ip · GP10445 · 2002-04-26 00:00:00 — Interpellation 2001/02:445 av () till statsrådet om bekämpningen av hiv/aids dör ca 8000 människor i aids. De är ansiktslösa och anonyma. Världen tycks inte med särskilt stort allvar fråga vilka de är och vilka konsekvenser deras död innebär. Det satsas därför inte speciellt helhjärtat på att förebygga smittspridning och att hjälpa de drabbade. är den världsdel som hitintills drabbats hårdast. Enbart i är cirka fem miljoner hivsmittade. 1500 människor smittas där . beräknas ca 1/10 av befolkningen i ha dött i aids. Sammanfattningsvis har ungefär 58 miljoner människor drabbats av hiv/aids. 22 miljoner har dött. av de hivsmittade finns i fattiga länder, i länder söder om . Ca 13 miljoner barn har blivit föräldralösa på grund av att deras föräldrar har dött i aids. Antalet föräldralösa barn beräknas öka till 40 miljoner . Men det finns ännu ingen heltäckande information om vad som hänt och händer de barnen. Några sporadiska rapporter om de föräldralösa barnens situation talar om en ofattbar nöd och att flickorna drabbas hårdast. Kvinnan är i många av världens länder så nedtryckt och diskriminerad att hennes problem och situation inte räknas in i mänsklighetens. Många av dessa gravt diskriminerade kvinnor finns i de mest hiv/aids-drabbade länderna. Hiv/aids väcker komplexa frågor om framför allt fattiga länders möjligheter till fortsatt utveckling. Genom att epidemin orsakar för tidig död bland människor i oftast produktiv ålder rubbas själva basen för utveckling och välstånd. För många länder har hiv/aids-epidemin inneburit ett direkt bakslag gällande de ekonomiska vinster och den sociala utveckling som uppnåtts. I delar av har exempelvis barnadödligheten ökat och förväntad livslängd har fallit från 64 till av bara . Det vi nu ser är endast början på vad som kan bli en ohygglig framtid för många länder och folk. Trots detta verkar världens länder och makthavare inte ta detta stora hot på fullt allvar. Den 25@27 juni 2001 anordnade FN en speciell session med anledning av hiv/aids-situationen i världen. Det var första gången i världssamfundets historia som FN anordnade en session för en speciell sjukdom och dess konsekvenser för världens befolkning. Målet för den extra sessionen var dels att lyfta upp frågan om hiv/aids på medlemsländernas regeringsnivåer och dels att försöka nå konsensus om de åtgärder som krävs för att bekämpa epidemin/pandemin samt att mobilisera nödvändiga resurser för att bromsa hiv/aids-utvecklingen. I den deklaration som antog vid den särskilda sessionen, betonas vikten av att inte förneka hivinfektionens existens samt att informera och undervisa om infektionens smittvägar, smittspridning och hur man kan skydda sig för att inte bli smittad. Bekämpningen av hiv/aids är i hög grad en fråga om mänskliga rättigheter och en angelägen jämställdhetsfråga. För att kunna hindra smittspridningen och få ett stopp på hiv/aids-infektionen med dess förödande konsekvenser är det nödvändigt att jämsides arbeta med mänskliga rättigheter och jämställdhet. Det innebär att resurser måste avsättas, attityder och värderingar ändras, människor informeras och kvinnas och flickans status höjas. Den rika världen anklagas av de fattiga länderna för att inte vilja hjälpa dem så att också de kan bli delaktiga av den s.k. bromsmedicineringen. Det är angeläget att den möjlighet som västvärlden har till vård och medicin för hiv/aids och som reducerat sjukdom och död i våra länder också öppnas för utvecklingsländer, som saknar ekonomiska möjligheter att använda bromsmedicin. Det är inte acceptabelt att ha hjälpmedel till mänsklighetens tjänst och sedan inte använda dem till de som behöver hjälpen. att inte låta alla som behöver få ta del av de behandlingsmetoder som finns. Men förutsättningen för en lyckad behandling med bromsmedicin är att den kan kontrolleras av kunnig hälso- och sjukvårdspersonal. Behandlingen med bromsmedicin måste följas mycket noga med bl.a. provtagningar och tillsyn. En felaktig medicinering kan göra större skada än hjälp. Resistens kan inträffa och virusresistent hiv-virus kan spridas. Om bromsmedicinen ska ha full effekt måste det således finnas en fungerande infrastruktur inklusive ett fungerande hälso- och sjukvårdssystem. Detta finns tyvärr inte i alla länder och generellt inte i de fattigaste länderna. Ett sätt att hjälpa de hiv/aids-drabbade länderna och folken är att bygga upp fungerande hälso- och sjukvårdssystem samt fungerande infrastrukturer i framför allt de värst drabbade länderna. Förebyggande verksamhet är fortfarande det bästa botemedlet. Västvärlden inklusive skulle kunna göra en stor insats genom att i olika nationella och internationella fora göra det möjligt att så fort som möjligt, parallellt med uppbyggandet av infrastrukturer, även göra intensiva satsningar för att i stor skala behandla gravida hivpositiva kvinnor och deras nyfödda barn med bromsmedicin. Att behandla mor och barn är en relativt enkel behandling och medicinering, som innebär att den blivande modern behandlas strax före förlossningen och barnet under en efter förlossningen. Till behandlingen hör att mamman inte får amma sitt barn. Sannolikheten är mycket stor att barnet kan skyddas genom den behandlingen. Det är viktigt att är pådrivande internationellt för att en satsning i större skala vad gäller behandlingen av hivinfekterade och aidssjuka blivande mödrar och deras nyfödda barn kommer i gång så fort som möjligt. Resurserna för bekämpning av hiv/aids är så små att samarbetet mellan olika organisationer och institutioner måste fungera och intensifieras för uppbyggande av fungerande system för bekämpning av hiv/aids. I många länder finns stora och långsiktigt arbetande ideella organisationer som bättre borde kunna mobiliseras i kampen mot hiv/aids. I några länder i finns folkrörelseorganisationer liknande de i . De borde kunna underlätta ett utvidgat samarbete. Men viktiga organisatoriska förutsättningar för ett effektivt arbete saknas i många länder i exempelvis . Som exempel kan nämnas organisation och administration för distribuering av läkemedel, vilket naturligtvis försvårar arbetet. Vid FN:s speciella session för hiv/aids den 25@27 juni 2001 beslutades att inrätta en från FN och andra organ fristående fond för bekämpningen av hiv/aids. Som underlag för beslutet fanns ingen beskrivning av hur fonden ska finansieras, byggas upp, hur länder ska fås att betala in medel, vilka länder som ska ingå i dess styrelse, vad fonden mer preciserat ska användas till m.m. Det är angeläget att fonden snabbt börjar fungera fullt ut. Men måste finnas en fungerande plan för fondens arbete, organisation, administration etc. Det finns också stora utbildnings- och informationsproblem. Många ledare, biståndsarbetare och informatörer har svårt att tala om sexuella frågor. Det finns med andra ord en barriär både på nationell nivå och på individbasis, som måste forceras för att få till stånd ett fungerande samarbete. Motståndet mot att tala om hiv/aids, smittvägar, hur människorna kan skydda sig och andra viktiga förebyggande insatser måste överbryggas. Hiv/aids-frågorna måste i varje land föras upp på högsta möjliga politiska nivå. Anledningen till att FN:s generalsekreterare även tagit upp hiv/aids-frågan i säkerhetsrådet är att frågan kan bedömas som en säkerhetspolitisk risk med stor utslagning av både människor och länders utveckling, näringsliv, infrastruktur, organisation och administration. Insatser mot hiv/aids handlar i stor utsträckning om förutsättningarna för ett lands, en världsdels utveckling och säkerhet. Det finns därför anledning att, inom ramen för det vidgade säkerhetsbegreppet, behandla hiv/aids, liksom flera andra sjukdomar av epidemisk karaktär, som tänkbara säkerhetshot i en inte alltför avlägsen framtid. Mina frågor till biståndsministern är: Är regeringen beredd att inom budgetramen avsätta särskilt öronmärkta medel för det globala hiv/aids-arbetet? Vilka åtgärder avser regeringen att vidta för att i det pågående internationella arbetet med att bekämpa hiv/aids, aktivt och integrerat arbeta för att kvinnans status höjs så att hon blir jämställd med mannen och att mänskliga rättigheter också ska gälla kvinnan och barnen? Vilka åtgärder avser regeringen att vidta så att i det internationella arbetet med att bekämpa hiv/aids, verkar för att större hänsyn ska tas till sjukdomens allvarliga konsekvenser än till kulturella skiljaktigheter och en oacceptabel människosyn? Planerar regeringen att verka för att en kartläggning av de föräldralösa barnens situation kommer till stånd som ett underlag till målinriktade fortsatta insatser för de genom hiv/aids drabbade barnen? Avser regeringen medverka till att, som insatser görs för att förebygga hiv/aids och hjälpa redan drabbade, bygga upp fungerande hälso- och sjukvårdssystem i framför allt de av hiv/aids hårdast drabbade länderna? Vilka åtgärder avser regeringen att vidta internationellt så att agerar pådrivande för att få i gång en generell satsning riktad framför allt mot behandling av hiv-smittade blivande mödrar och deras nyfödda barn? Vilka åtgärder avser regeringen att vidta internationellt för att verka för ökad beredvillighet från västvärlden att förbättra tillgång till bromsmediciner och annan medicinering för hiv/aids och dess följdsjukdomar?