mot · GP02Sf19 · 2002-01-18 00:00:00 — Motion till riksdagen2001/02:Sf19av m.fl. (m)med anledning av prop. 2001/02:81 Vissa arbetskadefrågor m.m. Sammanfattning ArbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen infÃ¶rdes 1901 som den fÃ¶rsta byggstenen i socialfÃ¶rsÃ¤kringssystemet fÃ¶r att trygga arbetstagares inkomstbortfall vid olycksfall. DÃ¥ fyllde arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen en viktig roll. Men i takt med att den allmÃ¤nna pensionen och sjukfÃ¶rsÃ¤kringen infÃ¶rdes minskade behovet av en renodlad arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring. bÃ¶r arbetstagare omfattas av ett behovsinriktat fÃ¶rsÃ¤kringsskydd i stÃ¤llet fÃ¶r arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen som Ã¤r orsaksinriktad. En obligatorisk ansvarsfÃ¶rsÃ¤kring med differentierad premiesÃ¤ttning kommer medfÃ¶ra att arbetsgivare dÃ¤r det finns en stor risk att skadas fÃ¥r en drivkraft att investera i en sÃ¤krare arbetsmiljÃ¶. differentieras ersÃ¤ttningen fÃ¶r sjukdom beroende pÃ¥ om den Ã¤r arbetsrelaterad eller ej. Vi anser att inkomstbortfallsprincipen skall vara lika fÃ¶r medborgarna oavsett orsak till sjukfrÃ¥nvaron. Vi vill att arbetsrelaterad sjukfrÃ¥nvaro skall ersÃ¤ttas pÃ¥ samma sÃ¤tt som Ã¶vrig sjukfrÃ¥nvaro och fÃ¶reslÃ¥r dÃ¤rfÃ¶r att denna del av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen Ã¶verfÃ¶rs till sjukfÃ¶rsÃ¤kringen. Arbetsgivare har inte nÃ¥gon mÃ¶jlighet att pÃ¥verka eller fÃ¶rhindra arbetsskador till och frÃ¥n arbetsplatsen, och dÃ¤rfÃ¶r fÃ¶reslÃ¥r vi att fÃ¤rdolycksfallsdelen i arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen Ã¶verfÃ¶rs till den obligatoriska trafikfÃ¶rsÃ¤kringen. 1Â InnehÃ¥llsfÃ¶rteckning 1Â InnehÃ¥llsfÃ¶rteckningÂ 18 2Â FÃ¶rslag till riksdagsbeslutÂ 19 3Â Regeringens fÃ¶rslag i korthetÂ 20 4Â Undantaget lagrum i motionenÂ 20 5Â LagrÃ¥dets kritikÂ 20 5.1Â Ingen analys av rÃ¤ttspraxisÂ 20 5.2Â ArbetsskadebegreppetÂ 21 5.3Â IkrafttrÃ¤dandetÂ 21 6Â ArbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen vÃ¤xer framÂ 22 7Â Utformning av nuvarande arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringÂ 24 7.1Â har en renodlad offentlig arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringÂ 24 7.2Â Nuvarande lagstiftningÂ 24 8Â Utvecklingen av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringenÂ 25 9Â Olika lÃ¶sningar fÃ¶r tre typer av arbetsskadorÂ 26 9.1Â AllmÃ¤nna utgÃ¥ngspunkterÂ 26 9.2Â ArbetsolycksfallÂ 27 9.2.1Â Drivkrafter fÃ¶r att minska arbetsskadorÂ 27 9.2.2Â Samordning av informationÂ 27 9.2.3Â Vems ansvar?Â 28 9.2.4Â PremieÂ 28 9.2.5Â Vad blir resultatet av en obligatorisk ansvarsfÃ¶rsÃ¤kring fÃ¶r arbetsolyckor?Â 28 9.2.6Â NackdelarÂ 29 9.2.7Â OffentligtâprivatÂ 29 9.3Â ArbetssjukdomÂ 30 9.4Â FÃ¤rdolycksfallÂ 30 9.5Â ÃvergÃ¥ngsproblemÂ 30 10Â Vid avslag av vÃ¥ra yrkandenÂ 31 10.1Â AndrahandsyrkandenÂ 31 10.2Â SGI eller PGI?Â 31 10.3Â Personkrets 4:10Â 31 10.4Â IndexeringÂ 32 10.5Â KarensdagarnaÂ 33 10.6Â IkrafttrÃ¤dandetÂ 33 11Â Reducerad arbetsrelaterad ohÃ¤lsaÂ 33 11.1Â Kvinnor och fÃ¶rbÃ¤ttrad arbetshÃ¤lsaÂ 33 11.2Â Motverka arbetsskador genom utÃ¶kad fÃ¶retagshÃ¤lsovÃ¥rdÂ 34 2Â FÃ¶rslag till riksdagsbeslut beslutar att en fÃ¶rsÃ¤kringsmÃ¤ssig1 ansvarsfÃ¶rsÃ¤kring fÃ¶r arbetsolycksfall infÃ¶rs som ett obligatorium fÃ¶r arbetsgivare. tillkÃ¤nnager fÃ¶r regeringen som sin mening vad i motionen anfÃ¶rs om att regeringen utreder hur en Ã¶vergÃ¥ngslÃ¶sning frÃ¥n en arbetsolycksfallsfÃ¶rsÃ¤kring i den offentliga arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen till en obligatorisk ansvarsfÃ¶rsÃ¤kring vid arbetsolycksfall skall vara utformad. beslutar att arbetsskadesjukdomar skall regleras inom sjukpenningfÃ¶rsÃ¤kringen2. beslutar att regeringen skall Ã¥terkomma till med fÃ¶rslag om en utformning av en Ã¶vergÃ¥ngslÃ¶sning vid en Ã¶verfÃ¶ring av arbetssjukdomsfallen till den allmÃ¤nna sjukpenningfÃ¶rsÃ¤kringen. beslutar att fÃ¤rdolycksfall till och frÃ¥n arbetet lyfts ur arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen fÃ¶r att i stÃ¤llet regleras via trafikfÃ¶rsÃ¤kringen. tillkÃ¤nnager fÃ¶r regeringen som sin mening vad i motionen anfÃ¶rs om att fokus i fÃ¶rÃ¤ndringen av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen bÃ¶r inriktas pÃ¥ att reducera det totala antalet arbetsskadade och inte pÃ¥ grupper av arbetsskadade. Under fÃ¶rutsÃ¤ttning att avslÃ¥r yrkandena 1â5: beslutar att bevisreglerna i arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen skall kvarstÃ¥ ofÃ¶rÃ¤ndrade enligt 1993 Ã¥rs lag om arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring. beslutar att livrÃ¤ntan skall baseras pÃ¥ samma inkomstunderlag som den sjukpenninggrundande inkomsten. beslutar att kompensation fÃ¶r karensdag ej skall utgÃ¥. beslutar att begreppet yrkesutbildning i 4 kap. 10 Â§ arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringslagen fÃ¶rtydligas. 3Â Regeringens fÃ¶rslag i korthet PÃ¥ begÃ¤ran av bland annat LO fÃ¶reslÃ¥r regeringen i propositionen att bevisreglerna fÃ¶r att fÃ¥ en arbetsskada godkÃ¤nd skall mjukas upp. Enligt regeringens uppfattning Ã¤r det allt fÃ¶r svÃ¥rt att fÃ¥ arbetsskador godkÃ¤nda i och med den tvÃ¥stegsprÃ¶vning som infÃ¶rdes 1993. DÃ¤rfÃ¶r vill regeringen frÃ¥ngÃ¥ den nuvarande uppdelningen av arbetsskador i tvÃ¥ led, skadlighetsprÃ¶vning och sambandsprÃ¶vning, till en helhetsprÃ¶vning i ett led dÃ¤r skada eller sjukdomar har uppkommit genom olycksfall eller annan skadlig inverkan om Ã¶vervÃ¤gande skÃ¤l talar fÃ¶r detta. Regeringen vill ocksÃ¥ att arbetstagare som fÃ¥r arbetsskador godkÃ¤nda skall kompenseras fÃ¶r det inkomstbortfall som karensdagen i sjukpenningfÃ¶rsÃ¤kringen medfÃ¶r. Att regeringen valt att fÃ¶reslÃ¥ en Ã¤ndring av bevisreglerna fÃ¶r godkÃ¤nnande av arbetsskada beror till stor del pÃ¥ att regeringen anser att allt fÃ¶r fÃ¥ kvinnor fÃ¥r sina skador godkÃ¤nda i fÃ¶rhÃ¥llande till mÃ¤n. 4Â Undantaget lagrum i motionen De fÃ¶rslag som vi framfÃ¶r i motionen syftar till att reglera fÃ¶rsÃ¤kringsskyddet fÃ¶r anstÃ¤llda, och ej personer som â_pÃ¥ grund av tjÃ¤nsteplikt eller dom eller beslut stÃ¥r till myndighets fÃ¶rfogande eller befinner sig i fÃ¶rvar hos myndighetâ_ Vi har dÃ¤rfÃ¶r ej fÃ¶r avsikt att fÃ¶reslÃ¥ Ã¤ndringar av lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:266) om statlig ersÃ¤ttning vid ideell skada m.m. Skyddet fÃ¶r den personkrets som avses i de tvÃ¥ lagarna skall vara ofÃ¶rÃ¤ndrad. 5Â LagrÃ¥dets kritik 5.1Â Ingen analys av rÃ¤ttspraxis Ett av regeringens frÃ¤msta skÃ¤l till att Ã¤ndra bevisreglerna i arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen Ã¤r att de 1993 infÃ¶rda reglerna medfÃ¶rde en alltfÃ¶r restriktiv praxis, och dÃ¥ i synnerhet med avseende pÃ¥ kvinnors mÃ¶jlighet att fÃ¥ arbetsskador godkÃ¤nda. LagrÃ¥det kritiserar denna utgÃ¥ngspunkt fÃ¶r de av regeringen fÃ¶reslagna Ã¤ndringarna mot bakgrund av att â_nÃ¥gon djupare analys av rÃ¤ttsutvecklingen som fÃ¶ljt pÃ¥ reformen inte fÃ¶retagitsâ_. â_Inte heller i den promemoria som pÃ¥ tagits fram inom och efter remissbehandling lagts till grund fÃ¶r fÃ¶revarande fÃ¶rslag redovisas nÃ¥gon grundligare utredning om rÃ¤ttstillÃ¤mpningenâ_ konstaterar och drar slutsatsen att â_det som sagts om ofullstÃ¤ndighet i underlaget har ocksÃ¥ avseende pÃ¥ argumentet om att fÃ¶rsÃ¤kringen fÃ¥tt en sÃ¥dan utformning och tillÃ¤mpning att kvinnor drabbats specielltâ_. Vi ansluter oss till LagrÃ¥dets stÃ¥ndpunkt och anser dÃ¤rmed att det mot bakgrund av den ofullstÃ¤ndiga utredningen av rÃ¤ttslÃ¤get inte gÃ¥r att motivera Ã¤ndringen av bevisreglerna i arbetsskadelagstiftningen med hÃ¤nvisning till det rÃ¥dande rÃ¤ttslÃ¤get. 5.2Â Arbetsskadebegreppet En samlad prÃ¶vning av arbetsskador i ett led skall enligt regeringen leda till Ã¶kade ersÃ¤ttningsmÃ¶jligheter fÃ¶r den fÃ¶rsÃ¤krade i och med att arbetsmiljÃ¶faktorers skadlighet bedÃ¶ms generÃ¶sare Ã¤n vad som Ã¤r fallet fÃ¶r nÃ¤rvarande. En sÃ¥dan fÃ¶rhoppning tangerar grÃ¤nsen fÃ¶r huruvida ansprÃ¥k pÃ¥ arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen kan fÃ¥ stÃ¶d i vedertagen vetenskaplig och medicinsk praxis. LagrÃ¥det understryker â_att lagtillÃ¤mpningen, om den inte skall riskera att prÃ¤glas av alltfÃ¶r stor skÃ¶nsmÃ¤ssighet, genomgÃ¥ende bÃ¶r bygga pÃ¥ i vad mÃ¥n vetenskapligt vÃ¤l grundade kunskaper fÃ¶rekommer pÃ¥ det omrÃ¥de som berÃ¶rs.â_ Vi Ã¤r fÃ¶rvÃ¥nade Ã¶ver att regeringen inte tagit intryck av LagrÃ¥dets kritik och frÃ¥gar oss om principen om rÃ¤ttstrygghet skall kunna upprÃ¤tthÃ¥llas av handlÃ¤ggande personal pÃ¥ fÃ¶rsÃ¤kringskassan nÃ¤r, enligt LagrÃ¥det, â_skadlighet skall kunna anses fÃ¶religga hos en arbetsmiljÃ¶faktor Ã¤ven om den medicinska vetenskapen inte ger entydig vÃ¤gledningâ_. Vem skall bedÃ¶ma om en arbetsskada, enligt regeringens fÃ¶rslag, â_pÃ¥ goda medicinska grunder kan antas ha sitt ursprung i faktorer i arbetsmiljÃ¶nâ_? Hur skall fÃ¶rsÃ¤kringskassepersonal kunna gÃ¶ra en konsekvent och likformig bedÃ¶mning av en arbetsskada baserad pÃ¥ â_en vÃ¤l utbredd uppfattning bland lÃ¤kare som har relevanta specialistkunskaper, /.../ Ã¤ven om det inte finns fullstÃ¤ndig enighet inom lÃ¤karkÃ¥renâ_? Vi ansluter oss till LagrÃ¥dets ampra kritik och anser att en bÃ¤ttre definition bÃ¶r utformas av hur arbetsskador skall kunna bedÃ¶mas i enlighet med beprÃ¶vad medicinsk erfarenhet. Vi har i motion 2001/02:Sf403 redovisat hur en fÃ¶rbÃ¤ttrad medicinsk utbildning leder till en bÃ¤ttre bedÃ¶mning i ersÃ¤ttningsÃ¤renden, vilket i sig innebÃ¤r att arbetstagaren i mindre utstrÃ¤ckning riskerar fÃ¥ sitt Ã¤rende skÃ¶nsmÃ¤ssigt behandlat. I stÃ¤llet fÃ¶r att Ã¤ndra pÃ¥ bevisreglerna vid bedÃ¶mning av arbetsskador, och dÃ¤rmed riskera en praxis som strider mot medicinskt och vetenskapligt bruk, bÃ¶r lÃ¤kares erfarenheter vid arbetsrelaterad ohÃ¤lsa tas till vara och fÃ¶rstÃ¤rkas. 5.3Â IkrafttrÃ¤dandet Den av regeringen fÃ¶reslagna lagÃ¤ndringen av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen avses trÃ¤da i kraft . I samma proposition fÃ¶reslÃ¥r regeringen att en utredare skall tillsÃ¤ttas fÃ¶r att ge fÃ¶rslag pÃ¥ utformningen av en mer koncentrerad organisation fÃ¶r att handlÃ¤gga arbetsskadehandlÃ¤ggningen samt uppbyggnaden av en kunskapsbank. Regeringen konstaterar att en Ã¤ndring av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringslagstiftningen inte krÃ¤ver en ny organisation, men konstaterar att i syfte att uppnÃ¥ en likformighet av handlÃ¤ggningen av arbetsskadeÃ¤renden bÃ¶r organisationen fÃ¶rÃ¤ndras. har fÃ¶reslagit att en central enhet fÃ¶r samtliga arbetsskadeÃ¤renden skall bildas, och att denna enhet organisatoriskt bÃ¶r tillhÃ¶ra en kassa. Enligt finns bÃ¥de effektivitetsvinster och arbetstidsbesparingar att gÃ¶ra nÃ¤r handlÃ¤ggningen utfÃ¶rs av specialiserade och erfarna arbetsskadehandlÃ¤ggare. Regeringen har inte valt modell, utan vill i stÃ¤llet att en utredare tillsÃ¤tts som skall fÃ¶rbereda en koncentrerad handlÃ¤ggning av arbetsskadeÃ¤renden. LagrÃ¥det â_anser sig med hÃ¤nsyn till det angivna syftet med dem (de administrativa Ã¥tgÃ¤rderna) kunna fÃ¶rutsÃ¤tta att de kommer att fÃ¥ Ã¥terverkningar pÃ¥ hur de grundlÃ¤ggande regler som lagstiftningsÃ¤rendet gÃ¤ller tillÃ¤mpasâ_. Detta faktum samt regeringens konsekvensanalys dÃ¤r de Ã¤ndrade reglerna kommer att leda till en Ã¤rendetillstrÃ¶mning kommer enligt LagrÃ¥det sÃ¤rskilt pÃ¥verka mÃ¶jligheterna att uppnÃ¥ en â_godtagbar enhetlighet och konsekvens i tillÃ¤mpningen av nya lagreglerâ_. LagrÃ¥det konstaterar att det vore â_till klar fÃ¶rdel om ikrafttrÃ¤dandet samordnades tidsmÃ¤ssigt vÃ¤l med genomfÃ¶randet av planerade administrativa fÃ¶rÃ¤ndringarâ_, vilket enligt vÃ¥rt fÃ¶rmenande Ã¤r en mycket giltig invÃ¤ndning. 6Â ArbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen vÃ¤xer fram FÃ¶regÃ¥ngaren till den nuvarande arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen var en olycksfallsfÃ¶rsÃ¤kring fÃ¶r arbetare i industrin och vissa andra nÃ¤ringsgrenar som infÃ¶rdes 1901. ErsÃ¤ttningen var en krona per dag. 1916 utvidgades lagstiftningen till att gÃ¤lla fÃ¶r hela arbetsmarknaden. Den fÃ¶rsta lagen fÃ¶r vissa yrkessjukdomar infÃ¶rdes 1929. FÃ¶r att kunna sÃ¤rskilja arbetsrelaterade sjukdomar uppstÃ¤lldes en lista. I ett fÃ¶rsta skede omfattade lagstiftningen endast sjukdomar som orsakats av arsenik, bly, kvicksilver, fosfor, strÃ¥lning av vÃ¤rme, ljus, rÃ¶ntgen radium och mjÃ¤ltbrand. FÃ¶r att sjukdomen skulle godkÃ¤nnas som yrkessjukdom skulle den till uteslutande del framkallats av de listade Ã¤mnena. 1944 infÃ¶rdes ytterligare Ã¤mnen samt olika muskuloskeletala besvÃ¤r efter ensidigt eller repetitivt arbete samt vibrationsskador i fÃ¶rsÃ¤kringen. 1954 infÃ¶rdes lagen om yrkesskadefÃ¶rsÃ¤kring som gÃ¤llde till 1977. YrkesskadefÃ¶rsÃ¤kringen gav ersÃ¤ttning fÃ¶r inkomstbortfall. Med yrkesskada avsÃ¥gs framfÃ¶r allt kroppsskada till fÃ¶ljd av olycksfall i arbetet eller vid fÃ¤rd till eller frÃ¥n arbetet. Till yrkesskada rÃ¤knades Ã¤ven vissa sjukdomar som fanns fÃ¶rtecknade i en sÃ¤rskild kungÃ¶relse. 1974 enades SAF, LO och PTK om att infÃ¶ra en sÃ¥ kallad trygghetsfÃ¶rsÃ¤kring fÃ¶r hela den gemensamma arbetsmarknaden. TrygghetsfÃ¶rsÃ¤kringen ger kompensation fÃ¶r â_lyte och menâ_ enligt skadestÃ¥ndsrÃ¤ttsliga regler, i den mÃ¥n sÃ¥dan ersÃ¤ttning inte uppbÃ¤rs pÃ¥ annat sÃ¤tt. trÃ¤dde lagen om arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring i kraft och ersatte dÃ¤rmed yrkesskadefÃ¶rsÃ¤kringen. Med arbetsskada avsÃ¥gs skada till fÃ¶ljd av bÃ¥de olycksfall och annan skadlig inverkan i arbetet. Som bevisregel gÃ¤llde att arbetsskada skulle anses fÃ¶religga om inte betydligt starkare skÃ¤l talade emot. Den sÃ¤rskilda listan pÃ¥ arbetsskador hade dÃ¤rmed ersatts av en generell regel vilken innebar att alla sjukdomar kunde godkÃ¤nnas som arbetsskada. FÃ¶rutsÃ¤ttningen var att den fÃ¶rsÃ¤krade varit utsatt fÃ¶r skadlig inverkan i arbetet. FÃ¶rdelarna med den nya fÃ¶rsÃ¤kringen ansÃ¥gs vara att lagen var flexibel infÃ¶r arbetslivets utveckling och nya vetenskapliga rÃ¶n. Lagen fÃ¶rÃ¤ndrades ocksÃ¥ till att arbetstagaren var fÃ¶rsÃ¤krad i befintligt skick, vilket innebar att hÃ¤nsyn skulle tas till individuella svagheter och kÃ¤nslighet fÃ¶r olika exponeringar. Efter samordningstiden pÃ¥ 180, vilken frÃ¥n och med 1993 sÃ¤nktes fÃ¶r att minska tillflÃ¶det av Ã¤renden, ersatte arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen av inkomstbortfallet pÃ¥ lÃ¶nedelar upp till 7,5 prisbasbelopp. I revisorers rapport /89:5 ArbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen konstaterade man att den nya fÃ¶rsÃ¤kringen innebar nackdelar genom att den fÃ¶r individen fÃ¶rdelaktiga ekonomiska ersÃ¤ttningen inte stimulerade till rehabilitering och Ã¥terintrÃ¤de pÃ¥ arbetsmarknaden. Det generella arbetsskadebegreppet var dÃ¥, och Ã¤r fortfarande, unikt. Inom sÃ¥vÃ¤l Europeiska unionen som i Ã¶vriga vÃ¤rlden finns det listor Ã¶ver sjukdomar som kan godkÃ¤nnas som arbetsskador. skedde en praxisfÃ¶rskjutning i FÃ¶rsÃ¤kringsÃ¶verdomstolen. Denna ledde till att en stÃ¶rre del av de anmÃ¤lda Ã¤rendena godkÃ¤ndes som arbetsskada. Detta i sin tur ledde till en Ã¶kande Ã¤rendetillstrÃ¶mning och dÃ¤rmed kraftigt Ã¶kade kostnader. Antalet anmÃ¤lda arbetssjukdomar Ã¶kade frÃ¥n 20 000 till 90 000 per Ã¥r under perioden 1980â1990. Arbetsskadefondens utgifter var Ã¥r 1980 och 1992 nÃ¤rmare . Kostnaderna fÃ¶r fÃ¶rsÃ¤kringen kom dÃ¤rmed att Ã¶verstiga inkomsterna till arbetsskadefonden. Arbetsskadefonden bestod av medel frÃ¥n arbetsgivaravgiften, det vill sÃ¤ga att det var ett avstÃ¥tt lÃ¶neutrymme dÃ¤r samtliga lÃ¶ntagare bidrog men dÃ¤r uttaget skilde sig starkt mellan olika branscher och arbetsgivare. NÃ¤r den borgerliga regeringen tilltrÃ¤dde 1991 tillsatte den en utredning som skulle se Ã¶ver arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen, med direktiven att i ett fÃ¶rsta delbetÃ¤nkande fÃ¶reslÃ¥ en uppstramning av arbetsskadebegreppet och i ett andra delbetÃ¤nkande utreda fÃ¶rutsÃ¤ttningarna fÃ¶r att privatisera arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen. De nya bevisreglerna fÃ¶r arbetsskador trÃ¤dde i kraft och berÃ¤knades leda till att antalet godkÃ¤nda arbetssjukdomsfall halverades. Utredningsarbetet om fÃ¶rutsÃ¤ttningarna fÃ¶r att privatisera arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen avbrÃ¶ts dock i och med krisfÃ¶rhandlingarna . Den socialdemokratiska regeringen tillsatte en ny utredning fÃ¶r att se Ã¶ver arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen 1997. Utredningen fÃ¶reslog att fÃ¶rsÃ¤kringskassorna skulle besluta i arbetsskadeÃ¤renden sÃ¥ fort som mÃ¶jligt utan att iaktta nÃ¥gon samordningstid. En omstÃ¤llningsersÃ¤ttning skulle Ã¤ven utgÃ¥ nÃ¤r den fÃ¶rsÃ¤krade genomgÃ¥r behandling eller rehabilitering. Dessutom skulle en sÃ¤rskild arbetsskadeersÃ¤ttning utgÃ¥ under karensdagarna fÃ¶r att uppfylla vissa Ã¥taganden i . ArbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen fyllde ursprungligen ett syfte fÃ¶r arbetstagare som pÃ¥ grund av skada drabbats av en inkomstfÃ¶rlust. Men inkomstbortfallsskyddet byggdes efter hand ut genom infÃ¶randet av den allmÃ¤nna pensionsfÃ¶rsÃ¤kringen 1913 som inkluderade arbetstagare som drabbats av arbetsofÃ¶rmÃ¥ga, och de offentliga sjukpenningen som infÃ¶rdes 1955. har ocksÃ¥ en lÃ¥ng historia av avtalsfÃ¶rsÃ¤kringar. I takt med utvecklingen av de offentliga inkomstbortfallsfÃ¶rsÃ¤kringarna har arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen givits en sÃ¤rbehandling med bland annat hÃ¶gre ersÃ¤ttningsnivÃ¥er och fÃ¶rmÃ¥nligare inkomstunderlagsberÃ¤kningar. Den historiska utvecklingen har lett till att sjukfrÃ¥nvaro som Ã¤r arbetsrelaterad och sÃ¥dan som inte Ã¤r det behandlas olika. Ãr denna olikbehandling rÃ¤ttvis och effektiv? Om svaret pÃ¥ frÃ¥gan Ã¤r nej bÃ¶r Ã¥tminstone arbetsskadesjukdomar och fÃ¤rdolycksfallen inordnads under redan befintliga fÃ¶rsÃ¤kringar. PÃ¥ sÃ¥ sÃ¤tt skapas ett enhetligare och mer Ã¶verskÃ¥dligt socialfÃ¶rsÃ¤kringssystem med en fÃ¶renklad administration. Arbetsolyckorna bÃ¶r dÃ¤remot fÃ¥ ett eget fÃ¶rsÃ¤kringsmÃ¤ssigt system. Se avsnitt 7.2. 7Â Utformning av nuvarande arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring 7.1Â har en renodlad offentlig arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring En sÃ¤rskild arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring tillhÃ¶r de vanligaste inslagen inom socialfÃ¶rsÃ¤kringarna. Utformningen av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen skiljer sig dock pÃ¥ vÃ¤sentliga punkter mellan de lÃ¤nder som har en offentlig arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring. Detta gÃ¤ller ocksÃ¥ kulturellt nÃ¤rstÃ¥ende lÃ¤nder som , , och . I Ã¤r arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen offentlig, i de Ã¶vriga nordiska lÃ¤nderna Ã¤r den delvis administrerad av privata fÃ¶rsÃ¤kringsbolag. 7.2Â Nuvarande lagstiftning ErsÃ¤ttning fÃ¶r arbetsskador regleras i i tvÃ¥ lagar â i lagen om arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring (LAF) och lagen om statligt personskadeskydd, som avser skador som intrÃ¤ffar under vÃ¤rnpliktstjÃ¤nstgÃ¶ring, vid vistelser pÃ¥ fÃ¥ngvÃ¥rdsanstalter etc. LAF reglerar olyckor och skador som sker i samband med fÃ¶rvÃ¤rvsarbete inklusive fÃ¤rdolycksfall till och frÃ¥n arbetet samt sjukdomar som har samband med fÃ¶rvÃ¤rvsarbetet. FÃ¶r att fÃ¥ en arbetsskada godkÃ¤nd, som tidigare berÃ¶rts, krÃ¤vs att sambandet mellan skadan och arbetet kan styrkas. Beviskravet i 1976 Ã¥rs lag var bÃ¥de fÃ¶rmÃ¥nligt och generellt vilket medfÃ¶rde att antalet godkÃ¤nda arbetsskador och kostnaderna fÃ¶r dessa Ã¶kade mycket snabbt. Detta ledde 1992 till en skÃ¤rpning av lagstiftningen. Enligt nuvarande regler gÃ¶rs fÃ¶rst en bedÃ¶mning om det finns en arbetsmiljÃ¶faktor som med hÃ¶g grad av sannolikhet kan resultera i en arbetsskada, vilket kallas skadlighetsbedÃ¶mning. Denna fÃ¶rsta generella prÃ¶vning kan ses som ett alternativ till ett fÃ¶rfarande dÃ¤r den fÃ¶rsÃ¤krade kan sÃ¶ka ersÃ¤ttning pÃ¥ grundval av en lista av arbetsskador. I ett andra steg undersÃ¶ks om det finns Ã¶vervÃ¤gande skÃ¤l som talar fÃ¶r att det finns ett samband mellan sjukdomen som den fÃ¶rsÃ¤krade sÃ¶ker ersÃ¤ttning fÃ¶r och den skadliga arbetsmiljÃ¶faktorn. Denna andra, individuella, prÃ¶vning om den aktuella skadan eller sjukdomen har orsakats av arbetsmiljÃ¶faktorer pÃ¥ den fÃ¶rsÃ¤krades arbete i det enskilda fallet, kallas sambandsprÃ¶vning. FÃ¶r att en arbetsskada skall godkÃ¤nnas i den generella prÃ¶vningen enligt 1993 Ã¥rs lag krÃ¤vs att en hÃ¶g grad av sannolikhet skall tala fÃ¶r att en faktor i arbetet kan Ã¥stadkomma en viss skada, och i den individuella prÃ¶vningen att Ã¶vervÃ¤gande skÃ¤l ocksÃ¥ talar fÃ¶r detta. Enligt 1976 och 1993 Ã¥rs lagstiftningar utges ersÃ¤ttning bÃ¥de fÃ¶r arbetsolycksfall och arbetssjukdomar. ErsÃ¤ttning utgick enligt 1976 Ã¥rs lagstiftning dels som arbetsskadesjukpenning (vilket ges i vissa undantagsfall), dels som arbets- och yrkesskadelivrÃ¤ntor (den senare formen av livrÃ¤nta enligt Ã¤ldre lagstiftning frÃ¥n 1954 fÃ¶r skador som intrÃ¤ffat innan LAF infÃ¶rdes 1976). I vissa fall utgÃ¥r ocksÃ¥ ersÃ¤ttning fÃ¶r sjukvÃ¥rd utom riket, tandvÃ¥rd och sÃ¤rskilda hjÃ¤lpmedel. LivrÃ¤ntans storlek bestÃ¤ms i princip av skillnaden mellan vad den fÃ¶rsÃ¤krade skulle haft som inkomst om skadan inte intrÃ¤ffat och den inkomst personen bedÃ¶ms fÃ¥ efter skadefallet. ErsÃ¤ttning fÃ¶r sveda och vÃ¤rk, lyte och men, och olÃ¤genheter i Ã¶vrigt ersÃ¤tts ej av fÃ¶rsÃ¤kringen utan utges genom avtalsfÃ¶rsÃ¤kringar. ArbetsmarknadsfÃ¶rsÃ¤kringarna administreras av och utges som trygghetsfÃ¶rsÃ¤kring vid arbetsskada (TFA). Inhemsk sjukvÃ¥rd och rehabilitering vid arbetsskada utges ur den allmÃ¤nna sjukvÃ¥rdsbudgeten. 8Â Utvecklingen av arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen Enligt var nÃ¤rmare 430 000 personer fÃ¶rtidspensionerade Ã¥r 2000, vilket Ã¤r en Ã¶kning med cirka 100 000 personer. Antalet bifallna arbetsskadeÃ¤renden har minskat frÃ¥n cirka 78 000 Ã¥r 1989 till drygt 11 000 Ã¥r 1999, vilket innebÃ¤r att arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen utgÃ¶r en mindre och minskande del av socialfÃ¶rsÃ¤kringssystemet. LagÃ¤ndringen 1992 angÃ¥ende beviskraven har pÃ¥verkat utvecklingen inom arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen och minskat kraven pÃ¥ fÃ¶rsÃ¤kringen. Andra transfereringssystem som sjukpenningfÃ¶rsÃ¤kring och fÃ¶rtidspension kan i viss utstrÃ¤ckning ha fÃ¥tt Ã¶verta ansvaret fÃ¶r fÃ¶rsÃ¶rjningen av personer som tidigare skulle fÃ¥tt arbetsskadelivrÃ¤nta. Antalet godkÃ¤nda arbetsolycksfall, fÃ¤rdolycksfall och arbetssjukdomsfall har utvecklats pÃ¥ fÃ¶ljande sÃ¤tt : 1994 2000 Arbetsolycksfall 38994 35 870 Arbetssjukdomar 17 475 23 516 FÃ¤rdolycksfall 11 586 9 323 Av de 110Â 000 inkomna arbetsskadeanmÃ¤lningar som kom in Ã¥r 2000 var fÃ¶rdelningen mÃ¤n och kvinnor. Av arbetsolycksfallen var den manliga dominansen . Av arbetssjukdomarna utgjorde anmÃ¤lningar frÃ¥n kvinnor . Kvinnor verkar ocksÃ¥ rÃ¥ka ut fÃ¶r mer olyckor pÃ¥ vÃ¤g till eller frÃ¥n arbetet i och med att de stÃ¥r fÃ¶r av fÃ¤rdolycksfallen. Antalet olycksfall utgÃ¶r den dominerande posten inom fÃ¶rsÃ¤kringen av arbetsskador. Den har under lÃ¥ng tid varit minskande. Det gÃ¤ller bÃ¥de olycksfall i arbete och andra olycksfall. Ãven arbetssjukdomarna har minskat, men hÃ¤r kan minskningen delvis hÃ¤rledas frÃ¥n strÃ¤ngare beviskrav. 9Â Olika lÃ¶sningar fÃ¶r tre typer av arbetsskador 9.1Â AllmÃ¤nna utgÃ¥ngspunkter Regeringen anser att fÃ¶rvÃ¤rvsarbetande som skadas i sitt arbete bÃ¶r ha ett starkare skydd Ã¤n de som skadar sig utanfÃ¶r arbetet. Denna uppfattning baserades ursprungligen dels pÃ¥ att de som fÃ¶rvÃ¤rvsarbetade ofta lÃ¶pte stÃ¶rre risk Ã¤n andra att skadas, dels pÃ¥ kvardrÃ¶jande traditioner (se kapitel fyra). Under industrialismens barndom var arbetsplatserna oftast oerhÃ¶rt hÃ¤lsovÃ¥dliga. Utvecklingen av arbetsplatsmiljÃ¶erna har dock lett till att arbetsplatserna Ã¤r en relativt skyddad sektor. lÃ¶per dock sÃ¥vÃ¤l arbetstagare som Ã¶vriga medborgare stÃ¶rre risk att skadas vid sidan av arbetslivet. Vid fÃ¶rekomst av arbetsrelaterade skador skall arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kringen sÃ¥lunda tÃ¤cka arbetsrelaterade skador, och inte nÃ¥gra andra skador. Drabbas arbetstagaren av annan skada Ã¤n arbetsrelaterad gÃ¤ller i stÃ¤llet sjukpenningfÃ¶rsÃ¤kringen och eventuellt fÃ¶rtidspension (aktivitetsgaranti och sjukersÃ¤ttning frÃ¥n och med 2003). Principiellt kan invÃ¤ndas att ur ett lÃ¶ntagarperspektiv torde det vara ointressant huruvida ersÃ¤ttning fÃ¶r inkomstbortfall differentieras beroende pÃ¥ om orsaken Ã¤r arbetsrelaterad eller ej. Ett grundlÃ¤ggande problem med dagens arbetsskadefÃ¶rsÃ¤kring Ã¤r att den Ã¤r orsaksinriktad i stÃ¤llet fÃ¶r behovsinriktad. Med det menas att ersÃ¤ttningen fÃ¶r inkomstbortfall borde vara tillfredsstÃ¤llande oavsett om skadan Ã¤r arbetsrelaterad eller ej. GrÃ¤nsdragningen mellan arbetsrelaterade skador leder ocksÃ¥ till betydande administrativa problem i och med att fÃ¶rsÃ¤kringskassorna skall hantera ytterligare en fÃ¶rsÃ¤kring fÃ¶r sjukfrÃ¥nvarande vid sidan av sjukpenningfÃ¶rsÃ¤kringen och fÃ¶rtidspensionen (aktivitetsgaranti och sjukersÃ¤ttning frÃ¥n och med 2003).