mot · GP02N58 · 2002-04-09 00:00:00 — Det gäller speciellt de äldre reaktorerna. Denna utveckling förvärras ju äldre de svenska kärnkraftverken blir. ifrågasätter om säkerhetskravet i kärntekniklagen i praktiken är uppfyllt. är det ett faktum att aldrig klart uttryckt vilken säkerhetsnivå man kräver av den svenska kärnkraften. Mot bakgrund av detta kräver vi att kärntekniklagen preciseras och skärps, så att lagen mer detaljerat uttrycker vilken säkerhetsnivå som skall krävas av de svenska kärnkraftverken. anser att frågan om kärnkraftens säkerhet inte bara är en teknisk fråga, eller en fråga om den mänskliga faktorn, som skall hanteras av de tekniska tillsynsmyndigheterna. Säkerhet är också en fråga om värdering, vilken bör komma till uttryck genom politiska beslut. 4.2.3.4 Skadeståndsansvar vid en reaktorolycka En väsentlig del av kärnkraftens samhällsekonomiska kostnader skulle till skillnad från komma till uttryck om staten i lag uttryckligen klarlägger ett strikt och obegränsat skadeståndsansvar för kärnkraftsindustrin i händelse av en reaktorolycka. En sådan förändring måste rimligen kombineras med krav på ökad solvens för reaktorägarna. Ett flertal steg mot en lösning av problemet måste tas. Dessa skisseras i det följande. Steg 1: Obegränsat och strikt skadeståndsansvar Den första nödvändiga åtgärden är att ändra den svenska atomansvarighetslagen så att ansvarsgränsen på f.n. ca tas bort. Det innebär att vi har ett obegränsat strikt skadeståndsansvar för skador på tredje man i händelse av en reaktorolycka. Det obegränsade ansvaret innebär att kärnkraftsföretagens egna kapital kommer att tas i anspråk när skadeståndsanspråken inte täcks av försäkringar eller andra garantier. Eftersom det obegränsade ansvaret innebär att företagets egna kapital sätts på spel, kan det finnas motiv för företaget att kringgå ansvaret genom att bilda ett slags skyddsbolag med ett mycket litet eget kapital. För att motverka detta måste krav på det egna kapitalets storlek och/eller på garantier från andra företag uttryckas i lag. Det är också på detta sätt samhället genom gemensamma beslut fastställer upp till vilken nivå kärnkraftsföretagen skall hålla eget kapital och/eller ekonomiska garantier för att kunna möta skadeståndsansvar vid en reaktorolycka. Denna nivå kallas nedan för garantinivån. Garantinivån bör justeras vartefter kärnkraftsindustrins ansvar vidgas enligt steg 2 och steg 3, nedan. Steg 2: Riskdelning inom landet Med ett obegränsat skadeståndsansvar är det möjligt att ta ett andra steg mot ett fullvärdigt skadeståndsansvar för kärnkraftsindustrin. Detta är att göra en lagändring som innebär att kärnkraftsföretagen i ömsesidigt svarar för varandras olyckor. Havererar ett svenskt kärnkraftverk så inträder ett obegränsat strikt ansvar för samtliga svenska reaktorägare att betala för olyckan. Med en sådan ömsesidig riskdelning ökas det kapital som är tillgängligt för kompensation av skadelidande. Detta system är infört i . Det är uppenbart att en ömsesidig riskdelning inom är en avsevärd förbättring men att den har vissa begränsningar. För det första domineras svensk kärnkraftsindustri av två stora företag, och , vilket gör att riskdelningen trots allt är begränsad. Vidare är riskerna inom industrin förmodligen sammankopplade. Om ett kärnkraftverk havererar så påverkar det förmodligen aktiekurserna i de övriga kärnkraftbolagen. Därmed förändras också det för skadestånd tillgängliga kapitalet, vilket inte är önskvärt. Det lämpliga sättet att komma runt problemet med sammankopplade risker är att vidga riskdelningen på internationell nivå. Detta beskrivs i det följande. Steg 3: Riskdelning genom bilaterala avtal Det tredje steget mot en fullvärdig täckning för kärnkraftsindustrins skadeståndsansvar är att staten tar initiativ till bilaterala riskdelningsavtal, till att börja med förslagsvis med som redan har obegränsat ansvar och med som har ömsesidigt ansvar mellan kärnkraftsföretagen. anser att det ligger i kärnkraftsproducerande staters gemensamma intresse att utöka kärnkraftsindustrins ansvar, som risken sprids mellan många kärnkraftsföretag i flera länder. De bilaterala avtalen är en framkomlig väg. Om de bilaterala avtalen efter hand blir fler och mellan fler länder kan resultatet närma sig en internationell lösning motsvarande en internationell konvention baserad på obegränsat ansvar. En sådan konvention förefaller omöjlig att direkt förhandla fram . Därför är det desto viktigare att går före och tar bilaterala initiativ till internationella riskdelningsavtal. 4.2.3.5 Vad kostar en reaktorolycka? Att uppskatta kostnaderna för en reaktorolycka är en absurd och förskräckande matematik. Det blir lätt en diskussion om hur många ett människoliv är värt och en tvist om hur många döds-, cancer- och övriga sjukdomsfall som orsakats av de reaktorolyckor vi haft . I ett system med obegränsat strikt ansvar, riskdelning och en i lag fastställd lägsta garantinivå för detta ansvar är det dock av största vikt att ha en rimlig uppfattning om vad de totala skadeståndsanspråken vid en svensk reaktorolycka kan uppgå till. I den statliga utredningen påvisades hur utsläpp av större omfattning än i Tjernboyl kan inträffa från alla svenska reaktorer beräkningar gjordes även av hur detta skulle påverka omgivningarna, det visades hur städer skulle behöva utrymmas i långt . finns ett antal begränsade uppskattningar av en svensk atomkatastrofs kostnader, men kunskapen är mycket knapphändig. föreslår att en parlamentariskt sammansatt kommission går till botten med frågan om en svensk reaktorolyckas totala kostnader, omfattande såväl samhällets kostnader som privata kostnader. 5 Den svenska energiförsörjningen I debatten framhålls ofta att elen från det avstängda ersatts helt och hållet med smutsig kolkraftel från . vill här påminna om det faktiska förhållandet. Enligt Energimyndigheten har handel med el med utvecklats enligt följande: Netto import (importexport) (TWh) 1990 0,2 7,9 -7,7 1991 0,8 1,8 -1,0 1992 1,5 5,4 -3,9 1993 1,3 4,0 -2,7 1994 1,9 0,7 1,2 1995 0,6 2,1 -1,5 1996 8,6 0,3 8,3 1997 5,2 0,9 4,3 1998 2,2 1,9 0,3 1999 1,6 2,1 -0,5 2000 1,6 3,4 -1,8 2001 2,2 3,1 -0,9 (Källa: , samt ) Statistiken ger således inget stöd för påståendet om att elen från har ersatts med dansk kolkraft. 6 energipolitiska program m.m. Uppgörelsen mellan s, v och c om stängningen av är otydlig, enligt vissa tolkningar orimlig. Otydligheten framgår av att de inblandade partierna i samband med riksdagsbehandlingen gjorde olika bedömningar av ifall kunde stängas eller ej, där och hävdade att det gick att stänga medan regeringen menade att det inte gick. Som bekant får därför drivas vidare. Risken är uppenbar att partierna vid den aviserade riksdagsbehandlingen återigen kan göra olika bedömningar. , i sin prognos för elproduktionen 2010, utgår för sin del ifrån att då är i drift. Samma bedömning görs av ägarna, vilket återspeglas i deras investeringar. Villkoren behöver därför förtydligas. Enligt en tolkning av villkoren kan inte stängas el ersatts av besparingar eller nyproduktion inom landet. Detta är inte förenligt med den internationaliserade elmarknaden. Denna har ju bidragit till att befintlig elproduktionskapacitet i har lagts ned. Osäkerheten om fortsatt drift i bromsar också såväl effektivisering av förbrukning som nyproduktion av förnybar el. anser att ska förtydliga att ska stängas . 7 Effektiva energimarknader 7.1 Utgångspunkter anser att en förutsättning för effektiva marknader är att olika energislag bär sina fulla risk- och miljökostnader. Bristande miljökostnadstäckning motiverar kompenserande motåtgärder från samhällets sida. I frånvaro av dessa åtgärder riskerar de i propositionen anförda målen för elmarknads- och gasmarknadspolitiken att förvärra problemen. Ett särskilt problem på energimarknaden är den historiska aspekten av kravet på lika villkor. Villkoren blir inte lika om t.ex. tunga utvecklings- och investeringskostnader för vissa energislag, som kärnkraften, har burits av samhället medan ny produktion i högre utsträckning måste bära sina egna investeringskostnader. Detta kan också motivera kompenserande åtgärder från samhällets sida. Enligt en beräkning gick , räknat priser, i offentligt stöd till energianknuten forskning, utveckling och demonstration av kärnkraft . Även gick normalt mer offentligt stöd till kärnkraft än till förnybara energikällor (uppgiften är hämtad från boken , utgiven av bl.a. riksdagspartier utom ). Marknadshinder kan vara uppställda av samhället eller av aktörer på marknaden. anser att de hinder som orsakas av marknadens aktörer har uppmärksammats för lite. Förutsättningarna för sådana hinder är särskilt stora på elmarknaden, som domineras av ett fåtal aktörer som är verksamma såväl inom olika led av värdekedjan (som olika sorters produktion och nätverksamhet) som i angränsande marknader (som fjärrvärme). Det behövs kraftigare motåtgärder för att reducera dessa hinder. Det finns för övrigt oroande tecken på en tilltagande koncentration av elproduktionen inom EU. Detta anges för övrigt som ett skäl till internationella expansionsprogram. skriver i sin senaste årsberättelse: I sker en påtaglig koncentration till färre och större aktörer. Skälet är att den konkurrensutsatta marknaden ger förutsättningar som gynnar skalfördelar. En öppnare internationell marknad förutsätter även att en marknadsdominans, likt den som finns i , ej tillåts etableras på en större nivå. Ett komplicerande problem på elmarknaden är bristen på elöverföringkapacitet mellan olika länder. Inom överskådlig tid kommer denna brist att kvarstå. Som regeringen påpekar (7.1.4) är det tveksamt om det skulle vara samhällsekonomiskt motiverat att bygga bort flaskhalsar i den utsträckning som skulle behövas för en helt fri konkurrens mellan olika producenter på en integrerad nordisk elmarknad. anser för övrigt att det är tveksamt om de intäkter som genererar på grund av flaskhalsar ska öronmärkas för utbyggnad av överföringskapacitet. Om de ska öronmärkas för något bör investeringar i förnybar produktion övervägas. Än dyrare blir det att bygga bort flaskhalsarna vid integration på europeisk nivå. En jämförelse kan göras med varutransporter, där trafikapparaten inte klarar av alla de transporter som följer av EU:s inre marknad för varor. En ytterligare komplikation är att redan en del av överföringskapaciteten mellan och kontinenten är privatägd, för övrigt av delvis samma företag som dominerar elproduktion, -distribution och -handel i . En likartad problematik kan finnas på den svenska fjärrvärmemarknaden. Omfattande och kostnadskrävande investeringar behövs för att möjliggöra en konkurrens mellan olika producenter. Som påpekat är det otillräckligt med krav på särredovisning och tillsyn av fjärrvärmeverksamheten. En välfungerande marknad fordrar att konkurrensutsatta aktiviteter som fjärrvärme skiljs åt organisatoriskt och funktionellt från konkurrensutsatta aktiviteter som elproduktion. Annars kan breda koncerner uppnå otillbörliga konkurrensfördelar och medelst t.ex. koncernbidrag gynna viss verksamhet på ett ur samhällssynpunkt oönskat sätt. 7.2 Konkurrensfrågor och konsumentinformation anser att synen på konkurrensfrågorna på el- och energimarknaderna har varit för snävt fokuserad på prisaspekten. Regeringens överbetoning av elpriset framgår tydligt av propositionens inledande avsnitt om effektiva energimarknader. Beskrivningen av den gemensamma nordiska elmarknaden (7.1) är t.ex. helt fokuserad på prisfrågan. Inget sägs om effekten på omställningen till ett mer miljöanpassat energisystem, exempelvis möjligheten att stänga den andra kärnkraftsreaktorn i . (7.2) fokuserade också på prissättningen. Väl så betydelsefulla ur konkurrenssynpunkt är hindren för tillträdet av nya aktörer och ny produktion. Denna aspekt är särskilt viktig då de tre dominerande elproduktionsföretagen i landet samtliga äger kärnkraftverk, där investeringarna riskerar att minska i värde om ny produktion av förnybar el kommer till stånd eller om det blir en övergång till andra värmekällor för bostäder och lokaler. 7.2.1 Sanktionssystem riktat mot nätägare 7.2.1.1 Kostnadsfria elleverantörsbyten de gröna var länge det enda riksdagsparti som förespråkade att bytet av elleverantör skulle vara kostnadsfritt och kunna genomföras med kort varsel. Även om det är angeläget med timmätning (se nedan) är detta inte en angelägenhet enbart för brukare som byter elleverantör. När fler partier anslöt sig till linje kunde en enhällig riksdag slopa den ineffektiva sammankopplingen mellan bytet av elleverantör och installation av en timregistrerande elmätare. Därmed behövde konsumenterna inte längre betala för en ny elmätare för att kunna byta elleverantör. Allt fler hushåll har valt att byta till en elleverantör som kan leverera miljömärkt el. miljömärker el som levereras från vindkraftverk, biobränslen och solenergi samt vattenkraft som byggt ut . Märkningen är ett sätt att med hjälp av marknaden skapa ett resurssnålare samhälle. 7.2.1.2 Ministern skyndade långsamt Mot denna bakgrund är det särskilt viktigt att det raskt vidtas åtgärder för att underlätta ett smidigt byte av elleverantör. riksdagsledamot ställde en fråga till näringsministern gällande nätbolag med bristande rapportering. I frågan påtalades att ett stort antal nätbolag inte uppfyller sina rapporteringsskyldigheter, vilket har skapat allvarliga problem för reformen. Nätbolagen brister bl.a. i sin skyldighet att bekräfta eller anmärka mot ett leverantörsbyte och att senast den 15:e i redovisa s.k. andelstal till balansansvarig och/eller elleverantören. Detta problem drabbar både kunderna och de nya elleverantörerna. Förklaringen till dessa brister kan vara att nätbolagen ofta är intimt kopplade till de befintliga elleverantörerna och inte önskar att kunden byter leverantör. Frågan knöt slutligen an till Svenska kraftnäts skrivelse av , där myndigheten föreslog att det införs någon form av sanktion för sådana företag som ej uppfyller föreskrifterna. I sitt svar ville dock näringsministern först remittera och utifrån remissinstansernas synpunkter ta ett samlat grepp om de frågor som lyfts fram i rapporten, inklusive frågan om behovet av sanktioner. Ministern ville också säkerställa att företagen har fått en rimlig tid på sig för att anpassa sina system till de nya förutsättningarna. Ministern underströk avslutningsvis att regeringen vill skynda långsamt i denna fråga. Just detta löfte har infriats. Regeringen aviserar nu att man avser återkomma till med ett samlat förslag först . efter att saken tagits upp i kan vi nu konstatera följande. För det första underströk redan ett antal remissyttranden på rapporter från behovet av en förseningsavgift för de nätbolag som inte uppfyller regelverkets rapporteringskrav. Bland dem återfinns bl.a. och , som skrev: Att nätbolag, som ej sköter sina ålagda skyldigheter, fortsättningsvis kan göra detta utan ingripande från är utomordentligt demoraliserande för de skötsamma bolagen. För det andra framgick av remissyttrandena att detta inte primärt är ett övergående systemproblem utan ett attitydproblem kopplat till en olycklig incitamentstruktur. Oberoende Elhandlare pekade på det faktum att många nätbolag är i ett koncernförhållande till den befintliga elleverantören och drog slutsatsen att det därför finns ett inbyggt motstånd mot att på ett smidigt sätt medverka till ett leverantörsbyte. beskrev problemet redan i sin första rapport till regeringen , där det konstaterades att de nätföretag som har en hög ambitionsnivå och sköter sin rapportering inte tjänar något på detta, medan de som missköter sig orsakar merarbete och kostnader för elhandlare och balansansvariga utan att själva drabbas. skrev i rapporten: Det saknas så att säga en naturlig mekanism som gör det lönsamt för nätföretagen att tillhandahålla den information som är nödvändig för en fungerande elmarknad i konkurrens. Sedan har valt att ducka i frågan. Dess andra rapport till regeringen var full av beskrivningar av allvaret i situationen: har leverantörsbyten i många fall präglats av omfattande fördröjningar anser att om de nuvarande problemen inte löses snabbt riskerar de syften som låg bakom beslut om schablonberäkning att inte förverkligas Reformens och elmarknadens trovärdighet kan skadas om inte situationen snabbt förbättras. Men det sägs inte mycket mer om lösningar än att avser att skärpa sin tillsyn för att säkerställa att regelverket efterlevs. påpekade i en motion att med två konkreta åtgärder kan krånglet i samband med bytet av elleverantör reduceras dramatiskt. För det första bör så snabbt som möjligt införa en förseningsavgift för de nätbolag som inte uppfyller regelverkets krav om att antingen bekräfta eller anmärka på ett leverantörsbyte. På så vis skapas den naturliga mekanism som själv efterlyst. För det andra bör kräva, med föreläggande kombinerat med vite, att nätfakturan klart och entydigt skall innehålla all den information som behövs för att genomföra ett byte av elleverantör. Problemet gäller framför allt den s.k. anläggningsidentitet som regelverket kräver skall anges i samband med bytet. Dels har det varit ett vanligt förekommande problem att anläggningsidentiteten överhuvudtaget inte återfinns på nätfakturan. Dels är problemet begreppsförvirring. När anläggningsidentiteten faktiskt anges kallas den inte alltid anläggningsidentitet utan såväl leveransidentitet som abonnentnummer och produktnummer och den sammanblandas ofta med begreppet mätarnummer! skriver i sin andra rapport: Eftersom aktörerna har haft ett gemensamt intresse av att uppgifterna sprids kan redan konstateras att företagen börjat ta fram fakturor med tydlig information om vilka uppgifter som krävs vid leverantörsbyte. Detta antagande kan tyckas naivt mot bakgrund av att problemet uppenbarligen inte har lösts på frivillighetens väg under de det varit möjligt att byta elleverantör. noterar med tillfredsställelse att äntligen tagit ett steg mot uppfyllande av partiets krav genom den föreskriftsändring som trädde i kraft . Förslaget att i branschens allmänna avtalsvillkor införa ersättningsregler där kunden får ersättning från bolaget vid försenat leverantörsbyte finner tilltalande. Om inte ett sådant införande sker skyndsamt bör omprövas om nätkoncession för nätföretag som förorsakar förseningar vid leverantörsbyten ska dras in. Ökade krav på timmätning, enligt förslag nedan, skulle på lite sikt även främja leverantörsbytesprocessen. 7.2.2 Omsättningskoncession för elhandel anser som framgått att det behövs stränga krav riktade mot elhandel och nätföretag för att skapa system för att underlätta byte av elleverantör. Det är rimligt att förbättra systemets effektivitet genom att stärka den svagare parten, konsumenten. Däremot anser vi det tveksamt om staten i detta fall ska detaljreglera förhållandena mellan näringsidkare i olika led på sätt som regeringen föreslår. Kraven bör formuleras i termer av funktion, snarare än ett bestämt sätt att fullgöra funktionen. Detta gäller oavsett om kraven införs avtalsvägen eller genom föreskrifter. stödjer förslaget att elhandelsföretagen ska vara skyldiga att offentliggöra vissa elprisuppgifter. Men återigen ses här regeringens överfokusering på elpriser. Priset är inte den enda informationen av väsentligt intresse ur konsumentsynpunkt, vilket utvecklas vidare nedan. 7.2.3 Konkurrensupphandling av anvisad elleverantör problem som konstaterats är att relationer mellan nätkoncessionsinnehavare och närstående elleverantörer kan skapa vissa otillbörliga konkurrensfördelar och andra negativa effekter. Regeringens förslag syftar till att lindra ett av problemen. anser att en bättre lösning är den som framfört i annat sammanhang, nämligen en tydligare renodling av nätverksamheten så att den helt avskiljs från annan verksamhet. Detta bör vara huvudalternativet i den av regeringen aviserade utredningen på området. 7.2.4 Utökad konsumentinformation Om marknaden ska fungera effektivt är det inte tillräckligt att det finns goda förutsättningar för konkurrens. Det krävs också aktiva, kritiska och välinformerade konsumenter. Det är svårt, ja, nästan omöjligt för vanliga konsumenter att skaffa sig den nödvändiga kunskapen om de olika alternativen för att göra rätt produktval. Att skaffa sig den informationen kan i värsta fall kräva så stora ansträngningar att det inte är värt mödan. 7.2.4.1 Elhandelsföretagens information Krav som ställs på elhandelsföretagens information till kund skall enligt vår mening också inkludera att alla elräkningar ska innehålla en deklaration över vilka energislag som använts för att producera elen. Detta ska även omfatta el som importeras från andra länder. Erfarenheterna av miljömärkningen visar nämligen att många konsumenter, där informationen hålls lättillgänglig, låter sina värderingar i miljöfrågor vägleda sina inköpsbeslut och påverkar därigenom marknaden. anser att om fler konsumenter upplystes om att de konsumerar fulel skulle de överväga byten till leverantörer som tillhandahåller el producerad med förnybara källor. 7.2.4.2 En databas för konsumentinformation Att det är viktigt att staten underlättar konsumentens roll och skapar spelregler för informationen om varorna och tjänsterna slog regeringen tidigare fast i propositionen Konkurrenspolitik för förnyelse och mångfald.1 Allt fler stora och betydelsefulla ekonomiska beslut ligger nu på den enskilde privatpersonens ansvar, beslut som har betydelse för den enskildes framtida välfärd. Att välja pensionssparande, elleverantör, telebolag, försäkringsbolag, banklåneinstitut med mera är för många en övermäktig uppgift. bör som sin mening ge regeringen till känna behovet av en allmän databas för detta ändamål en där leverantörerna av fri vilja får delge sin information, givetvis presenterad på ett enhetligt och för konsumenten ändamålsenligt sätt. Presentationen skall göras så att det går att göra jämförelser, såväl kvantitativt som kvalitativt, mellan olika erbjudanden. Även här bör finnas information om energislag som används för att producera elen. Privata firmor har börjat upprätta sådana databaser. Ett problem är att de är ofullständigt utformade, innehåller reklam och att informationen inte alltid är allmän, utan endast till för särskilda personer. 7.3 Effektbalansen Kort- och långsiktigt säkerställd balans mellan utbud och efterfrågan är en grundförutsättning för att elmarknaden ska fungera. Problemet med effektbalansen vid kall väderlek beror till stor del på att regeringen har struntat i åtagandet på baksidan av valsedeln för linje 2 i folkomröstningen att åtgärder vidtas för att styra elkonsumtionen bl.a. för att förhindra direktverkande elvärme i ny permanentbebyggelse. Detta utvecklas närmare nedan under avsnittet om effektivare energianvändning. Systemet med schablonavräkning för mindre elkunder gör att kostnaderna för merförbrukning vid toppbelastning och för reservkapacitet inte belastar de kunder som orsakar dessa kostnader, utan smetas ut över alla kunder. Därmed undermineras incitamenten till hushållning, smartare elanvändning och övergång till andra värmekällor. Det går att drastiskt minska onödig elanvändning för uppvärmning. För det krävs en annan incitamentstruktur. Det förhållandet att bl.a. villaägare med elvärme varit dominerande bland dem som bytt elleverantör eller omförhandlat elpris sedan elmarknadsreformen tyder på att dessa hushåll kan vara lyhörda för ekonomiska incitament. Det är därför viktigt att dessa incitament reflekterar faktiska kostnader och miljöbelastning. instämmer i regeringens bedömning att det finns skäl att överväga olika typer av åtgärder för att stimulera utvecklingen mot en mer effektiv användning av el. De exempel som anges går i rätt riktning men är enligt vår mening helt otillräckliga. En ordning som innebär att elmätare hos storkonsumerande hushåll skall avläsas en gång per kvartal med ikraftträdande är helt otillräcklig. En fortsatt långsam vandring längs den inslagna vägen kommer att ge magert resultat.