ip · GP10444 · 2002-04-26 00:00:00 — Interpellation 2001/02:444 av () till statsrådet om Lite nu och då, men inte tillräckligt ofta för att väcka behövlig opinion, brukar , som kallas världens största enskilda miljökatastrof, lyftas fram och belysas av massmedierna och i andra sammanhang. Katastrofen är så stor i sin omfattning, att det är nästintill omöjligt att förstå dess hela vidd och konsekvenser för människor och natur både i den nära regionen och för världsmiljön. har krympt med en areal som är mer än dubbelt så stor som och i dess ställe har en ekologisk katastrofzon kommit. De årtionden som gått för att bryta ned de goda natur- och miljöbetingelserna för människor och natur kan det ta hundratals år att reparera och restaurera. Om det över huvud taget går. De svåra problemen kring är väl kända. Människorna runt sjön har inte tillgång till friskt dricksvatten, utan tvingas dricka salthaltigt, orenat vatten. Den odlingsbara marken runt sjön har förstörts dels av de stora mängder salt från den uttorkade sjöbottnen som förflyttats vid återkommande stormar, dels genom den mycket stora användningen av kemiska gödslings- och bekämpningsmedel som användes i jordbruket . Trots att kunskapen om dåliga situation är väl känd, finns det inga väl sammanhållna planer för hur samt de omgivande staternas och befolkningarnas framtida existens ska kunna tryggas och livsbetingelserna förbättras. Det är därför hög tid att olika internationella fora på allvar tar tag i frågan om , sammanställer tillgänglig kunskap, i samarbete med länderna i nära omgivning, utarbetar en enhetlig plan för området samt i samverkan verkställer planen. situation är så angelägen att den måste få en framskjuten plats på världssamfundets dagordning. EU och måste också i sitt arbete i samverkan med FN ge prioritet åt den frågan. har, som det kan tyckas till ingen nytta, redan satsats på att restaurera . Frivilliga organisationer från bl.a. arbetar med att introducera jordbruksprojekt och bedriva humanitära och sociala projekt i Aralsjöområdet. Det är ett arbete som behöver allt stöd det kan få. Men framför allt behöver det planeras och utföras i internationell samverkan. Frågan brådskar och är mycket angelägen. Ett speciellt problem, som jag vill lyfta fram i sammanhanget är ön , På-nytt-födelse-ön, en ö som förbrukats helt av militärmakt. Den har framför allt blivit en avstjälpningsplats för biologiska och kemiska vapen. Ön är nu övergiven av människor och spåren av människans framfart förskräcker. Förgiftade ormar och stora råttor har tagit ön i besittning. Hela ön är som en tickande bomb med nedgrävt smittsamt laboratorieavfall och oförbrukad krigsmateriel. Ön läcker ut sina gifter i och sprider dem med vinden. Genom att minskar i volym närmar sig också Vozrozhdeniye fastlandet. Den processen går mycket fort. Det är en tidsfråga när den processen är slutförd. Risken är stor att om inget görs för att sanera ön kommer de förgiftade djuren att spridas vidare till fastlandet. konstaterar i sitt betänkande 2000/01:UU11 att kontinuerligt följer utvecklingen på ön när det gäller resterna av det sovjetiska biokrigsprogrammet. Detta är bra, men inte tillräckligt. Det är av ett globalt intresse att den krigsmateriel och det krigsavfall som finns på ön destrueras så fort som möjligt, inte minst med tanke på vad som skulle kunna hända om de biokrigsrester som fortfarande finns på ön kommer i fel händer. En internationell destruktions- och restaureringsplan för ön bör upprättas. Här har världssamfundet och EU ett stort ansvar, och @ vars kunnande inom miljöområdet är allmänt känt @ bör spela en pådrivande roll när det gäller att gå från ord till handling i denna fråga. Regeringarna i länderna runt har inlett ett samarbete för att söka lösa problemen kring . Nya samarbetsorgan har inrättats. Men regimerna präglas till stor del av det förflutna och anser sig möta problem av oöverstigliga dimensioner. Det är därför angeläget att samarbetet mellan staterna runt systematiseras och resultatinriktas för att få till stånd gemensamma insatser för sjöns räddning. Det internationella samfundet har gjort betydande ansträngningar för att förbättra situationen. och andra internationella organisationer har förmedlat stora resurser till området. Men resultaten av insatserna är hitintills begränsade. Det behövs väl planerade, långsiktiga och uthålliga insatser för att vända utvecklingen. Även de internationella biståndsorganisationerna måste samordna sina insatser. Det behövs en internationell plan för gemensamma aktiviteter för och kring . är det inte enbart det låga intresset för miljökatastrofen , som gör att internationell hjälp inte når fram. finns orsaken att hämta i den tidsmässigt långa byråkratiska processen hos de internationella biståndsorganisationerna. Att vänta uppfattas ofta av många lokala samarbetspartner som att intresset är lågt och följden blir att planerade projekt avbryts och utlovad hjälp uteblir. Att sprida kunskap om Aralsjökatastrofen, både internationellt och lokalt, är en viktig del av arbetet för en förbättrad situation kring . Insatser måste göras på många olika områden. Bevattningskanalerna måste repareras och effektiviseras, tillflöden måste garanteras och måste produktionsstrukturen ändras så att man går över till mindre vattenkrävande grödor än bomull. kan, inte minst inom ramen för EU, aktivt verka för att ett internationellt organ, eventuellt i EU:s regi, inrättas för att samordna alla de insatser som redan görs, men också de som väntar på att göras, i denna ekologiskt sett hårt drabbade region. Mina frågor till statsrådet är: Hur kommer regeringen att arbeta för att får en framskjuten plats på FN:s och andra internationella organs dagordningar? Hur avser regeringen att arbeta så att det upprättas en gemensam och hållbar internationell samverkansplan för arbetet med och för att förbättra ländernas och folkens katastrofala situation i området runt sjön? Hur avser regeringen att verka för att ön situation blir en internationellt prioriterad fråga?