns ibland långt fler och djupgående problem som behöver lösas för att nå ett bättre liv, men det är drogberoendet som är det centrala. Det har SBU kommit fram till när missbrukarvården utretts. SBU har dessvärre också funnit att missbrukarvården länge styrts av olika trender, vilket försinkat utvecklingen av missbrukarvården. Det är nu hög tid att de nya kunskaperna återförs till vården av missbrukare. Den öppna missbrukarvården, liksom kriminalvården, måste kunna erbjuda de metoder som bevisligen har bäst förutsättningar för att missbrukare skall kunna komma tillbaka till ett drogfritt liv och därigenom också lämna kriminaliteten bakom sig. Vården på anstalter är också av stor betydelse. Statens ansvar tar inte slut efter det att dörren låsts om den som dömts till fängelse det är då arbetet med att återanpassa honom eller henne till ett liv i frihet tar vid. Den svenska kriminalvården har kritiserats för att bara låsa in fångarna i stället för att ge dem vård och rehabilitering. Personalfrågan inom kriminalvården är allvarligt eftersatt. Omsättningen är stor, vilket gör att kompetensen är bristfällig. Innehållet i kriminalvården skall skötas av den som kan ge bäst säkerhet och vård, oavsett huvudman. Behandlingsinsatserna måste fokuseras på de metoder som bevisligen fungerar bäst. SBU har funnit att de metoder som inriktas på själva missbruket är effektiva. Missbrukare måste få tydliga krav och ordentligt stöd. De missbrukare som frivilligt söker hjälp måste kunna erbjudas behandling inom rimlig tid. LVM måste kunna träda in på ett tidigare skede än i kombination med frivilliga åtgärder. Vi föreslår att behandling sker på tre nivåer: frivilliga åtgärder inom ramen för bestämmelser, övervakning och andra föreskrifter som sociala nämnden ålägger missbrukaren, och frihetsberövande som sista möjlighet. Kriterierna för att få delta i metadonbehandling måste bättre anpassas till behovet. Unga missbrukare, som har motivation och ett mål om att bli drogfria, måste kunna komma i fråga. Striktare krav på dem som deltar i behandlingen, i kombination med ett större antal vårdplatser, en tydlig målinriktning och en tidsplan för denna, måste till. Möjligheten till upphandling av externa vårdgivare måste bli större än . Kriminalvården bör i ökade utsträckning kunna upphandla vårdprogram av privata vårdgivare. Utgångspunkten måste vara att höja kvaliteten i rehabiliteringen. Resultaten bör följas upp genom forskningsledd verksamhet. 8.4 Narkotikafria fängelser Fängelserna skall vara narkotikafria. Mer än varannan intern är missbrukare, enligt larmrapporter från . Det förekommer också att drogfria interner utvecklar ett missbruk . För att komma tillrätta med narkotikan på fängelserna måste det inom varje kriminalvårdsregion skapas drogfria enheter. Tillgången till droger på fängelserna måste stoppas, dels för att våldet på anstalterna skall minska, dels för att hjälpa de intagna att anpassa sig till ett liv efter avtjänat straff, ett liv fritt från droger och kriminalitet. För att uppnå detta finns flera metoder. Den mest uppenbara är att kontrollera besökare när det finns registrerat missbruk hos besökaren eller internen och en misstanke om att narkotika förs in på anstalten. Besök utan fysisk kontakt är ett alternativ. Detta kan åstadkommas genom särskilda besöksrum med en glasruta mellan den intagne och besökaren. Det är också viktigt att kontrollera inpasserande med hjälp av exempelvis narkotikahundar. Kriminalvården behöver resurser för att kunna fylla verksamheten med ett fungerande innehåll samt kunna ha ett tillräckligt antal platser för att differentiering bland internerna skall kunna ske. För att detta skall bli möjligt vill vi satsa mer än regeringen på kriminalvården . () Per () () () () () (m) () () () () () Per ()