mot · GQ02MJ424 · 2002-10-23 00:00:00 — Också för fiskenäringens fortlevnad är det viktigt med en anpassning av fångstmängderna till vad som är biologiskt och ekologiskt hållbart. Baltiska () fastställer, efter rekommendationer från ICES, de fångstkvoter för som ska gälla för varje land. Den totala kvoten för torskfisket uppgår till , andel utgör . ICES uppskattar att överfiske sker med totalt för alla länder som är med i kvotsystemet. Bland annat på grund av den relativt väl utbyggda kontrollverksamheten torde andel av överfisket vara minimal. I en situation där det svenska fiskets andel av den torsk som i verkligheten tas upp ur utgör torde ett ensidigt svenskt torskfiskestopp inte få avsedd effekt. Tvärtom riskerar en sådan åtgärd att få en rad oönskade konsekvenser. Andra arter riskerar att bli hårt utsatta, starka position i det internationella förhandlingsarbetet urholkas och det framgångsrika och förtroendefulla samarbetet mellan fiskenäringen, myndigheter och forskare undergrävs. Dessutom skulle ett ensidigt svenskt torskfiskestopp få oöverblickbara konsekvenser för hela fiskerinäringen och dess kringnäringar. Kustsamhällena riskerar att utarmas. För att uppnå målet om ett långsiktigt, hållbart fiske är det viktigt att fortsätta det nationella och internationella arbetet med att utveckla de olika former av begränsningar som införts eller är på väg att införas. Exempel på sådana åtgärder är att flytta ut trålgränser, öka maskstorleken, höja minimimåtten på fångad torsk, utöka antalet fredningsområden och tiden för fiskeuppehåll, begränsa bifångsterna, begränsa garnmängden samt ökad kontrollverksamhet. Om dessa åtgärder inte får avsedd effekt när det gäller att stärka torskbeståndet i måste ytterligare åtgärder, som exempelvis mer omfattande stopp för fisket, övervägas. Den nationella och internationella övervakningen av fångstmängderna måste skärpas ytterligare. Det är oacceptabelt att vissa fiskare fortsätter att fiska långt utöver sina tilldelade kvoter. Så kallade check-points, det vill säga rutiner för in- och utpassering vid fiske i annat lands fiskezon, har visat sig vara effektiva instrument i kontrollverksamheten i de länder där de används. I ett bilateralt avtal med har denna typ av kontrollmekanism redan införts. bör såväl bilateralt som multilateralt aktivt verka för inrättandet av fler check-points. Regeringen bör senast i tilläggsbudgeten i vårpropositionen 2003 återkomma till med förslag om hur en sådan skärpning kan utformas och vilka kostnader detta för med sig. 11.2 Levande sjöar och vattendrag vision är att vattendragen åter ska bli miljöer för vandrande fiskarter som lax, laxöring och ål. Vi vill understryka den brist på strömmande vatten som råder. Många arter som är beroende av biotopen strömmande vatten återfinns bland hotade arter. I flertalet större vattendrag spärrar fördämningar för vattenkraft vägen för lax och öring. Gamla dammar och rester från flottningsperioden utgör dessutom stora miljöhinder som måste undanröjas. Här finns även konflikten mellan hur kulturvärden och naturvärden ska värderas. Naturlaxen är hotad och bl.a. den stora siljansöringen är snart utrotad. Omfattande åtgärder när det gäller att undanröja olika typer av vandringshinder krävs för att nå målen. Kostnaderna för en miljöanpassning av vattenkraften är avsevärda och sannolikt underskattade. Skall målen nås är det angeläget att alla parter som på något sätt nyttjar resursen strömmande vatten mer aktivt tar sitt ansvar och blir delaktiga i en sådan process. Skogsbruket och den därmed sammanhängande förädlingsindustrin är en viktig svensk basnäring. Skogsnäringen är den bransch som svarar för de största nettoexportinkomsterna i vårt land. För att ett svenskt skogsbruk och svensk skogsindustri skall kunna utvecklas krävs övergripande långsiktiga och hållbara spelregler som befrämjar såväl produktions- som miljömål. Det är angeläget att dessa mål har samma prioritet och dignitet vid utformningen av den övergripande skogspolitiken. anser att det enskilda ägandet skall stimuleras i förhållande till ett ökat storbolagsägande. Staten bör sälja ut de företag som är verksamma på den konkurrensutsatta marknaden och äga så lite som möjligt av den produktiva skogsmarken. Statens uppgift är att ta hand om områden med höga naturvärden som undantas brukning samt att införskaffa och hålla viss produktionsmark som bytesvara när allmänintresset kräver att privata skogsägares marker inte längre brukas. Luftförorening orsakar ökad försurning av mark och vatten, vilket påverkar skogen negativt i många avseenden. Främst måste arbetet inriktas på att minska försurande utsläpp, men det är också viktigt att försurningen motarbetas genom kalkningsåtgärder. Därför avsätter mer än regeringen för detta ändamål. Utredningar och nyckelbiotopsinventering har visat att det finns behov av att skydda mer värdefull skogsmark. Vi anser att om stora områden skall undantas från traditionellt skogsbruk bör detta ske på statens mark så att den privata äganderätten bevaras och skogsägarens utkomstmöjligheter inte försämras. Skogsvårdslagen, där produktions- och miljömål jämställs, bygger på förvaltarskapstanken, ett ansvarstagande som skogsbrukare har att ta för kommande generationer. Lagen är utformad för att ge skydd åt den biologiska mångfalden som virkesförsörjningen skall vara säkrad för den svenska skogsindustrin. regler är bristfälligt anpassade till skogsbrukets förutsättningar. Oklarheterna i lagstiftningen kan därmed komma att drabba skogsbruket hårt, till nackdel för skogsvården och därmed också för svensk ekonomi. Enligt nuvarande regler prövar den skogliga myndigheten enligt skogsvårdslagen medan kommunerna kan ha rätt att pröva enligt . Förhållandet måste rättas till, skogsvårdslagen bör vara det lagrum som gäller i detta fall. Den internationella konkurrenssituationen gör det nödvändigt att det vid svenska beskickningar utomlands finns kompetens och resurser att bevaka skogsfrågorna och att marknadsföra svensk skogsindustri och dess miljövänliga produkter. Det är ett nationellt intresse att de svenska skogliga intressena har en stor internationell statlig representation och att skoglig kompetens och resurser tillskapas på våra beskickningar utomlands. Vi avsätter ytterligare för denna verksamhet. Frågorna som berör skogsnäringen utvecklas närmare i en särskild motion. Regeringen vill att ytterligare 900 000 ha skyddsvärd skogsmark ska undantas från skogsproduktion . Statens ansvar för skydd uppskattas till 400 000 ha, resten utgörs av frivilliga avsättningar. Den höjda politiska ambitionen sätter sin tilltro till frivilliga avsättningar, vilket är förståeligt mot bakgrund av det intresse skogsägare visat för att skydda värdefull skog. Det är ändå viktigt att slå fast att det är skogsägaren som definierar frivilliga avsättningar av mark. När regeringen nu höjer målsättningen måste den praktiska politiska konsekvensen bli att staten är beredd att genom utbildning och rådgivning underlätta för markägaren att fatta beslut om hur marken skall nyttjas. Det räcker inte att såsom regeringen påstå att det kan på goda grunder antas att skogsbruket på frivillig väg fortsätter att skydda kulturhistoriskt intressanta miljöer.