mot · GQ02Fi274 · 2002-10-23 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 14 4 Demokratiska och politiska aspekter 15 4.1 Ett steg på väg mot en EU-stat 15 4.3 Europeiska centralbankssystemet ECBS 17 4.4 En självständig penningpolitik 19 4.5 EMU ett miljöfientligt projekt 20 4.6 EMU och den fria rörligheten 20 4.7 EMU och växlingsproblematiken 21 4.8 inflytande i EU 21 4.9 EMU och ekonomiska sanktioner 22 5 Ekonomiska aspekter 23 5.1 EMU är inget optimalt valutaområde 23 5.2 EMU missgynnar periferin 24 5.3 Fördelningspolitiska effekter 26 5.5 Flexibel arbetsmarknad 27 6 Folkomröstning 2006! 2 Förslag till riksdagsbeslut tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inte skall gå med i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en folkomröstning om ett eventuellt svenskt medlemskap i skall genomföras i samband med kommande riksdagsval . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att () underställs . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Europeiska centralbankssystemet ECBS. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en självständig penningpolitik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EMU och transportpolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EMU och växlingsproblematiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om inflytande i EU. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EMU och ekonomiska sanktioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om EMU och de ekonomiska konsekvenserna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att EMU missgynnar periferin. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om de fördelningspolitiska effekterna. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om valutastabilitet. Ett svenskt deltagande i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) innebär att den svenska kronan ersätts av valutan euro. Men ett EMU-medlemskap innebär mycket mer än att kronan försvinner. Ett EMU-medlemskap innebär att också får en överstatlig penningpolitik. Konsekvenserna av detta har inte ännu debatterats. Därför är det extra viktigt att inte regeringen beslutar om EMU-medlemskap, utan att detta först har föregåtts av både debatt och folkomröstning. Tidpunkten för en folkomröstning om svenskt deltagande i är inte fastställd, men aviserat för . Det danska folkets nej till EMU, , liksom den stora opinionen i mot ett EMU-medlemskap, torde vara avgörande faktorer för att Socialdemokraterna har valt att avvakta att sätta ner foten om datum för en folkomröstning. anser att EMU i första hand är ett politiskt projekt, med syfte att knyta medlemsländerna närmare varandra i en centralstyrd ekonomisk politik. De långsiktiga konsekvenserna av ett överstatligt EU, även på finanspolitikens område, har i väldigt liten omfattning klargjorts eller debatterats ute i samhället. 4 Demokratiska och politiska aspekter 4.1 Ett steg på väg mot en EU-stat Av EU:s 15 medlemsländer är det tre som har valt att stå fria från EMU , och . För övriga länder gäller enbart euro som betalningsmedel . och möjligheten att ena var den händelse som mer en någon annan kom att påskynda processen mot EMU. president, , ville få till stånd en valutaunion med . förre förbundskansler, , gick med på detta under förutsättning att accepterade en tysk återförening och att ett steg skulle tas mot en ökad europeisk integration med sikte på en politisk union. Tanken på en valutaunion var förvisso inte ny, utan har funnits och . innehöll dock inga konkreta riktlinjer för hur valutaunionen skulle förverkligas. Växelkurssamarbete har prövats i många olika former . En viktig lärdom från en lång rad av olika växelkurssamarbeten är att de inte har kunnat motstå stora politiska och ekonomiska omvälvningar. Exempelvis blev slutet på den så kallade guldmyntfoten, och medförde så stora spänningar inom det så kallade BrettonWoods-systemet att samarbetet bröt samman . En valutaunion är i sig ingen försäkring vare sig mot ekonomiska kriser eller krig. ägde det rum 108 väpnade konflikter i världen, 101 av dessa konflikter pågick inom stater med en valuta, och sju mellan stater med olika valutor. och skäl till att vilja få till stånd en valutaunion förklaras i så att såg asymmetrin i EU:s växelkursmekanism, , som ett huvudproblem. Inom spelade den ledande rollen, och andra länder var tvungna att anpassa sin penningpolitik efter för att hålla växelkurserna fasta. ville ändra denna maktstruktur genom att skapa en valutaunion där , och andra länder, gavs större inflytande, som EMU skulle bli en internationell politisk-ekonomisk kraft i förhållande till . Genom EMU har möjligtvis fått ökad makt över penningpolitiken i förhållande till den tidigare situationen där man i stor utsträckning tvingats följa . Samma resonemang är emellertid inte tillämpbart på mindre länder inom EU. accepterade valutaunionen endast under förutsättning att den politiska integrationen fördjupades, med bland annat ökad makt till . markerade detta tydligt: För är EMU endast en hållplats på vägen mot en politisk union. Denna linje är i högsta grad aktuell även . Förbundskansler , socialdemokrat, har exempelvis klart uttalat att eftersträvar en europeisk federation. Men utvecklingen mot en EU-stat är inte bara något som sker på grund av en uttalad politisk vilja, utan också något som följer av EMU:s konstruktion. EMU kommer att tvinga fram en EU-styrning av skattepolitiken för att man ska kunna motverka störningar som uppstår i de olika länderna när konjunkturssvängningar kan mötas med växelkursförändringar och nationella förändringar av styrräntan. EU:s budget utgör av EU-ländernas totala BNP i medlemsländerna. Detta kan jämföras med situationen i , där den federala skattekvoten är . Det finns alltså små möjligheter att inom EU/EMU:s nuvarande system parera regionala konjunktursvängningar i form av ökade transfereringar mellan olika regioner. Detta har lett till förslag om att i stället bygga upp ett transfereringssystem där en ökning av arbetslösheten i ett medlemsland automatiskt leder till ökade bidrag från andra medlemsländer, de s k buffertfonderna. De ekonomiska åtgärder som kan komma att krävas inom EMU medför därför att ett skattesystem för hela EU införs. är emot en sådan utveckling. På samma sätt som ekonomisk-politiska skäl innebär att EMU successivt kommer att öka det överstatliga inslaget i EU, kan det demokratiska underskottet inom EMU (se nedan) innebära att utvecklingen mot en EU-stat påskyndas. Resonemanget går ut på att det demokratiska underskott som EMU lider av måste motverkas, exempelvis genom att den () underställs (EU:s enda demokratiskt direkt valda organ). Frågan om ett svenskt medlemskap i gäller alltså inte bara om vi vill ha en överstatlig valuta eller inte, utan om vi vill fortsätta utvecklingen mot en EU-stat eller inte. Med infördes en konkret plan för hur en ekonomisk och monetär union skulle skapas. I anges att den gemensamma penning- och valutapolitiken ska ... ha som huvudmål att upprätthålla prisstabilitet samt att, utan att detta mål åsidosätts, understödja den allmänna ekonomiska politik som bedrivs inom gemenskapen i överensstämmelse med principen om en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens. Endast om detta mål är uppfyllt får penningpolitiken syfta till att uppnå andra mål, som exempelvis en hög sysselsättningsnivå eller en ekologiskt hållbar utveckling. Vilken ekonomisk politik som ska genomsyra valutaunionen är alltså fastställd i fördragen, . förbjuder också att EMU används i politiskt syfte för att inskränka kapitalrörelser: Inom ramen för bestämmelserna i detta kapitel skall alla restriktioner för kapitalrörelser mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredje land vara förbjudna. I fördraget anges dessutom att processen är irreversibel, det vill säga att den delegerade makten inte är möjlig att återta. Formuleringen är tillkommen för att stärka i EMU. EMU-förespråkarna menar att med EMU får vi en stabilitet i penningpolitiken i och med att riktlinjerna för den ekonomiska politiken är fördragsfäst på ett sätt som omöjliggör för politiker och folkopinion att påverka penningpolitiken. Mot detta kan anföras två saker. För det första är det svårt att se på vilket sätt marknaden som sådan verkligen är stabilare än demokratiskt fattade beslut, inte minst med tanke på hur placerare av riskkapital tenderar att reagera hastigt, kortsiktigt och med en flockmentalitet. För det andra är det i sig märkligt att låg inflation och hög tillväxt ska slås fast som ekonomiska regler som står över alla demokratiskt fattade beslut. De ekonomiska teorierna förändras med tiden, och inget säger att samma ekonomiska koncept är rätt i alla sammanhang. I själva verket riskerar den stabilitet som EMU-förespråkarna talar om att vara liktydig med en modell som inte kan anpassas efter den ekonomiska verkligheten, som ett tjänstemannavälde har ersatt demokratin. Utöver kritiken mot själva principen att fördragsfästa vilken ekonomisk politik som ska föras går det också att kritisera riktlinjerna för den ekonomiska politiken som sådana. För det första gör det omöjligt för EMU-länderna att låna till stora investeringar. Att inte kunna göra sådana investeringar är en uppenbar begränsande faktor för samhällsekonomin. Vi behöver bara tänka på de gigantiska investeringar som gjordes när byggde upp järnvägsnätet investeringar som naturligtvis betalats tillbaka om. Det kan inte uteslutas att det även vore önskvärt att låna till stora investeringar, till exempelvis för att åtgärda miljöproblem. För det andra kan anföras att det inte går att utesluta att det finns starka intressen som gärna ser en viss arbetslöshet, eftersom det håller lönerna nere. Med som utgångspunkt kan EMU vara ett instrument för att föra en sådan arbetslöshetspolitik. ståndpunkt är att EMU:s konstruktion som sådan, med riktlinjerna för den ekonomiska politiken fastslagen i fördragen, är ohållbar. De ekonomiska teorierna förändras, och inget säger att samma politik är rätt i alla sammanhang. 4.3 Europeiska centralbankssystemet ECBS Den representativa demokratins grundbult är att medborgarna utser sina representanter i fria val och, om man är missnöjd, kan välja att inte förnya deras mandat vid nästa val. Penningpolitiken är underställd politiskt fattade beslut i demokratier. Någon sådan demokratisk koppling finns inte inom EMU. Europeiska centralbankssystemet, ECBS, har ansvaret för penningpolitiken i EMU. ECBS består av , , och de nationella centralbankerna. ECBS grundläggande uppgifter är att: Utforma och genomföra penningpolitiken i EMU. Genomföra operationer på valutamarknaden. Inneha och förvalta medlemsstaternas valutareserver. Främja ett väl fungerande betalningssystem. De nationella centralbankerna finns alltså kvar inom EMU, men är reducerade till filialer med uppdrag att verkställa penningpolitiska operationer som beslutats av ECB. ECB styrs av två beslutande organ, () respektive direktionen (). Direktionen består av ordförande, vice ordförande och fyra ledamöter. Direktionen utses av medlemsstaternas regeringar. Mandatperioden är och kan inte förnyas. Direktionen ansvarar för ECB:s löpande verksamhet och förbereder sammanträden. består av direktionen och de nationella centralbankscheferna i de länder som ingår i EMU. beslutar om penningmängden, styrräntor och tillgången på reserver i banksystemet. Personerna i dessa organ får inte ta instruktioner från EU-institutioner eller medlemsländernas regeringar. Ordföranden i och en medlem av har visserligen närvarorätt vid sammanträden. Men detta innebär inte att det finns någon demokratisk kontroll av ECB, eftersom ECB inte är demokratiskt direktvald. Inte heller innebär den skyldighet som åvilar ECB att avlägga rapporter till någon egentlig demokratisk kontroll. påpekade att det finns ett demokratiskt underskott inom EMU, och i utredningen presenterades olika förslag för att öka den demokratiska kontrollen av ECB: ECB görs skyldig att avrapportera och medverka vid utfrågningar vid de nationella parlamenten. En klausul införs som ger rätt att under extrema omständigheter ingripa i ECB:s verksamhet. Möjlighet införs att kunna avsätta centralbankschefen, om inte vissa fastslagna mål uppnås. EU utvecklas till ett federalt system, där ges rätt att utse ledning och att fatta beslut om reglerna för . Ett argument för medlemskap i går ut på att EMU kan vara en demokratisk motvikt till kapitalets globalisering och den makt som de stora multinationella bolagen besitter. Detta argument håller inte. EMU minskar ju i själva verket det politiska inflytandet på valutapolitiken, och enligt är en politik för att motverka kapitalets globalisering förbjuden inom EMU (se ovan). Att vissa ekonomer anser att finanspolitiken är för viktig och för komplicerad för att överlåtas åt folket eller folkets valda politiker är inte konstigt i sig. Liknande resonemang förs från olika typer av ämnesexperter. Man kan hitta sakkunniga på exempelvis vägtrafik, livsmedelshantering och skogsvård, som menar att de är bättre skickade att besluta inom sina ämnesområden än medborgaren i allmänhet. Men i den politiska avvägningen ställs olika målsättningar mot varandra, och dessa prioriteringar måste kunna göras av medborgarna inte av enskilda experter om inte det demokratiska fundamentet ska urholkas. Alla människor ska känna sig delaktiga i de beslut som fattas av de offentliga institutionerna. Människorna måste känna att de har något att säga till om, annars förtvinar folkstyret. Även den ekonomiska politiken måste därför vara underställd demokratin. Ett EMU-medlemskap medför dessutom inte bara att penningpolitiken avdemokratiseras. Eftersom EMU medför att ytterligare politiska områden, exempelvis skattepolitiken och arbetsmarknadspolitiken, successivt förs upp från nationell nivå till EU-nivå, innebär ett EMU-medlemskap även en försämrad demokratisk förankring inom andra politiska områden. grundinställning är att beslut ska fattas så nära dem som berörs av besluten som möjligt. Vi vill att väljarna i ska kunna bestämma vilken ekonomisk politik som ska föras, exempelvis vad gäller skattenivåer och den offentliga sektorns storlek. Tjänstemännen i EU och EMU är inte folkvalda och lever långt från den svenska vardagen. Att då överlämna makten över penningpolitiken helt i ECB:s händer är ett stort steg i fel riktning. 4.4 En självständig penningpolitik Ett medlemskap i innebär att det är möjligt att bedriva en självständig penningpolitik, och därmed inte heller en penningpolitik som är anpassad till landets ekonomiska situation och egna politiska prioriteringar. Vad detta innebär politiskt är entydigt: ökad överstatlighet. Vad det får för ekonomiska konsekvenser att inte kunna bedriva en självständig penningpolitik ger olika ekonomer olika svar på. Vissa hävdar att resultatet blir att målet om låg inflation får större trovärdighet, och att stabiliteten därför tilltar. Andra hävdar att den minskade stabiliseringspolitiska handlingsfriheten innebär en ökad risk för stora svängningar i produktion och sysselsättning. Det första resonemanget går ut på att ett land som har en stor offentlig sektor betraktas med misstänksamhet av marknaden, och därför drabbas av högre räntor i en lågkonjunktur. Det i sin tur skulle minska möjligheten att driva en självständig finanspolitik om vi står utanför EMU. Det senare resonemanget bygger på den penningpolitiska principen att om sänker sin styrränta och ökar penningmängden, faller kronkursen och de korta realräntorna, vilket stimulerar investeringar och gör att svensk export gynnas i förhållande till andra länders. Lågkonjunkturer kan alltså bekämpas via penningpolitiken. Marknadens blotta kännedom om möjlighet att bedriva en självständig penningpolitik kan därför verka stabiliserande. Med EMU är en sådan politik däremot omöjlig, och ett värde att stå utanför unionen skulle därför ligga i den försäkring mot extrema lågkonjunkturer som självständigheten erbjuder. ståndpunkt är att det finns ett stort värde i att kunna föra en självständig penningpolitik. Om går med i kommer sådana störningar som annars kunnat hanteras genom förändringar av valutakurserna i stället att ge andra effekter, exempelvis ökad arbetslöshet eller sänkta lönenivåer. 4.5 EMU ett miljöfientligt projekt Ett huvudargument för EMU-förespråkarna är att ett EMU-medlemskap säkrar den ekonomiska tillväxten. Det är sant att EMU befäster den kvantitativa ekonomiska tillväxten som en norm för den ekonomiska politiken. Detta faller naturligtvis tillväxtförespråkare, som förordar att ekonomiska värderingar blir ramar som politiker och demokratin ska hålla sig inom, i smaken. Men tillväxt är inte i sig något positivt eller nödvändigt. Det är tillväxtens innehåll som är intressant inte tillväxten definierad som enbart en siffra. Vad får det för konsekvenser att enbart inrikta politiken på ökad tillväxt? Fortsatt överkonsumtion av naturresurser och energi? Tvärt om måste vårt konsumtions- och produktionsmönster förändras om vi ska kunna skapa ett ekologiskt hållbart samhälle. ståndpunkt är att en grundförutsättning för att vi ska kunna nå ett ekologiskt hållbart samhälle är att den ekonomiska politiken anpassas till de ekologiska förutsättningarna. Med ett EMU-medlemskap befäster vi tvärtom en kvantitativ ekonomisk tillväxt som norm för den ekonomiska politiken. 4.6 EMU och den fria rörligheten Många EMU-förespråkare anger att euron gör att EU på allvar kan ta upp konkurrensen mot och . Resonemanget bygger på att medlemsländernas olika valutor har varit ett hinder för EU-marknaden och att en stor inre marknad är nödvändig för att företag i ska kunna växa och ekonomiskt kunna klara den globala konkurrensen. Stora företag kan mycket riktigt vinna på att handelshinder försvinner och att man därmed kan ta marknadsandelar inom ett större geografiskt område. Men detta måste ske på lokala och regionala företags bekostnad, om det inte sker en konsumtionsökning. EMU medger inte att penningpolitiken anpassas efter att olika EMU-länder har olika näringslivsstruktur, olika stor offentlig sektor, olika kulturella och geografiska förutsättningar etc. Det finns alltså inget självändamål i att länders ekonomiska struktur ska likformas. Globalt pågår en trend, som snabbt accelererat , där stora företag köper upp mindre, eller går samman till gigantiska koncerner. Utvecklingen innebär att de lokala kopplingarna till företagsledningarna blir mindre och att arbetstagarnas och konsumenternas inflytande därmed försämras. Ett EMU-medlemskap kan påskynda denna process i och med att konkurrensen från euroområdet blir tydligare. Flera exempel härpå finns redan. Det har gått en våg av fusioner och köp bland företag och banker i euro- länderna. Men en geografiskt större marknad förutsätter inte bara ökade varutransporter. Även arbetskraften måste bli mer rörlig. En sådan rörlighet är allt annat än problemfri. Människor tvingas att väja mellan att vara arbetslösa eller att flytta till ett nytt land. EMU:s struktur minskar människors möjlighet att göra detta val själva, eftersom ett syfte är att göra arbetskraften mer lättrörlig. 4.7 EMU och växlingsproblematiken Det kanske mest konkreta argumentet för ett EMU-medlemskap är att vi slipper att växla pengar när vi åker på semester till ett annat euroland. Men denna lilla fördel måste ställas mot de negativa effekter som EMU medför. Själva växlingsproblematiken ska inte heller överdrivas. Växlingskostnaderna i sig är små i jämförelse med övriga utgifter vid exempelvis en semesterresa, och med , eller motsvarande, frångås problemet att behöva ha utländsk valuta i plånboken. Få torde ha valt att inte åka utomlands på grund av kostnader och besvär att växla svenska kronor till en annan valuta! Ett annat vanligt argument för EMU är att euron underlättar prisjämförelse mellan olika länder, vilket ger konsumenterna större makt och att priserna på olika varor därför pressas ned. avfärdar detta argumentet fullständigt: Detta visas t ex av att priserna på identiskt lika kapitalvaror, med identisk service och identiska garantier, kan skilja sig avsevärt mellan butikerna i samma stad, eller av att en given varukorg kan skilja sig i pris med mellan två livsmedelshallar som ligger vägg i vägg. påpekar att det huvudsakliga hindret mot att kunna göra prisjämförelser inte ligger i omräkningen mellan olika valutor, utan i införskaffandet av information om priserna i sig. Därtill kommer det faktum att det är enklare att handla sin liter mjölk i affären på hörnet, än att få hem en liter mjölk från , även om priset är lite lägre där. menar att de fördelar som kommer av att slippa växla pengar inom är starkt överdrivna och inte står i proportion till de negativa effekter som kommer av ett EMU-medlemskap. Svenska folket har näppeligen kravet att komma till rätta med växlingseländet högst på listan av önskade politiska reformer. 4.8 inflytande i EU Ett vanligt argument för ett svenskt medlemskap i är att vårt inflytande i EU urholkas om vi inte också deltar i . Argumentet bygger på att politiskt inflytande följer av trovärdighet, och att trovärdighet endast kan nås om man deltar fullt ut. Argumentet är uppenbart konstruerat. Inom EU har hög trovärdighet inom exempelvis miljöfrågor och öppenhetsfrågor. Under det svenska ordförandeskapet kunde denna trovärdighet användas till att få igenom kompromisser som möjligtvis skulle ha synats hårdare i detalj, om de presenterats av något land med mindre trovärdighet inom det aktuella området. Ett exempel härpå är kompromissen om öppenhetsregler. För att nå hög trovärdighet inom ett politiskt område är det rimligtvis mer vunnet att engagera sig kraftfullt inom detta område än att glatt följa med strömmen i allt. Vill upprätthålla ett fortsatt förtroende inom miljöområdet är det följaktligen viktigare att exempelvis sluta att agera bromskloss i fråga om miniminivåer på EU-nivå för koldioxidskatter. menar att svenskt inflytande i EU inte förutsätter att vi också går med i . 4.9 EMU och ekonomiska sanktioner Tillfälliga budgetunderskott är inget negativt i sig. Det finns lägen där det finns goda skäl för ett land att tillfälligt ta på sig ett stort underskott, exempelvis för att klara nödvändiga investeringar. I slås dock fast att medlemsstaterna skall undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser. För att ett medlemsland inte ska anses ha för stort underskott måste det uppfylla två kriterier: att den offentliga sektorns nettoupplåning inte får överstiga av BNP, såvida inte detta procenttal har minskat väsentligt eller endast undantagsvis och övergående överskrids och fortfarande ligger nära referensvärdet, att den sammanlagda skuldsättningen inte får överstiga , såvida inte detta procenttal minskar i tillfredsställande takt. Om ett medlemsland inte uppfyller dessa finanspolitiska kriterier kan en rad åtgärder vidtagas: Efter yttrande från kan ministerrådet (Ekofin) besluta att ge rekommendationer till det aktuella medlemslandet. Beslut om rekommendationer fattas i rådet med två tredjedelars majoritet och utan medverkan av det berörda landet. Om medlemslandet inte följer rekommendationerna kan Ekofin besluta att förelägga medlemslandet att inom vidta vissa åtgärder. Om medlemslandet inte följer ett föreläggande kan Ekofin besluta om sanktioner. Sanktionerna kan vara i form av direkta böter, att medlemslandet inte tillåts utge obligationer, att landets bidrag från sammanhållningsfonden avbryts och/eller att Europeiska investeringsbanken anmodas att ompröva sin utlåningspolitik gentemot landet. Ekonomiska sanktioner mot ett medlemsland som dras med ekonomiska problem riskerar att ge en negativ spiral där landet får ännu svårare att leva upp till de krav som ställs.