ip · GP10385 · 2002-04-18 00:00:00 — Interpellation 2001/02:385 av () till finansminister om livförsäkringar En mycket stor andel av svenska folkets sparande finns i traditionella livförsäkringar. Det är en uppskattad långsiktig sparform som har gett en god avkastning. En viktig förutsättning för den goda avkastningen har varit att sparandet varit långsiktigt bundet. Bundenhet har dock negativa effekter för den enskilde försäkringstagaren. En försäkringstagare som är missnöjd med sitt försäkringsbolag har ingen möjlighet att byta till annat försäkringsbolag. Försäkringstagaren har inte heller någon möjlighet att påverka den finansiella riskens storlek eller förvaltningen i övrigt. Så sent som var , avtalsvillkor m.m. reglerat i de försäkringstekniska grunderna. Grunder som skulle fastställas av dåvarande . Bolagen kom därför att ha i stort sett samma och försäkringsvillkor. Den offentligrättsliga regleringen och tillsyn var statens sätt att skydda försäkringstagarna. Försäkringsmarknaden har avreglerats . Försäkringsgivare och försäkringstagare har stor frihet att utforma försäkringsavtalen utan pekpinnar från myndigheter. Utvecklingen har alltså gått från offentligträttslig reglering och myndighetskontroll till civilrättslig avtalsreglering. Skyddet för försäkringstagarna har dock inte hängt med i utvecklingen. Det bygger fortfarande på att en myndighet, , i väsentliga avseenden ska bevaka försäkringstagarnas rätt. I icke vinstutdelande livförsäkringsbolag har försäkringstagarna två typer av rättigheter: rätten till de i avtalen uttryckta förmånerna inklusive garanterad eller villkorad återbäring och rätten till andel i försäkringsbolagets riskkapital. /01 uppgick de traditionella livförsäkringsbolagens avsättningar för den förstnämnda rätten till . Detta kan jämföras med att det i samma bolag fanns i riskkapital tillhörande försäkringstagarna, i form av återbäringsmedel. Rätten till de avtalade förmånerna omfattas av ett stort antal skyddsregler. Rätten till andel i försäkringsbolagets riskkapital omfattas i princip inte av några skyddsregler alls. I ömsesidiga försäkringsbolag är försäkringstagarna delägare och har därmed vissa möjligheter att utöva inflytande, även om det är oklart var gränsen går mellan försäkringstagarrättigheter och delägarrättigheter. I icke vinstutdelande livförsäkringsaktiebolag är försäkringstagaren inte delägare. Försäkringstagarens rätt till andel i riskkapitalet motsvarar således i princip en rösträttslös aktie som inte går att sälja. Det kan ifrågasättas om försäkringstagare ska vara sämre skyddade än små aktieägare i stora börsbolag. I praktiken är det försäkringstagarna som står för i icke vinstutdelande livförsäkringsbolag. I exempelvis uppgick /01 försäkringstagarnas andel av riskkapitalet till . Detta kan jämföras med aktieägarnas andel av riskkapitalet som uppgick till . Det kan diskuteras om det är rimligt att aktieägarna som har investerat bestämmer allt medan försäkringstagarna som bidrar med i riskkapital inte har något att säga till om. De icke vinstutdelande livförsäkringsbolagen ingår ofta i koncerner där det finns vinstutdelande bolag. En fråga som måste ställas är därför hur fristående livförsäkringsbolagen är. Formellt är det fråga om olika bolag men normalt föreligger en inte obetydlig personalunion mellan styrelserna. Uppdelningen i skilda juridiska personer innebär i praktiken en formell separation i stället för en reell sådan. Detta urholkar till en betydande del syftet med kravet på uppdelning. Frågan om konkurrerande intressen mellan försäkringstagare och aktieägare, som kontrollerar flera företag i samma koncern som ett livförsäkringsbolag, kan belysas med två aktuella exempel. Båda exemplen visar på behovet av en reell separation mellan livförsäkringsbolag och andra bolag i samma koncern. Exemplen visar också på att livförsäkringstagare, som är de reella ägarna av icke vinstutdelande livförsäkringsbolag, måste få ett reellt inflytande i bolagen eller, åtminstone, en möjlighet att avyttra sin andel i bolagets riskkapital. Ett exempel är AB:s försäljning av en betydande aktiepost i sakförsäkringsbolaget till . Om detta på lång sikt kommer att visa sig vara en bra affär för försäkringstagarna kan givetvis inte avgöras . En sak är emellertid säker. har , som de flesta sakförsäkringsbolag, drabbats av ökade skadekostnader. Kostnader som påverkar lönsamheten negativt, åtminstone på kort sikt. Förvärvet måste godkännas av styrelsen i . I detta sammanhang kan noteras att det förekommit att styrelseledamöter suttit i bägge styrelserna . Ett annat exempel är Den Norske Banks förvärv av rätten att förvalta livförsäkringstagarnas pengar i . Priset, som enligt uppgift var , betalades till , inte till livförsäkringsbolaget. Transaktionen kan naturligtvis vara motiverad av framsynta överväganden om nya former för specialisering av kapitalförvaltning. Den kan dock också ha varit motiverad av andra intressen än värnandet om försäkringstagarna. Det väsentliga i sammanhanget är emellertid att försäkringstagarna inte har någon möjlighet att direkt påverka ett så pass viktigt beslut. Väsentligt är också att enskilda försäkringstagare inte synes ha någon möjlighet att få saken prövad i allmän domstol. Det torde inte heller finnas någon möjlighet för försäkringstagarna att kräva att gör en fullständig prövning eller att överklaga inspektionens eventuella beslut till allmän förvaltningsdomstol. Det finns ett behov av att skapa en bättre balans mellan försäkringstagare och försäkringsgivare. Ett symtom på detta är den senaste tidens debatt om flytträtt för livförsäkringar. De förslag om obligatorisk flytträtt för livförsäkringar, som kommit från bl.a. myndighetshåll, kan dock paradoxalt nog försämra förutsättningarna för ett sparande med hög avkastning och relativt låga förvaltningskostnader. Detta utan att skyddet för försäkringstagarna ökar eller att flexibilitet i sparandet väsentligt förbättras. Det är emellertid positivt att det nu utvecklas försäkringsformer som redan från början medger flytträtt. Sådana försäkringar bidrar till större flexibilitet i sparandet för enskilda individer. 1.Vilka åtgärder avser finansministern att vidta för att skydda försäkringstagarnas andel av riskkapitalet i icke vinstutdelande livförsäkringsbolag? 2.Vilka åtgärder avser finansministern att vidta för att försäkringstagarna ska få ett inflytande som står i proportion till deras andel av bolagens riskkapital? 3.Vilka åtgärder avser finansministern att vidta för att personalunion mellan vinstutdelande bolag och livförsäkringsbolag i samma koncern ska undvikas?