mot · GQ02So438 · 2002-10-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning om resursbehovet för vården av transsexuella. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning om befintliga vårdresurser och om hur organisationen fungerar vad gäller vården för transsexuella. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning om hur patienterna upplever vården och hur attityderna ser ut inom vården för transsexuella. Bakgrund behandling av transsexualism Transsexualism är ett psykiskt tillstånd som i ICD 10 beskrivs som en önskan om att leva och bli accepterad som en medlem av det motsatta könet, ofta åtföljt av en känsla av obehag eller otillräcklighet med det egna anatomiska könet och en önskan om hormonell eller kirurgisk behandling för att kroppsligen likna det prefererade könet så mycket som möjligt. (, Klassifikation av sjukdomar och hälsoproblem 1997). Diagnosen klassas juridiskt som en sjukdom, och behandling ges inom den allmänna sjukförsäkringens ramar. Den enda verksamma behandlingen anses vara ett medicinskt och kirurgiskt könsbyte, vilket i också erbjuds ihop med ett juridiskt könsbyte. Transsexualism är en sjukdom som leder till ett mycket stort utanförskap och psykosocialt lidande för patienterna. Svensk forskning, se s. 44, visar att av de patienter som inte fått behandling försöker begå självmord. I sin avhandling menar , med. doktor, att den höga frekvensen av självmordsförsök vid tiden för ansökan (ansökan om könsbyte, förf. anm.) Som återfinns i denna studie understryker tillståndets allvar, och hur plågade dessa personer är. (s. 44, förf. översättning) Både forskningen och den samlade expertisen inom vården visar att patienterna efter behandling har en mycket hög tillfrisknadsgrad, mår psykiskt mycket bättre och att risken för självmord sjunker drastiskt. För att komma i åtnjutande av den kirurgiska delen av behandlingen krävs enligt lagen om fastställande av könstillhörighet i vissa fall, 1972:119, att en ny juridisk könstillhörighet först fastslås. För att få denna nya könstillhörighet har rättsliga råd som praxis att kräva ett läkarutlåtande av en psykiatriker som utrett patienten , i allmänhet . För de transsexuella patienter som behöver kirurgisk behandling krävs alltså först utredning inom psykiatrin. Den psykiatriska utredningen bedrivs i huvudsak i de s.k. regionteam som finns knutna till landets universitetskliniker i , , , , och . Enskilda psykiatriker i andra städer bedriver också kontinuerligt viss utredningsverksamhet. Av dessa kliniker har endast den i öronmärkta bidrag från . På övriga håll i landet bedrivs utredningarna inom någon annan psykiatrisk verksamhet, utan att ansvaret finns specificerat på någons tjänst. Detta gör verksamheten mycket sårbar eftersom om en psykiatriker byter tjänst eller slutar försvinner också verksamheten. Detta skedde i och under innevarande år i . Flera av de psykiatriker som arbetat mycket länge inom området har påpekat behovet av ökade ekonomiska resurser, utan resultat. rättsliga råd skickade en skrivelse till landets samtliga tillsynsenheter där man inskärpte behovet av utredningsresurser för ärenden om ändrad könstillhörighet, dnr 446-194/01. Det enda svar man fick kom från där klinikchefen för , SoS dnr 40-13646/99, svarade å tillsynsenhetens vägnar och meddelade att man med de begränsade ekonomiska resurser man hade till sitt förfogande ansåg sig vara tvungen att prioritera andra delar av verksamheten. Han konstaterade vidare att man inte kunde bidra med goda och tillräckliga resurser för könsbytesutredningar. Hans prognos var då att de med stor ansträngning kunde klara sin egen region och inte kunde ta emot andra regioners patienter. Kötiden för ett första besök var . Övriga tillsynsenheter har inte besvarat skrivelsen och inte vidtagit några åtgärder. Sedan rättsliga rådets skrivelse gick ut har inga ekonomiska förstärkningar på området synts till. Patienterna är vanligen inskrivna och antalet besök varierar från 23 till 1012 beroende på patientens behov och avdelningens praxis. Samtliga tillfrågade läkare verksamma på regionenheterna anser att patienttillströmningen har ökat något och inte kommer att minska utan snarare troligen öka något. Detta stämmer också med rättsliga råds bedömning. Situationen på landets regionenheter för könsbytesutredningar ser ut som följer: : ca 15 inskrivna patienter, 23 nya remisser/år. 12 månaders kötid vid nybesök. Patientantalet uppges vara oproportionerligt lågt, oklart varför. Upptagningsområde: , och med totalt ca 1 miljon innevånare. Verksamheten bedrivs av en psykiatriker utöver hans ordinarie verksamhet, med hjälp av på ideell basis. Resursbehovet uppges vara ungefär 1 tjänst, varav bör gå till psykologtimmar. : ca 16 inskrivna patienter, totalt inskrivningsstopp. Har haft kötid tidigare.Verksamheten bedrivs av en pensionerad psykiatriker som anställs på konsultbasis. Han uppger sig inte kunna ta emot fler patienter över huvud taget varför det inte ens går att ställa nya patienter på väntelista. Antalet vårdbehövande är på grund av omständigheterna oklar men torde röra sig om 510 patienter . Dessa erbjuds alltså ingen som helst vård regionalt. För de boende inom finns sedan ganska möjligheter att få vård inom , men även där är resurserna mycket små och verksamheten bedrivs utöver ordinarie arbetsuppgifter. : ca 52 inskrivna patienter, ca 22 nya remisser/år, ca 6 månaders kötid vid nybesök. För verksamheten finns en budget motsvarande , och anslagna. En 75-procentig läkarsekreterartjänst ingår också. Resursbehovet uppges vara 2 heltider, inklusive psykolog och kurator, exklusive läkarsekreterartjänst. En viss tendens till patientinvandring från bland annat uppges märkas. Upptagningsområde: med ca 2 miljoner innevånare. : ca 5 inskrivna patienter, 10 nya remisser (ökning), kötid för nybesök. Verksamheten bedrivs av en psykiatriker på , utöver ordinarie arbetsuppgifter. Resursbehovet uppges vara 1,5 heltidstjänst, lika fördelat på läkare, psykolog och kurator. Upptagningsområde: , , , , med totalt drygt 1 miljon innevånare. uppges vara underrepresenterat i statistiken, oklart varför. : Har ingen regional verksamhet på området. Antalet inskriva patienter 2001 var 34 stycken. Antalet vårdbehövande är på grund av omständigheterna oklart men torde röra sig om 515 patienter . Dessa erbjuds alltså ingen som helst vård. : ca 56 inskrivna patienter, 17 remisser och troligen liknande siffror , 23 månaders kötid för nybesök. Upptagningsområde: , , och Södra med totalt ca 1,5 miljon innevånare. Verksamheten bedrivs av en psykiatriker med hjälp av psykoterapeut och psykolog, inom den sexologiska verksamheten på i . Patientgruppen beräknas omfatta av den totala verksamheten på avdelningen som omfattar 3 heltidstjänster. Resursbehovet uppges vara 2 heltider varav 1,5 läkarheltid och resten fördelat på psykolog/psykoterapeut. En viss risk för patientinvandring från främst uppges föreligga. Flera av de tillfrågade läkarna på regionenheterna uppger att patienterna är mer vårdkrävande än andra patienter inom psykiatrin. Flera av dem uppger också att ansvaret för att verksamheten bedrivs borde ligga på de regionala samverkansnämnderna. Inga regionenheter uppger sig ta emot patienter från andra upptagningsområden, med hänvisning till resursbrist. Tiden från att patienten först kommer på besök inom specialistvården till att han eller hon är färdigbehandlad är som snabbast . Att då dessutom behöva vänta i kö kan för många kännas oerhört tungt. Transsexuellas egna organisationer bedömer att vårdbehovet i allmänhet är akut när patienten slutligen söker vård, bland annat eftersom många väntar i det längsta med att söka vård. Risken för självmordsförsök bland de patienter som mår sämst och står i de längsta köerna, alternativt inte ens får en köplats, bedöms därför av transsexuellas egna organisationer vara hög. Vård på lika villkor I LHS stadgas att vården skall ges på lika villkor till alla medborgare. Detta måste då antas gälla även transsexuella patienter. En liten patientgrupp som är utsatt för ett stort psykosocialt lidande ska inte behöva vänta i vårdköer bara för att just deras landsting inte behagar anslå några medel för denna typ av vård. Ett landsting är skyldigt att bry sig om alla sina patientgrupper, de kan inte nedprioritera i en viss patientgrupp av andra skäl än att rent medicinska. Eftersom transsexualism omgärdas av samhällets tabun om könsnormer finns skäl att anta att de nedprioriteringar som görs inte enbart beror på rent medicinska överväganden utan även på fördomar. Inga undersökningar har heller gjorts som visar att patienterna inte utsätts för orimligt lidande på grund av de långa köerna eller den totala bristen på vårdmöjligheter. Patientgruppen är också beroende av att få ett positivt utlåtande av sin utredande läkare för att få tillstånd till den kirurgiska behandlingen. Detta kan antas resultera i en patientgrupp som är mindre benägen än andra att kritisera vården, vilket riskerar att resultera i att deras vård nedprioriteras. Situationen för dem som söker vård med förmodan om att de lider av transsexualism är som synes ovan mycket olika i olika delar av landet. För den som bor inom de upptagningsområden som hör till och regionenheter är situationen särskilt akut. De är helt utan möjligheter till diagnostisering eller vård. Både i och i är kön oacceptabelt lång. Samtliga läkare verksamma på området uppger att deras resurser inte räcker till en god vård och endast i finns tjänster inom området. Både transsexuellas egna organisationer och psykiatrisk expertis uppger att tillståndet transsexualism är allvarligt och att patienterna lider av att inte få behandling. Risken för självmord på grund av obefintlig vård eller för långa köer kan inte uteslutas. En utredning bör också initieras för att utreda hur resursbehoven ser ut inom denna del av vården för transsexuella samt om motsvarande problem finns också inom den medicinska och kirurgiska sidan av behandlingen. Utredningen bör också föreslå åtgärder för att säkerställa att goda utredningsmöjligheter erbjuds inom rimlig tid till landets samtliga transsexuella, oavsett bostadsort. Utredningsverksamheten har karaktär av högspecialiserad vård av rikskaraktär, men eftersom den bedrivs inom den psykiatriska vården upptas den inte i Vårdkatalogen. Där upptas bara den kirurgiska behandlingen av diagnosen, inte den vård som leder fram till diagnostiseringen och den vård som omfattar hormonterapi och övrig behandling som ges innan kirurgiska ingrepp. Detta gör utredningsverksamheten, ihop med den delen av den medicinska behandlingen som inte omfattar kirurgi, mycket svåröverblickbar. En grundlig översikt av vårdresurser och organisation skulle behövas. Patientgruppen transsexuella är ingen grupp som högljutt har krävt sina rättigheter inom vården. Detta kan tänkas bero på dels patienternas beroendeställning till läkaren som gör utredningen, dels på samhällets värderingar i stort, som stämplar alla transsexuella som är öppna med sin diagnos som avvikande. Därför är det också mycket viktigt att utreda hur patienterna själva upplever vården. En utredning av vårdens attityder bör också inkluderas i detta för att säkerställa att inte vårdpersonalens normativa fördomar om kön och genus resulterar i ett ovärdigt bemötande av patienterna.