mot · GP02K67 · 2002-02-07 00:00:00 — De direktdemokratiska inslagen i kommunerna måste förstärkas. Olikhet är bra, bejaka experimentlusta hos kommunerna och deras innevånare. Låt kommunerna själva få bestämma hur de skall uppnå målen. Liksom tidigare vill vi framföra följande krav: Vi måste synliggöra de kommunala frågorna genom skilda valdagar. Det måste bli lättare att få folkomröstningar att komma till stånd. Staten skall leva upp till finansieringsprincipen gentemot kommunerna. Ökade möjligheter till delning av kommuner. Direktval till kommundelsnämnder. Grunden för en stark lokal demokrati är starka och självständiga kommuner. Därför behövs även följande: Ett starkare skydd för kommunerna i regeringsformen är nödvändig. Skyddet mot tillfälliga majoriteter i kommunfullmäktigen bör ligga i ökade inslag av direktdemokrati och inte i centralstyrning och statligt översitteri. Istället för att kräva två tredjedels majoritet i kommunerna så borde det vara två tredjedels majoritet i för att gå förbi det kommunala självstyret, eftersom man först då kan börja tala om nationellt intresse, till skillnad från partiintressen. Det måste bli möjligt för kommuner att pröva statlig styrning i domstol. bör begära förslag från regeringen i enlighet med vad som ovan anförts. 5 Starka regioner Rätten till självbestämmande utgör grunden för demokratipolitik, där människans rätt att råda sig själv är själva fundamentet för alla demokratiska institutioner. Det finns många argument för ett ökat regionalt självstyre. Regionala politiska organ har ofta de största möjligheterna att åstadkomma de kraftsamlingar som krävs för att skapa tillväxt. Det starkaste argumentet är förstås möjligheten till en ökad demokrati, eftersom det borde vara en självklarhet att de frågor som hanteras på regional nivå också beslutas på regional nivå. Regionerna har kommit för att stanna. Regeringens bristande insikt om en verklighet som tränger sig på kan möjligen fördröja men aldrig bromsa den utvecklingen. alternativ till en politik som går ut på att kontrollera landets kommuner och regioner är en politik som decentraliserar makten och som utgår från att folkvalda på alla nivåer förmår ta ansvar för den förda politiken. Ett underifrånperspektiv i politiken innebär också att de som tvingas efterleva besluten kanske inte alltid delar uppfattningen men ändå accepterar legitimiteten hos den beslutsfattande nivån. Som en övergångslösning p.g.a. fördröjningen som uppstår genom regeringens avvisande inställning till regionaliseringen kommer det att vara nödvändigt att tillämpa försöksverksamheten. I försöksverksamheten bör också nya regioner få bildas. Detta bör kompletteras med ett riksdagsbeslut som tydligt pekar ut färdriktningen och som ger nya och etablerade regioner möjlighet att planera verksamheten längre än en mandatperiod. mål är följaktligen att åstadkomma en utveckling som fullföljer ombildningen till regioner i hela landet på frivillig basis. Alla län som vill bilda regioner och ta över statligt ansvar regionalt bör få göra så. Målsättningen är att hela ska bestå av regioner och att de statliga funktioner som tas över av regionerna kan avvecklas på statlig nivå. ska alla regionbildningar permanentas. De bör då ersätta landstingen i de regioner där man enats om en regionbildning. Politiskt ansvar ska gå att utkräva genom direktvalda fullmäktige i alla regioner. Följande bör alltså vara utgångspunkten för den fortsatta regionaliseringen i : Ett permanent regelverk bör finnas så att de regioner som så vill kan välja regionfullmäktige i valet och börja verka från 1/1 2007. Alla regioner bör ha ett direktvalt regionfullmäktige med beskattningsrätt. Regionerna bör ta över även landstingens uppgifter det ska endast finnas ett politiskt tillsatt organ på regional nivå. Regionerna bör ges egen beslutanderätt i fråga om infrastrukturplaner, tillväxtplaner och fördelning av utvecklingsmedel, d.v.s. besluten bör inte villkoras med godkännande av regeringen eller statliga myndigheter. De i regionen ingående kommunerna bör vara oförhindrade att öka regionens kompetens genom att avstå egen kompetens. Regeringsformen, liksom kommunallagen, vallagen och indelningslagen, bör ses över för att erkänna regionbildningarna som en självständig politisk nivå. bör begära förslag från regeringen till en permanent lösning i enlighet med vad ovan anförts. Eventuella beslut om sammanslagning eller delning av län i regionaliseringen måste grundas på invånarnas önskemål. Risken är att en sammanslagning utan folkligt stöd leder till ökad misstro och misstankar om toppstyrning snarare än ökar känslan av delaktighet i beslutsfattandet. Länssammanslagningar eller länsdelningar som ett led i bildandet av nya regioner bör därför föregås av en folkomröstning. Detta bör ges regeringen till känna. Detta bör i sig leda till att länsstyrelser och landshövdingars roll ses över. I ett regionaliserat ser vi inget behov av den typ av samlad statlig regional närvaro som länsstyrelserna utgör. De statliga verksamheter som har regional närvaro bör däremot naturligtvis samordna sig och samarbeta. Därför skall såväl landshövdingeämbetet som länsstyrelserna i sin nuvarande roll avvecklas. Detta bör ges regeringen till känna. Vår tanke om att varje beslutsnivå ska utföra sitt arbete på uppdrag av underliggande beslutsnivåer, och ytterst av människor själva, innebär att det måste finnas en öppenhet för att regioner kan se olika ut. Varje region måste ha möjlighet att överföra beslut till de berörda kommunerna, liksom kommunerna i en region bör kunna lämna befogenheter utöver de lagreglerade till en region. 6 Maktdelning av kan bäst beskrivas som en förhållandevis hårt centraliserad enhetsstat, vilket innebär att landet huvudsakligen styrs utifrån och regeringens centralt fattade beslut. Ett konkret exempel på detta är att regionala arbetsmarknads- och utvecklingsmedel hanteras av länsstyrelser, som ju är statens förlängda arm i länen, istället för av lokalt folkvalda organ. kommuner har alltså inte så stort utrymme att påverka beslutsfattandet trots att kommunpolitikerna bäst borde veta sina invånares behov och önskemål. Motpolen till detta system är den federala staten, där det är noga reglerat vad centralmakten får göra. Regleringen ger ett starkt skydd mot centralisering. Den decentraliserade eller regionaliserade staten, som kan beskrivas som ett mellanting mellan den centraliserade och federala staten, ger förhållandevis stort utrymme för lokala organ att utforma formerna för välfärdstjänster m.m. Staten har här fortfarande en förhållandevis starkt styrande lagstiftning om målen med verksamheten, som är gemensamma för hela landet. har bedrivit den typen av målstyrd politik, men vi tycker oss nu kunna se en återgång till en central detaljstyrning av den kommunala verksamheten. Den viktigaste uppgiften är att nu se över hur den vertikala maktdelningen i fungerar mellan stat och kommun, mellan kommun och enskilda samt mellan stater och överstatliga organisationer. Utgångspunkten för detta måste vara idén om det kommunala självstyret att makten i huvudsak ska utövas lokalt, nära medborgarna samt hur det lokala inflytandet ska skyddas. Utvecklingen borde enligt våra utgångspunkter gå mot att alltmer kommer att bestå av förhållandevis självständiga regioner. kan successivt bli till en mer regionaliserad stat genom att makt flyttas medvetet och konsekvent från till regionala nivåer, såväl ifråga om beslutskompetens som i makten över resurserna. I ett land med så skiftande förutsättningar för olika regioner blir också skatteutjämningen en grundbult för att det överhuvudtaget ska gå att tala om självstyre i stora delar av landet. Utgångspunkten bör vara att öka människors självbestämmande. En naturlig uppgift blir därför att åstadkomma en förnuftig vertikal maktdelning, där högre administrativa nivåer förhindras att detaljstyra och göra ingrepp i det lokala självstyret. Eftersom makten enligt vår mening inte ska byggas centralt och delegeras nedåt, vill vi formulera en princip om delegation av makt underifrån. Regioner och staten ska endast fatta sådana beslut som inte kan hanteras på nivå. Ett sådant synsätt innebär också att de lokala och regionala beslutsnivåerna bör ha större möjligheter att stärka självstyret. Ytterst bör man tänka sig att all makt som utövar går att härleda ur de frivilliga gemenskapernas vilja att avstå makt till, i tur och ordning, kommuner, regioner och riksdag. En fördjupning av den folkstyrda demokratin är nödvändig för att öka legitimiteten i det demokratiska styrelseskicket. Följaktligen krävs en omfattande decentraliseringspolitik och förstärkning av den vertikala maktdelningen i . Det behövs därför en bred diskussion om hur en grundlag, som utgår från att all makt ska komma underifrån, skulle utformas. Med syftet att stärka det regionala och lokala självbestämmandet måste det utredas var, på vilken nivå i samhällsstrukturen, beslutsfattandet, makten och ansvaret ska ligga. Detta bör ges regeringen till känna. har i denna motion visat vårt synsätt på demokrati och att vi med demokrati eftersträvar självbestämmande, enskilt och tillsammans. Det är en strävan som på intet sätt är okänd i andra sammanhang. Demokrati handlar både om gemensamt agerande och om att värna såväl minoriteters som enskildas rättigheter. Det förutsätter en stark rättsstat som kan hävda dessa rättigheter gentemot tillfälliga majoriteter i riksdag, regioner och kommuner. För kommuner och regioner innebär en förstärkt rättsstat ökade möjligheter att värna den vertikala maktdelningen. Som framgått är vi skeptiska till en vertikal maktdelning som enbart bygger på centralmaktens goda vilja och respekt för det lokala självstyret. Rimligen måste därför den vertikala maktdelningen förenas med en horisontell maktdelning, där domstolsväsendet kan värna att de föresatser som skrivits ned i grundlag också hävdas i praktiken. Detta är frågor som påtalat och det hade varit klädsamt om demokratiministern hade nämnt i att det nu finns ett tillkännagivande angående detta i . En förnyad demokrati handlar om att alla människor ska vara delaktiga och ha ett gemensamt ansvar. Vägen dit ligger i att skapa ett utrymme för gemensamt agerande och så långt är det lätt för alla att hålla med i teorin. Men när man går till handling till den radikala decentraliseringen av samhället som detta innebär, då tar det lätt stopp. När det är detta som måste vara grunden för ökad delaktighet och vardagsmakt och därmed också öka intresset för att ta på sig politiska uppdrag. Rättvisa och solidaritet måste fortfarande vara gångbart. () (c) () () () () () ()