mot · GQ02A320 · 2002-10-23 00:00:00 — Granskningen visar att det finns ett klart samband mellan kontorens interna arbetssätt och graden av måluppfyllelse. Slutsatsen är ett antal förslag till effektiviseringar på kontoren. I en särskild studie av arbetsmarknadsutbildningarna (RRV 1999:45) ser man ett tydligt samband mellan olika sätt att arbeta och i vilken utsträckning deltagarna fått arbete efter avklarad utbildning. Man framhåller till exempel att de arbetsmarknadsutbildningar som slår väl ut är plats- och företagsinriktade. Detta visar sig bland annat i förmågan att behålla arbetsmarknadsutbildningen för en mer strategisk och tillväxtorienterad roll än övriga åtgärder och i en prioritering av systematiska företagskontakter. I (RRV 2001:15) konstateras utifrån empiriska fakta att ett mer tillväxtorienterat verksamhetssätt gör att fler arbetssökande får jobb. Exempel på sådana verksamheter är ett företagsinriktat arbetssätt, matchningsarbete inom kontoren, yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning och bristyrkesutbildning. En jämförelse visar dock att verksamheten i AMV blivit mindre tillväxtorienterad. Konsekvensen av detta är att det blivit svårare att uppfylla såväl de tillväxtpolitiska som de fördelningspolitiska målen. riktar också kritik mot AMS. Förbundet har ställt krav på att AMS ska öka den yrkesinriktade utbildningen till vård och omsorg, vilket är ett område där det råder en stor brist på arbetskraft runt om i landet. Utbildning inom dessa områden sker numera bara om kommuner och landsting genomfört åtgärder för att minska deltidsarbetslösheten. Enskilda individer drabbas alltså om kommuner och landsting inte vidtar åtgärder som regeringen kräver. Om deltidsarbetslösa ska få kompletterande utbildning måste kommun eller landsting ge garantier om heltidsjobb efter utbildningen. Också LO har insett att det krävs en ny arbetsmarknadspolitik. , LO:s tredje vice ordförande, konstaterade på DN-debatt att AMS har spelat ut sin roll. Det säger sig självt att det inte hjälper särskilt mycket att sätta in ännu mer arbetsmarknadspolitiska åtgärder i regioner med hög arbetslöshet, skriver . Vidare skriver han att arbetsmarknadspolitiken har sina begränsningar. Den skapar inga nya jobb. Den hjälper inte regioner att bredda sin näringsstruktur så att fler kan få jobb i stället för arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller förtidspension. Tyvärr saknar Socialdemokraterna ambitioner vad gäller arbetskraftsutbudet. Som vi tidigare konstaterat ser vi , trots den höga arbetslösheten, rekryteringsbehov inom flera olika branscher. Socialdemokraterna konstaterar i budgetpropositionen också att ökat arbetskraftsutbud är särskilt viktigt för , där ett stort nyrekryteringsbehov väntas, till följd av de ökade pensionsavgångarna efter 2010. Det är dock uppenbart att regeringen inte riktigt vet hur detta ska lösas, eftersom all diskussion om åtgärder för att öka arbetsutbudet lyser med sin frånvaro. 7.5 Avsaknad av långsiktighet exemplet anställningsstöd finns ett anställningsstöd som ska hjälpa alla som varit arbetslösa . Arbetsgivaren får ett bidrag av lönekostnaden . Regeringen föreslog i vårpropositionen 1999 införande av ett förstärkt anställningsstöd för personer som är långtidsinskrivna på arbetsförmedlingarna , vilket majoritet antog. Rent tekniskt sker det genom en skattereduktion för de arbetsgivare som anställer dessa personer. Det förstärkta stödet uppgår till av lönekostnaden och till av lönekostnaderna . Men redan innan det nya systemet hade trätt i kraft föreslogs att stödet skulle omfatta alla som varit långtidsinskrivna , och de nya reglerna började gälla . Dessa regler hade varit i funktion när ytterligare en förändring kom. Då föreslogs införandet av ett särskilt anställningsstöd som innebar att den som fyllt och varit inskriven på arbetsförmedlingen skulle få ett anställningsstöd omfattande av lönekostnaden. 2000 lade regeringen ytterligare ett förslag till förändring av anställningsstödet. Ett utökat särskilt anställningsstöd infördes, som riktade sig till dem som varit arbetslösa , med egna regler för hur stora subventionerna ska vara. Det är fjärde ändringen . som allt detta sker skriver regeringen hur viktigt det är med regelförenklingar inom arbetsmarknadspolitiken. Inte nog med detta. till finns en tidsbegränsad försöksverksamhet med anställningsstöd som kombineras med vård- och omsorgsutbildning. Det är givetvis positivt att regeringen med stödpartier inser att sänkta arbetskraftskostnader kan öka sysselsättningen. I en uppåtgående ekonomi har också denna åtgärd haft framgång. Men det är viktigt att en åtgärd får verka fullt ut och inte störs av ständiga regeländringar som minskar överskådligheten och ökar byråkratin. Det är också orimligt höga subventionsnivåer som det särskilda anställningsstödet innebär. En privat arbetsgivare skulle få i subvention för att anställa en person . Vi anser därför att anställningsstödet borde begränsas till ett allmänt anställningsstöd. Först började regeringen inse att regelverket blivit svåröverskådligt. Detta bevisar bara vilken undermålig analys som görs i innan förslag läggs till . Till detta måste ytterligare en principiell anmärkning göras. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder finansieras genom anslag och medelstilldelning från AMS ut till länsarbetsnämnderna som i sin tur fördelar anslagen vidare till de lokala arbetsförmedlingarna. Undantaget är anställningsstödet som är utformat som en skattereduktion utan budgetrestriktioner. Det lokala arbetsförmedlingskontoret har därför all anledning att i första hand nyttja anställningsstöden, eftersom det skapar största möjliga handlingsfriheten ur budgetsynpunkt för kontoret. För varje person som ges anställningsstöd istället för en annan sorts åtgärd ökar möjligheterna att den budget kontoret fått ska räcka . I många enskilda fall kan det vara klokt att i första hand använda anställningsstödet, men det innebär att de olika arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inte underställs samma budgetprövning och vägning mot varandra. Det är inte sannolikt att detta i längden leder till den mest optimala avvägningen sett utifrån de mål och anslag som beslutat om. 8 Den kristdemokratiska arbetsmarknadspolitiken 8.1 Principer för arbetsmarknadspolitiken Människans värde förknippas ofta med innehavet av ett traditionellt förvärvsarbete. Detta är både ett farligt och felaktigt synsätt. Farligt därför att den som blir arbetslös kan känna sig utan värde, felaktigt därför att människans värde ligger i det faktum att hon är en människa, inget annat. I människans natur ligger ett behov av att få känna gemenskap med andra, ta eget ansvar och utvecklas som person. Aktivt arbete och engagemang, oavsett om det är organiserat förvärvsarbete eller annan form av meningsfullt ansvarstagande för familj, vänner eller andra medmänniskor är därför av största vikt. Arbetslösheten är ett slöseri med mänskliga resurser och därmed ett uttryck för dåligt förvaltarskap. Full sysselsättning är ett viktigt politiskt mål. En förutsättning för detta är att det svenska näringslivets konkurrenskraft upprätthålls gentemot omvärlden. En långsiktig och stabil ekonomisk politik i samspel med en aktiv arbetsmarknadspolitik är därför nödvändig för att skapa ett gott samhälle där alla får möjlighet att delta i samhällsbyggandet. Personliga och sociala problem blir ofta följden vid långvarig ofrivillig arbetslöshet eftersom alla människor behöver känna sig efterfrågade och behövda. Ett arbete är för de flesta av största vikt för en god livskvalitet. Den ekonomiska politiken ska skapa förutsättningar för ekonomisk utveckling och ett dynamiskt näringsliv. Med fler sysselsatta kan fler försörja sig själva och därmed få mer makt över sitt liv. Med fler sysselsatta skapas också resurser för att förstärka budgeten och därmed värna välfärdssystemen så att de som bäst behöver samhällets stöd också kan få detta. Därför är tillkomsten av nya jobb den i särklass viktigaste fördelningspolitiska frågan. Subsidiaritetsprincipen måste var en grund för arbetsmarknadspolitiken. Det vill säga att det en lägre nivå klarar av på egen hand ska inte högre nivåer lägga sig i. Arbetsmarknadspolitiken ska vara subsidiär på så sätt att samhällets insatser ska vara stödjande när så krävs, dock utan att skada ordinarie arbetsmarknad. Fackföreningar som är starka och partipolitiskt obundna är en oundgänglig del av ett demokratiskt samhälle för att tillvarata löntagarnas rättigheter och intressen och skapa effektiva samarbetsformer mellan arbetsgivare och arbetstagare. Företagsdemokratin ska vara så utformad att såväl kapital- som arbetsinsats berättigar till inflytande och medbestämmanderätt. En positiv samverkan grundad på ömsesidigt förtroende mellan alla i ett företag ska eftersträvas. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder ska prioriteras före passivt kontantstöd. Långtidsarbetslöshet ska bekämpas kraftfullt. Ett utvecklat lärlingssystem bör finnas för att inte minst ungdomar ska kunna få yrkes- och arbetslivserfarenhet. Den statliga arbetsförmedlingen bör vara ett aktivt serviceorgan i arbetsmarknadspolitikens tjänst med nära kontakt med näringslivet. Privat arbetsförmedlingsverksamhet ska också uppmuntras. Bemanningsföretagen har en viktig roll att spela för att minska arbetslösheten. För att hjälpa äldre och långtidsarbetslösa måste arbetsförmedlingarna vara aktiva och uppsökande. För att garantera alla som blir arbetslösa en grundläggande ekonomisk trygghet vid arbetslöshet ska en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring finnas. Arbetslöshetsförsäkringen bör finansieras med egenavgifter och arbetsgivaravgifter. En stor del av arbetsmarknaden är könssegregerad. Aktiva åtgärder för en jämnare fördelning mellan kvinnor och män måste vidtas. Lika lön för likvärdigt arbete och jämställda lönevillkor för kvinnor och män ska gälla. Diskriminering i arbetslivet ska motarbetas med väl fungerande lagar. Stat och kommun bör föregå med gott exempel bland annat då det gäller att anställa människor med funktionshinder, äldre arbetskraft, invandrare och personer som är i behov av rehabilitering. Mobbning på arbetsplatsen måste aktivt bekämpas. Arbetsmiljön ska beaktas redan på planeringsstadiet. Stora ansträngningar bör göras för att anpassa lokaler, maskiner och utrustning, arbetsuppgifter, arbetstempo och arbetstider till de anställdas behov och förutsättningar. Tekniken ska vara underordnad människan. Små enheter ska eftersträvas där människan kan överblicka sin arbetssituation och där goda personliga relationer med arbetskamrater kan utvecklas. 8.2 Målen med arbetsmarknadspolitiken har ställt sig bakom målet om en väl fungerande arbetsmarknad med full sysselsättning och god ekonomisk tillväxt. har inget att erinra mot detta övergripande mål. Däremot är målet och de angivna delmålen oprecisa och ej mätbara. Regeringen bör se över målbeskrivningen och sätta mätbara mål för de olika delmål som ska uppnås, mätbara mål som inte detaljstyr verksamheten ute på fältet i dess val av metoder, men som följs upp på ett resolut sätt. Det finns också en tendens att beskriva arbetsmarknadspolitikens uppgifter i ett alltför ekonomiskt inriktat nyttoperspektiv för den offentliga sektorn. Det handlar om att försörja företag med arbetskraft, öka samhällets produktion och öka tillskottet till den gemensamma försörjningen. Bekämpandet av arbetslösheten handlar för oss kristdemokrater i första hand om att ge den enskilda människan ett värdigare liv där hon får känna delaktighet och kan försörja sig själv, och därmed bättre kunna ta ansvar för sitt eget liv och sina medmänniskor. Detta kommer ofta i skymundan. Faran är att den arbetslöse inte hamnar i centrum, utan istället företagen, de offentliga budgetarna och samhällsekonomin. vill att ett nytt övergripande mål för sysselsättningen formuleras. Vi behöver ett politiskt mål för arbetsmarknadspolitiken som visar verkligheten som den är. Man ska inte kunna flytta människor mellan olika boxar (se figur 1 sid. 15) för att kunna uppfylla politiska mål och vallöften. I SOU 2002:5 för utredaren en diskussion om detta. Han påvisar hur missvisande nuvarande mål är och problemen med den nuvarande produktionen av statistik som inte på ett lättillgängligt sätt mäter andelen människor i arbete. konstaterar att olika statistikproducenter har olika syften med sin statistikproduktion varför till exempel definitioner och åldersindelningar skiljer sig åt. Därför bör regeringen uppdra åt statistikansvariga departement och myndigheter att fastställa gemensamma definitioner och datakällor samt former för en löpande, enhetlig uppföljning och prognostisering av utvecklingen av befolkning, studerande, förtidspensionärer, arbetskraft, sysselsatta, sjukfrånvarande och människor i arbete. Redovisningen bör i enlighet med förslaget i SOU 2000:2 innehålla följande komponenter: Befolkning i arbetsför ålder Övriga (utlandsboende, hemarbetande etc.) Arbetslösa (friska + sjukskrivna) = Sysselsatta (anställda + egenföretagare) = Människor i arbete 8.3 En ny effektiv arbetsmarknadspolitik Tillsammans med , har vi tagit fram grunderna för en helt ny arbetsmarknadspolitik. Vi anser det vara av största vikt att har en aktiv och effektiv arbetsmarknadspolitik som syftar till att snabbt och smidigt bidra till att matcha den arbetssökande med de arbeten som finns tillgängliga och rusta den arbetslöse för att kunna ta de arbeten som finns till förfogande. Den så kallade arbetslinjen ska hävdas, det vill säga att arbetssökande i första hand ska erbjudas arbete eller arbetsmarknadspolitiska åtgärder, och först när sådana åtgärder inte finns tillgängliga ska arbetslöshetsunderstöd lämnas. Aktivitet ska således alltid prioriteras före passivt bidragsmottagande. 8.3.1 Arbetsmarknadspolitik med individen i centrum Mot bakgrund av de brister som råder med dagens system anser vi det angeläget med en radikal omläggning av den svenska arbetsmarknadspolitiken. Våra förslag syftar till ökad trygghet och valfrihet för den enskilde individen. Genom ökad mångfald vad gäller aktörer som tillhandahåller tjänster gentemot den arbetslöse får vi både mer anpassade åtgärder till individen och till arbetsmarknaden. Därmed blir arbetsmarknadspolitiken också mer effektiv. Förändringen leder också till förändrade uppgifter för såväl den nuvarande arbetsförmedlingen som för ansvarig myndighet. Dagens arbetsförmedlare får en vidgad arbetsmarknad och nya möjligheter att pröva idéer om hur verksamheten kan utvecklas och anpassas till olika individers behov. Våra förslag innebär i korthet att: Servicekontor som ska ge service till den arbetslöse inrättas. Mångfald och valfrihet ska erbjudas genom fler aktörer. Omställningspeng ska erbjudas den arbetslöse. En ny mindre myndighet ersätter nuvarande AMV/AMS. Servicekontoren ska ge arbetslösa service och en orientering om vilka resurser som står den arbetslöse till förfogande. Servicekontoren ska tillhandahålla databaser och information om lediga jobb. Här ska man också besluta om en så kallad omställningspeng för arbetslösa som inte snabbt får nytt jobb. Storleken på pengen ska styras av olika kriterier, till exempel ålder, utbildning och arbetslivserfarenhet. Omställningspengen är den resurs som finansierar den arbetslöses arbetsmarknadsåtgärd. Åtgärderna ska utföras av olika aktörer som finns på arbetsmarknaden. Aktörerna kan vara av olika slag, verksamma inom bemanning, rekrytering, utbildning och förmedling. Det kan vara bemanningsföretag, folkhögskolor, fackliga organisationer etc. Arbetslösa ska fritt kunna välja aktör. Aktörerna ökar mångfalden och valfriheten för arbetslösa. Med konkurrens ökar kvaliteten på arbetsmarknadsåtgärderna. 8.3.2 Ny myndighet ersätter AMV/AMS För att sköta den nya arbetsmarknadspolitiken föreslår vi att nuvarande myndighetsstrukturer på arbetsmarknadsområdet ersätts med en ny arbetsmarknadsmyndighet. Denna myndighet har att inom de mål för arbetsmarknadspolitiken som fastställer ansvara för följande uppgifter: Expertorgan till regeringen med uppgift att förse beslutsfattarna med erforderligt underlag, prognoser och analyser av arbetsmarknadsläget. Drift av servicekontor runt om i landet på ett sådant sätt att alla arbetssökande kan nå ett sådant inom rimligt avstånd från bostadsort eller arbetsplats. Fördela anslag till servicekontoren runt om i landet. Auktorisation av aktörerna som får rätt att bedriva förmedlings- och utbildningsverksamhet för arbetslösa som fått omställningspeng. Aktörerna ska kvalitetsgranskas med jämna mellanrum. Ansvarig för att alla arbetssökande får tillgång till enkel och effektiv information om lediga platser, hur man söker jobb och utbildning samt om vilka jobbkontor som finns och är auktoriserade av den nya myndigheten. Tillhandahålla platsinformation via ett effektivt Internetbaserat datasystem och tillhörande skriftlig information (motsvarande nuvarande ). Myndigheten har också till uppgift att garantera att det finns jobbkontor/bemanningsföretag inom rimligt avstånd för alla jobbsökande i hela landet. Om det inte finns privata aktörer bör myndigheten upphandla sådana tjänster eller i sista hand driva egna. Ambitionen för den nya myndigheten ska vara att genom information och tillhandahållande av exempelvis platsbank på Internet medverka till att så många som möjligt så snabbt som möjligt kan lösa sin arbetslöshetsproblematik själv . 8.3.3 Genomförande och ekonomiska konsekvenser Vår ambition är att dessa riktlinjer är grunden för en ny arbetsmarknadspolitik. Det bör göras i samband med en mer grundlig utredning av förslagen och konsekvenserna av dess genomförande. Den nya myndigheten blir betydligt mindre än nuvarande . Dess förvaltningskostnader är beräknade till . Dessa kostnader kan reduceras kraftigt. Minskad byråkrati och kortare söktider för arbetssökande frigör resurser som kan satsas på dem som har allra svårast att få jobb. Exempelvis innebär kortare genomsnittlig söktid en besparing i arbetslöshetsförsäkringen på . och ska ha ansvar för att kontinuerligt utvärdera arbetsmarknadspolitiken. Vi är övertygade om att den förbättrade arbetsmarknadspolitik som förslaget innebär kommer att minska tillförseln av både antalet långtidsarbetslösa och långtidsinskrivna radikalt. Vi anser också att många av de långtidsarbetslösa och de som ingår i dagens aktivitetsgaranti kan komma att få en bättre hjälp av aktörer som specialiserar sig på just dessa problem. Många långtidsarbetslösa befinner sig dock i alldeles unika situationer och kan troligtvis inte heller med en ny effektiv arbetsmarknadspolitik i någon större utsträckning komma tillbaka till arbetsmarknaden. För att undvika långtidsarbetslöshet är det nödvändigt att på ett tidigt stadium sätta in relevanta åtgärder för att stödja den arbetslöse att snabbt få rätt utbildning, praktik eller hjälp på annat sätt. Det är alltså under arbetslöshetsperiodens första tid som den stora möjligheten finns att undvika långtidsarbetslöshet. Denna insikt måste prägla arbetsmarknadspolitiken. För att bryta långtidsarbetslöshet krävs en lång rad åtgärder: Individuella handlingsplaner, kompetenshöjning, tydliga krav på den arbetssökande som stöd och ekonomiska incitament ges för att bryta arbetslösheten. Vi kristdemokrater har föreslagit en ny arbetslöshetsförsäkring, vars principer redovisas i en särskild motion. Den innebär bland annat att det sker en viss successiv nedtrappning av ersättningen till en nedre gräns, utan någon bortre parentes. innebär vårt förslag att alla arbeten som man tar, även om de är av kortare karaktär, höjer ersättningsnivån. Ett sådant system skulle tillsammans med sänkt skatt i form av ett höjt grundavdrag ge starka incitament att aktivt söka arbete. Det är dock viktigt att poängtera att alla system måste avvägas så att alla människor får en rimlig grundläggande försörjning, och att inte åtgärder på detta område leder till att människor bara skickas över till kommunernas socialbidragssystem. Tyvärr vågar inte regeringen diskutera de ekonomiska incitamentens betydelse. Den aktivitetsgaranti som beslutade om drogs igång för att omfatta 30 000 personer. Eftersom försöksverksamheten som föregick aktivitetsgarantin bara varade några månader och förberedelsetiden var mycket kort är det fortfarande osäkert hur garantin kommer att fungera i praktiken. Att aktivitetsgarantin haft grava kvalitetsproblem är därför inte konstigt. Själva grundidén är riktig, det vill säga att de långtidsinskrivna kommer in i ett mer aktivt och nära samarbete med arbetsförmedlingens personal, och att varje individs särskilda behov beaktas i utformningen av en individuell handlingsplan. En aktivitetsgaranti står och faller med den praktiska tillämpningen. Självklart ska jobbsökaraktiviteter ingå, men det räcker inte. Vad som krävs är tydliga krav som går att leva upp till, stöd och hjälp att bryta arbetslöshetsmönstret och aktiva insatser för att möta den enskilde personens konkreta behov och problem. Det är också viktigt att nära samverkan sker med föreningsliv, näringsliv, privata bemanningsföretag och förmedlare. Bland de långtidsinskrivna vid arbetsförmedlingarna finns också många människor som inte är anställningsbara på grund av språkproblem, handikapp, sociala problem, dåligt självförtroende och utbildningsnivå med mera. Uppskattningar bland arbetsförmedlare antyder att denna grupp kan utgöra runt 10 000 personer, vilka återfinns inom aktivitetsgarantin med små möjligheter att inom en överskådlig tid komma in på den reguljära arbetsmarknaden eller börja studera. Dessa människor kräver extra insatser. De flesta av dessa kan bidra till sin egen försörjning genom en samhällsinsats i kommunernas regi eller i föreningsregi. För dessa grupper är det viktigt att system för nära samverkan mellan arbetsförmedlingen, kommunen, och de sociala myndigheterna upprättas. Aktiviteter inom ramen för en så kallad övergångsarbetsmarknad bör ske i regi eller föreningsregi, så till vida det inte handlar om en sådan arbetsmarknadspolitisk åtgärd som kan ske inom privata företag. En rad exempel från kommuner och andra länder finns som kan vara förebilder för en sådan övergångsarbetsmarknad. Regeringen bör återkomma med ett förslag till hur reglerna bör vara utformade för en sådan övergångsarbetsmarknad. Förslagen bör utformas så att risken för osund konkurrens undanröjs. 8.4 Nya förutsättningar för fler jobb Det räcker inte med förändringar enbart på arbetsmarknadsområdet för att minska den höga arbetslösheten. Den ekonomiska politiken måste ge stabila och goda villkor för fler och växande företag. Detta vill vi kristdemokrater åstadkomma genom att bland annat ha en maximal marginalskatt på , vilket innebär att den statliga inkomstskatten ska vara maximalt , avskaffa dubbelbeskattningen på risksparande och införa ett riskkapitalavdrag, utvidga det nuvarande systemet med sänkning av arbetsgivaravgifter , eller maximalt , på ett löneunderlag samt höja grundavdraget för att åstadkomma lägre skatt för låg- och medelinkomsttagarna. Dessutom föreslår vi ett successivt höjt förvärvsavdrag på löneinkomster samt en fördubblad skattereduktion för låginkomsttagare. Sammantaget innebär detta sänkt skatt med för låg- och medelinkomsttagare. Vi prioriterar att sänka skatten på arbete för att uppmuntra till arbete. Det innebär att vi hellre ser höjningar av grundavdraget och införande av förvärvsavdrag, som sänker skatten för alla, än höjda bidrag. Vi vill sträva efter att på olika sätt minska marginaleffekterna när man går från arbetslöshet till arbete, från deltids- till heltidsarbete. Andra viktiga frågor för ett bra näringslivsklimat är att kapitalförsörjningen för nya företag fungerar väl, vilket underlättar för idéskapare att etablera sig på marknaden. Förändringar inom skattelagstiftningen måste enligt vår mening ske så att det underlättar för nyföretagande och investeringar. Tillgången på riskvilligt kapital, inställningen till företagande och synen på innovatörer är andra viktiga faktorer för ett fungerande näringslivsklimat.