mot · GQ02Ju349 · 2002-10-23 00:00:00 — Permissionen är det första steget ut i frihet och en nödvändig del i frigivningsprocessen. Tyvärr är den också det vanligaste tillfället att rymma från ett fängelsestraff. omarbetades föreskrifterna för permissioner, vilket lett till att antalet permissioner sjunkit med cirka 24 000. beviljades 53 391 permissioner och 2001 beviljades 29 138 permissioner. Av permissionerna 2001 missköttes genom uteblivande, en ökning från föregående år . Andelen misskötta permissioner har dock minskat sett ur ett längre perspektiv, från 2001. Efter Malexandermorden har man haft en mer restriktiv hållning till permissioner, av förklarliga skäl. När sanktioner vidtas mot dem som missköter sig drabbas även de som sköter sig. Det är viktigt att permissionsvillkoren ses över. är det angeläget att de intagna kan få vistas utanför delta i föreningsliv, vistelse enligt 14 § KvaL. Med förslag om att införa elektronisk övervakning vid permissioner skulle risken för avvikelse minska. Det är viktigt att kontrollen av dem som beviljas permission är effektiv. Vi vill påpeka att de utvärderingar som har gjorts av verkställighet i form av intensivövervakning med elektronisk kontroll har visat på ett övervägande positivt resultat. Vi anser att de erfarenheter kriminalvården erhållit skulle kunna användas även i andra sammanhang. Så skulle t.ex. elektronisk övervakning kunna införas som en extra säkerhetsåtgärd vid permissioner och frigångar. En försöksverksamhet bör inledas. Tillgången till pass ska begränsas. beslagtas endast pass för utländska medborgare dömda till långvariga fängelsestraff och därefter till utvisning. Vi menar att pass ska beslagtas vid alla permissioner. Det ska heller inte vara möjligt att kvittera ut sitt pass före en permission. beslutades att den som avtjänar fängelse i lägst efter ansökan och individuell prövning ska kunna medges att avtjäna högst av straffet, före villkorlig frigivning, genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, ett beslut som vi kristdemokrater stod bakom. Målsättningen är att alla intagna som har behov av det ska kunna få någon form av strukturerad, successiv övergång från anstaltsliv till ett liv i frihet. har efterfrågat en bättre frigivningsprocess och menar att beslutet om utökad intensivövervakning är ett steg i rätt riktning. permanentades intensivövervakning med elektronisk övervakning som påföljd istället för kortare fängelsestraff efter att ha bedrivits som försöksverksamhet. som intensivövervakning med elektronisk kontroll är en betydligt mindre kostsam påföljdsform än fängelse fyller den viktiga funktioner av humanitär karaktär. Bland annat ges de som är dömda till denna påföljd en helt annan möjlighet att upprätthålla social, familje- och arbetsmässig kontinuitet, vilket är oerhört betydelsefullt för deras fortsatta liv och för deras familjer. I betänkande Ett reformerat straffsystem, SOU 1995:91, diskuterades möjligheten att även de som dömts till längre fängelsestraff som en övergång inför villkorlig frigivning skulle kunna få av fängelsestraffet omvandlat till intensivövervakning med elektronik. Fördelarna med ett sådant förfarande är flera. Ett skäl är att den dömde på så sätt får en stegvis övergång till full frihet, vilket ger bättre möjligheter till social och annan anpassning till livet utanför fängelset. blir samhällets kostnader vid sådan tillämpning mindre. ansåg det angeläget att i införa denna typ av intensivövervakning med elektronisk kontroll i slutet av ett fängelsestraff, benämnd back door-modell. med påföljden elektronisk övervakning som korttidspåföljd var det en angelägen åtgärd att utöka intensivövervakningen med elektronisk övervakning till att även användas före villkorlig frigivning för den som avtjänar fängelse i lägst . Vi vill kombinera våra förslag om trestegsanstalt och elektronisk övervakning, vilket skulle förbättra frigivningssituationen ytterligare för den intagne som sköter sin verkställighet. Detta skulle också fungera som en stimulans för alltfler att börja ett nytt liv och bli hederliga samhällsmedborgare. De omfattande besparingar som genomförts inom kriminalvården har även påverkat häktessituationen. Häkten har stängts eller inte haft tillräckligt med platser. Anstalter har stängt avdelningar, vilket visserligen har lett till att man på vissa håll lyckats sänka kostnaderna, men har problem uppkommit med för få häktesplatser och orimligt lång väntan i häkte innan överföring till anstalt kunnat ske. Medelbeläggningen på våra häkten har ökat kraftigt. till ökade medelbeläggningen . Platsutnyttjandet var 2001 . Beläggningsökningen beror i huvudsak på att antalet klienter som väntar på anstaltsplats och antalet häktade har ökat. vistades i genomsnitt drygt 300 verkställighetsfall på häkten, en ökning jämfört med föregående år . beräknades 300 dömda personer finnas kvar i häktet i väntan på fängelseplats. Enligt uppgift avtjänade inte mindre än 800 personer sina straff i häkten, en ökning med 100 jämfört med . Att väntetiderna för anstaltsplacering har ökat har kritiserats av JO, men de rekommendationer JO utfärdat har inte följts i praktiken. har nya larmrapporter kommit om överfyllda häkten. I exempelvis har häktet i varit överfullt. Detta har inneburit att polisstationerna runt om i länet fått ställa upp som reservhäkten, vilket också inneburit ökade transportkostnader. Även platsbristen i fängelserna har lett till dramatiskt ökade transportkostnader för kriminalvården. har flygtransportskostnaderna för häktade uppgått till , en fördubbling jämfört . Platsbristen gör att misstänkta brottslingar som borde sitta häktade i närheten av det polisdistrikt där utredningen genomförs i stället måste placeras långt bort, med dyra transporter som följd. Poliser använder ibland för att transportera anhållna till olika häkten i regionen på grund av brist på häktesplatser på orten. Detta är resurslöseri. Inom polisen anser man därför att det är viktigt att häktningsframställan av tingsrätten sker så snabbt som möjligt, så att ansvaret kan övertas av kriminalvården. Att polisen på grund av besparingsskäl tvingats stänga sina arrester, framför allt på mindre orter, har inte förbättrat situationen. Platsbristen leder vidare till att möjligheterna att flytta fångar inne på fängelserna minskar. Att kunna flytta interner är nödvändigt för att exempelvis splittra upp gängbildningar eller att sära på missbrukare och icke-missbrukare. På flera häkten i landet har omfattande byggnationer planerats eller genomförts. De nya häktena ska motsvara krav på humanitet och miljö som skapar förutsättningar för motivation. Tyvärr har resurserna inte räckt till för att utöka antalet häktesplatser i den omfattning som är nödvändig. De ny- och ombyggda häktena har inte skapat fler platser. togs ett nytt polishus i i bruk. I det nya polishuset planerade man att, i likhet med hur man tidigare gått tillväga, använda häktet för anhållna. I det nya polishuset skulle det dessutom finnas fler häktesplatser. visar det sig att häktet alltför ofta är fullbelagt av redan dömda som väntar på plats på anstalt. Polisen tvingas därför placera anhållna i celler för berusade. i har 43 platser. Dessutom används till och från polisarresten i i i , där nio platser finns. Utöver detta har kriminalvården hyrt in sig i polisarresten i med nio platser. I omhändertas de häktade av före detta arrestantvakter. En vårdare reser på halvtid mellan och för att hålla kontakten. Transporterna mellan , , och är intensiva. Detta belyser bara den dåliga organisation och det resursslöseri som pågår i verkligheten, både vad gäller personal och kostnader. anser att man måste åtgärda situationen på landets häkten. har behandlat frågan om häktesplatser i ett antal betänkanden. Där har framhållits som målsättning att ingen fängelsedömd ska förvaras i häkte längre än efter det att dom blivit verkställbar. Denna målsättning går inte att uppnå med nuvarande resursbrist. anser att reglerna för genomströmningen på svenska häkten måste ses över. Det kan inte vara acceptabelt att redan dömda personer ska sitta i häkte i väntan på anstaltsplats eller att omhändertagna av polis ska hamna i fyllecell därför att lokalerna är upptagna. Kriminalvården behöver resurser för att kunna uppfylla målsättningarna. Kostnaden för utvisades hemresor Vi anser att det är stötande att kriminalvården inte har befogenhet att utan den intagnes samtycke betala ut kvarhållna medel för att täcka kostnaderna för hans hemresa. Detta innebär också att den dömdes skyldighet att betala, som följer av stadgandet i 9 kap. 1 § utlänningslagen, inte kan upprätthållas. En sådan möjlighet bör därför införas för kriminalvården. Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma till med ett lagförslag som tillgodoser vad vi nu har anfört. Skånberg (kd)