mot · GQ02Sk298 · 2002-10-23 00:00:00 — Avvecklingsplan för skatter på sparande m. m. begär att regeringen lägger fram en avvecklingsplan för kapitalskatten, utdelningsskatten/realisationsvinstbeskattningen, förmögenhetsskatten, arvsskatten och gåvoskatten i enlighet med vad som i motionen anförs. Rent allmänt fordras det goda incitament för sparande i ett modernt och utvecklingsorienterat samhälle. Sparande som investering för framtida avkastning är naturligt och nödvändigt i en fungerande marknads- och tillväxtekonomi. Det gäller för såväl enskilda individer och hushåll som för företag, organisationer och andra marknadsaktörer. Sparande i aktier är av fundamental betydelse för ett differentierat och utvecklingsinriktat näringsliv. Ett sådant sparande hämmas av utdelnings- och realisationsvinstskatter. När beskattningen av olika sparformer antar sådana proportioner som i vårt land riskerar incitamenten för sparviljan att urholkas och därigenom även själva livsnerven för det finansiella systemet. Redan höga inkomstskatter, även i vanliga och låga inkomstskikt, lämnar små eller inga nettomarginaler över för sparande. Ett sparande som i sin tur sedan utsätts för oskälig och orimlig beskattning. Statens samlade intäkter för kapital-, förmögenhets-, arvs- och gåvoskatterna utgör mindre än en procent av BNI och bortfallet torde kunna mötas med motsvarande besparingar. Av räntebehållningen på ett vanligt sparkonto tar kapitalskatten ca en tredjedel. Är förmögenhetsskattegränsen passerad avgår av räntebruttot. Lägg därtill den årliga inflationen, vanligen större än räntenettot, som bidrar till att urholka realvärdet av sparkapitalet. Först kan man notera att det råder olika beskattningsvillkor för olika ägar- respektive aktiekategorier, något som i sig kan uppfattas som märkligt och orättvist. Snittutdelning på aktier är . Ca en tredjedel härav går till skatt och förmögenhetsskatten, om den gränsen passerats, tar eller tre fjärdedelar. Om börskurs och utdelning håller jämna steg riskerar den skattskyldige i sådant fall en negativ avkastning. Skatt vid försäljning av aktier är oberoende av vilken avräkningsregel för anskaffningskostnad som tillämpas. Det stimulerar knappast aktiehandel och i synnerhet inte bland småsparare, då ett allmänt spritt aktieägande är av godo för ett land och dess medborgare. Alla i vårt land som innehar en förmögenhet över en viss beloppsgräns utom några miljardärer som är undantagna för att de inte skall flytta sitt kapital utanför landet har att erlägga förmögenhetsskatt. Inte minst i samband med ny fastighetsvärdering, som bl a vilar på marknadsprisbildens variation runtom i landet, har många fastighetsägare utan att ha vidtagit några standardhöjande åtgärder i sina fastigheter plötsligt funnit sig vara också förmögenhetsskattepliktiga utöver den principiellt motbjudande boskatten (fastighetsskatten). På grund av detta tvingas många fastighetsägare med små eller måttliga inkomster antingen att låna pengar för att hanka sig kvar eller avyttra och flytta från sina hus. Hus som för många varit en sparbössa och trygghet, inte minst för ett liv på äldre dar. Men även många småhusägande barnfamiljer, med dryga löpande utgifter, finner sig här snärjda i en ekonomisk fälla. Även om regeringen medelst ett trixande och diverse taktiska reträtter från den abnorma boskatten försöker mildra dess verkningar bl a genom att föreslå en höjning av förmögenhetsskattegränserna (för enskilda respektive makar), sänka fastighetsskatten och införa en begränsningsregel för uttag av fastighetsskatt visar detta på behovet av kompensatoriska åtgärder för orimliga konsekvenser av samverkande, överdrivna och verklighetsfrämmande beskattningsambitioner. Dessa skatter är också uttryck för ett ingrepp i äganderätten. Inte nog med att en stor del av kvarlåtenskapen eller gåvan en gång kan ha byggts upp eller förvärvats med nettobehållningen efter hårt beskattade förvärvsinkomster man skall också beskattas för det man till äventyrs lämnar efter sig eller ger bort över ett visst värde. Man kan t ex undra varför den kontanta gåvoskattegränsen går vid medan arvsskattegränsen ligger vid ? Varför en sådan skatt över huvud taget?